GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<נעמי מורנו: צריך להבין שזה ילדים מאוד מאוד קטנים, צריך להרים אותם, זה לא כל כך פשוט.
<עידית חסון: אני רוצה לסכם במשפט שבעצם המעון הזה באמת נראה מאוד יפה ובאמת מאוד מטופח, זה ייאמר לזכותה של עדנה שהיא יצרה מין בית כזה שמשלב גם את היופי של המבנה וגם את כל הפן החינוכי והתכנים והחוגים והפרויקטים שנעשים שם וזה מדבר בעד עצמו, כמו שהיא אומרת, לגבי הרישום לשנה הבאה.
<עידית חסון: (המשך סבב נוכחות).
<מגי מור: אני מגי ואני אמא לתאומים שי ונועם, שנמצאים בכיתת התינוקייה.
<מגי מור: אני ובת הזוג שלי הגענו לפה לפני חמש שנים לשכונת התקווה מהצפון הישן של תל אביב.
<מגי מור: כולם הסתכלו עלינו כאילו 'מה?' ואנחנו מאוד מאוד מאוד שמחות על המעבר הזה.
<מגי מור: דיברו על זה שהרבה משפחות עוזבות את שכונת התקווה, אני חושבת שיש גם תנועה שמתחילה, דווקא של משפחות שמגיעות מהמרכז, מהצפון, דווקא לשכונת התקווה, בגלל האילוצים הכלכליים ואנחנו מוצאים פה המון אנשים.
<מגי מור: אנחנו מוצאות פה המון משפחות חזקות כלכלית שבוחרות במודע להגיע לאזור הזה ולחיות פה.
<מגי מור: יש המון יתרונות לאזור הזה, הוא אזור שלדעתי קצת מתפספס, המון נקודות חוזקה, המון אנשים טובים, אנשים חמים, שכנים נהדרים, שמאוד מחזקים את התחושה שלנו שעשינו החלטה טובה לבוא לפה.
<מגי מור: כשהבאנו את הילדים לכאן חיפשנו להם מסגרת התלבטנו, מה, שכונת התקווה, ולגמרי במקרה, ממש במקרה מצאנו פלייר בתוך תיבת הדואר של המעון.
<מגי מור: אני אחות במקצועי ועשיתי באחת ממשרות הלילה שיחה עם אחת האחיות שעובדת איתי והיא אמרה לי 'תרשמי את הילדים למעון, די, הגיע הזמן לשלוח אותם למעון, שתשני אחרי משמרות' ובאמת יום למחרת מצאתי את הפלייר הזה בתוך תיבת הדואר, הרמתי טלפון לעדנה והיא אמרה לי 'אני לא מדברת איתך, פשוט תבואי'.
<מגי מור: והיא ככה, כמו במטה קסם הפעילה את הקסמים שלה עלינו ונרשמנו באותו היום.
<מגי מור: אנחנו כל פעם נדהמות ומופתעות ונרגשות לראות מה הולך פה.
<מגי מור: יש פה המון סוגים של אנשים, יש פה משפחות גאות.
<מגי מור: אנחנו אמרנו שבשנה הבאה אנחנו מוציאים פה משאית - - -
<עדנה רופא: כיתה בפני עצמה אני פותחת.
<עדנה רופא: עם מצעד הגאווה אנחנו יוצאים.
<מגי מור: המון סוגים של משפחות.
<מגי מור: יש פה פלסטינים ישראלים, יש פה משפחות חד הוריות, משפחות רווחה.
<מגי מור: זה כיף לראות את זה.
<מגי מור: אני אישית מאוד שמחה שהילדים שלי רואים רב תרבותיות ורב גוניות ולא רק אנשים מאוד מסוימים.
<מגי מור: זה מאוד משמח אותי.
<מגי מור: אנחנו עובדים מאוד בשיתוף עם המנהלת, עם המטפלות המקסימות.
<מגי מור: לא פעם ולא פעמיים אני מגיעה למעון לקחת את הקטנים, מציצה מהחלון ופשוט מתרגשת עד דמעות לראות אותם.
<מגי מור: אז באמת כל הכבוד לעדנה ולצוות היוצא מן הכלל שיש לה.
<עדנה רופא: כל הכבוד להורים, שמביעים אמון.
<מגי מור: אנחנו אמרנו בתחילת השנה לעדנה שאנחנו נתגייס והמעון יישאר פתוח.
<עדנה רופא: היא אחת הסיבות לכך שהכיתה השלישית נפתחה, זו אחת האימהות.
<עדנה רופא: אמרתי להם 'אתם רוצים מעון?
<עדנה רופא: צאו לשטח, תביאו הורים'.
יפעת שאשא ביטון: כמה ילדים יש כאן?
<עדנה רופא: כרגע אנחנו 63, התחלנו עם 47.
<עדנה רופא: 63 זה נחשב וואו.
<עדנה רופא: בשנה החדשה, אנחנו עכשיו נמצאים במצב של 63 ואני אמרתי לוויצו, יהיו לי 75 ילדים ויהיו לי 75 ילדים, אני אביא אותם גם מקרית שמונה.
<עדנה רופא: אני יודעת שהם יהיו.
<מגי מור: אני רוצה לומר, זה לא שיש מחסור במשפחות או בילדים שזקוקים למעונות יום, הרי האלטרנטיבה היא פעוטונים פרטיים וסופר יקרים.
<מגי מור: רוב המשפחות לא עומדות בזה, הן פשוט נאלצות לעשות את זה.
<מגי מור: אז זה לא שיש עודף מקומות במעונות היום, פשוט לאנשים אין אפשרות, אין מספיק מקומות.
<מגי מור: אז אנחנו החלטנו להביא אנשים מחוץ לשכונה.
<מגי מור: יש כאן תאומים שבאים מרמת גן.
<מגי מור: אחרי שחצי שנה הם היו בפעוטון פרטי הם ברחו משם.
<מגי מור: הם שילמו מעל 6,000 שקל בחודש לפעוטון הפרטי, המשפחתון הפרטי, והן ממש מברכות אותנו.
<עדנה רופא: היא תמיד מפתה אותם, היא אומרת 'תתחילו, אני אעביר אתכם אחרי חצי שנה', היא יודעת שהם לא יעברו.
יפעת שאשא ביטון: האמת שזה נכון, צריך לבוא ולראות - - -
<עידית חסון: גם אם הם משלמים מלא הם חסכו 2,000.
<מגי מור: אז זה לא שיש פה עודף של מקומות, יש פה מצוקה עצומה וגם אני חושבת שוויצו וגם ההורים שהתגייסו, ויצו ונעמת וכל הארגונים שיצאו לקרב ואנחנו ההורים התגייסנו איתכם בנושא, יש כאן מצוקה עצומה של מקומות במעונות יום מסובסדים על ידי המדינה - - -
יפעת שאשא ביטון: מוכרת הנקודה הזו.
<מגי מור: אנחנו פשוט מוציאים את הבשורה מכאן, שיש כאן משהו מיוחד ואנשים מגיעים מבחוץ.
<מגי מור: אולי היה מקום לחזק את המקומות האלה, להעצים אותם, להעצים את המשפחות, לחזק את המשפחות, שלא ייבהלו.
<מגי מור: המשפחות פה, פשוט מחוסר ידע, בורחות מכאן.
<מגי מור: אנחנו גרנו כמעט עשור ברחוב בזל היוקרתי.
<מגי מור: את השכנים שלי אני לא הכרתי, כי כל פעם החליפו, אף אחד לא אמר שלום לאף אחד, וכשחשבנו לעבור לשכונת התקווה אני לא ישנתי בלילות.
<מגי מור: וכשהגענו לכאן אז השכנה הנחמדה, שגם הנכדים שלה היו פה במעון, קידמה את פנינו עם עוגה ותה, עוד לפני שעברנו לבית, רק באנו לנקות אותו.
<מגי מור: ובאמת יש פה יחסי שכנות מיוחדים ואני חושבת שזה העוול שנעשה פה לשכונה, כמו הרבה מקומות פריפריים, יש פה הון אנושי מיוחד ואדיר שחבל שהוא מתפספס.
<מגי מור: כן חשוב להעצים את המקום הזה, להעצים את השכונה ולחזק אותה.
<טלי אזולאי: באיזה רחוב את גרה?
<מגי מור: ברחוב קהילת מקסיקו.
<אלעד סלע: כמה זמן?
<מגי מור: חמש שנים.
יפעת שאשא ביטון: אני אגיד משפט שאמרתי לליאור בדרך, יש פה משהו באותנטיות שגורם להתרפק על מה שהיה פעם, אצלנו, היום אנחנו כולנו רודפים אחרי משהו לא ברור כזה.
יפעת שאשא ביטון: אני שמחה בשבילך, שמחה בשביל המעון.
<מגי מור: תודה.
<שלמה מסלאווי: יש עוד חברי כנסת בוועדה הזו.
יפעת שאשא ביטון: יש עוד חברי כנסת, כן.
יפעת שאשא ביטון: הם לא תמיד מגיעים לסיורים והאמת שאנחנו ועדה שיורדת המון לשטח.
<תמי ברנע: מסיירת הרבה, מעייפת אותנו.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה קצת לא לעניין שרק מדברים על הדברים ולא יורדים ורואים ומרגישים אותם.
יפעת שאשא ביטון: יש גם שותפות מדהימה, מצד הצוות של הוועדה והמנהלת, אז למה לא בעצם?
<נעמי מורנו: אני רוצה באמת לספר שוויצו, האגף לגיל הרך בוויצו, מפעילים, כמו שטל אמרה, 184 מעונות ברחבי הארץ, 15,000 ילדים כל שנה.
<נעמי מורנו: אנחנו פועלים בכל מיני מקומות בארץ, מאילת ועד קרית שמונה.
<נעמי מורנו: רק בתל אביב יש לנו 22 מעונות, זאת אומרת יש באמת בכל מיני שכונות.
<נעמי מורנו: עלתה פה באמת הנקודה, יש לנו מעונות בחלקים של העיר שיש רשימות המתנה של 400 ילדים ויש מעונות בטווח נסיעה של רבע שעה, אני מדברת גם ממקום העבודה של הורים, ובאמת יש פה סוג של מה שאת מתארת פה, אנחנו - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, אנחנו פועלים בתבניות, חברים.
<נעמי מורנו: נכון, אנחנו מכירים.
<נעמי מורנו: אני חושבת שמאוד מאוד חשוב שכשמדברים על המחסור, המחסור הגדול במעונות, גם אם יש עוד כל מיני תהליכים שנכנסים לתוך הסיפור הזה, אז מוצאים במקום מסוים, גם אם צריך לנסוע אליו אגב, לא במקומות אחרים.
<נעמי מורנו: לא יודעים באמת מה יש ומה ניתן ואיזה רמה של שירות ניתנת דווקא במקומות כאלה ובוודאי לא פחות מאשר במקומות אחרים.
<נעמי מורנו: אנחנו מפעילים מרכזים לגיל הרך, עם יחידות התפתחותיות, תכניות הורים-ילדים, יש לנו קו ייעוץ להורים לילדים בגיל הרך, תכניות הדרכה להורים ומסגרות חוץ ביתיות, לילדים שמוצאים מהבית.
<נעמי מורנו: זאת אומרת יש לנו רצף של שירותים להרבה מאוד לקוחות כל שנה.
<נעמי מורנו: ויצו פועלת שנים, באנגליה במהלך השנים היא הלכה והתפתחה והתמקדה, מעונות היום והגיל הרך הוא באמת מחצית מהיקף הפעילות של ויצו, מחזור מאוד גדול של כוח אדם ואנחנו באמת פועלים בכל מקום.
<נעמי מורנו: צריך לציין שיש לנו 20 מעונות רב תכליתיים שפועלים משבע עד שבע, ילדים בסיכון ובסכנה ולמשפחות, תכניות בשילוב ילדים עם צרכים מיוחדים במעונות.
<נעמי מורנו: מגוון מאוד רחב של תכניות לכלל האוכלוסייה.
<נעמי מורנו: אנחנו לא גוף סקטוריאלי כזה או אחר, יש לנו אוכלוסייה בכל מיני שכונות, בכל מיני ערים בארץ, דתיים, חילוניים, יהודים, ערבים, באמת כל מיני משפחות, כל מי שגר ליד מעון או מוכן לנסוע טיפה, או שמקום העבודה שלו ליד מעון מוזמן.
<נעמי מורנו: אנחנו פתחנו לאחרונה בירושלים מעונות לאוכלוסייה החרדית, כי זה הקהל שלנו.
<נעמי מורנו: אז התאמנו כשרות וכל מה שצריך, כי זה הקהל ואנחנו נלך איתו.
<נעמי מורנו: אז באמת אנחנו שם.
<נעמי מורנו: אנחנו ארגון חברתי.
<נעמי מורנו: בשנים האחרונות ביחד עם ארגונים אחרים אנחנו מתמודדים עם מחסור במקומות מסוימים במעונות בצורה מטורפת, זה לפעמים 1 על 4.
יפעת שאשא ביטון: אבל רק 23% מסך כל הפעוטות שנמצאים במסגרת הם במעונות שמוכרים על ידי המדינה.
יפעת שאשא ביטון: מ-75%, היה 75%, שנמצאים במסגרות פרטיות.
<נעמי מורנו: או שהם לא נמצאים במסגרות.
יפעת שאשא ביטון: לא, ה-75% נמצאים במסגרות פרטיות.
יפעת שאשא ביטון: כל האחרים, שאנחנו לצורך העניין לא אמדנו אותם במספר, נמצאים עם ההורים.
יפעת שאשא ביטון: אבל מי שכבר נמצא בתוך מסגרת החלוקה היא 23%-77%, שתבינו.
<נעמי מורנו: אז תמיד כשמדברים על הגיל הרך לא מדברים רק על הפתרונות הקיימים אלא על המחסור הגדול שיש במסגרות בכלל, על המחסור בכוח אדם.
<נעמי מורנו: אני לא יודעת אם דיברנו על זה כבר, אבל יש מחסור מאוד מאוד חמור בכוח אדם.
יפעת שאשא ביטון: קיימנו על זה דיון בוועדה, מאוד קשה - - -
<נעמי מורנו: מאוד קשה לגייס, זה לכל המסגרות בגיל הרך.
<נעמי מורנו: יש משהו שקשור לתכנון, לאורך זמן, לתהליך הלמידה בתחום של כוח אדם בגיל הרך.
<נעמי מורנו: יש מחסור שכולם חווים אותו, אז אני לא יכולה להגיד שזה קורה פה או קורה שם, כולם חווים אותו.
<נעמי מורנו: נכון שזה שכיח יותר במקומות שבהם המטפלות לא מתגוררות ליד המעון, במיוחד במקומות, לצערי אני אומרת את זה בצורה הכי ישירה, שעלות המחיה שם מאוד מאוד גבוהה, אבל זה קיים בכל המקומות.
<נעמי מורנו: אנחנו יודעים שבסופו של דבר אנחנו גם מסייעים מהמטה והאגף, גם המנהלת, יכולה יותר או פחות, זה גם תלוי באישיות שלה, אנחנו רואים כמה זה משמעותי, אבל זו בעיה מאוד חמורה, בעיה ארוכת טווח.
<נעמי מורנו: יש פה משהו שלא פיצחנו אותו, לא אנחנו, ודאי לא משרד הכלכלה.
<נעמי מורנו: אני רואה את זה, לא כל כך מבינים את מהות הבעיה.
<נעמי מורנו: זה על השולחן.
<נעמי מורנו: אם רוצים לתכנן ענף לטווח הרחוק צריך לחשוב על כוח האדם, על ההשכלה שלו, על ההתמחות שלו - - -
יפעת שאשא ביטון: צריך לשנות את התפיסה.
<נעמי מורנו: לשנות את התפיסה מקצה לקצה.
יפעת שאשא ביטון: התפיסה היום, וכל עוד שזה נמצא במשרד הכלכלה, עדיין, זה השיח שמתקיים היום, השיח הוא שיח של תעסוקת נשים, הוא שיח תעסוקתי, הוא לא שיח חינוכי.
יפעת שאשא ביטון: השיח חייב להשתנות כדי שאפשר יהיה לבנות איזה שהיא עתודה לטווח הארוך.
יפעת שאשא ביטון: יש מקומות שבהם התחילו, היום אנחנו יודעים שיש כבר קורסים מתקדמים למטפלות סוג 1 וסוג 2 והם הכניסו כל מיני ייחודיות בחלק מהקורסים כדי שזה יהיה גם למעונות וגם יתאים לסייעות שעובדות במסגרת 3 עד 6.
יפעת שאשא ביטון: בשיח שהיה בוועדה אצלנו דיברנו שגם המעונות צריכים להיות בתהליך, אפילו שהוא עדיין לא בחקיקה לצורך העניין, אבל כבר מקבלים מישהי אז להשתדל שהיא תהיה עם ההכשרה המתאימה וכך לבנות את הסגל החדש.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה מערך שבו כולם צריכים לשלב כוחות ולראות איך אנחנו בונים פה משהו, בדיוק כמו שאת אומרת, עם ראייה ארוכת טווח כדי שיהיה פה מנגנון שהוא אחר ממה שיש היום.
<מגי מור: אני אומרת שזה גם בריא יותר לילדים.
יפעת שאשא ביטון: כן, ברור.
<נעמי מורנו: הדבר שהכי משפיע על איכות הטיפול במעון זה האינטראקציה עם המטפלת ואיכות הצוות המקצועי.
<נעמי מורנו: יש לנו צוותים מקצועיים מצוינים, אבל עדיין אנחנו מסתכלים על התהליך לאורך שנים ויש כבר במה להשקיע.
<נעמי מורנו: אנחנו פיתחנו לאחרונה ביחד עם הג'וינט מודל שנקרא מסלול לקריירה למטפלות למעונות, עם תכניות רוחב ותכניות אורך, אבל את יודעת, כל אחד עושה כמה שהוא יכול בגזרה שלו ואנחנו באמת חושבים שאם יש מקום לחשוב להרחיב תהליכים כאלה ולהטמיע אותם ולקדם את הענף כענף, כי הענף הוא באיזה שהוא משבר מאוד גדול.
<נעמי מורנו: אז בתקופה האחרונה זה יותר עלה לכותרות, מדברים על זה, אנחנו כבר חווים את זה, לקח לנו זמן להגדיר לעצמנו את זה בצורה כזאת שזה ענף שנמצא במשבר, לקח לנו זמן להגדיר את זה כי קשה ככה לראות את עצמך, כי בסוף מסתדרים.
<נעמי מורנו: עושים את זה, עושים את זה, בסוף מסתדרים, אבל אי אפשר ככה לאורך זמן לקדם את התהליך במיוחד, כמו שאת אומרת, ש-75% בכלל לא נמצאים במסגרות.
יפעת שאשא ביטון: הם נמצאים במסגרות, במסגרות פרטיות.
<נעמי מורנו: במסגרות לא מפוקחות.
יפעת שאשא ביטון: חוק הפיקוח שאני מקדמת מתייחס לכלל המסגרות והוא דורש גם סטנדרטים של בטיחות וסטנדרטים של כוח אדם שהם אחרים ממה שיש היום כחלק מהרצון בעצם ליצור איזה שהיא הסדרה של הענף הזה.
יפעת שאשא ביטון: מספיק לי לעבור את המשוכה הראשונה כדי שאנשים יתחילו לחשוב אחרת, גם אם לא נצליח להשלים את כל התהליך, אבל זה מתבקש.
<נעמי מורנו: אני רוצה להעיר לגבי החוק.
<נעמי מורנו: אני פחות מכירה את ההיסטוריה של החקיקה, מן הסתם את מכירה הרבה יותר טוב ממני, אחד הדברים הכי חשובים זה באמת העניין של המשאבים שמבקשים ליישום החוק.
<נעמי מורנו: בלי משאבים זה לא - - -
יפעת שאשא ביטון: החוק הוא דרקוני מבחינת התקציב שנדרש, ברור לי שנצטרך לעשות אותו בשלבים, אבל כן, אנחנו בהחלט מודעים לזה.
<עדנה רופא: בשלב הזה של הביקור אנחנו נעשה סיור במעון, נראה פעילות של הילדים, אבל נחזור לסכם את זה.
<ליסה אובליגנהרט: אולי להגיד מילה על צילומים בכיתות.
<עדנה רופא: לצלם, רק אני מצלמת, בבקשה, כי יש לי אישור מההורים לילדים מסוימים.
<עדנה רופא: אחר כך אני אוציא מה שאפשר יהיה.
<עדנה רופא: אנחנו נבקר לפי הסדר פה.
<עדנה רופא: הכיתה שאנחנו נמצאים בה זו כיתת הפעוטות.
<עדנה רופא: לכל כיתה יש חצר נפרדת משלה ובהתאם המתקנים לגיל הילדים.
<עדנה רופא: (ישיבת סיכום)
<תמי ברנע: כשהייתה לנו ישיבה על המעונות בכלל, לא רק על ויצו, אמרו שהולכים לסגור שמונה מעונות של ויצו, זה גם הופיע בתקשורת, ואז איזה אבא צעק, 'שיספרו איזה מעונות סוגרים.
<תמי ברנע: לא סוגרים סתם, במקומות אחרים פותחים, הם סוגרים בלא רווחיים'.
<תמי ברנע: מה?
<נעמי מורנו: כן, זה לא משהו שאני שמחה לדבר עליו אבל זה בהחלט חלק מהמציאות שלנו.
<תמי ברנע: אמרתי שאני מתנצלת, אבל הייתי שמחה להבין מה עומד מאחורי האמירה הזו.
<נעמי מורנו: בפירוש, מכיוון שיש לנו בעיה גדולה בכל מה שקשור לענף, גם בארגונים אחרים, הייתה החלטה של הנהלת ויצו לסגור תשעה מעונות במקומות שונים בארץ, בנחלת יצחק בתל אביב, במעלות, בנתיבות.
<נעמי מורנו: אני מסכימה שזה לא משהו שאני גאה בו במיוחד, אני יכולה לומר שזו הייתה החלטת הנהלה.
<נעמי מורנו: תסתכלו על המעונות, יש לנו קושי גדול לתפעל אותם.
<נעמי מורנו: במעלות זה מעון שלא מתמלא כבר הרבה זמן, זאת אומרת יש פה גם עניין מספרי - - -
יפעת שאשא ביטון: הוא לא מתמלא כי יש בעיה במעון הספציפי?
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת הילדים מוצאים את עצמם במעונות אחרים ולא רוצים להגיע לוויצו?
<נעמי מורנו: במעון הספציפי הזה הייתה בעיה של תפוסה כבר כמה שנים, יש לנו מעון נוסף במעלות עם רשימות המתנה, כך שהיה משהו ספציפי בניהול.
יפעת שאשא ביטון: אז למה לא עושים איזונים, בודקים בעצם מה הבעיה?
יפעת שאשא ביטון: אם זה במעלות, מעלות זה אותה שכונה, זה כמו להגיד שיהיו פה שני מעונות באותה שכונה.
יפעת שאשא ביטון: לא עושים שיקום של המעון?
<נעמי מורנו: אז בתהליך העבודה של העירייה, נעשתה ישיבה משותפת, תהליך של עבודה, לנסות למצוא פתרונות, המיקום של המעון בשכונה ותיקה, ההורים, מבחינתם, זה כאילו לנסוע מחוץ לעיר למרחקים, הם רגילים מתחת לבית, ופתחו משפחתונים קטנים שזה גם יותר זול להם.
<נעמי מורנו: צריך לעשות חשבון שהמעונות המפוקחים, גם אלה שמקבלים, לפעמים במקומות מסוימים יקרים יותר מהמסגרות הפרטיות.
<נעמי מורנו: כנראה שברמה - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל את אומרת 'יש לי מעון אחד של ויצו עם רשימת המתנה ויש לי מעון אחר שלא מגיעים אליו'.
יפעת שאשא ביטון: אפשר לווסת.
<נעמי מורנו: בוא ניקח את העניין של הוויסות, כמו בעיר תל אביב.
<נעמי מורנו: יש לנו 22 מעונות בתל אביב, מעבר לפינה פה מבחינתנו, מעבר לפינה פה, יש רשימת המתנה של פי ארבעה ממספר הילדים ומקומות אחרים נאבקים על כל ילד כדי לשרוד את המעון.
יפעת שאשא ביטון: אבל מעלות זה מעלות.
יפעת שאשא ביטון: לא משנה באיזה שכונה במעלות זה מעלות.
<נעמי מורנו: אז ההורים, חלקם, לא בטוח שיש להם רכב לכל בני המשפחה - - -
יפעת שאשא ביטון: או שמשהו לא בסדר במעון.
<נעמי מורנו: הכול יכול להיות.
<נעמי מורנו: נעשתה בדיקה ביחד עם העירייה תקופה ארוכה, העירייה רצתה שנמלא, אמרנו שאי אפשר למלא כרגע, לא חשוב כרגע מה הסיבה, התוצאה הייתה שהמעון לא היה מלא.
יפעת שאשא ביטון: סגרו אותו?
<נעמי מורנו: סגרו.
<נעמי מורנו: מה זאת אומרת סגרו?
<נעמי מורנו: ויצו מחזירה את המבנה לעירייה ואומרת 'אנחנו בקונסטלציה הזו לא יכולים להמשיך לנהל את המעון'.
<נעמי מורנו: העירייה מעבירה את זה למפעיל אחר.
<נעמי מורנו: העניין הוא שמבחינתנו, זה לא עניין שסוגרים את המעון, בכל מקום, אם יש ביקוש ויש מבנה והמבנה מיועד להיות מעון אז המבנה הזה עובר - - -
יפעת שאשא ביטון: עוד מעט יש לכם גם מתחרים שהם לא פחות טובים, שנכנסים לשוק, לצפון וכאלה, במיוחד בפריפריה מתלבשים על מעונות כאלה.
<נעמי מורנו: אני יודעת.
<נעמי מורנו: אני אומרת שוב, אני לא שמחה עם ההחלטה הזאת, אני לא גאה בהחלטה הזו, אבל בנסיבות שנוצרו - - - מעונות שמחליטים לסגור אותם אלה מעונות שחסר - - -
<טלי אזולאי: לאו דווקא.
<טלי אזולאי: פה נגיד הייתה סכנה, בגלל שהשכונה שינתה את האופי.
<נעמי מורנו: היה לי הרבה יותר נוח לדבר על מקרה כמו מעלות, שיש שם סיבה אובייקטיבית של אי תפוסה סבירה כדי להחזיק מעון והעירייה לא - - -
יפעת שאשא ביטון: זה לא אובייקטיבי מבחינתי, אני אגיד לך למה, כי אם יש במעון השני של ויצו, ואני יודעת, זה לא אישי, אני יודעת שלא את מטפלת בזה וזו החלטת הנהלה, אבל את יודעת, את יכולה להעביר רשמים למעלה, אני לא ידעתי על המקרה של מעלות, אולי אחרת הייתי מתערבת, אבל אם יש למעון של ויצו באותו יישוב, ואנחנו יודעים מה זה מעלות, הכול זה באותה שכונה, שיש בו רשימת המתנה ולידו יש מעון של ויצו שאין בו ילדים סימן שמשהו במעון של ויצו הזה לא מתקתק כמו שצריך.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת הייתי עושה איזה שהוא, כשאני אמרתי ויסות, זה בדיקה מה קורה שם, אולי צריך לעשות איזה שהוא חידוש, או תהליך של התאמה ואז את גם יכולה להרוויח את הילדים שמחכים כבר.
<נעמי מורנו: אני מסכימה.
<נעמי מורנו: בשלב הזה כבר היינו, בדקנו, אנחנו כבר שנתיים-שלוש באותו מקום, עם העירייה.
<נעמי מורנו: עד לפני ההחלטה הסופית עוד היינו במאמצים אחרונים מול הרשות המקומית, כדי להגיע לאיזה שהוא פתרון - - -
יפעת שאשא ביטון: את צריכה שהמעון יהיה טוב כדי שירצו להגיע אליו.
<נעמי מורנו: אני צריכה שהמעון יהיה טוב כדי שירצו להגיע ואני צריכה באיזה שהוא מקום שיהיה גם קהל נגיש וזמין.
<נעמי מורנו: אני צריכה שהחלופות האחרות תהיינה פחות רלוונטיות, כי מבחינת ההורה בשורה התחתונה מה שהוא מסתכל זה הזמינות שלו.
<נעמי מורנו: לפעמים הורה עובד חצי יום והוא לא רוצה יום מלא ולשלם על יום מלא.
<נעמי מורנו: אם יש לו בבית משפחתון, חלופה שהיא הרבה יותר זול מבחינתו, ופה משלמים פחות, אבל עדיין משלמים, אז יכול להיות שהוא יבחר במשהו אחר.
<נעמי מורנו: כאשר יש אזורי מגורים שיש שם הרבה בתים, הרבה קומות, עם משפחות צעירות, באופן טבעי יש ביקוש הרבה יותר גבוה.
<נעמי מורנו: כאשר מדובר על שכונה שהיא יותר ותיקה, שהאוכלוסייה הצעירה יושבת במקום אחר, או אוכלוסייה שיכולה לקנות את השירות בכסף, שזה יותר מפוקח, קטנה יותר, אז הבעיה גדולה יותר.
<נעמי מורנו: אנחנו נותנים בשני המעונות את אותו שירות, עם אותה הדרכה, עם אותם משאבים, העירייה משקיעה משאבים מבחינתה בתכניות באותה צורה ולא העירייה ולא אנחנו הצלחנו לעבור את המשוכה.
<נעמי מורנו: אז באנו לעירייה אחרי איזה שהוא פרק, אחרי שהייתה החלטת הנהלה, ואמרנו בואו נראה איך אפשר להגיע.
<נעמי מורנו: העירייה הביאה את המנהלת אליי למשרד, ניסינו לדבר בצורה משולשת על מה ואיך והיא עזבה את הרעיון, כי זה כנראה לא היה מספיק ברור מבחינתה מה ואיך וזה המצב.
<נעמי מורנו: אז אנחנו העברנו לעירייה את המבנה בחזרה והעירייה אמרה בדיוק מה שאת אומרת 'זו בעיה שלכם, אתם המפעיל'.
<נעמי מורנו: לא הצלחנו להתמודד עם - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אני לא אומרת שזו הבעיה שלכם, אני אומרת שזה משהו שצריך לעשות שם בדק בית.
יפעת שאשא ביטון: אם יש לי שני מעונות שלי שלאחד יש ביקוש שיא והאחר לא, ואגב הייתי בפוזיציה כזו, הייתי במינהל החינוך במשך כמה שנים בקרית שמונה, היו כמה גנים מיוחדים, אחד מהם היה להיט, לא משנה אם בצדק או לא בצדק, בשני אף אחד לא רצה לדרוך בו.
<תמי ברנע: מוציאים שם למקום ו - - -
יפעת שאשא ביטון: לפעמים בצדק ולפעמים לא ואת צריכה להתמודד עם זה.
יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו פשוט הפכנו את הגן מחדש, פיזרנו את הצוות שהיה שם, בנינו צוות חדש כדי שההורים יבינו, שיפצנו קצת כדי שגם ויזואלית יבינו שיש שם משהו חדש ואני גם עשיתי ורשמתי את הבת שלי לאותו גן.
יפעת שאשא ביטון: היום זה הגן, תשאלי על גן נרקיס בקרית שמונה, שפעם זה היה גן גולן, כולם נלחמים עליו שם.
יפעת שאשא ביטון: אנשים לא הסכימו לדרוך שם, הוציאו את הילדים.
יפעת שאשא ביטון: לפעמים צריך פשוט לראות איך אנחנו ממציאים את זה מחדש כדי - - -
<נעמי מורנו: אני מסכימה לחלוטין שאין מעון שבאיזה שהוא סוג של מלחמה עליו, על המשך הקיום שלו, אי אפשר למצוא לו פתרון.
<נעמי מורנו: גם אם לא מאה אחוז, אפשר לקדם אותו מהמקום שבו הוא נמצא, אנחנו רק באיזה שהיא מגבלה של זמן, אנחנו נדרשים במסגרת תכנית התייעלות כזו או אחרת לתת תוצאה בלוח זמנים.
יפעת שאשא ביטון: הייתם בתוך תהליך של התייעלות?
<קריאה: גם בנחלת יצחק, והתוצאה אותו דבר.
<קריאה: תשעת המעונות האלה - - -
<תמי ברנע: פחות אנשים, פחות נרשמים?
<תמי ברנע: אז על מה דיבר האבא הזה?
<נעמי מורנו: אני אגיד.
<נעמי מורנו: קודם כל האבא הזה דיבר על תופעה כואבת, זאת אומרת המעון נסגר מהסיבה הפשוטה, כל המעונות שנסגרו זו לא הסיבה היחידה, השורה התחתונה היא שהמעון לא מצליח להחזיק את עצמו ובמשך שנים - - -
<תמי ברנע: כלכלית.
<נעמי מורנו: כן, כלכלית.
<נעמי מורנו: במשך שנים הנהלת ויצו משקיעה מאות אלפי שקלים כדי לאפשר לו לשרוד, מזרימה לו חמצן כלכלי, כשאין לה את המקורות האלה.
<נעמי מורנו: אומרת ההנהלה, תסתכלי, יש לך מעונות כאלה, מעונות כאלה, זה נכון, זה בתוך העיר, בין ערים, המעונות האלה לא מחזיקים את עצמם, מסיבות כאלה ואחרות.
יפעת שאשא ביטון: בשביל זה יש מערך של מעונות ואז עושים סבסוד צולב בדרך כלל, כשמדובר על רשת.
<תמי ברנע: במה זה תלוי?
<תמי ברנע: אם יש במעון אחד, נגיד, הרבה חד הוריות שמשלמות פחות וזה מעון - - -
<עידית חסון: לא, לא, לא.
<תמי ברנע: עלות ההשכרה של המבנה?
<תמי ברנע: התקן על ילדים הוא הרי אותו תקן.
<נעמי מורנו: אני אסביר מה משפיע על היכולת של מעון.
<נעמי מורנו: קודם כל צריך להסתכל ברמה הכללית, הייתה בשנה האחרונה הרבה מאוד עליות במשק, מבורכות, של שכר מינימום, שלא באה לידי ביטוי בתעריף של המעונות, ואז אומרים שאי אפשר להעלות את התעריף, כי מה?
<נעמי מורנו: הורים ישלמו יותר?
יפעת שאשא ביטון: אני מבינה מה תמי אומרת, היא אומרת שנוצר מצב, מבחינת מה שאתם אומרים, שיש מעון אחד שכן מסוגל להחזיק את עצמו ומעון אחר שלא מסוגל להחזיק את עצמו, מה הסיבה שמעון מסוים לא יכול להחזיק את עצמו?
<עידית חסון: אני אנסה להסביר לך.
<עידית חסון: בגדול, התעריף שההורים משלמים מול תקינת כוח האדם של משרד הכלכלה - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל זה נכון לגבי כל מעון.
<עידית חסון: אני כבר עונה לך.
<עידית חסון: שניהם בעצם יוצרים מצב שכל מעון, שהוותק הממוצע של הצוות הוא מעל תשע שנים וחצי, הוא הופך להיות מעון גירעוני.
<תמי ברנע: דיברו על זה, על המשכורות של המטפלות הוותיקות.
<עידית חסון: עכשיו מה קורה?
<עידית חסון: המדינה בעצם, אם היא תעלה את שכר הלימוד, נניח שהיא תחליט שהוא ישלם 4,000 שקל, אבל הורה שאמור לשלם רק 1,000 ימשיך לשלם 1,000, המדינה תיתן את ההפרש הזה לארגונים, בעצם הכול יהיה בסדר.
<עידית חסון: רק מה קורה?
<עידית חסון: אזור כמו מעלות, אני לא מכירה, זה לא אזור שלי, אבל אני יכולה להבין, אם הצוות שם הוא מאוד מאוד ותיק והניוד שלו, זה לא ירושלים שאני יכולה בירושלים לנייד מטפלת ל-30 מעונות סביב, מטפלת ותיקה ולהביא חדשה כדי להוריד את ממוצע הוותק, במעלות לצורך העניין - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, לא משנה, לא צריך לעשות את זה, כי יש מה שנקרא סבסוד צולב, אז בירושלים את מרוויחה, במעלות את מפסידה וזה - - -
<עידית חסון: לא, זה לא הולך ככה.
<עידית חסון: כל מעון היום - - -
יפעת שאשא ביטון: ככה זה ברשתות.
<עידית חסון: יכול להיות, אבל בוויצו - - -
<אביטל בלומנטל: בשנים עברו זה מה שהיה, היום המצב השתנה.
<אביטל בלומנטל: יש לנו פחות תרומות מהפדרציות, יש לנו פחות שיפוי ממשרד הכלכלה, יש רגולציות הרבה יותר מחמירות, אז כשיש לך מצב כלכלי שאת צריכה להצטמצם בו אז מצטמצמים בכל הפרמטרים.
יפעת שאשא ביטון: לא, אבל עובדה שחלק מהמעונות נסגרים וחלק לא.
יפעת שאשא ביטון: חלק מחזיקים את עצמם וחלק לא ואז נוצר איזה שהוא - - -
<נעמי מורנו: אני רוצה לחדד.
יפעת שאשא ביטון: לי יש עניין עם הארגונים, שאולי הוא לא רלוונטי למעון הספציפי הזה אלא בכלל, שאני אומרת בתפיסה שלי, אם שקיפות אז עד הסוף, אני אמרתי את זה גם בדיון שהיה בוועדת העבודה והרווחה והוא דיון שלא היה פשוט, אמרתי 'אתם רוצים שקיפות?
יפעת שאשא ביטון: בואו תפתחו את הכול, אני רוצה לראות את החשבונות שלכם, את המחזורים שלכם, אני רוצה לראות מה אתם מסבסדים מתוך הפעילות של המעונות', ואני יודעת מארגונים אחרים שזה קורה, אני יודעת להצביע באצבע איזה פעילויות נוספות, ואז כשבאים 'אנחנו סוגרים מעון כי הוא לא היה רווחי', אני אומרת להם 'סליחה, אתם מממנים פה פעילויות של נשים כאן, של נשים שם, ועושים כל מיני' ואז אני - - -
<נעמי מורנו: אני רוצה להגיד דבר אחד.
<נעמי מורנו: זה נכון שיש הבדל בין יכולת התמרון של ארגון שמפעיל רק מעונות ויכול לייצר מצב של סבסוד צולב, כמו שאת מתארת, כי מערך המעונות וניהול מושכל יכול לייצר גם בתקופות קשות יותר איזה שהוא מערך של סבסוד צולב פנימי, וזה דבר שהוא נכון לעשות, אני מסכימה לחלוטין.
<נעמי מורנו: כשנותנים שירותים נוספים לאוכלוסיות ברווחה, שאין להן מקורות מימון והתרומות יורדות, אז במערכת הכללית אכן ה - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל המדינה משלמת את ההפרש.
יפעת שאשא ביטון: ברגע שמשפחת רווחה, לצורך העניין - - -
<נעמי מורנו: אבל אני מדברת לא במעונות, אני אומרת שיש תכניות נוספות שהמנגנון הוא כזה שמראש זה נבנה על תרומות ואלה תכניות לא פחות חשובות, אז העמותה כעמותה מתמודדת עם אתגרים נוספים.
<נעמי מורנו: והראיה, כשמסתכלים על חשבונות, ובמשרד האוצר עכשיו הם מבקשים את הנתונים, אנחנו ניתן להם את כל הנתונים הנדרשים וצריך להבין מה קרה בשנה האחרונה.
<נעמי מורנו: בשנה האחרונה היה את שכר המינימום והפעימות שלו, כשהעדכון של התעריף הוא לפי השכר הממוצע במשק, זה לא עובד ביחד, זה לא עובד, אנחנו ענף אחר שעובד על בסיס שכר מינימום בעיקרו ולכן צריך להצמיד אותו למשהו אחר ולא לשכר הממוצע במשק.
<נעמי מורנו: יש דברים נוספים שבמהלך השנים ירדו.
<נעמי מורנו: בסוף 2012 היה עדכון של סל התשומות בשיטה מסוימת, ואנחנו באמת התנגדנו, כל הארגונים, בצורה מאוד ברורה לעדכון, העדכון הזה לא היה ריאלי מבחינת ההוצאות שיש בפועל ורואים ירידה מ-2013 ביכולת ההתמודדות של ארגונים, הן הקטנים והן הגדולים, יכולת התמרון שלך כגוף קטן היא קטנה יותר מאשר כשאתה גוף גדול ונושא על גבך עוד תכניות.
יפעת שאשא ביטון: כן, כי יש שם תכניות נוספות שממומנות על ידי ה - - - אגב, אני מברכת על הצעד הזה.