GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אסי סוזנה: שוב, זה גם לא מעשי, אי אפשר להביא את כל המגוון של כיסאות כאלה ואחרים למונית, ואנחנו לא רוצים להגיע למצב כזה שמוניות לא נותנות שירות בגלל - - -
יפעת שאשא ביטון: מה קורה בנסיעה בינעירונית?
יפעת שאשא ביטון: אותו כנ"ל?
יפעת שאשא ביטון: כי נסיעה בינעירונית מן הסתם זה לא פגשתי אותך ברחוב, נסעתי עכשיו מקרית שמונה לתל אביב, נכון?
יפעת שאשא ביטון: מה קורה בנסיעות כאלה?
<אסי סוזנה: זה לא בהכרח נכון, נהג מונית חייב לתת את השירות, בין אם עמדת במרכז ירושלים ואמרת אני רוצה לנסוע לקריית שמונה, הוא חייב לקחת אותך.
יפעת שאשא ביטון: לא, בסדר, אבל אני אומרת גם בנסיעות ארוכות הילד כל הזמן עכשיו בדרך מקרית שמונה לירושלים יהיה לא חגור בכבישי הארץ?
<אסי סוזנה: זה המצב בחוק.
<יהודה בר אור: קודם כל זה לא עובד, זה לא ככה.
<יהודה בר אור: רוב הנסיעות הארוכות באמת הן מוזמנות, ולכן כן מתאימים אותם לנסיעות, כי הנהג רוצה להרוויח.
<יהודה בר אור: זה לא צריך ללכת בחוק, זה הגיוני.
<יהודה בר אור: אנחנו לא מחפשים לפגוע באף אחד.
<יהודה בר אור: את מדברת כאילו אנחנו משני צדי המתרס.
יפעת שאשא ביטון: לא, מצוין, אני שמחה, כבר התקדמנו, יהודה, כבר התקדמנו.
<יהודה בר אור: מאיפה הגעתם למצב הזה בכלל?
<יהודה בר אור: מה, אנחנו לא הורים?
<יהודה בר אור: באמת, באמת.
<יהודה בר אור: את רוצה אני אביא לך את התעודה שלי, מגיל - - - היום הילד שלי בן 33, מגיל 6 אני רץ איתו לכל העולם ואשתו.
יפעת שאשא ביטון: יהודה, אני שמחה על מה שאתה אומר.
יפעת שאשא ביטון: אני שמחה ואני מברכת.
<יהודה בר אור: אתם לא יודעים כלום על מה שעבר כל אחד בישראל, אבל לא משנה.
<יהודה בר אור: בן אדם צריך לדעת כמה הוא אחראי.
<יהודה בר אור: אני לעולם לא חשבתי שאני צריך לבקש אחריות מאדם שאין לו שום אפשרות להיות אחראי על הנושא הזה.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אני שמחה על מה שאתה אומר, וזו הסיבה שכן, אני לוחצת, ואני אמשיך ללחוץ איפה שצריך כדי שהדברים יהיו ברורים.
יפעת שאשא ביטון: אתה אומר, ולשם אני כיוונתי, זה לא באמת מישהו תפס טרמפ עכשיו מקרית שמונה לתל אביב עם המונית, או הפוך, בדרך כלל אלה נסיעות מוזמנות.
יפעת שאשא ביטון: למה אי אפשר שלפחות, בנסיעות הבינעירונית, כן תהיה חובה של כיסאות בטיחות לילדים?
<יהודה בר אור: אני יכול להסביר את זה בצורה - - -
יפעת שאשא ביטון: אתה אומר שממילא אתם לוקחים אחריות.
<יהודה בר אור: דבר כזה, כשיש הזמנה מחוץ לעיר, אז מזמינים את זה מתחנה.
<יהודה בר אור: התחנה יש לה, היא יכולה להחזיק אחד, שניים, שלושה כיסאות כאלה בתוך המשרד, ואם נהג מונית רוצה לנסוע וליהנות מנוף יפה כזה של קריית שמונה או כל מקום אחר, תוסיפי.
<יהודה בר אור: חוק לא ייתן לעניין הזה פתרון.
<יהודה בר אור: את תעשי חוקים והם יעמדו שם כמו שהם עומדים.
יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה שיעמדו שם כמו שעומדים, אני רוצה, כי אני רוצה להגן על הילדים שלנו, שכל מי שעולה לרכב יגן על הילדים שלנו.
<יהודה בר אור: אני אסביר לך מה שהיה לפני שנים, אני אמרתי לך, אני הרבה שנים בתוך העניין, אני כבר 16 שנה מייצג את ענף המוניות בכנסת ובכל מקום.
<יהודה בר אור: ואני בא לוועדות בלי סוף.
<יהודה בר אור: אני אומר לך שהייתה גם בעיה כזאת עם חגורה, היה לנו אחריות על החגורה, שהנוסע היה יושב לידנו ולא רוצה לחגור.
<יהודה בר אור: מה, אנחנו נזרוק אותו מהמונית, איזה כוח יש לי לזרוק אותו מהמונית?
<יהודה בר אור: הוא ה"בעל הבית" שנוסע איתי באותו רגע, אזרוק אותו מהמונית?
<יהודה בר אור: אני אלך איתו מכות?
<יהודה בר אור: אנחנו נלחמנו על חוק, אמרנו שאנחנו מבקשים, אז אמרו לנו שימו מדבקות, שבו כתוב "חייבים לחגור חגורה במוניות" ואתם תהיו פטורים.
<יהודה בר אור: העברנו את זה, היום, כבר שנים אין בעיה עם זה.
יפעת שאשא ביטון: אבל אני לא מחפשת עכשיו לפטור - - - אני מחפשת שהילדים ייסעו בבטחה.
<יהודה בר אור: את רוצה אחריות של נהג המונית, זה לא יהיה.
יפעת שאשא ביטון: לא, אני לא רוצה אחריות של נהג המונית.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה ש - - - לא לא לא, סליחה, יהודה, אל תכניס לי מילים לפה, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה שתהיה אחריות של נהג המונית, אני רוצה שתהיה אחריות של כולנו, אוקיי, אני רוצה שהילדים שלנו ייסעו בבטחה.
<יהודה בר אור: גם אני.
יפעת שאשא ביטון: ואני אומרת, נסיעות מחוץ לעיר הן נסיעות מוזמנות, אני חושבת שכדאי לשקול שלפחות בנסיעות האלה, ואנחנו רואים את כבישי ישראל, אנחנו רואים, לצערי אנחנו כל יום שומעים על תאונות, אני יום אחד נסעתי עם היועצת שלי ושאלתי אותה "תגידי, זה לא נגמר הסיפור הזה?
יפעת שאשא ביטון: " דיווח על התאונה הזו, והנה התאונה הזו והתאונה הזו, באותן חדשות.
יפעת שאשא ביטון: כאילו, וזה נדמה לך שאולי תקליט שבור או משהו נעצר שם, זה פשוט לא ייאמן.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים הרי מה קורה בכבישים שלנו.
יפעת שאשא ביטון: אז לפחות שבדרכים הבינעירונית אנחנו נראה איך אנחנו מסיעים את הילדים בבטחה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה ברשותכם רגע לשמוע את ארגון בטרם ואחר כך את קואליציית הורים לילדים מיוחדים.
יפעת שאשא ביטון: אביטל, בבקשה.
<אביטל אפל פנקס: תודה רבה.
<אביטל אפל פנקס: קודם כל אני אפתח ואומר שלא צריך עוד מחקרים, זה כבר ידוע ועשו כל כך הרבה, ולא מפסיקים לעשות מחקרים על היעילות של מושבי בטיחות ובוסטרים, הם מצילים חיים באופן חד משמעי.
<אביטל אפל פנקס: אנחנו נמצאים בבתי החולים ואנחנו רואים ילדים שיושבים בלי מושבי בטיחות, או בלי בוסטרים והפגיעות שלהם הן כל כך קשות, אם הם נותרים בחיים, שכאן אני רוצה פשוט לפתוח וליישר קו, אין בכלל ספק שההבדל בין חיים למוות זה ההבדל בין ילד ישוב במושב בטיחות או בוסטר כמו שצריך וילד שלא ישוב.
<אביטל אפל פנקס: אגב, באוכלוסייה הערבית, אני שומעת היום מהמשטרה ששם יש לצערנו פחות חגירה, רואים את אותם ילדים מתים הרבה הרבה יותר, מוצאים אותם מחוץ לרכב בכלל אחרי תאונות, מה שלא היה אמור לקרות, רק בגלל שהם לא היו חגורים.
<אביטל אפל פנקס: אני פשוט רציתי ליישר קו בגלל מה שנאמר.
<אביטל אפל פנקס: אין ספק, לא צריך עוד מחקרים, המחקרים נעשים כל הזמן, וזה חד משמעית מציל חיים.
<יהודה בר אור: אני אומר לך, שאני עד היום לא ראיתי במונית תאונה שבה הילד לא היה חגור.
יפעת שאשא ביטון: אלוהים ישמור.
<אביטל אפל פנקס: באמת לצערי, מערך הרישום עדיין לא מספיק טוב והוא לא אומר האם זה היה מונית או לא מונית.
<אביטל אפל פנקס: דבר שני, וכמובן אין הבדל בין רכב פרטי למונית, זה אותו רכב בסך הכול, רק זה בתשלום וזה לא בתשלום, להבדיל מאוטובוס, למשל, שיש לו שלדה הרבה יותר חזקה והוא הרבה יותר גדול ומעצם כך הוא מגן יותר על הילדים, מונית היא בדיוק כמו רכב פרטי בתאונה.
<אביטל אפל פנקס: אני רוצה להתייחס לשתי נקודות, קודם כל יש לנו באמת הרבה פניות מהורים שאומרים "מה אנחנו יכולים לעשות?
<אביטל אפל פנקס: אין מענה.
<אביטל אפל פנקס: אנחנו מתקשרים לחברות מוניות ואין להם מושבי בטיחות", ולכן הפתרון הזה שכן יהיה בתחנה, שכן לחייב תחנה, שיהיו בתחנה כמה סוגים של באמת מושבי בטיחות, לדעתי הוא כן נכון כדי שלהורים יהיה מענה שהם יוכלו בכל תחנה ותחנה שהם מתקשרים להזמין רכב עם מושב בטיחות מתאים.
<אביטל אפל פנקס: דבר שני, אני רוצה לדבר על ההסעות הקבועות, לא רק הבינעירוני אלא הסעות - - - למשל מוניות לפעמים מתפקדות כהסעות קבועות לגני ילדים, במיוחד מאז שחלה החובה של לימוד מגיל 3 ואנחנו רואים ילדים בני שנתיים ושמונה, שנתיים ועשר - - -
יפעת שאשא ביטון: שם גם אין חובה של כיסאות בטיחות?
יפעת שאשא ביטון: כי לפי מה שהוא אומר בנסיעות ה - - -
<אביטל אפל פנקס: אין חובה.
<אביטל אפל פנקס: אין חובה, בדיוק אני פניתי למשרד החינוך בנושא, אנחנו עומדים להיפגש, אבל אנחנו מקבלים כל הזמן פניות.
<אביטל אפל פנקס: פנייה רק מהחודש האחרון, מאמא שהבן שלה בן שנתיים ותשע, שובץ לגן שפתי רחוק מהבית והוא זכאי להסעות, ושוב היא בתסכול נוראי.
<אביטל אפל פנקס: וזו דוגמא אחת מני באמת דוגמאות שאנחנו כל הזמן מקבלים, שללא כיסא בטיחות וללא מלווה והיא מתוסכלת, והוא בן שנתיים ותשע, ילד בן שנתיים ותשע שצריך לנסוע נסיעה ארוכה לגן.
יפעת שאשא ביטון: לפי מה שהוא אמר ולפי מה שאני חשבתי, והנה שוב מסתבר שאני לא מכירה את זה עד הסוף ולכן הדיון הזה הוא חשוב.
יפעת שאשא ביטון: בהסעות המוזמנות, המסודרות, הקבועות של משרד החינוך, אין חובה לציוד בטיחות?
<אביטל אפל פנקס: אין.
<יהודה בר אור: קודם כל זה לא מדויק בכלל, כי זה לא צריך, תביני.
יפעת שאשא ביטון: מה לא צריך?
יפעת שאשא ביטון: לא צריך אבל אמרת ש- - -
<יהודה בר אור: לא צריך.
<יהודה בר אור: תני לי להסביר לך משהו - - -
<אביטל אפל פנקס: תקנה 83א פוטרת מוניות ואוטובוסים מחובת התקנת מושבי בטיחות.
<רויטל לן כהן: זו התשובה שאנחנו מקבלים ממשרד החינוך – תקנה 83.
יפעת שאשא ביטון: שנייה רגע
<יהודה בר אור: בכל מכרז שישנו, ובכל מה שהעיריות, עכשיו אני יודע, ואני יכול להגיד לך את זה על פי הניסיון שלי בעיריית ראשון ובעיריית תל אביב, שמה אני יותר ראיתי את העניינים האלה.
<יהודה בר אור: הם כותבים את זה במכרז, אתה לא רוצה להכניס את זה – אל תיסע, אתה לא יכול להסיע.
<יהודה בר אור: כמו שאתה מחויב בקצין בטיחות, כמו שאתה מחויב כל דבר, אני לא מחויב לך בקצין בטיחות אבל אתה מחויב בקצין בטיחות בגלל שאתה מסיע ילדים.
<רויטל לן כהן: הנה, שמעון הגיע בדיוק בזמן.
יפעת שאשא ביטון: אז איך קורה שיש נסיעות של משרד החינוך שמתקיימות בלי כיסאות בטיחות?
<יהודה בר אור: כי משרד החינוך את זה לא בודק או לא שם לזה מספיק דגש, זה בעיה של משרד החינוך, כי - - -
יפעת שאשא ביטון: מה זה בעיה של משרד החינוך?
יפעת שאשא ביטון: אתה נהג, אתה חברת מוניות, ניגשת למכרז - - -
<יהודה בר אור: אבל הוא לא ייתן לי את המכרז אם אני לא - - -
יפעת שאשא ביטון: שנייה, מה זה, שוטרים וגנבים?
יפעת שאשא ביטון: כאילו אם אני, כחברה, ניגשתי למכרז, המכרז אומר שאני מחויבת בכיסאות בטיחות, אז מה, עכשיו אני אחכה לראות אם משרד החינוך שם עליי עין או לא ולפי זה אני אכניס כיסא בטיחות?
<יהודה בר אור: לא לא לא לא, אם משרד החינוך, אם הוא כתב את זה שמה וזה כתוב לו והוא לא שם, אז הנהג הזה הוא לא בסדר, וצריך לקרוא לו לסדר.
<יהודה בר אור: אנחנו לא מגנים על מי שלא בסדר.
<יהודה בר אור: מה, מאיפה הבאת את זה בכלל עכשיו?
<יהודה בר אור: אמרתי שזה צריך להיות חלק מהמכרז עצמו וברגע שהחברה לקחה את הנסיעות, היא יודעת שהיא צריכה לעשות א' ב' ג' ד', ובין הדברים שכתוב כתוב קצין בטיחות, כתוב פה, כתוב שמה, והוא צריך לבצע את זה.
<יהודה בר אור: היה ונהג מונית לא ביצע את זה, צריך להעמיד אותו במקומו.
<יהודה בר אור: אין לי שום, פה אין שום הקלה לאף אחד, מי אמר שצריך להיות הקלה למי שלא מקיים את החוק?
<אביטל אפל פנקס: החוק פוטר מוניות ממושבי בטיחות, גם בהסעות וגם חוזר מנכ"ל פוטר את החברה.
<יהודה בר אור: ממכרז הוא לא פוטר אותם.
<יהודה בר אור: טוב.
<רויטל לן כהן: אני רוצה להתייחס לנושא של צרכים מיוחדים.
יפעת שאשא ביטון: תודה, אביטל.
יפעת שאשא ביטון: רויטל ואביטל.
<רויטל לן כהן: אנחנו אפילו מאותה עיר, אנחנו שתינו מכפר סבא.
יפעת שאשא ביטון: רויטל, בבקשה.
<רויטל לן כהן: רויטל לן כהן, עורכת דין, קואליציית הורים לילדים עם צרכים מיוחדים.
<רויטל לן כהן: אני רוצה לדבר על כמה בעיות בנושא של משרד החינוך והסעות לילדים עם צרכים מיוחדים.
<רויטל לן כהן: אחת, זה נדון גם בועדת החינוך, מנכ"לית משרד החינוך, בצורה הכי פשוטה, היא מתנגדת להתקנת תקנות.
<רויטל לן כהן: התקנות שיש לפעוטות, שפורום הארגונים כתב והצלחנו להעביר מול משרד הרווחה, משרד החינוך מתנגד לתקנות האלה.
<רויטל לן כהן: לא מתנגדים באופן עקרוני, הם פשוט לא תומכים, שזה לפחות בלקסיקון שלי אותו דבר.
<רויטל לן כהן: עכשיו, מעבר לזה שהם לא מאפשרים להעביר תקנות בטיחות, כל פעם שאנחנו עולים עם בעיה שקשורה לבטיחות של ילדים, התשובה של משרד החינוך, תקנה 83 פוטרת, לא חייבים.
<רויטל לן כהן: אני רוצה לתת שתי דוגמאות, אחת, והיא הדוגמא הכי מקוממת כרגע, יש מקומות שבהם צריך להסיע שלושה ילדים ומלווה, אז לשלושה ילדים ומלווה לוקחים מונית רגילה, אבל, מלווה חייב לשבת ליד הילדים.
<רויטל לן כהן: איך פותרים את הבעיה הזאת?
<רויטל לן כהן: לוקחים ילד, לפעמים באמת מתחת לגיל שלוש, כי גן תקשורת אפשר להתחיל כבר בגיל שנתיים ושמונה, או את גני החינוך המיוחד, וזה לא משנה לצורך העניין גם אם הוא בן חמש, ומושיבים אותו במושב הקדמי של המונית והמלווה יושב מאחורה בין שני הילדים, או שהמלווה יושב מקדימה ושלושה ילדים מאחורה.
<רויטל לן כהן: שני המצבים האלה הם בלתי נסבלים.
<רויטל לן כהן: כשיושב ילד מקדימה כשההורים מתנגדים, ההורה אומר, זה נכון שתקנה 83 כאילו לא מחייבת אתכם לכלום, אבל אני לא מוכן שילד שלי, בגיל כל כך צעיר, יישב במושב קדמי, שזה המושב הכי מסוכן ברכב.
<יהודה בר אור: צודקת בהחלט.
<רויטל לן כהן: ומשרד החינוך אומר, אני לא מתערב, לא אכפת לי.
יפעת שאשא ביטון: זה עם כיסאות בטיחות או בלי?
<רויטל לן כהן: עם כיסא בטיחות, אבל - - -
יפעת שאשא ביטון: כי החוק בעצם כן מתיר מגיל מסוים- - -
<רויטל לן כהן: החוק אומר שצריך לנטרל כרית אוויר, הוא לא מדבר בכלל על גילאים.
יפעת שאשא ביטון: הוא מדבר, כן.
<רויטל לן כהן: תשע.
יפעת שאשא ביטון: לא לא, הוא מדבר על גילאים, אני אקריא לך, "לא ייסע אדם במושב קדמי ברכב מנועי ובמושב אחורי - - -" ככה, ילד שטרם מלאו לו שלוש שנים, אלא אם כן הוא רתום במושב בטיחות המתאים לגובהו ולמשקלו של הילד, ילד שמלאו לו שלוש שנים וטרם מלאו לו שמונה שנים, אלא אם כן הוא רתום במושב בטיחות - - - " זאת אומרת, מותר.
יפעת שאשא ביטון: לפי החוק מותר.
<רויטל לן כהן: מותר להסיע, אבל זה בדיוק העניין, שנייה.
<רויטל לן כהן: שני דברים פה, אחת, אומר ההורה, אני, ילד שלי, לא מוכן בגיל כזה שייסע במושב קדמי.
<רויטל לן כהן: ולא יעלה על הדעת שילד עם צרכים מיוחדים כל כך מורכבים גם יישב במושב קדמי, לבד, כשהמלווה בעצם יושב מאחורה, ואם קורה משהו אי אפשר לעזור לו.
<רויטל לן כהן: מעבר לזה שזה מאד מאד מסוכן, וכל המקרים שקיבלנו השנה, הנהג, או לא ידע איך מנטרלים כרית אוויר, או לא רצה לנטרל כרית אוויר כי כדי לנטרל כרית אוויר צריך לנסוע למוסך - - -
יפעת שאשא ביטון: מה את מציעה, רויטל?
יפעת שאשא ביטון: המלווה יושב קדימה ויש לו שליטה על שלושת הילדים, נראה לי - - -
<רויטל לן כהן: הוא לא יכול.
<רויטל לן כהן: כי אי אפשר, שלושה ילדים מאחורה, הוא יושב מקדימה, הוא רתום בחגורת בטיחות, מה קורה אם לילד מאחוריו קורה משהו?
<רויטל לן כהן: מה הוא יעשה?
<רויטל לן כהן: הוא יפתח את חגורת הבטיחות ויעבור אחורה?
יפעת שאשא ביטון: לא אני שואלת, קורה באיזה רמה?
יפעת שאשא ביטון: כי אפשר לעצור את המונית ולטפל בו, ואפשר - - - אני מנסה רגע באמת להבין.
יפעת שאשא ביטון: אם הם בכיסאות בטיחות, וכולם רגע מוגנים, ואם חלילה ילד, לא יודעת, הקיא- - -
<רויטל לן כהן: הסיבה שיש שם מלווה זה כי זה ילדים מאד מורכבים והם זקוקים למלווה הזה שיעזור להם, בכל מיני- - -
יפעת שאשא ביטון: יעזור במה?
<רויטל לן כהן: זה יכול להיות ילדים מונשמים שצריך לדאוג שיושבים עם מכשירי הנשמה עליהם, זה יכול להיות ילדים שיש להם בעיות רגשיות או בעיות התנהגות, או שהם בוכים כל הדרך, זה יכול להיות ילדים עם בעיות פיזיולוגיות אחרות שדורשות מישהו שייתן להם תמיכת ראש, כי כיסאות הבטיחות, יש איזושהי - - - זה לא כמו הכיסאות גלגלים הגדולים.
<רויטל לן כהן: יש כל מיני סיבות.
יפעת שאשא ביטון: מה את מציעה?
<רויטל לן כהן: אנחנו מבינים שזה החוק ובגלל זה באנו הנה, אז קודם כל אנחנו מבקשים שתהיה אמירה ברורה, או שישונה החוק, או שיחייבו את משרד החינוך, שילד לא יושב בכיסא הקדמי של מונית.
<רויטל לן כהן: אם רוצים לקחת שני ילדים ביניהם לשלב במונית רגילה, בבקשה.
<רויטל לן כהן: מרגע שאנחנו מגיעים למצב של שלושה ילדים, שייקחו מונית יותר גדולה, את המוניות הגדולות יותר, את המיניבוסים, אני לא יודעת, אבל לא יעלה על הדעת שאנחנו מסיעים ילד כל כך מורכב במושב קדמי.
<רויטל לן כהן: ואני אומרת לך בצורה שלא משתמעת לשתי פנים, מתחילת השנה לא הצלחנו לגרום לזה שאפילו בהסעות שכן נוסעות ככה, בעיקר בנתניה יש לנו בעיה כזאת, ינטרלו כרית אוויר.
<רויטל לן כהן: אומר הנהג – אני לא אכנס כל בוקר למוסך, שינטרלו לי את כרית האוויר, ואחרי שאני אגמור להסיע את הילדים, אני אחזור למוסך, שיסדר את כרית האוויר, ואז כשאני צריך לקחת אותם בסוף היום אני אחזור למוסך, הוא ינטרל את כרית האוויר, אני אשים אותם בבית, אני אחזור למוסך, הוא יחזיר לי את כרית האוויר.
<רויטל לן כהן: זה חלק מהבעיה.
<רויטל לן כהן: דבר שני, וזאת בעיה מאד קשה שיש לנו עם ההסעות של הילדים, זה שלמרות שכתוב במכרז שהנהג צריך לדעת איך חוגרים, כמה חוגרים, מה חוגרים – כלום.
<רויטל לן כהן: אני יכולה להגיד לך מהורים שהגיעו עם כיסאות מיוחדים, עם ילדים שיש להם באמת בעיות מוטוריות מורכבות, כיסאות מיוחדים, בין אם זה כיסאות גלגלים שצריכים לעלות לתוך רכב ובין אם זה כיסאות בטיחות אחרים, והנהג או לא ידע איך לחגור אותם, או לא התחשק לו לעשות כי זה לפעמים חגירות מאד, לעיגונים וכל מיני, הוא לא יודע, זה לא מעניין אותו, מבחינתו זו לא בעיה שלו, זו בעיה של המלוֶה והמלוָה לא יודעים, אף אחד לא מכשיר אותם.
<רויטל לן כהן: אני כבר לא מדברת על המצב הבלתי נסבל הזה שאין עדיין הפרדה מבחינת ה - - - שהמלווה והנהג לא יהיו מאותה חברה, או לא קשורים ביניהם.
<רויטל לן כהן: הרבה פעמים מה שקורה זה שהמלווים הם בני משפחה של הנהג, וקורים דברים מזעזעים ברכב ואין לנו מלווה שיגן על הילדים, כי הוא בא עם הנהג.
<רויטל לן כהן: או שזאת אשתו – היו לנו בשנה שעברה מקרים שהוא היה לוקח את האישה או את הבת בתור מלוות, הוא היה מוריד אותן בשוק, עושה את הסיבוב, מוריד את הילדים, אוסף חזרה את אשתו מהשוק.
יפעת שאשא ביטון: זה כבר התנהלות לא תקינה שצריך לאכוף - - -
<רויטל לן כהן: אבל זה בדיוק העניין.
<רויטל לן כהן: בכל מה שקשור להסעה במוניות, אין לנו שום יכולת לשלוט על הדברים האלו.
יפעת שאשא ביטון: אני חייבת לומר פה משהו.
יפעת שאשא ביטון: ברמה של החוק - מה מותר מה אסור, איך אנחנו מתמודדים עם המורכבויות, זו באמת הסיבה שלשמה אנחנו יושבים כאן.
יפעת שאשא ביטון: כשאנחנו מדברים על התנהלות לא תקינה של נהג, אוקיי, זה כבר סיפור אחר, והייתי שם במקום הזה, כמי שעמדה בראש מערכת - - -
<רויטל לן כהן: אבל אי אפשר להסתיר את זה - - -
יפעת שאשא ביטון: בטח שכן, כי הורים יודעים, הרי איך את יודעת שהוא הוריד את הילדה שלו ואת האישה שלו בשוק, או עשו כל מיני דברים ש - - -
<רויטל לן כהן: ההורים עקבו אחריו.
יפעת שאשא ביטון: אז אני אומרת, ההורים יודעים בדיוק מה קורה וההורים מגיעים וכן, הנהג הזה צריך לחטוף ולדעתי לא צריך להיות כשיר בכלל להסיע ילדים.
<רויטל לן כהן: אני מסכימה איתך, אבל משרד החינוך לא דואג שהעירייה תבטל את המכרז.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו נציגים של השלטון המקומי?
<רויטל לן כהן: אבל בלי קשר, שתי הבעיות האקוטיות בנסיעות של מוניות קטנות זה הנושא של ילד שיושב במושב הקדמי, הנושא של מלווים שיושבים במושב הקדמי ומשאירים ילדים מאחור, והנושא של חגירה, שנהגים לא יודעים איך לחגור.
<רויטל לן כהן: אגב, מי שמחויב לכיסאות זה ההורים במקור.
<רויטל לן כהן: אם הורה יגיע עם הילדים למונית בלי כיסא, הם יסיעו את הילד גם ככה, גם אם זה ילדים עם צרכים מיוחדים.
יפעת שאשא ביטון: זה לא תקין.
<רויטל לן כהן: אנחנו מאד מבקשים שיטפלו בנושא הזה שילד עם צרכים מיוחדים שנוסע במונית קטנה לא יישב במושב קדמי.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להגיד לך משהו לגבי הסיפור הזה.
יפעת שאשא ביטון: אני לא יודעת להגיד לך באופן חד משמעי כן או לא.
יפעת שאשא ביטון: מצד אחד אני מבינה את העניין של כריות האוויר, מצד שני אני יודעת שהרבה מאד ילדים מוסעים במושב הקדמי בצורה בטוחה עם הגב בעצם לכיוון התנועה - - -
<רויטל לן כהן: אנחנו מדברים על ילדים מעל גיל 3.
יפעת שאשא ביטון: הסיפור בכלל של המושב הקדמי זה עם כל הנושא של שכחת ילדים, את מדברת והוא נכנס בי.
יפעת שאשא ביטון: אני לא יודעת להגיד לך לגבי זה.
יפעת שאשא ביטון: אני כן יודעת לומר לך באופן חד משמעי לגבי הנושא של כיסאות הבטיחות, שאת אומרת שהורים מביאים איתם את הכיסא - - -
<רויטל לן כהן: הם מחויבים.
יפעת שאשא ביטון: נהג שההורה לא הביא איתו את הכיסא, לא מעלה את הילד, נקודה.
יפעת שאשא ביטון: שההורים באמת ייקחו אחריות.
יפעת שאשא ביטון: אם האחריות פה היא על ההורים, אז האחריות על ההורים עד הסוף ולא כי לא נוח עכשיו לריב עם ההורה ויאללה יאללה ממהרים בבוקר אז אנחנו שמים את הילד ונוסעים.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אנחנו צריכים לצאת מפה למקום שהילדים, לא מוסעים, נתחיל רגע במערכת החינוך, בלי כיסאות בטיחות.
<רויטל לן כהן: אבל קודם כל אין תקנות, כי משרד החינוך מתנגד לתקנות, וסעיף 83 פוטר את המונית, אז אנחנו נמצאים בבעיה.
<יהודה בר אור: אבל כשנהג מונית רוצה לא לקחת, והוא אומר לו, תראי, היו מקרים כאלה שפנו אליי נהגי מוניות - - - ההורה מאיים שהוא ידאג לכך שהחברה תפסיק להסיע אותו, כי הוא לא לוקח את הילד שלו - - -
יפעת שאשא ביטון: החוק צריך לשמור עליכם פה.
<יהודה בר אור: לא, הוא לא - - -
<רויטל לן כהן: אבל סעיף 83 פוטר אותם.
<יהודה בר אור: אני אומר שההורה לא ייתן לילד שלו לנסוע, והנהג אם יהיה לו כוח, גיבוי, שהוא יכול לא להסיע בחוק, בגלל שלא קושרים אותו, לא ייקח אותו.
<רויטל לן כהן: מצוין, אבל אני רוצה שהחוק יאסור עליו לנסוע רק כשזה לא חינוך מיוחד.
<יהודה בר אור: אבל ההורים אומרים, לא, סליחה, אבל ההורים אומרים- - -
<קריאה: אם הורה יגיד לו לעבור באור אדום, הוא יעבור?
<יהודה בר אור: ההורים לא יגידו לעבור באור אדום.
<יהודה בר אור: ההורים רוצים בשביל ללכת הביתה מהר מוקדם, לקחת את הילד וללכת לעבודה שלהם.
<אביטל אפל פנקס: הכי חשוב לנו זה שהם לא יישבו קדימה, זה ילדים מורכבים, יש סיבה לזה - - -
<יהודה בר אור: עוד מעט הוא יעבור קורס טיס, יהיו מטוסים שיעברו למעלה - - -
<קריאה: מי לוחץ אותו?
<קריאה: שילחץ בחזרה.
<קריאה: מה זה ההורים לוחצים אותו?
<יהודה בר אור: אבל יש עניין של עבודה.
<יהודה בר אור: זה עבודה.
יפעת שאשא ביטון: שמעון, משרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: איך אנחנו דואגים שלפחות במכרזים של משרד החינוך הילדים הצעירים ייסעו בכיסאות בטיחות?
<שמעון אבני: לא רציתי להעלות ולהפריע לאביטל שעושה עבודה מדהימה ומקצועית ורצינית, ואני חושב שאנחנו בקשר טוב בסך הכול.
<אביטל אפל פנקס: כשאתה עונה לנו.
<אביטל אפל פנקס: הפסקת לענות לנו למיילים וטלפונים.
<שמעון אבני: לא, אני מותש פשוט זה הכול.
<שמעון אבני: אבל אני אחזור.
<שמעון אבני: כמה דברים, אל"ף, תקנה 83 היא תקנה שהיא לצורך העניין מחייבת וכולם פועלים על פיה.
<שמעון אבני: אני נחשפתי בעקבות פנייה של ההורים על הסיפור של ילדים שלומדים בחינוך המיוחד שיושבים קדימה ויש פה באמת מגבלה של הגבלת כרית האוויר וכו'.
<שמעון אבני: ובאמת עשיתי עבודה פנימית ואני הולך להוציא תיקון לדבר הזה, ילדים לצורך העניין בני שלוש, אנחנו רוצים שהמלווה תשב מאחור ולא קדימה, כדי שיהיה לה פיקוח על הילדים ואנחנו נוציא, אני אוציא תיקון - - -
<רויטל לן כהן: ואז יש ילד אחד, שלא - - -
<שמעון אבני: אני אומר, אני אוציא תיקון, לא, לא מכל גיל יוכלו, אני חושב שמגיל שמונה-תשע - - -
<רויטל לן כהן: מגיל שמונה-תשע אין לי בעיה - - -
<שמעון אבני: להושיב ילד במושב הקדמי בלי בעיה.
<שמעון אבני: ילד בגיל שלוש - - -
<רויטל לן כהן: אנחנו לא מתנגדים לשמונה-תשע, הבעיה שלנו זה בעיקר הילדים הצעירים, נכון, גנים.
<שמעון אבני: אז אני אומר, ילדים בגיל שלוש, ילדים קטנים, ילדים רכים, אני מקבל את זה, זה באמת תקלה שלנו שהוצאנו את חוזר המנכ"ל, אולי לא היינו מספיק ערניים.
<שמעון אבני: אני אוציא תיקון על הדבר הזה, כי באמת ילד בגיל שנתיים-שלוש הוא קטן והוא רך מדי בשביל לשבת בכיסא קדמי, בטח כשנהג לא יודע – אני גם דיברתי עם נהגי מוניות, לא כולם יודעים לנטרל כרית אוויר, ולפעמים צריך לנסוע למוסך כדי לנטרל.
<שמעון אבני: יש רכבים שלא צריך לנסוע, אבל יש רכבים שצריך לנסוע למוסך כדי לנטרל כרית אוויר, ואנחנו לא נכניס ילדים לסכנה מתוך כוונה לחסוך, אז על זה אנחנו נוציא תיקון.
<שמעון אבני: התקנות - - -
יפעת שאשא ביטון: מה לגבי כיסאות הבטיחות?
<שמעון אבני: כיסאות בטיחות, ההורים היום מחויבים להביא כיסא בטיחות לילד.
<שמעון אבני: זאת אומרת הילד, אם אתם הולכים לגנים בחינוך המיוחד את תראי שיש חדר שכל כיסאות הבטיחות מרוכזים בו, כי הכיסא תמיד צמוד לילד, זאת ההנחיה.
<שמעון אבני: זאת אומרת כשילד יורד בגן הכיסא גם יורד איתו, כי אם גם מתחלף אוטו בדרך, נתקע, לא יודע, שלחו רכב חלופי, יש כיסא לכל ילד.
יפעת שאשא ביטון: Once ההורים באו בלי כיסא, מה קורה?
<שמעון אבני: לא אמור לנסוע.
יפעת שאשא ביטון: יש הנחיה חד משמעית?
<שמעון אבני: הוא לא אמור לנסוע.
<שמעון אבני: עכשיו אם הנהג מסיע אותו - - -
יפעת שאשא ביטון: רגע, סליחה, רויטל, רויטל.
יפעת שאשא ביטון: שניה רגע, רויטל.
<שמעון אבני: מה את מציעה, כיסאות בטיחות לכולם?
<שמעון אבני: אני שואל.
<שמעון אבני: מה את מציעה?
<שמעון אבני: איך הוא נוסע בבית, רויטל, עם האוטו של האמא?
<שמעון אבני: איך הוא בדיוק באותו סידור?
<שמעון אבני: כשאין כסף שם, אז אין כסף שם.
<רויטל לן כהן: אז אני אומרת, אם זו משפחה קשת יום שאין כסף ואין אוטו, הוא לא נוסע, כי להורים אין אוטו, מי ידאג לכיסא?
<רויטל לן כהן: איך נסיע אותו לחינוך מיוחד?
<שמעון אבני: רויטל, תגידו לי, תביאו לי רשימה של ילדים שאין להם כיסאות בטיחות, אתם מסוגלים לעשות את זה?
<שמעון אבני: אני אכניס במכרז שילד שאין לו כיסא בטיחות, אנחנו נרכוש לו.
<שמעון אבני: בסדר?
<רויטל לן כהן: כן.
<שמעון אבני: זה לא יהיה 100,000 ילדים, זה ברור לך שלא.
<שמעון אבני: ככלל, אנחנו מחייבים כיסא בטיחות.
<שמעון אבני: אחריות ההורה להביא כיסא בטיחות, עולים הילדים להיסעים, הנהג רואה שאין כיסא בטיחות, אז אסור לו להעלות את הילד.
<שמעון אבני: לא אני, לא משרד החינוך, החוק אוסר עליו.
יפעת שאשא ביטון: אם הוא העלה את הילד, אז מה?
<שמעון אבני: אז הוא עבר על החוק.
<רויטל לן כהן: לא נכון, סעיף 83א פוטר אותו.
<אביטל אפל פנקס: אני רוצה להקריא מתוך חוזר מנכ"ל משרד החינוך בנושא הזה.
יפעת שאשא ביטון: לא לא לא.
יפעת שאשא ביטון: אם הוא הולך לפי החוק שלו כנהג מונית הוא לא חייב כיסא בטיחות לילד, הוא גם יכול להסיע יותר ילדים ממה שמותר בחוק לצורך העניין, כל עוד הם מתחת לגיל חמש וזה בדיוק עונה לקריטריון.
יפעת שאשא ביטון: אז השאלה איך משרד החינוך באמת אוכף את החוק הזה, ונהג שמסיע ילד ללא כיסא בטיחות יודע שהוא באמת צפוי או להיכנס או לצאת מהמכרז, אני לא יודעת.
<יהודה בר אור: אם החוק יעבור, משרד החינוך ומשרד התחבורה שהם לא יכולים להסיע אף ילד בלי זה, ונהג המונית יראה את זה בתחנה, היא תנחה את זה את הנהגים, וייתנו גיבוי לעניין הזה, הוא לא יסיע אותו, נקודה.
<יהודה בר אור: יש חוק – הוא לא יסיע אותו.
יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך יכול להוציא הנחיה חד משמעית?
<שמעון אבני: אני לא יכול לתת את ההנחיה לא להסיע, אני לא יכול לסתור חוק, אם החוק לצורך העניין מאפשר לא להסיע אני לא - - -
יפעת שאשא ביטון: אסי, אנחנו יכולים לתקן רגע כחוק ראשון - - - שמעון, אני עדיין איתך, אני פשוט מנהלת דיאלוג, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: זה כבר טריאלוג.
יפעת שאשא ביטון: נלך בפילוחים, אם אנחנו רוצים בקרב הילדים הצעירים במערכת החינוך לחייב כיסאות בטיחות, שההורים יביאו, בסדר, לא משנה, משרד החינוך אומר שעל ההורים מוטלת האחריות להביא, אפשר לפחות לעשות את זה?
יפעת שאשא ביטון: כדי שהילדים שלנו יהיו מוגנים?
יפעת שאשא ביטון: הרי אנחנו מכניסים עזרים לרכבי הסעות כדי שלא ישכחו ילדים, אנחנו נקטנו בכל העניין של חגורות והכול גם באוטובוסים והסעות מוסדרות, למה הילדים הקטנים שלנו מופקרים שם?
<אסי סוזנה: בדיוק כמו שאת אומרת נאמר פה קודם, כשאנחנו מדברים על נסיעות קבועות ומוזמנות אפשר לבוא ואת יודעת, לעשות את התיקון הזה, מה גם שאני רוצה להזכיר שאנחנו במהלך של הוצאה של 1,000 רישיונות למוניות נגישות שאמורות לתת מענה לנכים, אני חושב שיכול מאד להיות שזה יכול להיות הסדר שיתאים גם למקרים האלה.
<רויטל לן כהן: לא, כי אנחנו לא מדברים על מונית נגישה, לא כל הבעיות הן בעיות פיזיות.