GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: בסדר, עכשיו את מדברת.
<מירה קרני: הבה נתחיל.
יפעת שאשא ביטון: צריך צעדים קונקרטיים.
<מירה קרני: אוקיי, אבל אנחנו קודם כל העמדנו רף ציפיות מסוים.
<מירה קרני: אני מבינה שאי אפשר לממן הכל כל הזמן, אבל בואו נבין למה אנחנו שואפים וזה יהיה הכיוון.
<מירה קרני: לא בואו נוסיף עוד מצלמות, אלא בואו ננסה למצוא פתרונות כתחליף למלווים.
<מירה קרני: זאת צריכה להיות השאיפה וזה הוזכר פה ואנחנו נקווה מאד שזה מה שיקודם.
יפעת שאשא ביטון: זה בדיוק מה שאנחנו עושים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו ננסה למצוא תחליף למלווים שכולנו רוצים בהם, אבל אם אנחנו על רגליים על הקרקע ולא משחקים בנדמה לי, אז גם צריך לדעת באיזו מציאות אנחנו חיים ומה אנחנו יכולים למחר בבוקר ומה אנחנו לא יכולים.
יפעת שאשא ביטון: ומתוך המקום הזה יש פה מספיק דברים חשובים שעלו על השולחן, שהם בנמצא.
יפעת שאשא ביטון: צריך להרחיב אותם.
יפעת שאשא ביטון: צריך לחייב אותם בחלק מהמקום, אבל הם בנמצא.
<מירה קרני: בהחלט.
יפעת שאשא ביטון: אגב, היחידים שאולי הייתי מחייבת מלווה, זה האוטובוסים הצהובים שממילא ברובם מממומנים על ידי המדינה.
יפעת שאשא ביטון: זה הסעות מוסדרות, זה עניין היסטורי.
יפעת שאשא ביטון: הם יוצאים מיישוב וחוזרים ליישובים.
יפעת שאשא ביטון: בדרך כלל גם המורים מוסעים בהם, בואו נודה על האמת.
יפעת שאשא ביטון: תבואו איתי.
יפעת שאשא ביטון: בואי תעשי איתי טיול.
יפעת שאשא ביטון: רוצה, נעשה טיול בוקר?
יפעת שאשא ביטון: ואנחנו נראה כמה מורים עולים עליהן כי בית הספר נמצא ביישוב אחר.
יפעת שאשא ביטון: זה משהו שהוא קל להסדרה.
מסעוד גנאים: אז זהו, הוא מלווה גם.
יפעת שאשא ביטון: כן, בדיוק ואפשר לתגמל אותו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו אגב תגמלנו וזה מצ'פר וזה נותן הרגשה טובה לכולם.
יפעת שאשא ביטון: זה כן מערך שאפשר להסדיר אותו.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת, יש לנו פתרונות, אנחנו צריכים, מירה, לראות איך אנחנו מוצאים אותם ומשתמשים בהם נכון.
יפעת שאשא ביטון: וכן, בחזון אחרית הימים, שיגיעו למצב שגם יהיה מלווה על כל הסעה, דיינו, אבל אנחנו רחוקים משם.
<מיכל מנקס: זה לא כזה נורא יקר, אבל אין לי אינטרס להגיד את זה, כי זה עונה לרשות יותר משהמשרד משתתף.
<מיכל מנקס: אמר שמעון 180 מיליון?
<שמעון אבני: כן.
<מיכל מנקס: זה מחצית ואני זהירה, מהעלות בפועל שמושתת על הרשות, כולל העסקה, כולל הכשרה, כולל הכל.
מסעוד גנאים: החלק של הרשות?
<מיכל מנקס: אבל עם זה אני לא נבהלת מזה.
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל את יודעת ומכירה את הסרט של למצוא מלווים ושהם מלווים ממש שעה בבוקר, שעה בצהריים.
<מיכל מנקס: אנחנו נסדיר את זה וצריך להסדיר את זה.
יפעת שאשא ביטון: המערך הוא מורכב וסבוך, צריך לשאוף אליו, אבל למחר בבוקר צריך למצוא פתרונות.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, עוד מישהו רוצה להתייחס לפני שאנחנו מסכמים?
מסעוד גנאים: אולי מילה?
מסעוד גנאים: או שתיים, שלוש, לא יודע.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, חבר הכנסת מסעוד גנאים.
יפעת שאשא ביטון: הבמה לרשותך.
מסעוד גנאים: בסדר.
מסעוד גנאים: דיון חשוב לפי דעתי, משום שאנחנו נתבקשנו הרבה פעמים לעניין של ההסעות.
מסעוד גנאים: זה התחיל בנהג או במפעילים שהופכים את האוטובוס לקופסת סרדינים ודוחסים הרבה תלמידים, עד שנהג שצילמו אותו פעם מעשן נרגילה במיניבוס, נדמה לי שזה היה במזרח ירושלים או באיזה יישוב, ועד לכל העניין של ההסעות בדרום, של היישובים הבדואים הבלתי מוכרים והפזורה.
מסעוד גנאים: לפני שנה הייתה בעיה ביישוב אבטין, יישוב בדואי בצפון, שבהסעה באוטובוס לחיפה הנהג או החברה החרימו כמה ימים את היישוב בגלל שתלמיד זרק איזה תפוח על הנהג.
מסעוד גנאים: לא יודע, השטח, לא הייתי אומר הפקר הוא, לא, אני לא רוצה להגזים, אבל כאילו זה נופל בין הכיסאות מי האחראי ומי יעקוב, מי יפקח, מי יעניש.
מסעוד גנאים: אני חושב שזאת החובה שלנו כנבחרי ציבור, כהורים, הדאגה לבטיחות הילדים שלנו, מהרגע שהוא עולה לאוטובוס עד שהוא מגיע לבית הספר.
מסעוד גנאים: זה מתחיל באיכות של האוטובוס, של האופי של הנהג – מי הוא, האם הוא יכול להתמודד עם תלמידים, עם הסעות תלמידים.
מסעוד גנאים: אם את שואלת אותי גברתי יושבת הראש בין מצלמה לבין גורם אנושי, אני מעדיף גם גורם אנושי.
יפעת שאשא ביטון: גם אני מעדיפה.
מסעוד גנאים: אני מעדיף גורם אנושי.
מסעוד גנאים: הכוונה ועד הורים, אחד מההורים או אחד מהמבוגרים.
מסעוד גנאים: ראיתי שלרשות יש הצעה בקשר להכשרת בוגרים, תלמידים בוגרים, שהם יפקחו, או מצוות בית הספר.
מסעוד גנאים: לא יודע.
מסעוד גנאים: אבל זה שטח שצריך לפקח עליו, משום שהוא מסוכן מאד, כי מדובר בילדים שלנו שיגיעו בשלום ובבטחה לבית הספר.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה על הדברים, חבר הכנסת מסעוד גנאים.
יפעת שאשא ביטון: ברור שכולנו מעדיפים את הגורם האנושי, אין פה שאלה בכלל.
יפעת שאשא ביטון: אבל השאלה מה אנחנו עושים עד שבכלל יהיה אפשר ליישם דבר כזה.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שהייתה פגישה אצל המנכ"לית בנושא של ליווי להסעות.
יפעת שאשא ביטון: אתה יודע מה עלה בגורלה?
<שמעון אבני: אני מדברת על הפגישה עם המועצות האזוריות?
<שמעון אבני: הם מכינים עכשיו הצעה.
<שמעון אבני: תראי, זה כסף.
<שמעון אבני: זה כסף נטו.
יפעת שאשא ביטון: רגע, אבל עוד פעם, אני רוצה רגע להבין, להם יהיה ליווי, המועצות האזוריות יקבלו ליווי ומשרד החינוך יממן את זה?
<שמעון אבני: לא, לא, לא.
<שמעון אבני: אנחנו מדברים רק על גילאי 3-6.
יפעת שאשא ביטון: רק גילאי 3-6?
<מיכל מנקס: בכל הארץ?
<שמעון אבני: בכל הארץ, כן.
<מיכל מנקס: לא כל באזוריות?
יפעת שאשא ביטון: אבל למה מועצות אזוריות צריכות?
יפעת שאשא ביטון: בדרך כלל יש להם גנים בתוך היישובים.
יפעת שאשא ביטון: מאיפה לאיפה מסיעים אותם?
<שמעון אבני: אבל לבתי הספר נוסעים.
יפעת שאשא ביטון: בגיל 3 עד 6?
<שמעון אבני: לא, אני אומר זה ילדי חינוך מיוחד.
יפעת שאשא ביטון: אה, אתה מדבר רק על חינוך מיוחד, לא חינוך רגיל?
<שמעון אבני: חינוך מיוחד קל, אגב.
<שמעון אבני: זה כמו ילדי חינוך רגיל.
<שמעון אבני: הם היום נוסעים בלי ליווי.
יפעת שאשא ביטון: תודה, חבר הכנסת.
יפעת שאשא ביטון: אני הבנתי אחרת, שכביכול מדברים על הליווי בכלל.
יפעת שאשא ביטון: זה לא מה ש - - -
<שמעון אבני: לא, לא.
<דני גונן: עוד משפט אחד.
יפעת שאשא ביטון: רק שם לפרוטוקול ותפקיד.
<דני גונן: דני גונן, חבר בארגון חברות ההסעה.
<דני גונן: אולי המגמה צריכה לשבח את חברות ההסעה.
<דני גונן: זאת אומרת לשבח את התמורה להן.
<דני גונן: כרגע ברשות משרד החינוך, למעשה מורידים את התנאים, מורידים את המחירים, כופים עלינו מחירי גג של שנים קודמות בשביל המכרזים הבאים.
<שמעון אבני: טוב, זה אוצר, זה לא משרד החינוך, בסדר?
<שמעון אבני: אני כפוף להנחיות האוצר.
<דני גונן: מורידים תנאים בתוך המכרז.
<דני גונן: המכרז לא משותף, הוא לא נעשה בשיתוף פעולה עם חברות ההסעה.
<דני גונן: אני אראה לך דוגמא: אתם מכריחים נהגים להיות בעלי שנתיים ניסיון כדי שיוכלו לעבוד בהסעות.
<דני גונן: עכשיו, איך אנחנו יכולים - - -
יפעת שאשא ביטון: לגיטמי.
יפעת שאשא ביטון: זה לא כסף, זה עניין של בטיחות.
יפעת שאשא ביטון: נהג צעיר מותר לו להסיע שני אנשים.
יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו לא רוצים מישהו שפחות משנתיים - - -
<דני גונן: אבל איך יהיו לנו נהגים חדשים בשוק?
<דני גונן: איך יהיו נהגים בשוק?
<שוקי שדה: איך יהיו נהגים?
<שוקי שדה: אין נהגים היום.
<דני גונן: אם אני רוצה לממן לנהג, אני לא יכול להעסיק אותו.
<דני גונן: אז מה?
<דני גונן: צריך למצוא לזה פתרון.
<שמעון אבני: לא הבנתי את מה שאמרת.
יפעת שאשא ביטון: גם אני לא הבנתי.
<דני גונן: הנהגים הולכים ומתבגרים, אין אפשרות להכניס יותר.
<דני גונן: אין נהגים חדשים בשוק.
<דני גונן: אין מסלולי הדרכה.
יפעת שאשא ביטון: מה זה שנתיים ניסיון?
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אני עכשיו הוצאתי רישיון נהיגה על אוטובוס, אני צריכה להיות עם ותק של שנתיים כדי להיות - - -
<דני גונן: כדי להסיע ילדים.
יפעת שאשא ביטון: נו, מה הבעיה?
יפעת שאשא ביטון: אני לא מבינה?
<דני גונן: אבל איך תסיעי?
<דני גונן: איך תצברי?
<דני גונן: הם יצברו שנתיים בכיס, הם לא ייסעו שנתיים.
<דני גונן: אז מה התועלת בשנתיים?
<מירה קרני: הסעות אחרות.
<מירה קרני: הסעות למבוגרים, לא הסעות לילדים.
<שוקי שדה: איזה הסעות?
<שוקי שדה: אין הסעות אחרות.
<מירה קרני: צריך להיות עם הרבה קשב כשאתה מסיע ילדים בצורה בטיחותית, בגלל אותם הדברים שאמרו פה.
<שמעון אבני: גם אני לא חושב שצריך.
יפעת שאשא ביטון: אני גם לא.
<מירה קרני: למה זו בעיה?
<דני גונן: זו בעיה כי אין נהגים בשוק.
<דני גונן: אין יותר נהגים.
<דני גונן: אנחנו לא יכולים להכניס נהגים חדשים.
<דני גונן: חברות הסעה לא יכולות היום - - -
<שוקי שדה: אין.
<שוקי שדה: היום אוטובוסים עומדים.
<אבי אזולאי: אז אתה אומר בוא נוריד את הקריטריון, כי - - -
<דני גונן: לא, אני לא אמרתי, אבל אמרתי שזה - - -
<אבי אזולאי: בוא ניתן פתרון לוותק.
<אבי אזולאי: שייעשה משהו אחר.
<דני גונן: זה לא מה שאמרתי.
<דני גונן: אמרתי שהפתרון - - -
יפעת שאשא ביטון: הוא מסיע בהסעות אחרות, רק לא ילדים.
<דני גונן: אבל בחברות ההסעה שלנו אני לא יכול להתחיל להפריד את הנהגים.
יפעת שאשא ביטון: אז אתם תיקחו מישהו שכבר השתפשף במקום אחר.
<דני גונן: אוקיי.
<שוקי שדה: כשאת אומרת תיקחו מישהו, את גם מתכוונת שניקח.
יפעת שאשא ביטון: הבטיחות של הילדים שלנו היא לא עם פשרות, חברים.
<דני גונן: אז אולי צריך למצוא פתרון אחר.
<דני גונן: אולי עם נהג מלווה.
<דני גונן: אולי איזה שהוא סוג של דבר שאפשר יהיה להכניס אותם לעבודה.
יפעת שאשא ביטון: ואז אתה משלם שני נהגים.
<מיכל מנקס: יש בארץ חברות שאינן מסיעות ילדים?
<דני גונן: סליחה?
<מיכל מנקס: זאת אומרת אתה מדבר על חברה שמהשעה אחת בצהריים האוטובוסים עומדים?
<דני גונן: למשל חברות בירושלים - - -
<שוקי שדה: לא, יש חברות כאלה ויש אחרות.
<מיכל מנקס: רק ילדים?
<דני גונן: לא רק, אבל 50%.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, זה כבר אחרי המשפט.
יפעת שאשא ביטון: אמרתי, כמו שהייתי מאד נחרצת לגבי הנושא של המלווה, למרות שאני חפצה ביקרם של מלווים בהסעות, אני אהיה גם נחרצת מאד פה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא נעשה שום פשרה שקשורה לבטיחות של הילדים.
יפעת שאשא ביטון: צריך למצוא פתרונות במקומות האחרים, אבל אין מה לעשות, בשביל להסיע ילדים צריכים להיות עם סטנדרטים נוקשים.
יפעת שאשא ביטון: זה אתגר בפני עצמו.
יפעת שאשא ביטון: זה לא רק העניין של הנהיגה, זה העניין של ההתמודדות בכלל ולכן אני חושבת שפה אין מקום להתגמש.
<שוקי שדה: אז אולי כדאי להחיל את זה גם על התחבורה הציבורית, כשמסיעים ילדים בתחבורה הציבורית, שלא יסיעו גם כן.
<שוקי שדה: בחברות הציבוריות שמעסיקות פעילות ציבורים, יש להם נהגים חדשים כמו שלנו יש.
יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו תיכף נדרוש את מה שצריך.
<דני גונן: אבל לא מדובר רק על נהגים.
יפעת שאשא ביטון: כם רוצה לסיים את הדיון.
יפעת שאשא ביטון: יש לי פה הרבה נקודות לסיכום.
יפעת שאשא ביטון: ראשית אני אומר שבתי הספר היסודיים לפחות, צריך לשאוף שתהיה בהם מגמה שהם יוסעו בהסעות תלמידים מסודרות, שמוגדרות כהסעות תלמידים.
יפעת שאשא ביטון: אני מבינה שיש פה עניין גם לרשות המקומית בכל המערך הציבורי ולכן אני מבקשת שיהיו נהלים שהשר, שר התחבורה יקבע נהלים ברורים לגבי הסעות ציבוריות מאורגנות אני קוראת להן, שמסיעות בעצם ילדים באופן מאורגן.
יפעת שאשא ביטון: אפשר לתת כדוגמא את היישובים שאני הזכרתי, כדי שיבינו שמדובר בהסעה אורגנית של תלמידים בלבד, שאוספת מבית הספר ומפזרת לבתים.
יפעת שאשא ביטון: הסעה כזו חייבת לעמוד בסטנדרטים, לפחות הבסיסיים, של הסעת ילדים, כמו שלא יהיה תלמיד שמוסע בעמידה, ושיהיו באוטובוס אביזרי הבטיחות - - -
<שוקי שדה: אסור להם לעשות הסעות כאלה.
יפעת שאשא ביטון: שמענו.
יפעת שאשא ביטון: שמעתי את זה, אבל זה מערך שעדיין קיים כמערך ציבורי, הוא עובד, הוא לגיטמי.
<שוקי שדה: רק על כרטיסיות מותר להם.
יפעת שאשא ביטון: על כרטיסיות.
<שוקי שדה: אז תזכירי את זה.
<שוקי שדה: כדאי שתזכירי את זה.
<שוקי שדה: כי אחרת תהיה פה הבנה לא נכונה.
יפעת שאשא ביטון: אז הסעות ציבוריות שמסיעות בכרטיסיות, אך ההסעה היא מאורגנת ונותנת מענה באותה שעה רק לתלמידי בתי הספר.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה פשוט שיודגש שהיא מתפקדת כמו הסעת תלמידים לכל דבר ועניין, רק שהתלמיד מכרטס כשהוא עולה.
יפעת שאשא ביטון: זה מספיק ברור?
יפעת שאשא ביטון: לא, באמת אני שואלת כדי שאנחנו לא - --
<שוקי שדה: לא, לא, זה בסדר.
<שוקי שדה: ברגע שאת אומרת כרטיסיות, אנחנו יודעים למה את מתכוונת.
יפעת שאשא ביטון: הנוהל העיקרי שאני רוצה שיעמדו עליו הוא שהילדים לא נוסעים בעמידה.
יפעת שאשא ביטון: כל המוסעים ישובים.
יפעת שאשא ביטון: מי מפקח בעצם על הקבלנים, חוץ מזה שדיברנו על הרכזים?
<קריאה: הרשויות המקומיות, לא?
יפעת שאשא ביטון: זה הרשויות המקומיות?
<שוקי שדה: לא, השלטון המקומי.
יפעת שאשא ביטון: אז אני מבקשת שהפיקוח על ההסעות יהיה יותר אינטנסיבי דרך הרכזים.
יפעת שאשא ביטון: יש רכזי הסעות בכל רשות, זאת העבודה שלהם, הם מקבלים על זה שכר.
יפעת שאשא ביטון: שיהיו מיינדד לסיפור הזה.
יפעת שאשא ביטון: יותר יבקרו ויראו גם מי הנהגים.
יפעת שאשא ביטון: הרבה פעמים הקבלן זוכה במכרז, יש לו נהג מסוים, פתאום אנחנו באים איזה בוקר, רואים שזה נהג אחר.
יפעת שאשא ביטון: לוודא שהם עדיין שומרים על כל הסטנדרטים שנדרשים.
יפעת שאשא ביטון: אני פונה למשרד התחבורה בבקשה להתקין תקנות לגבי התקנת עזרים שיסייעו לעקוב אחרי נהיגת הנהג.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שיש גם הצעות חוק שעומדות בנושא.
יפעת שאשא ביטון: מה שיהיה קודם אנחנו נברך על זה.
יפעת שאשא ביטון: הנושא של תשתיות פיזיות בסביבת בית הספר, זה עלה כאן, אבל אנחנו לא מספיק העמקנו.
יפעת שאשא ביטון: הנושא של תשתית פיזית סביב בית ספר הוא עניין אקוטי.
יפעת שאשא ביטון: אם זה התחנות, איפה שמעלים ילדים ומורידים ילדים.
יפעת שאשא ביטון: מעברי חצייה, שהרבה פעמים לא מסומנים כמו שצריך.
יפעת שאשא ביטון: גם כאן זה השלטון המקומי לדעתי עושה, נכון?
יפעת שאשא ביטון: עושה בקרה פעם או פעמיים בשנה.
<אבי אזולאי: אנחנו עושים עכשיו סקר בטיחות בכל בתי הספר היסודיים בארץ.
<מירב רפאלי: ונכניס את הנושא של בקרה של הסעות גם במסגרת בקרת רשויות.
יפעת שאשא ביטון: אז אני מבקשת שהוועדה תקבל את הסקר כאשר יהיו תוצאות, כדי שאנחנו נוכל להתכנס ולראות איך אנחנו גם מיישמים.
<אבי אזולאי: בנושא תשתית.
<מיכל מנקס: רק חשוב לציין לפרוטוקול שזה באחריות הרשות המקומית, אבל תקציב היא לא מקבלת מאגף גורם ממשלתי.
<מיכל מנקס: כל מה שמחוץ לגדר בית הספר, הרשות חייבת – להנגשה – וזה לדיון אחר, ולמעקות בטיחות ולצביעת מעברי חצייה - - -
יפעת שאשא ביטון: והרשות מממנת מתקציבים שלה או שהיא מקבל.
<מיכל מנקס: בדיוק, זה על חשבון הרשות.
יפעת שאשא ביטון: כן, כן, זה ברור.
יפעת שאשא ביטון: השלטון המקומי בעצם עושה את הבדיקה והרשות המקומית צריכה לשאת באחריות התקציבית.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת שתישקל שוב הרחבת המענה לכיתות י"א-י"ב שזכאים להסעות מתוקף הרחבת חוק חינוך חובה.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת שמשרד החינוך ימצא דרך לפקח על העמותות שהוא מעביר להן כספים.
יפעת שאשא ביטון: אני לא מדברת על עמותות שעובדות עצמאית ומגייסות כסף בעצמן ועם ההורים וכו'.
יפעת שאשא ביטון: מי שמקבל כסף ממשרד החינוך להסיע תלמידים – שמשרד החינוך יוודא שהם מסיעים אותם לפי הסטנדרטים.
יפעת שאשא ביטון: זה לא שאנחנו ניתן ממיטב כספנו והם יעשו על פי רצונם.
יפעת שאשא ביטון: אז אני מאד מבקשת שיהיה פיקוח גם עליהם.
יפעת שאשא ביטון: צריך לפנות לאוצר בבקשה לבחון הוזלה או איזו שהיא הטבה בביטוח לחברות הסעות שעומדות בכל תקני הבטיחות שנדרשים מהן מתוקף היותן הסעות תלמידים.
יפעת שאשא ביטון: אולי זה יעזור לנו גם לפצות ולשפות שם.
יפעת שאשא ביטון: ואני מזמינה – זו הזמנה – ואתם תעשו עם זה כרצונכם – את השלטון המקומי ואת חברת - איך אתם קוראים לעצמכם?
יפעת שאשא ביטון: ארגון חברות ההסעות בישראל?
יפעת שאשא ביטון: לשיח.
יפעת שאשא ביטון: רק תזכרו ואם לא תזכרו אז יש פרוטוקול של הדיון, שאתם מוכנים לנסות ולהתאים את התנאים למה שקורה עם הכרטיסיות.
<שוקי שדה: מוכנים לשבת ולשמוע ועל בסיס זה לנסות להתאים, כן.
יפעת שאשא ביטון: תשבו, תנהלו שיח.
יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו נצליח להגיע להסדרה של זה, אז מה טוב.
יפעת שאשא ביטון: יודגש אפילו בכוכבית ובתחילת ההמלצות, שהוועדה חושבת שמלווה אנושי הוא דבר נחוץ בכל הסעה.
יפעת שאשא ביטון: הוא יוכל לסייע רבות בשמירת הבטיחות והתנאים הנאותים במהלך ההסעה.
יפעת שאשא ביטון: במידה והדבר לא מתאפשר באופן המיידי, שיוחזק מערך נאמני הבטיחות ועזרים נוספים כגון מצלמות, שיוכלו לסייע בשמירה על כללי התנהגות נאותים בהסעה.
יפעת שאשא ביטון: מישהו רוצה להוסיף משהו שאולי פספסתי?
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה רבה לכם על הדיון.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נחכה לסקר שלכם ואנחנו נעשה בחינה מחודשת.
יפעת שאשא ביטון: ראשית אני מתנצלת על האיחור, הווייז עשה לי קצת טיול בירושלים, כנראה בגלל תאונה.
יפעת שאשא ביטון: כם את דיון הוועדה, שכינסנו כדיון חירום בעקבות נושא שכחת ילדים.
יפעת שאשא ביטון: בדרך לפה חשבתי, בהקשר של הכותרות של הבוקר, איך בעצם מהלך להצלה של ילדים הופך להיות תעמולה מפחידה, שתכניס גננות לכלא, חס וחלילה.
יפעת שאשא ביטון: אז אני מקווה שאני אצליח לעשות סדר גם בעניין הזה ואולי בשיח משותף – אני רואה את השותפים והנציגים – גם של הגננות, גם של המעונות, של ההסתדרות, ואני מקווה שאנחנו נעשה קצת סדר בעניינים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כמובן נעסוק – אי אפשר שלא לדבר בנושא של שכחת ילדים ולא לעסוק גם בנושא של בטיחות ילדים בכלל.
יפעת שאשא ביטון: לצערי הרב אנחנו מאבדים יותר מדי ילדים בגלל היפגעות בלתי מכוונת, אז אלה נשכחים ברכב, וביום שבת נפל ילד מחלון ואם הוא לא נופל מחלון, אז אנחנו מוצאים אותם מתים בתוך גיגית.
יפעת שאשא ביטון: כל מיני דברים שנשמעים מזעזעים.
יפעת שאשא ביטון: זה אפילו אולי בוטה לומר את זה כך, אבל זה קורה.
יפעת שאשא ביטון: זה קורה, והתחושה שלי כמדינה, כחברה, שאנחנו צריכים לעשות משהו.
יפעת שאשא ביטון: אי אפשר להישאר אדישים ואני חושבת שיש חובה על כל השותפים שרואים את עצמם כגורמים שאחריות הילדים היא חלק משגרת יומם, להתגייס ולתת את חלקם.
יפעת שאשא ביטון: אז אני רוצה לפתוח את הדיון, משום שהוא הוזמן כדיון חירום בעקבות המקרה האחרון ביום שישי של שכחת ילדה בביתר עילית, עם שמות הילדים, שנשכחו למוות ברכב.
יפעת שאשא ביטון: לנו זה תמיד בקונוטציה של החום ושל הכוויות, אבל מסתבר שהילדים האלה עוברים מוות אכזרי מאד ואני מקווה שביחד, בכוחות משותפים, נצליח אולי למנוע את האסון הבא.
יפעת שאשא ביטון: אז ב-30 במאי 2016 אליה וינגוט, בן שנה מאשדוד, נמצא מת ברכב לאחר שהושאר בו על ידי אביו למשך מספר שעות.
יפעת שאשא ביטון: ב-22 ביוני 2016 אחמד ומוחמד קסדי, שני אחים בני שנתיים ושלוש, מדיר אל אסד, מתו לאחר שהושארו ברכב על ידי אביהם, מורה בבית הספר ביישוב בדואי בנגב.
יפעת שאשא ביטון: ב-12 ביולי 2016, באר הורוביץ מסוסיא, בת 9 חודשים, מתה לאחר שנשכחה ברכב בערד על ידי סבתא.
יפעת שאשא ביטון: ב-22 ביולי 2016, חנה רינה פלדמן, בת השנה וחצי מבית"ר עילית, נשכחה ברכב על ידי אביה ומתה.
יפעת שאשא ביטון: הסיפור של שכחת ילדים - אני חושבת שרבים מכם יסכימו איתי - הוא משהו שהוא בלתי נתפס.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו הרבה פעמים מנסים להבין איך אפשר לשכוח ילד ברכב, במיוחד כהורים.
יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר גם שכל הרעיונות של לשים טלפון או לשים נעל או כל מיני דברים אחרים, שזה נשמע מזעזע בכלל, שאת הטלפון לא נשכח ואת התיק לא נשכח, אבל את הילד כן.
יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר שהרבה הורים לא עושים את זה, כי כשהם נכנסים לרכב הם לא מעלים בדעתם שהם בכלל ישכחו את הילד מאחור.
יפעת שאשא ביטון: ולכן אני חושבת שהדיון הזה – ואני שמחה ומברכת על כל השותפים שיש כאן – ושלום כבוד השר.
יפעת שאשא ביטון: תודה על ההצטרפות.
יפעת שאשא ביטון: אני שמחה על כל השותפים, כדי שאנחנו נוכל ביחד לחשוב ואולי אפילו להעלות רעיונות נוספים שיעזרו לנו להתגייס כדי להתמודד עם התופעה.
יפעת שאשא ביטון: מכבד אותנו בנוכחותו השר יעקב ליצמן, שר הבריאות, אני מוכרחה לומר שגם הוא, ביום שישי בצהריים, ככה נזעק לנוכח המקרה.
יפעת שאשא ביטון: עוד רגע לפני שבת דיברנו וסוכם שאנחנו, יחד עם ארגון בטרם, נקיים דיון חירום, כי כבר היה ברור שמדובר במכת מדינה.
יפעת שאשא ביטון: חמישה ילדים בחודש וחצי, זה לא דבר של מה בכך.
יפעת שאשא ביטון: כנראה שמדובר בתופעה והנה אנחנו כאן היום כדי לדון ולראות איך אנחנו פועלים.
יפעת שאשא ביטון: כבוד השר אתה רוצה עכשיו?
יעקב ליצמן: בסדר, כמה מילים.
יעקב ליצמן: תודה רבה.
יעקב ליצמן: זה ברור שהמקרים האחרונים, מה שקרה כאן, זה פעמון התעוררות שניתן לנו, שאנחנו צריכים להתארגן ולראות מה ניתן לעשות.
יעקב ליצמן: הדבר הזה שקורה כאן זה דבר שאפשר למנוע ובדרך הטבע צריך לעשות דברים.
יעקב ליצמן: אין לי פתרון להגיד כרגע שאני יודע בדיוק מה.
יעקב ליצמן: כפי שאמרת קודם, אולי ביחד, כולם ביחד, אז אפשר להוציא משהו.
יעקב ליצמן: שמעתי כל מיני רעיונות, כל רעיון יש לו את המעלות שלו, אבל לא ראיתי שכל רעיון יהיה זה מושלם.
יעקב ליצמן: זה לא היה אגב רק לגנים.
יעקב ליצמן: גנים זה דבר אחד.
יעקב ליצמן: ראינו במקרים אחרים לא רק גנים.
יעקב ליצמן: לכן זה לא הפתרון, רק בגנים.
יעקב ליצמן: גנים, בית, בכל מקום שניתן.
יעקב ליצמן: אני אעיר במשותף, אני לא יודע לאיזה משרד זה שייך, אם זה בריאות, או רווחה, חינוך, אין לי מושג לאיפה זה שייך - - -
<ארין אלהרר (יש עתיד): זה בין משרדי.
<קריאה: בדיוק, כולם.
<קריאה: תחבורה, חינוך, רווחה.
יעקב ליצמן: כן, אבל זה יצטרך הרי להיות באיזה שהוא משרד.
יעקב ליצמן: אני לא יודע איזה - - -
איל בן ראובן: צודק, מישהו צריך לקחת אחריות.
איל בן ראובן: מישהו צריך להוביל.
<ארין אלהרר (יש עתיד): נכון, אבל אף אחד לא עושה את זה עד עכשיו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו שמים את יהבנו על משרד הבריאות, כשאנחנו מדברים על התכנית לבטיחות ילדים.
יעקב ליצמן: א' אני מקבל.
יעקב ליצמן: אם אתם רוצים משרד הבריאות, אין לי בעיה.
יעקב ליצמן: אנחנו נעשה את זה, נארגן את זה.
יעקב ליצמן: אנשים שלי כאן, מירי, יעשו את הדברים, ירכזו את הדברים ובהחלט אני מציע שנקיים ישיבה נוספת בעוד שבועיים.
יעקב ליצמן: צריך להתארגן, לראות בדיוק מה לעשות, לראות אם יש לנו הצעות.
יעקב ליצמן: לא צריך יותר משבועיים.
יעקב ליצמן: אגב, מתי הפגרה?
<קריאה: בעוד 10 ימים.
<ארין אלהרר (יש עתיד): בסדר, אפשר לקיים דיון בפגרה.
<ארין אלהרר (יש עתיד): הכל בסדר.
קסניה סבטלובה: אבל מה עם הצעות החוק בעניין שכבר עברו את ההצבעה הטרומית וכבר נמצאות היום בקנה?
קסניה סבטלובה: הצעות חוק מצוינות.
יעקב ליצמן: אני לא יודע, אני לא בטוח.
יעקב ליצמן: הן לא עברו אלי.
יעקב ליצמן: אני מוכן להיכנס לזה - - -
קסניה סבטלובה: של הממשלה הקודמת, שגם הייתה חלק מזה.
יעקב ליצמן: רבותי, אני מציע, היום האחרון זה יום רביעי, אז שלישי בעוד שמונה, תשעה ימים.
יפעת שאשא ביטון: בעוד שבוע וחצי.
קסניה סבטלובה: יש הצעה של אורלי לוי.
יעקב ליצמן: כן, אז אנחנו נתכנס עוד פעם, לפני שיוצאים לפגרה, לראות בדיוק.
יעקב ליצמן: אני אבקש לרכז, מירי.
יפעת שאשא ביטון: נרכז את ההצעות.
יפעת שאשא ביטון: זו גם הזדמנות לומר שיש את התכנית לבטיחות ילדים, שאנחנו מכירים אותה בקונסטלציה הרחבה שלה, אבל באמת, בחודשים האחרונים לקחנו גם בעידוד של משרד הבריאות וזיקקנו אותה לחלקים שנוגעים ישירות בילד, בליווי של המשפחה, הדרכת הורים, הסברה וכו', כדי שהיה תהיה ישימה ונוכל לקדם אותה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו במגעים אינטנסיביים מול משרד האוצר ואנחנו מבקשים וכמובן נבקש כהמלצות הוועדה את התמיכה שלו, בין אם בהיבט התקציבי ובין אם בהתגייסות בכלל.
יעקב ליצמן: אני אומר את זה במפורש.
יעקב ליצמן: משרד הבריאות יהיה מוכן להשתתף בזה, אבל לא רק.
יעקב ליצמן: גם משרד האוצר, ואם נצטרך למשרד החינוך, או רווחה - - -
יפעת שאשא ביטון: נכון, גם משרדים נוספים.
יעקב ליצמן: גם הם יצטרכו להשתתף.
יעקב ליצמן: אני בהחלט אומר כאן.
<קריאה: ותחבורה.
<קריאה: כולם.
יפעת שאשא ביטון: התכנית צריכה להיות בין משרדית, אין שאלה.
יפעת שאשא ביטון: אני אמרתי כבר, זאת התגייסות של כולם.
יפעת שאשא ביטון: זאת משימה לאומית ואני חושבת שכל אחד צריך לקחת בה חלק.
<קריאה: סליחה שאני מתערב, אני אזרח, אנחנו מתגייסים, אבל אף אחד לא עוזר לנו.
יעקב ליצמן: זה הדיון.
יפעת שאשא ביטון: אז רגע, ברשותך, רק כדי שהדיון יהיה מסודר - - -
<קריאה: אני שלחתי מאות מיילים.
<קריאה: בינתיים, עד שיבוא השלום - - -
יפעת שאשא ביטון: ברשותך - - -
אורי מקלב: זה סוג של פרובוקאטור.
<קריאה: עד שיבוא השלום, יש - - - בחמישה שקלים - - -
יפעת שאשא ביטון: נכון, קיבלנו הרבה הצעות, אבל אנחנו לא מקדמים עכשיו רעיון אחד.
<קריאה: אני עושה המון ואף אחד לא - - -
יפעת שאשא ביטון: סליחה, תקראו ל - - -
<קריאה: סליחה שאני מתפרץ, אבל לתינוקות אין אפשרות להגיד ולעזור לעצמם.
<קריאה: אני הפה של התינוקות.
יפעת שאשא ביטון: אז ברשותך, אני אתן לך את רשות הדיבור בזמן.
יפעת שאשא ביטון: אני אצטרך להוציא אותך.
<קריאה: אז בסדר.
<קריאה: אני אשב.
יפעת שאשא ביטון: תאפשר לו.
יפעת שאשא ביטון: אם הוא מוכן לשבת, אז אין בעיה.
יפעת שאשא ביטון: אני גם מבטיחה שאני אתן לך את רשות הדיבור בהמשך, אבל בוא ננהל את השיח בצורה מסודרת.
יפעת שאשא ביטון: גם ככה הנושא הוא קשה.
<קריאה: לילדים אין פה.
איילת נחמיאס ורבין: אבל יפעת, חשוב שכבוד השר ישמע אותו.
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל יש הרבה.
איילת נחמיאס ורבין: יפעת, אבל זה מתכתב עם ההצעה שאת, קארין ואני כבר הנחנו.
איילת נחמיאס ורבין: זה בדיוק זה, בחמישה שקלים.
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, אני - - -
יעקב ליצמן: אני חייב להעיר לך משהו.
יפעת שאשא ביטון: קיבלנו הרבה מאד פניות כאלה.
יעקב ליצמן: עם כל הכבוד שאת מקדמת, זה בסדר, אני מכבד.
יעקב ליצמן: הפוך, אני מעריך.
יעקב ליצמן: אבל משרד ממשלתי לא יכול לתת פתרון חלקי.
יעקב ליצמן: הוא צריך להוציא החלטת פתרון על כל הדברים.
איילת נחמיאס ורבין: אני מסכימה.
יעקב ליצמן: ולכן אני אומר, זה הצעה אחת.
יעקב ליצמן: אנחנו צריכים לחפש מבין כולן כל היום וזה הדיון.
איילת נחמיאס ורבין: מקובל.
איילת נחמיאס ורבין: מקובל, אדוני השר.
יפעת שאשא ביטון: יש עוד הרבה מאד הצעות.
יפעת שאשא ביטון: אני רק אחדד.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו קיבלנו מאות פניות, מאות פניות.
יפעת שאשא ביטון: עם אפליקציות ורעיונות יצירתיים וכל רעיון נראה יותר טוב ויותר - - -
יפעת שאשא ביטון: סליחה, אתה לא מתפרץ לי לדברים.
<קריאה: רעיונות - - -
יפעת שאשא ביטון: הרבה מאד דברים, ובסופו של דבר אנחנו נצטרך להתגבש לכדי החלטה.
יפעת שאשא ביטון: כפי שאמר כבוד השר, אנחנו נצטרך לתת פתרון מערכתי, כולל, שלוקח בחשבון את הכל וזה יהיה בהמשך.
יפעת שאשא ביטון: רגע לפני שניתנת לחברי הכנסת רשות הדיבור ואחר כך אנחנו נשמע את אנשי המקצוע, מילה לגבי הצעת החוק שעלתה אתמול לוועדת שרים.
יפעת שאשא ביטון: הצעת חוק שבעצם התחילה את הגלגול שלה כבר בקונסטלציה אחרת אמנם, כבר בקדנציה הקודמת ואנחנו ניסינו בוועדה לקחת ולאפשר דין רציפות.
יפעת שאשא ביטון: ההצעה בעצם שסגל חינוכי – מורה, גננת – ההצעה בקדנציה הקודמת כללת בעצם את כל הרצף החינוכי – יצטרכו להתקשר להורים במידה וילד נעדר.
יפעת שאשא ביטון: אני זיהיתי את האתגרים והקשיים ולנוכח המצוקה, דווקא סביב הנושא של שכחת ילדים, זיקקתי אותה ובעצם מיקדתי אותה בגילאי לידה, או לצורך העניין מעונות וגנים.
יפעת שאשא ביטון: הגדרנו גם את השעה שבה יש להתקשר והייתי מוכנה, בשיח מול משרד החינוך, לכל הפשרות וההתאמות.
יפעת שאשא ביטון: קרי: לא להעביר את זה כהצעת חוק, אלא להעביר את זה כנוהל, כחלק משגרת יום של גן.
יפעת שאשא ביטון: כאן אני מוכרחה לומר, אנחנו עוד נרחיב בהצעה בהמשך, אבל רק קצת כדי להרגיע את הלהבות: בשום שלב דרך, אנחנו לא דיברנו על אחריות פלילית על הגננת.
יפעת שאשא ביטון: גם כששואלים אותי על אחריות פלילית כלפי הורים אני אומרת חד משמעית לא.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאין ענישה יותר גדולה מזה שההורים איבדו בעצם את הילד שלהם, מתוך כך שהם שכחו אותו.
יפעת שאשא ביטון: אין פה משום הסרה של האחריות ההורית, אנחנו לא באים ומגלגלים אחריות, אנחנו באים לגייס את כל המערכות.
יפעת שאשא ביטון: מערכת החינוך היא שותף טבעי, דווקא כמי שבאה ממערכת החינוך, דווקא כמי שמכירה את השטח.