GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: מה קורה מצפון לטבריה?
יפעת שאשא ביטון: אין עולם?
<מירי נחום: טבריה מקבלת בעצם את כל תושבי הסביבה, זה לא שהיא מקבלת רק את תלמידי טבריה, היא מקבלת גם ערים מסביב.
<מירי נחום: אבל אני רוצה להגיד שמדובר פה על פריסה ארצית שפועלת במהלך כל השנה והרשות מממנת גם את כל הפעילויות בקייטנות.
יפעת שאשא ביטון: המשרד לבטחון פנים.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לקחת את הסיפה של הדברים שלהם לגבי מקומות הבילוי וסיירות הורים, אני חושבת שזה רעיון פנטסטי שיש מבוגרים שמסתובבים וקצת מעלים מודעות.
יפעת שאשא ביטון: אשמח לשמוע אתכם, מה אתם עושים לקראת הקיץ ואם אפשר לתמצת בשתי דקות.
<גונן ירום: אני אדבר על 'עיר ללא אלימות'.
<גונן ירום: לא על כל הפעילות של כל המשרד לבטחון פנים, זאת אומרת אני לא אציג פה את מה שהמשטרה עושה או מסגרות אחרות, אלא רק 'עיר ללא אלימות'.
יפעת שאשא ביטון: נגיע גם אליהם.
<גונן ירום: קודם כל אני אגיד מה לא ואז אני אגיע למה כן.
<גונן ירום: נושא הבטיחות, כשלעצמו באופן ספציפי הוא לא אחד מתחומי העיסוק של 'עיר ללא אלימות'.
<גונן ירום: אנחנו עוסקים במניעת אלימות, פשיעה, עבריינות נוער, ונדליזם.
יפעת שאשא ביטון: שבקיץ מזומנת הרבה יותר בגלל שעות רבות של חופש, או היעדר שגרה.
<גונן ירום: הפעילות שאנחנו מקיימים היא קודם כל מוכוונת לנושא הזה של מניעת אלימות, ונדליזם והתנהגות בלתי חברתית, נקרא לזה בעדינות, ולא נושא הבטיחות.
<גונן ירום: נושא הבטיחות הוא לא אחד מתחומי העיסוק של התכנית, אני חייב להגיד את זה ביושר, אבל עם זאת, כמו שהזכירו פה, חלק מהמסגרות וההפעלות והפעילויות שאנחנו מקיימים, חלק מהפעילויות האלה נעשות דרכנו.
<גונן ירום: למשל כל הפעילויות של סיירות הורים, בכל הרשויות של 'עיר ללא אלימות', או לפחות בחלק גדול מהן, יש סיירות הורים שמקיימות פעילויות ומפגינות נוכחות במוקדי ומרכזי הבילוי של הנוער, לאו דווקא, דרך אגב, במקומות בילוי, אלא בכל מקום בהתאם למיפוי עירוני שיש בהם התגודדויות של בני נוער, בשעות הערב, הלילה, עד שעות הבוקר.
<גונן ירום: מטבע ההימצאות של המבוגר האחראי במקומות של בני נוער שמתגודדים על השעות הקטנות של הלילה זה מונע הרבה מאוד מצבי סיכון.
<גונן ירום: סיירות הורים יודעות גם לזהות מצבי סיכון שונים, הן יודעות להזעיק את ההורים כשצריך, הן יודעות להפנות או להזעיק סיוע, בין אם זה סיוע רפואי או כל סיוע אחר, הן גם יודעות לזהות נוער שכבר לא מתפקד בגלל שתיית יתר של אלכוהול ולא להפקיר אותו לבד בשטח, אלא לדאוג שמבוגר, בן משפחה או חברים או מישהו אחר ידאגו לפנות אותו.
<גונן ירום: זאת אומרת על ידי זה שלא משאירים נער שתוי בשטח, כי זה יכול להגיע לתאונת דרכים, זה יכול להגיע לקטטה אלימה - - -
יפעת שאשא ביטון: זה בטיחות פר אקסלנס, כשאתם עוסקים בזה.
<גונן ירום: נכון, אבל זה כאילו פועל יוצא של הפעילות.
<גונן ירום: מעבר לסיירות הורים יש לנו הרבה מאוד פעילויות נוספות, בין אם זה מדריכי נוער, שגם הם מקיימים פעילויות בכל מיני מסגרות, למשל מועדוני נוער, למשל מגרשים מוארים, אבל גם, וזה אולי משהו שלא כולם מכירים, פרויקטים מאוד מעניינים, של מדריכים שמגיעים לכל מיני נקודות שבהם בני נוער נמצאים ופורשים מחצלת ומביאים גיטרה וערכת קפה.
<גונן ירום: בני נוער כבר יודעים גם, מכירים את הנקודות האלה, חלקם מגיעים לשם באופן יזום כדי לפגוש את המדריך, כדי להשתתף בערב הזה של הפעילות וגם האמצעי הזה מגביר את הבטיחות.
יפעת שאשא ביטון: רק במשפט סיכום, כי אנחנו לקראת סוף הדיון ואני רוצה לשמוע התייחסויות נוספות.
<גונן ירום: בשורה התחתונה יש לנו פריסה מאוד רחבה, גם כל השנה, במשך כל השנה, אבל כמו שהצגתי גם בדיונים קודמים, יש לנו היערכות ספציפית שאנחנו עושים אותה לקראת כל קיץ ולקראת כל חופש גדול, דרך ועדות הפנאי והמסגרות העירוניות, יושבים ביחד עם כל יתר הגורמים הרלוונטיים, עם החינוך, הרווחה ובעצם מזהים את מוקדי הסיכון ונערכים לכל קיץ, לזהות את המקומות האלה ואיך אנחנו נותנים בהם את המענים שמכוונים לנושא אלימות אבל נותנים מענה גם לנושאים נוספים.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה גונן ירום.
יפעת שאשא ביטון: אני ארצה לשמוע התייחסות קונקרטית של המשרד לבטחון פנים לגבי פעילות ייחודית בקיץ ואחר כך נעבור לשמוע גם את התלמידים.
<ויקי אלעמרי: אני ממחלקת הנוער, אני רוצה להתחבר לסיפה של גונן, בכל הוועדות שמקיימים יש מה שנקרא ועדת אכיפה ושם מוביל אותה מפקד התחנה.
<ויקי אלעמרי: זאת אומרת יש חיבור בין כל הגורמים בתוך הרשות ובוועדה הזאת צפים דברים שמטרידים את האוכלוסייה ואז מפקד התחנה בונה תכנית עבודה בהתאם לצרכים של הרשות המקומית.
<ויקי אלעמרי: כיוון שדיברנו על בטיחות ואני ממחלקת הנוער, בעצם אנחנו פועלים לאורך כל השנה בחמישה נושאים מרכזיים, אנחנו מדברים על סמים, סמי פיצוציות, אני מדברת על אלכוהול, אני מדברת על רשתות חברתיות ואני מדברת על אלימות.
<ויקי אלעמרי: אלה הנושאים המרכזיים.
<ויקי אלעמרי: אנחנו עובדים מול משרד החינוך, מול שפ"י, ולאורך כל השנה אנחנו עושים תהליכי עבודה בבתי ספר, לא כולם, יש בתי ספר שנבחרים, כי אין לנו מספיק כוח אדם, זה מה שנקרא נוסף על תפקיד.
<ויקי אלעמרי: אנחנו בדרך כלל אכיפה, אבל פה אנחנו עושים נוסף על תפקיד.
<ויקי אלעמרי: בתי ספר שמתחברים אליהם ואז עושים לאורך כל השנה פעילות הסברתית.
יפעת שאשא ביטון: יש הסברה מוגברת לקראת הקיץ?
<ויקי אלעמרי: בוודאי.
יפעת שאשא ביטון: תתמקדי בקיץ, בבקשה, מה אתה מגבירים לקראת הקיץ?
<ויקי אלעמרי: לקראת הקיץ אנחנו משתדלים להיכנס ביתר שאת לבתי ספר כדי להתמקד בסכנות לקראת הקיץ.
<ויקי אלעמרי: אנחנו מוציאים פקודת היערכות לקיץ.
<ויקי אלעמרי: פקודת היערכות לקיץ רותמת את כל השטח, אל כל התחנות, זו פקודה שיוצאת ממה שנקרא אגף מבצעים ואומרת לתחנות, לכל תחנה ותחנה, 'אנא בבקשה ערכו תכנית עבודה, במיוחד בקרב בני נוער, לקראת הקיץ'.
יפעת שאשא ביטון: עד מתי מגישים את תכניות העבודה?
<ויקי אלעמרי: יש תאריך, חלקם כבר הגישו.
<ויקי אלעמרי: הם מגישים את התכנית ואנחנו עוברים עליה.
<ויקי אלעמרי: כל אחד ממפה איפה מוקדי הבילוי, איפה הפארקים, איפה יש פעילויות ואיפה חוברים לפעילויות.
<ויקי אלעמרי: אגב, לקראת הקיץ יש גם מבצעים, מה שנקרא מבצעים שאנחנו חוברים ביחד עם הרבה רשויות, גם רשות המסים, ואנחנו נכנסים ומבצעים מבצעי אכיפה.
<ויקי אלעמרי: אלה הפעולות שאנחנו עושים לקראת הקיץ.
איילת נחמיאס ורבין: מסים זה לא בהקשר לבטיחות ילדים.
<ויקי אלעמרי: לא, כשאנחנו נכנסים לעסק אנחנו חוברים ביחד, אבל לא חלילה ב - - -
איילת נחמיאס ורבין: לא, בסדר, אנחנו ממוקדים.
איילת נחמיאס ורבין: למרות שאמרתי לחברתי יושבת ראש הוועדה, הדיון שאנחנו ביקשנו הוא לא רק בגלל הקיץ.
יפעת שאשא ביטון: הוא על בכלל, אבל אנחנו לא נמחזר את הדיון, כי כבר דיברנו על בטיחות ילדים אז אמרנו שננצל את זה בשביל ה - - -
<קריאה: זה לא קורה מספיק.
יפעת שאשא ביטון: בני, נציג התלמידים.
<בני ג'אג'אטי: שלום לכולם, אני בני ג'אג'אטי, נציג וראש צוות סמים ואלכוהול במועצת התלמידים והנוער הארצית.
<בני ג'אג'אטי: ראשית, היום אנחנו, מועצת התלמידים והנוער הארצית, מוציאים קריאה לבני הנוער דרך היו"רים של מועצות התלמידים והנוער הרשותיות, אמצעי המדיה והתקשורת, בקריאה לחגיגה מבוקרת, לא להיסחף עם הדברים שיהיו בקיץ.
<בני ג'אג'אטי: אנחנו כמובן נשכתב את זה טוב.
<בני ג'אג'אטי: דבר שני, עקב אי קיום תכנית לימודים מסודרת בתעבורה, שיעור חינוך תעבורה בבתי הספר, אנחנו חושבים שצריך לשנות את תכנית הלימודים בנושא.
<בני ג'אג'אטי: במקום להראות סרטונים בשיעורים, שברוב הפעמים לא עוזרים, אפשר להוסיף לשיעורים את הנושאים הבאים, הוספת הסברה על הסיכונים שיש באופניים חשמליים, שתייה בקרב בני הנוער ולפעול ולדון על הנושאים שקורים עכשיו בהקשר.
<בני ג'אג'אטי: אנחנו ממליצים על הוספת קווי לילה והנגשה שלהם לבני הנוער לקראת הקיץ, הוספת סיירות הורים ומודעות של ההורים לנושאים של סמים ואלכוהול אצל הילדים שלהם.
<בני ג'אג'אטי: תודה רבה.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו אתה מבין למה נתתי לכם לסכם?
יפעת שאשא ביטון: כי בסוף מכם יוצאת התורה.
יפעת שאשא ביטון: אין מה לעשות, מי שנמצא שם והילדים עצמם יודעים בדיוק איפה הנקודות הבוערות.
יפעת שאשא ביטון: לפני שאני מסכמת, יש פה נציגים של משרד הרווחה ונציגים נוספים, מי שרוצה להתייחס?
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, ממש במשפט.
<רחל איגר: רק במשפט.
<רחל איגר: מבחינתנו יש בדרך שגרה בכל המכרזים פרק שלם על נושא של בטיחות מבנים לקראת הקיץ, יש הסברה גם בפנימיות וגם קהילת הידע של האומנה מחברת לאתר של בטרם.
<רחל איגר: לגבי הגיל הרך, שדובר עליו פה, אני חושבת שהחקיקה שיש היום מתפתחת בתחום של הגיל הרך.
<רחל איגר: אם אנחנו נכניס לשם איזה שהוא פרק שקשור לבטיחות אז אנחנו כבר נתקדם שם.
<רחל איגר: אני יודעת שנציגה שלנו נמצאת בדיונים על החקיקה בתחום הזה, אנחנו עובדות ביחד וננסה לקדם את זה גם.
יפעת שאשא ביטון: יש ילדים של משפחות בסיכון שנמצאים במעונות ואנחנו יודעים שהמעונות הם עד תחילת אוגוסט, יש ליווי של המשפחות האלה במהלך החודש?
<רחל איגר: הילדים שהם במסגרת חוק פעוטות בסיכון, בוודאי אנחנו מתייחסים אליהם יותר בזהירות, גם עושים יותר ביקורי בית.
יפעת שאשא ביטון: כי זה בדיוק הגיל הקריטי, אותו גיל רך של ילדים שנמצאים ונפצעים בבית ואנחנו יודעים שבמשפחות שהן במצוקה או משפחות בסיכון הסיכוי להיפגע הוא הרבה יותר גדול.
יפעת שאשא ביטון: השאלה אם באמת שם משרד הרווחה נותן את הדגש.
<רחל איגר: בפרט בתקופה הזאת אנחנו נגביר את ההסברה שם במעונות היום.
יפעת שאשא ביטון: ליווי של האמהות, של המשפחה, לראות שהדברים מוחזקים טוב.
יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין רצתה לסכם במשפט.
איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לומר לכם, אני מאוד מנסה להיות עניינית בדיוני הכנסת, אני גם חושבת שחלק מכם כבר מכירים אותי מהדיונים פה בוועדות אחרות, אני לא ממהרת להאשים את המדינה, זה לא הדרך שלי, אבל אני מוכרחה לומר לך שיש משהו פה בתהליך הזה.
איילת נחמיאס ורבין: אני הקשבתי לאורה ולרותם, רותם, תאמין לי, אני מגיעה מהמגזר העסקי, אני יודעת מה זה תהליכים ארוכי טווח, אני חושבת שיש פה משהו, ברור שבעניין המודעות זה לוקח זמן ובעניין התפיסה לוקח זמן, אני מבינה את זה, ועדיין אני אומרת לך שיש הרבה יותר, כולל זה, ואמרתי את זה קודם אולי קצת בשקט, שאם המדינה הייתה מקצה את המשאבים למשרדים ונותנת להם כלים או פלטפורמות לבצע - - -
יפעת שאשא ביטון: מה זה כלים?
יפעת שאשא ביטון: הכלים, זה גם יילך להסברה.
יפעת שאשא ביטון: בסופו של דבר זה גם הסברה ומודעות וחינוך.
איילת נחמיאס ורבין: אבל, יפעת, היא לא מקצה מספיק כלים לעניין הזה.
איילת נחמיאס ורבין: מה שאני מנסה לומר זה שגם אני לא חושבת שתמיד התכנית הלאומית, בה נמצאת כל החוכמה או בה נמצא הפתרון לכול, בסדר?
איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת שגם אחרי שהוקצו המשאבים עדיין נדרשת עבודה ואני חוזרת רגע אחורה ואומרת, אם הייתי רואה שבמקומות שבהם זקוקים למשאבים האלה כדי לייצר תכניות למידה ארוכות טווח לצד פעולות מניעה מיידיות, כמו למשל במשרד הבריאות באמצעות טיפות חלב ובאמצעות קופות החולים ובאמצעים אחרים, באמת הייתי אומרת, אוקיי, נעשית כאן עבודה'.
איילת נחמיאס ורבין: מבלי לפגוע באף אחד מהאנשים שנמצאים כאן, אני אומרת לכם, זה לא קרוב אפילו להיות מספיק וזאת האמת.
איילת נחמיאס ורבין: לכן את ואני נמצאות בדיון הזה באופן חוזר.
איילת נחמיאס ורבין: זה כמו סרט כזה, נכון?
איילת נחמיאס ורבין: בלי סיקוול, כי לא משתנה הרבה, רק עוד ילדים נמצאים, רק עוד ילדים נהרגים, רק עוד ילדים טובעים.
איילת נחמיאס ורבין: ואני רוצה להגיד לכם משהו לסיכום.
איילת נחמיאס ורבין: את אמרת משהו קודם, אני מזכירה לך בדיון על הקטל בדרכים, גלית, שאמר איתן כבל 'אני לא רוצה לשמוע פה את צירוף המילים הגורם האנושי'.
איילת נחמיאס ורבין: אז אני אספר לכם משהו, סיפרתי קודם על הבלונים, גם ילדיי שנמצאים בגילאים פגיעים, אחד נפל בבית, שבר שתי שיניים, אחת נפלה בגינת המשחקים, בין הידיים שלי, ככה, אתם מכירים את זה שאתה תופס ופתאום - - - אני מבינה את זה ואני אומרת לכם שבסופו של דבר ההורה חייב להיות דרוך, אבל המערכת גם צריכה לייצר לו את המעטפת.
איילת נחמיאס ורבין: אני לא שאלתי אף אחד כשהבאתי ערכה של בטרם הביתה כדי למנוע פתיחה וסגירה של מגרות, אבל בסוף המדינה צריכה להיות מעורבת בעניין הזה.
איילת נחמיאס ורבין: אין מה לעשות.
יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה לגמרי ואני אסכם מהנקודות האלה.
יפעת שאשא ביטון: אין שאלה שהמדינה צריכה להיות מעורבת, אני רק אמרתי שלא נעשה חטא בתחילת הדיון ונגיד שזו רק המדינה, המדינה והחלטת ממשלה משנת 2012 ושם נשאיר את הדיון.
יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה להיות בדיון של 2012, אני רוצה להיות בדיון של כאן ומה עושים מכאן ואילך.
יפעת שאשא ביטון: ואני חושבת שאנחנו די נמצאים במקום הזה.
איילת נחמיאס ורבין: אז גם ב-2015 עד 2016 לא נעשה מספיק.
יפעת שאשא ביטון: אז אני רוצה לומר, נכון שיש פה עניין של הקצאה של משאבים ואני שוב חוזרת לעניין החוק, וזה יהיה חלק מהסיכום, הוגשה הצעת חוק לקידום התכנית הלאומית לבטיחות ילדים, היא לא בהיקפים של התכנית עצמה, אנחנו זיקקנו את כל הנושא של מידע שעלה כאן גם מצד הבריאות ואת כל הנושא של הסברה ותהליך חינוך והדרכה להורים, לקחנו באמת את הדברים מהמעט שנעשה בצורה וולונטרית, לצורך העניין, ולא בצורה מאורגנת בשנים האחרונות, והצלחנו להבין שיש להם גם תוצאות.
יפעת שאשא ביטון: זה לגבי הנושא של התכנית והחקיקה.
יפעת שאשא ביטון: ביקשתי ממשרד הבריאות לראות אפשרות של שימוש במדיה שפרוסה בקופות החולים הכלליות.
יפעת שאשא ביטון: יש סרטוני הסברה שהופקו, בין אם זה על ידי משרד הבריאות, בין אם זה על ידי בטרם, בין אם זה על ידי גופים נוספים, אין שום בעיה לאגם את זה ואם תרצו שיתוף של הוועדה בלאגם את הסרטונים השונים ולהעביר אליכם בצורה מסודרת כדי שיהיה אפשר להריץ אותם בקופות החולים, אני חושבת שאנחנו נרוויח את ההסברה גם שם.
יפעת שאשא ביטון: שוב, בסוף בסוף כשאנחנו מדברים, אם זה על הפעילות של משרד החינוך ואם זה על פעילות של משרד הרווחה ואם זה מה שדורשים כאן מצד התלמידים, אנחנו מגיעים לעניין של מודעות והסברה וחינוך.
יפעת שאשא ביטון: שם בעצם טמון הכול.
יפעת שאשא ביטון: נכון, צריך תקציבים.
יפעת שאשא ביטון: צריך תקציבים בשביל להכשיר אנשי מקצוע שיידעו לעשות את זה, בשביל להגיע לאמהות ולהורים כשנדרש, בשביל להמשיך את התכנית של ליווי של יולדות טריות בבתי החולים.
יפעת שאשא ביטון: כל זה דורש משאבים והתכנית בהחלט מתייחסת לכך.
יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך, התכנית שלכם של אורח חיים בטוח.
יפעת שאשא ביטון: תכנית עבודה כבר יש?
יפעת שאשא ביטון: אם אני מבקשת תכנית עבודה סדורה של מה קורה באורח חיים בטוח, אני יכולה לקבל?
<אורה יעקב: ממש לא.
<אורה יעקב: אנחנו בונים את הדברים.
יפעת שאשא ביטון: בסדר, שאלתי.
יפעת שאשא ביטון: אני אגיד לך למה שאלתי, כדי לא להגיד שאני רוצה שתבנו תכנית כשכבר בניתם ואז יוצא שאני כאילו לא בסדר כלפיכם.
<אורה יעקב: כי מה זה תכנית עבודה?
<אורה יעקב: לתת כותרות, לא, זה לא המקום של הכותרות.
<אורה יעקב: אנחנו בונים מול בתי הספר ומול הצרכים - - -
יפעת שאשא ביטון: אני לא שאלתי כותרת.
יפעת שאשא ביטון: את אמרת שיש תכנית כזו, שאלתי אם יש תכנית עבודה.
<אורה יעקב: בהחלט.
<אורה יעקב: אנחנו יושבים ובונים דברים, אבל זה לא שעכשיו נבנית תכנית והיא תקפה לחמש השנים הקרובות.
יפעת שאשא ביטון: אז מה, זה בצורה ארעית ככה?
יפעת שאשא ביטון: מתגלגל?
<אורה יעקב: לא, זה ממש לא בצורה ארעית, זה נבנה בהתאם - - - יש את האוכלוסייה הערבית.
<אורה יעקב: המגזר הערבי שזה בניית תכנית מסוג מסוים, על פי הצרכים.
יפעת שאשא ביטון: אז יש תהליך של בניית תכנית?
<אורה יעקב: בהחלט שיש בנייה.
יפעת שאשא ביטון: אז לכשתתגבש התכנית במגזר הערבי ובמגזרים הנוספים, אז אנחנו נשמח כוועדה לקבל את מה שבניתם.
יפעת שאשא ביטון: ברור שהדברים הם גמישים ומשתנים משנה לשנה, מתקופה לתקופה, אבל לדעת שהדברים נעשים בצורה סדורה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשמח לקבל.
יפעת שאשא ביטון: פנייה למשרד התחבורה, להוספת קווי לילה לבני נוער, בעיקר במקומות שאנחנו יודעים שמרבים לבלות שם ובני הנוער מתניידים בהם, כדי להגן עליהם גם.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכולכם, תודה רבה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין ומסעוד גנאים, שהיו פה כל הדיון, וגם לחבר הכנסת יגאל גואטה שהגיש את ההצעה.
יפעת שאשא ביטון: באף אחד מהמגזרים אנחנו לא באמת מקבלים תמונה של כל הנפגעים.
<נסיה לנג: אין ספק שזה מה שמגיע אלינו, אבל זה לא משקף.
<נסיה לנג: כשאנחנו מסתכלים על הגילאים אנחנו רואים שבין גיל 3 ל-10 25% מהמופנים אלינו, 51% בין גיל 11 ל-18, כלומר בסך הכול 76% קטינים, שזה מספר מכובד, ומעל גיל 18 בשנת 2015 24%.
<נסיה לנג: כלומר שלושת רבעי ורבע, רוב המקרים שלנו הם קטינים.
<נסיה לנג: לגבי מספר המקרים האקוטיים, המקרים האקוטיים זה עד 7 ימים מהפגיעה.
<נסיה לנג: זה נע בין 33% עד 39%, ואלה דורשים היערכות יותר דחופה של הצוות שצריך להגיע בכל שעות היממה להתקבל כאן.
<נסיה לנג: זה היחס בין המקרים הלא אקוטיים למקרים האקוטיים, כאשר בערך, אני מעריכה שליש עד 40% הם מקרים אקוטיים.
<נסיה לנג: אז מה כולל המפגש של הצוות עם קורבן עבירות המין?
<נסיה לנג: המפגש הוא מורכב, הוא דורש להתייחס לצרכים הראשוניים הבסיסיים של המגיעים לכאן, לפעמים מזירת האירוע ישירות הנה, לתת להם מידע על המקום, מה התהליך שצפוי להם כאן, מה זה המקום הזה, מי אנחנו, שיחת היכרות עם הקורבן ומשפחתו.
<נסיה לנג: אנחנו עושים את העבודה המשותפת, רוחמה, העובדת הסוציאלית ואני, בחדר על מנת לשמוע מה הרקע של המשפחה ואם יש תמיכה, אין תמיכה.
<נסיה לנג: לקבל מידע על פרטי התקיפה, משתדלים לעשות את זה כמה שיותר בדיסקרטיות, אבל אנחנו חייבים לקבל את האינפורמציה לצורך הבדיקה הרפואית.
<נסיה לנג: הליצנים הרפואיים מעורבים ברוב המקרים, ב-80% מהמקרים ויותר הם מעורבים כאן, במיוחד בקטינים וגם בבעלי צרכים מיוחדים.
<נסיה לנג: הבדיקה הרפואית מקיפה, ניטלות דגימות למעבדה לזיהוי פלילי, תיעוד משפטי של כל התהליך בשביל ההליך הפלילי ובהמשך בדיקות מעבדה, אנחנו מבצעים בדיקות דם, בדיקות שתן, בדיקות לתאי זרע, בדיקות דם לאלכוהול, לסמים.
<נסיה לנג: כל זה, אנחנו יכולים לקבל את רוב התשובות תוך שעה.
<נסיה לנג: טיפול תרופתי וחיסונים.
<נסיה לנג: הם מקבלים כאן את כל מה שהם צריכים, הם לא צריכים ללכת אחר כך לקופת חולים, הכול מתקבל כאן.
<נסיה לנג: רוחמה יושבת כאן ודואגת שכל מי שיוצא מכאן מקבל את התמיכה, שיהיה לו המשך טיפול בקהילה או המשך טיפול כאן.
<נסיה לנג: אחר כך רוחמה תספר על זה בכמה מילים.
<נסיה לנג: טיפול פסיכו סוציאלי בשעת המשבר מתרחש כאן.
<נסיה לנג: כל התהליך הזה לוקח בערך שעתיים-שלוש.
<נסיה לנג: אנחנו מעבירים חומר ראשוני למשטרה, ישר פה מהפקס, כך שזה מאוד עוזר למשטרה לבצע, אם צריך, חיפושים, מעצרים ומייעל את התהליך.
<נסיה לנג: אחר כך בהמשך נכתבת חוות דעת ועדות בבית משפט, במידה שיש משפט.
<נסיה לנג: רציתי להגיד כמה דברים לגבי הנושא של העלאת המודעות הציבורית.
<נסיה לנג: תראו כמה פעילויות נעשות בקהילה, הדרכה ופעילויות קהילתיות, למשל סיורים במרכז, סיורים של תלמידים, סיורים של סטודנטים לרפואה, סטודנטים לעבודה סוציאלית, יועצי בית ספר, סייעות למרכז סיוע, כולן מגיעות לכאן, כל הקורסים של מרכז הסיוע וממונות על הטרדה מינית באזור.
<נסיה לנג: מורים, גננות, סייעות, פרחי רפואה, תלמידים בחינוך הרגיל והחינוך המיוחד.
<נסיה לנג: בנוסף לזה אנחנו גם מבצעים מספר מחקרים, אנחנו בודקים את משך הבדיקה, בתלות במשתנים שונים.
<נסיה לנג: אנחנו בודקים בנוסף לזה את השפעת הליצנות הרפואית על חרדה מצבית של ילדים שעוברים אצלנו בדיקות פולשניות, אנחנו עושים את זה יחד עם מחלקת הגסטרו ילדים כאן ואנחנו בודקים איך זה מתבטא בציורי ילדים.
<שושי אופיר: את רוצה שאני אגיד משהו על זה או בכלל?
<שושי אופיר: על זה ספציפית?
<נסיה לנג: כן, השפעת הליצנות הרפואית.
<שושי אופיר: אז להגיד על ליצנות בכלל או על זה?
<שושי אופיר: ספציפית פחות יש לי, את אמרת הכול.
<שושי אופיר: אוקיי, אני ד"ר חארטה, נעים מאוד.
<שושי אופיר: אני אגיד לכם כמה דקות, לא הרבה זמן, על מה שאני עושה פה.
<שושי אופיר: כמו שאמרתי, ד"ר חארטה וכו'.
<שושי אופיר: אבל שימו לב, מהפך גדול, זה אף אחד עוד לא ראה, מיה, היכוני, אסתר, היכוני, טאדה, וואו, איזה אפקט.
<שושי אופיר: שלום לכם, קוראים לי שושי אופיר, אני גרה ב - - - יש לי שלוש בנות, אחת עשתה היום מתכונת בסביבה 5 יחידות, אז המוח שלי מלא באקוויפרים, פסולת, מחזור וזה, אבל גם קצת יש - - - אז ככה, אני פה כבר תשע שנים וחצי בטנ"א, עובדת בבית החולים כמעט 12 שנה.
<שושי אופיר: לפני זה גרתי במרכז, עבדתי בתל השומר, בלניאדו, בליצנות רפואית.
<שושי אופיר: את מכירה את התחום?
<שושי אופיר: מעולה.
<שושי אופיר: בטנ"א זה שונה, כי בטנ"א אני עובדת עם ילדים ונוער עד גיל 18, או עם מבוגרים שיש להם מוגבלות שכלית נפשית, פיגור, שזה גם מתאים, ובעצם הילדים שבאים לפה, בשונה מהילדים שבאים למחלקות אחרות, או הנוער שבא לפה, שם מה שפגוע זה הפיזי, והנפש, הבטרייה, נלחמת, מורדת, עוזרת לצאת מהמחלה.
<שושי אופיר: פה הבטרייה - - - יש לפעמים פגיעות בגוף, אבל הן מינוריות לעומת ההשפעה על הנפש.
<שושי אופיר: אז כשבאים לפה ילדים או נוער, הרבה פעמים הם באים, מגיע הגוף, אבל אין אף אחד בבית, יש מין ככה כלום, אין תקשורת, אין קשר עין, אין כלום.
<שושי אופיר: אז הדבר הראשון שאני עושה, אני חלק מאוד מאוד מהצוות, אבל אני לא מוצגת כחלק מהצוות, כי תחשבו, מישהו שעבר פגיעה מינית מגיע לפה, 'אוה, הבאנו לכם ליצנית', זה לא עובד.
<שושי אופיר: אז בערך 10 דקות אחרי שהם מגיעים פתאום אני נכנסת, מין דמות כזאת, איזה מקום נחמד, יש מזגן, אולי אני אקח משהו מהמקרר, מחשב, אולי טלפון, שמה איזה שיר, מתחילה לרקוד.
<שושי אופיר: זה בעצם כדי להוציא אותם מהמצב, מהכלום, אני עושה משהו שהוא טיפה מוזר, אבל לא מפחיד, ואז יש קשר עין, מעולה.
<שושי אופיר: יש קשר עין, אפשר להתחיל לעבוד, ואז אני עוברת לשלב שני של לנסות למצוא איפה אני מתחברת אליהם, איפה מחברים את ה-USB, מה הם אוהבים, במה הם טובים, מה כיף להם, אם זה לדבר על מבחני בגרות.
<שושי אופיר: משרד החינוך, יש לי הרבה מה להגיד על משרד החינוך.
<שושי אופיר: אם זה על הצבא, יש לי גם שתיים חיילות, יש לי הרבה מה להגיד על הצבא.
<שושי אופיר: בכלל יש לי הרבה מה להגיד על כל מיני דברים, ואם אין לי, אני פשוט ממציאה, הכול בסדר.
<שושי אופיר: תמיד הם יוצאים יותר מוצלחים ממני, יותר חכמים ממני, יותר יפים, יותר טובים ובעצם אני הכי הכי נמוך בהיררכיה.
<שושי אופיר: הם עד עכשיו היו הכי נמוכים בסולם החברתי, פתאום הופ, מישהו נכנס מתחת.
<שושי אופיר: אני תמיד רוצה שהם ילמדו אותי משהו, שהם יעזרו לי במשהו, אני תמיד צריכה אותם שיצילו אותי, זה כבר יותר.
<שושי אופיר: אנחנו בונים לנו איזה שהיא ברית, ממש, אני יוצאת איתם, אם הם לא רוצים לעשות משהו, אני ממש כזה 'דוקטור, חכה שנייה, אנחנו באמצע זה', אני ממש מגינה עליהם, בהגזמה כמובן, אבל מאוד מאוד באמיתי מבחינת הדמות שלי.
<שושי אופיר: אני לגמרי מאמינה במה שאני אומרת ועושה.
<שושי אופיר: כשיש לנו כבר ברית, שאנחנו בונים ככה, בזמן שד"ר לנג ורוחמה יושבות עם, נניח שזה משפחה, יושבות עם המשפחה, מקבלות את כל המידע מהם.
<שושי אופיר: זה גם מאפשר למשפחה קצת לדבר, גם עליהם עבר משהו, וזה מאפשר לנו לבנות את הברית.
<שושי אופיר: כשאנחנו מוכנים, או כשאתם מוכנים, עוברים לחדר הבדיקה.
<שושי אופיר: שם אני עומדת ממש.
<שושי אופיר: נניח כש - - - עושה את הבדיקה, נניח שפה זה הראש ושם הרגליים, אז אני עומדת עם המותן שלי למותן שלהם, כשאני בחלק היותר כיפי.
<שושי אופיר: כיף לי, קיבלתי את החלק היותר מולי, ואני מדברת איתם, ד"ר לנג משם ואני מנסה בעצם להמשיך את מה שהיה קודם כדי שהבדיקה, שהיא בעצם די העיקר של מה שעושים פה, לא תיראה להם כמשהו - - - אלא כחלק מהסיור הזה, חלק מהביקור הזה פה, ואז היא לא כל כך מפחידה.
<שושי אופיר: ואנחנו ממשיכים לדבר על מה שהיה וצוחקים ומדברים, אני שרה להם תוך כדי, אנחנו יכולים להשפריץ עם מזרקים מים, אנחנו יכולים לספר מלא בדיחות, שקשורות לסיטואציה שעולה וזה עובר כחוויה מאוד מאוד טובה.
<שושי אופיר: אני לא צוחקת עליהם לעולם, אם כבר אני צוחקת עליי, לפעמים הצחוק קצת, מה לעשות, עליי, גולש.
<שושי אופיר: אין מה לעשות, צחוק, יש לו נטייה כזאת שהוא גולש, אף פעם לא עליכם.
<שושי אופיר: גם עלייך לא, פשוט לא הכרנו קודם, רק עכשיו.
<שושי אופיר: אחר כך אנחנו נפרדים והכול בצחוק ובסבבה.
<שושי אופיר: אם את רוצה לדבר על הארבעה, אז תגידי לי.
<נסיה לנג: רציתי להראות לכם אחד הציורים שציירה ילדה בת 14, מאחת הפנימיות פה בצפון, שחשפה באופן מאוד מקרי שהיא נפגעה מינית על ידי אבא שלה.
<נסיה לנג: היא שמרה את הדברים האלה בסוד במשך כמה שנים עד שבסופו של דבר היא ראתה תכנית בטלוויזיה, של סופר נני, ובתכנית דיברו על נושא של פגיעה מינית והחברה שלה אמרה שהיא עברה פגיעה מינית ואחר כך לקחו אותה לבדיקה.
<נסיה לנג: ואז היא אמרה 'גם אני עוברת תקיפה מינית על ידי אבא שלי.
<נסיה לנג: אבא שלי עושה לי את זה'.
<נסיה לנג: בקיצור, הביאו אותה הנה וכאן היא מציירת את עצמה.
<נסיה לנג: אתם רואים שהסממנים של המיניות שלה מודגשים כאן, זה אמור להיות אבא שלה ושמתם לב שהיא מציירת אותה ואותו באותו גודל, באותו גובה, שכאילו היא והוא בני זוג, כי זה מה שהוא היה אומר לה, 'את אשתי'.
<נסיה לנג: אמא שלה נפטרה.
<נסיה לנג: היא כתבה למעלה, why can't we just be family.
<נסיה לנג: ציור מאוד קשה והאבא נעצר להרבה מאוד שנים בכלא.
<נסיה לנג: עוד מחקר שאנחנו עכשיו התחלנו לעשות, על מאפיינים סוציו דמוגרפיים וקליניים של הקטינים קורבנות להתעללות מינית שקרובים למרכזי תקיפה מינית בצפון ישראל.
<נסיה לנג: אנחנו מסכמים את חמש השנים האחרונות של הפעילות של המרכז שלנו.
<נסיה לנג: הליצנות הרפואית, כמו ששושי הביאה לכם, הפן הוא מאוד ייחודי.
<נסיה לנג: העבודה עם הליצנים הרפואיים בעצם התחילה באופן מקרי ואנחנו פיתחנו אותה והבאנו מודל לבתי חולים אחרים בארץ ובעולם, איך לשלב ליצנות רפואית, כי אנחנו מאוד מאמינים שהליצנות הזו עוזרת, גם לקורבנות, גם למשפחות וגם לנו כצוות, במטרה לשנות את החוויה שחווים הילדים ובני המשפחה שלהם כשהם מגיעים למרכז.
<נסיה לנג: הצגנו את המודל הזה בכנסים בארץ ובעולם, בכנסים בינלאומיים, וכל הדבר הזה, ד"ר חארטה, דורש שיתוף פעולה בין הצוות לליצנים.
<נסיה לנג: רציתי לספר לכם על מקרה שהיה לנו, מקרה מצפון הארץ שהגיעה משפחה חרדית, יש להם 5 ילדים, שארבעה מתוך החמישה עברו פגיעה מינית במשך שלוש שנים מבלי לספר את זה להורים.
<נסיה לנג: הדבר הזה נחשף במקרה על ידי זה שהיה שיעור, משפחה חרדית, היה שיעור על ידי המורה על נושא של הגוף שלי ברשותי ולא כל אחד יכול לגעת בגוף והילד ניגש למורה ואמר לו 'המורה, השכן שלי נוגע בי', ואז הוא קרא להורים, הוא סיפר להם שזה קורה והאבא הגיע עם חלק מהילדים לכאן לבדיקה רפואית, כדי לראות אם יש ממצאים רפואיים, למרות שזו הייתה פגיעה מתמשכת.
<שושי אופיר: אוקיי, הגיעו ארבעת הילדים ועמדו פה ככה בכניסה, במבואה, זה לא מקום כל כך גדול, המבוגר היה בן 15.5, וכמעט אי אפשר היה לראות אותם, הם ממש היו אלופים בהסוואה, הם עמדו שם וכאילו לא היו שם.
<שושי אופיר: אמרתי 'וואו, איזה כיף שבאתם, היה מה זה משעמם עד עכשיו'.
<שושי אופיר: ככה הם קצת היו מופתעים, הם לא ציפו שיגידו שכיף, ואז הגדול מסתכל עליי ואומר 'אני בכלל הייתי צריך להיות בטיול שנתי, תראי איפה נתקעתי', ככה ב - - - אז אמרתי לו, 'מדהים, אתה באת לטיול שנתי?
<שושי אופיר: איזה כיף, גם אני באתי לטיול שנתי, מדהים, אין דברים כאלה', ואני כולי בהתלהבות ואני רואה שכולם פתאום מסתכלים עליי, יוצאים מהכלום שלהם ואני אומרת 'מי עוד בא לטיול שנתי?
<שושי אופיר: ' כל הילדים הרימו ידיים, אמרתי 'מעולה, אנחנו הולכים לטיול שנתי.
<שושי אופיר: ד"ר, את רוצה לבוא איתנו?',
<נסיה לנג: 'אין לי זמן, אני צריכה לשבת כאן קצת לדבר עם ההורים, עם רוחמה'.
<שושי אופיר: 'אז את רוצה שנחכה לך?
<שושי אופיר: כמה זמן בערך לוקח לך?'
<נסיה לנג: 'שעה'.
<שושי אופיר: שעה.
<שושי אופיר: אני מסתובבת לילדים, 'שעה?
<שושי אופיר: נראה לה שנחכה לה שעה?' עכשיו כבר יש לנו 'נראה לנו' כבר ואני ידעתי שיש לנו שעה בעצם.
<שושי אופיר: זה מין קוד שלנו לדעת כמה זמן היא צריכה עם ההורים.