GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורי מקלב: אז אנחנו יכולים עכשיו, במקרה כזה, מחליטים קבוצת הורים שהם רוצים שהחנות הזאת והזאת או הקייטרינג הזה יביא להם, כהורים, את הקייטרינג לבית הספר והילד אוכל צהריים.
אורי מקלב: אני אומר שוב, זה לא נתפס - - -
יפעת שאשא ביטון: זה לא מקובל.
אורי מקלב: זה לא מקובל, בגלל שכבר אמרו לגבי החינוך המיוחד בואו נראה מה שכן משרד החינוך עושה.
אורי מקלב: שם השאלה שאת צריכה לשאול – למה באמת ההורים לא הולכים על זה.
אורי מקלב: אולי זה באמת מאד יקר.
אורי מקלב: למה ההורים לא - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, חיים הלפרין, 40 שקלים ליום- - -
<חיים הלפרין: לחודש.
יפעת שאשא ביטון: לחודש, סליחה.
יפעת שאשא ביטון: 40 שקלים לחודש, כשמשרד החינוך בעצם נותן כמענה מפוקח, אני חושבת שאפשר להשיג- - -
רחל עזריה: לא, זה מה שההורים משלמים.
רחל עזריה: זה עולה למשרד החינוך סדר גודל של 500 שקלים.
אורי מקלב: ולמה עדיין ההורים לא רוצים?
יפעת שאשא ביטון: ההורים לא בוחרים שם.
אורי מקלב: ולמה עדיין ההורים לא משתמשים בזה?
אורי מקלב: אז אני עושה את ההיקשים - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אבל חברה, אתם מערבבים.
יפעת שאשא ביטון: אומר חיים הלפרין – זה לא לשיקולם של ההורים במוסדות הפטור, נכון?
יפעת שאשא ביטון: אלא מוסדות הפטור בוחרים לא להיות שם ולהיות במסגרת אחרת כדי לשלם פחות.
רחל עזריה: אבל איך אפשר לשלם פחות?
רחל עזריה: איך אפשר לעשות צהרון עם אוכל, ב-200 שקלים בחודש?
רחל עזריה: לא, זה בעצם מה שאומרים, שמוסדות הפטור עושים צהרון ב-200 שקלים.
רחל עזריה: נכון?
יפעת שאשא ביטון: יש לי פה מישהו ממוסדות הפטור?
אורי מקלב: גברתי יושבת הראש, נעשה סדר בדברים.
אורי מקלב: שני ילדים במדינת ישראל – אחד משלם 40 שקלים והמדינה נותנת לו את הכל, היא משלמת חוץ מה-40 שקלים את הכל.
אורי מקלב: יש עוד ילד, שמשלם 40 שקלים אבל המדינה שם נותנת רק 60% מהעלות.
רחל עזריה: רגע, בסדר, אבל יש עוד ילד שהמדינה - - -
אורי מקלב: את ה-40% האלה – על זה הוויכוח.
אורי מקלב: מכיוון שהרשות צריכה לשלם, או במקרה אחר כשהרשות לא משלמת זה מתגלגל על ההורים, אז מעדיפים לא להשתמש בשירות הזה.
אורי מקלב: זה כרגע המצב.
יפעת שאשא ביטון: אתה יודע, למוסדות פטור שרוצים עצמאות בכל כך הרבה דברים, קצת אחריות גם בהיבט הכלכלי הזה לא תזיק להם, אבל אנחנו - - -
<יעקב סגל: הם יכולים לקנות את אותה מנה ב-45% פחות ממה שעולה המנה של ציל"ה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו תיכף ניתן לכם אפשרות לדבר.
רחל עזריה: אבל זה לא 45% פחות.
רחל עזריה: אנחנו מדברים על 60%.
<יעקב סגל: מוסד פטור מקבל 55% מתקציב המנה.
<יעקב סגל: אם מנה בציל"ה שנותנים אותה בציל"ה עולה 17 - - -
רחל עזריה: אבל לא המנה.
רחל עזריה: על סך הצהרון.
<יעקב סגל: ואני יכול לקנות מנה ב-10 שקלים, את אותה מנה בדיוק, אני יכול לתת את זה לילד.
רחל עזריה: אף אחד לא עושה ב-17 שקלים.
רחל עזריה: זה אומר שאתה עושה מנה ב-6 שקלים.
<יעקב סגל: אותה מנה בדיוק.
רחל עזריה: איך אתה?
אורי מקלב: אני מאד מעריך את הדאגה לילדים - - -
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תיכף אנחנו נבדוק את זה.
אורי מקלב: אני מאד מעריך את הדאגה לילדים במוסדות הפטור.
אורי מקלב: בואו נדאג לאלה ממוסדות החובה קודם כל ואחרי זה נדאג למוסדות הפטור.
רחל עזריה: לא, יש פה משהו.
אורי מקלב: אני מאד מעריך את זה, כשמגיעים למוסדות הפטור כולם רוצים לעזור ולא מבינים איפה אחריות ההורים.
אורי מקלב: בואו נראה במקומות האלה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לטפל בהכל, חלק מזה יהיה גם מוסדות הפטור וגם המוסדות בכלל.
אורי מקלב: ואני ביקשתי את רשות הדיבור, אני אשמח אם תתני לי.
יפעת שאשא ביטון: אז בבקשה, חבר הכנסת מקבל, כבר תמשיך את דבריך ואחר כך חברת הכנסת רחל עזריה.
אורי מקלב: קודם כל תודה, יושבת הראש.
אורי מקלב: שזה לא ישמע חס וחלילה כביקורת.
אורי מקלב: אנחנו מאד מעריכים את הפעילות של הוועדה לזכויות הילד, בדגש על צהרונים, מעונות, שאת לא מורידה את זה מסדר היום וגם נשלח אליך מכתב בפגרה, וכפי שאת אמרת, גם באמת גם ביצעת ועשית ואת מקיימת ישיבה שנייה בעניין הזה.
אורי מקלב: אני באמת רוצה ברשותך, להתייחס דווקא למה שמר הלפרין דיבר עליו, שזה הצהרונים, ציל"ה, שמשרד החינוך קיבל לאור התכנית הממשלתית ולאור המחאה החברתית, שבה שמו דגש, יש שימת דגש של הממשלה על הגיל הרך.
אורי מקלב: הממשלה זיהתה, ככה לכאורה הבנו, גם אחרי ועדת טרכטנברג, גם אחרי המחאה החברתית, שיש משהו כואב להורים בתוך המחאה שלהם, שזו העלות הגבוהה בנושא החינוך בגיל הרך.
יפעת שאשא ביטון: העלות וההתנהלות.
אורי מקלב: העלות וההתנהלות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו עדים לדברים מזעזעים שקורים שם.
אורי מקלב: עלות והתנהלות.
אורי מקלב: באה הממשלה בתכנית, שהיא באמת השקיעה בה כסף רב והיא אומרת אני מוכנה להכניס את היד לכיס ואני אסבסד, אני אפקח, אני אתן מענה, וכל זאת בציבור הכללי, אבל אנחנו גם נייחד לציבור שהוא נאבק, ששם ההורים נאבקים ללכת לעבודה ולפעמים זה לא כדאי להם ואין להם מסגרות מתאימות, במיוחד באשכולות עד 3, שם אנחנו ניתן.
אורי מקלב: אנחנו נסבסד את הצהרונים, שזיהינו אותם שהם אלה שיכולים לחולל את המהפך ששני ההורים יוכלו לצאת לעבודה והם יוכלו לשרוד את המחיר הנמוך, את ההעסקה הקשה, את זה שהם צריכים גם לעבוד וגם לשמור וגם לקיים ולנהל את הבית עם הילדים.
אורי מקלב: והיה נראה לנו שזאת באמת המגמה.
אורי מקלב: והנה, אנחנו רואים שלא כך הדברים.
אורי מקלב: בעצם הממשלה הייתה בטקטיקה ולא בהפנמה של הצרכים.
אורי מקלב: איך אנחנו רואים את זה?
אורי מקלב: אנחנו רואים את זה כיום, כשיש כרסום הולך ומתמשך בתהליך הזה של סבסוד הצהרונים במסגרות הקיימות.
אורי מקלב: יש מחסור מאד גדול וכפי שנאמר פה היום, אנחנו מדברים על 40%.
אורי מקלב: על 40 שקלים למנה.
אורי מקלב: ואני כאן שואל - - -
יפעת שאשא ביטון: 40 שקלים לחודש.
אורי מקלב: 40 שקלים לחודש, סליחה, על מנה.
יפעת שאשא ביטון: 40 שקלים לחודש שהות בצהרון.
אורי מקלב: 40 שקלים - - -
רחל עזריה: זו פעילות של שעתיים.
<קריאה: חברים, זה רק באשכולות 1 עד 3.
יפעת שאשא ביטון: כן, כן, נכון.
אורי מקלב: רק באשכולות 1 עד 3.
אורי מקלב: ואני מדבר על - - -
יפעת שאשא ביטון: הוא פתח ואמר שהוא מדבר על ציל"ה.
אורי מקלב: ואני חושב שזו הייתה זריית חול בעיניים.
אורי מקלב: לא מדובר כאן בעצם על הפנה, אלא על טקטיקה, שברגע שראינו שהאש קצת כבתה וקצת נחלשה, החליטה הממשלה – אם לא צועקים, אנחנו נכרסם, אנחנו נחסל את כל הפתרון שלנו ואת כל מה שאנחנו עשינו בעקבות המחאה הציבורית, אנחנו לא נקיים אותו.
אורי מקלב: ובמיוחד הרשויות שותפות לעניין הזה.
אורי מקלב: ואני שואל כאן מה הולך - - -
יפעת שאשא ביטון: רגע, אני רוצה להבין על סמך מה האמירה שיש כרסום בציל"ה?
אורי מקלב: בשביל זה יש לנו כאן ועדה ואני שמח שהוועדה, ויש כאן נציגים של משרד החינוך ואני שואל לגבי השנה הבאה – כמה יעלה ילד בצהרון באשכולות האלה?
אורי מקלב: האם זה נכון שהולך להיות קיצוץ וייקרו את התשלום ב-150%?
אורי מקלב: זה התשובה שאני רוצה לקבל.
יפעת שאשא ביטון: חיים?
אורי מקלב: האם אנחנו צפויים לכך שזה לא יעלה 40 שקלים, אלא שזה יעלה 100 שקלים.
<קריאה: יש לך 20%.
אורי מקלב: אין 20%, יש יותר מ-20%.
אורי מקלב: יש 20% - - -
יפעת שאשא ביטון: חברים, אני ראיתי את הטבלה.
יפעת שאשא ביטון: אני לא יודעת אם היא חולקה לכם, אבל אני ראיתי את הטבלה של תקצוב ציל"ה.
יפעת שאשא ביטון: תקצוב ציל"ה הלך בעצם על פי הפוטנציאל שמומש.
יפעת שאשא ביטון: רואים בצורה ברורה שמשנה לשנה – בגלל זה אני פתחתי גם בנתונים האלה – משנה לשנה מימוש הפוטנציאל הולך וקטן והתקציב בעצם מתאים את עצמו ועדיין, עדיין אנחנו נמצאים - אתה רוצה לשמוע בכמה מיצוי?
יפעת שאשא ביטון: 30% סך הכל.
יפעת שאשא ביטון: אז זה לא קיצוץ תקציבי, זה פשוט איזו שהיא התאמה.
יפעת שאשא ביטון: אבל נשאלת כאן שאלה שכן הייתי רוצה לקבל עליה תשובה – האם המחיר לצהרוני ציל"ה עומד לעלות בשנה הקרובה?
<חיים הלפרין: על משרד החינוך הושת קיצוץ בנושא ציל"ה.
<חיים הלפרין: אנחנו התבקשנו על ידי - - -
אורי מקלב: בנושא ציל"ה?
אורי מקלב: או קיצוץ רוחבי?
רחל עזריה: לא, קיצוץ.
רחל עזריה: אתם בחרתם שזה יהיה בציל"ה.
רחל עזריה: זה יכול היה להיות גם בדברים אחרים.
אורי מקלב: אל תטעה אותנו.
יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו מדברים על פלאט, זה אתם בוחרים איפה.
<חיים הלפרין: זה לא היה פלאט.
<חיים הלפרין: הושת על המשרד קיצוץ בציל"ה.
רחל עזריה: מי השית?
רחל עזריה: לא, כי האוצר נלחם שלא יהיה קיצוץ בציל"ה.
יפעת שאשא ביטון: חברים, זה לא מתיישב עם הנתונים שיש לנו.
רחל עזריה: חיים?
רחל עזריה: לא, חיים ואני להקה נודדת הרבה שנים.
רחל עזריה: בדרך כלל כבר לא מתגלעים בינינו חילוקי דעות, אבל פה אני משוכנעת לגמרי.
<חיים הלפרין: לא, ממש לא.
<חיים הלפרין: הושת על המשרד קיצוץ בנושא ציל"ה.
<חיים הלפרין: אנחנו נדרשים בינואר להביא בפני המנכ"לית חלופות למימוש הקיצוץ.
רחל עזריה: זה המשרד שהחליט שהקיצוץ יהיה בתחום של ציל"ה.
אורי מקלב: גם אנחנו חושבים ככה.
יפעת שאשא ביטון: ואני גם לא מצליחה להבין את הרעיון של הקיצוץ, אם ממילא נשאר לכם עודף תקציבי שם כל שנה, כי אין מיצוי, אין ביצוע.
איילת נחמיאס ורבין: ואין ביצוע מלא של התקציב.
יפעת שאשא ביטון: אז אני לא מצליחה להבין את זה.
אורי מקלב: אני חושב שעל שר האוצר אפשר להגיד הרבה דברים מבחינה פוליטית, דברים טובים, אבל אי אפשר להגיד שהוא שקרן.
אורי מקלב: וכשהוא בא ועולה על דוכן הכנסת ואומר את זה מעל כל במה – אין, זה תקציב בלי גזירות.
אורי מקלב: קיצוץ בתקציב ציל"ה זה נקרא תקציב בגזירות ואי אפשר להתעלם מזה ואני מאמין לשר האוצר - - -
רחל עזריה: אין, אין.
רחל עזריה: אני יודעת את זה.
רחל עזריה: נו, מה?
יפעת שאשא ביטון: יש פה נציג של האוצר?
אורי מקלב: שהוא הגיש לנו לכנסת תקציב בלי גזירות והחליט מישהו במשרד החינוך שהקיצוץ צריך להיות שם.
אורי מקלב: וגברתי, אני רוצה כן להתייחס במילה אחת לזה שלא היה מימוש.
אורי מקלב: זה פשוט להרוג את האבא ואחרי זה להגיד אני יתום.
אורי מקלב: לא נותנים לממש את התקציב.
אורי מקלב: דהיינו, קודם כל מבקשים תשלום 40 שקלים.
אורי מקלב: התקציב היה גם בלי תשלום.
אורי מקלב: אחרי זה באים ואומרים אין באמת מימוש.
יפעת שאשא ביטון: 40 שקלים בחודש?
אורי מקלב: לא משנה.
אורי מקלב: אין בעיה.
אורי מקלב: אין בעיה, אבל התקציב - - -
יפעת שאשא ביטון: אתה יודע מה, אני רוצה שההורים ירגישו גאים, הרי 40 שקלים, בואו נסכים כולנו, זה לא בשמיים.
אורי מקלב: לא, אנחנו לא מסכימים כולם.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שההורים האלה ירגישו גאים שהם חלק מהמענה שניתן לילדים שלהם ושהם לא מקבלים את זה חינם.
יפעת שאשא ביטון: בשביל ההורים, בסדר, לא רק בשבילנו.
יפעת שאשא ביטון: אז בוא, זה סמלי ביותר.
אורי מקלב: אני לא נכנס לזה עכשיו.
אורי מקלב: אי אפשר לשבת בכנסת, לקבל משכורת בכנסת ולהגיד 40 שקלים מה שזה.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת אורי מקלב, כשאני ישבתי באקדמיה היה הרבה יותר גם בזה, גם בכבוד וגם בהרבה דברים.
אורי מקלב: בסדר, אני לא אומר עליך, אני אומר באופן כללי.
אורי מקלב: מי שהיום נמצא בפריפריה ושומע את ההורים, 40 שקלים ועוד 40 שקלים לשלושה ילדים זה לא ככה.
אורי מקלב: זה לא רק זה.
אורי מקלב: זה בתוך מסגרת של הוצאות כלליות שיש להם על החינוך, על בריאות, על עוד דברים.
אורי מקלב: זה סכום מצטבר.
אורי מקלב: אנחנו רואים איך הם נאבקים על כל דבר.
אורי מקלב: 100 שקלים זה הרבה או לא הרבה?
אורי מקלב: אבל אי אפשר לבוא ולהגיד ככה.
אורי מקלב: כשמצמצמים ולא נותנים מסגרות ואחרי זה לבוא ולהגיד אין מימוש תקציב.
אורי מקלב: ממה אין מימוש תקציב?
אורי מקלב: לאלה שמגיעים, איך אפשר להגיד שאין מימוש תקציב וזה הסיבה לקיצוץ?
אורי מקלב: מה זה נקרא שאין מימוש תקציבי?
אורי מקלב: לאלה שנמצאים - - -
יפעת שאשא ביטון: הורים בוחרים שלא להגיע, זה מה שאנחנו ניסינו לברר.
אורי מקלב: אנחנו היום נעלה לא רק 40 שקלים, נעלה ל-100 שקלים, נגיד אחרי זה אם אנחנו מקציבים 70-80 מיליון שקלים, אין מימוש תקציב, בגלל שלקחנו את זה מההורים.
אורי מקלב: בגלל שלא הקמנו מסגרות.
יפעת שאשא ביטון: 40 שקלים לחודש זה לא 100 שקלים לחודש ואני בטוחה, ישראל, אתם הייתם קונים את זה בשתי ידיים, נכון?
<חיים הלפרין: הם משלמים יותר, מה קונים בשתי ידיים?
יפעת שאשא ביטון: חברים, בואו, בואו.
רחל עזריה: בתל אביב משלמים 900 שקלים.
איילת נחמיאס ורבין: אני מכירה שמשפחות שמשלמות 300 שקלים.
אורי מקלב: גם 800.
אורי מקלב: אנחנו מכירים גם 400 ו-500 שקלים.
איילת נחמיאס ורבין: לא, 300 שקלים השתתפות.
אורי מקלב: אבל אי אפשר לבוא ולהגיד אי מימוש תקציב, כשלא נותנים להם את התקציב.
אורי מקלב: שמים חסמים, לא פותחים מסגרות ואחרי זה אומרים אי מימוש תקציב.
רחל עזריה: 300 שקלים?
איילת נחמיאס ורבין: לא, אני לא מדברת עכשיו צהרון.
איילת נחמיאס ורבין: אני מדברת על הזנה.
רחל עזריה: אבל פה מדובר על צהרון.
אורי מקלב: מה זה קשור?
יפעת שאשא ביטון: חברים, בואו נשמור על תרבות דיבור.
יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת איילת, בלי שיחות צדדיות.
אורי מקלב: שלא יטעו אותנו.
אורי מקלב: אי אפשר להטעות אותנו, זה נקרא דמגוגיה.
אורי מקלב: לבוא ולהגיד שיש אי מימוש תקציב - - -
אורי מקלב: לכן מעלים מחירים.
אורי מקלב: אין קשר בין אחד לשני.
יפעת שאשא ביטון: לא, לא, לא, העלאת מחירים לא רלבנטית.
יפעת שאשא ביטון: אני אמרתי את זה מלכתחילה.
אורי מקלב: זה לא קשור.
יפעת שאשא ביטון: זה לא רלבנטי, הנושא של העלאת מחיר.
יפעת שאשא ביטון: אני דיברתי נטו על הנושא של ה-40 שקלים לחודש.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה בבקשה התייחסות של האוצר ואחר כך חברת הכנסת רחל עזריה, בבקשה.
<שאול קרשנבאום: שאול קרשבנבום, משרד האוצר.
<שאול קרשנבאום: אז כפי שיושבת ראש הוועדה אמרה קודם, תקצוב שנה לפי הביצוע באמת בשנה הקודמת.
<שאול קרשנבאום: המצב הזה נעשה כדי שלא נגיע בסוף שנה עם תת ביצוע של התקציב.
<שאול קרשנבאום: אנחנו לא רוצים – או שיותר ביצוע או שיש עודפים מחויבים גדולים, ולכן אנחנו מתקצבים את זה בהתאם לביצוע.
<שאול קרשנבאום: דבר שני, לגבי כל התקציב של משרדי החינוך, מי שקובע אם יש תוספות, קיצוצים וכדומה, זה סדרי העדיפויות של המשרד.
<שאול קרשנבאום: זה לא משרד האוצר.
<שאול קרשנבאום: משרד החינוך פה קובע את סדרי העדיפויות ובהתאם לכך התקציב של כל אחת מהתכניות שלו.
<שאול קרשנבאום: זו ההתייחסות שלנו.
<שאול קרשנבאום: האם יש שאלות נוספות?
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת הסיפור הוא עדיין תת ביצוע.
יפעת שאשא ביטון: זה לא עניין של בואו נקצץ.
<שאול קרשנבאום: יש, כפי שחיים אמר, ביצוע נמוך ולכן אנחנו מטים את תקציב הביצוע, כדי לנצל את הכסף למקומות שיש ביצוע גבוה וצריכים אותו.
איילת נחמיאס ורבין: אבל - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, איילת, אם את תראי את זה לאורך השנים, את תראי שכל שנה בעצם עושים התאמה של התקציב.
יפעת שאשא ביטון: אבל רגע, אני רוצה - - -
איילת נחמיאס ורבין: אולי אני אציע שתעבירי לנו את הטבלה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נעביר.
אורי מקלב: זה בגלל שלא היה, הנה הטבלה, היא נמצאת פה, אבל זה בגלל אי מימוש בנייה של מעונות למשל.
איילת נחמיאס ורבין: נכון, נכון.
אורי מקלב: זה היה בתוך התקציב הזה.
אורי מקלב: אז אפשר לבוא ולהגיד לנו אי מימוש תקציב?
אורי מקלב: לא בניתם מעונות.
אורי מקלב: לא תקצבתם את זה נכון, ואחרי זה אתם באים ואומרים אין מימוש תקציב.
אורי מקלב: ועכשיו מה עוד עושים?
אורי מקלב: מעלים את השתתפות ההורים.
אורי מקלב: איזה קשר יש בכלל?
יפעת שאשא ביטון: לא, אנחנו לא ניתן שתעלה השתתפות ההורים.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מקלב, יש פה שני ערוצי שיח נפרדים.
יפעת שאשא ביטון: על הנושא של המחיר דיברנו, וה-40 שקלים צריך להישאר בעינו, כי אם אנחנו מדברים - ופה אני התעקשתי עם חיים הלפרין - אם אנחנו מדברים על התאמה תקציבית שנובעת מתת ביצוע – לא נכנסת רגע לסיבות, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יכולים להתווכח עליהן – לא נכנסת רגע לסיבות.
יפעת שאשא ביטון: אין לזה שום קשר או לא צריכה להיות לזה שום השלכה על נושא התשלום של ההורים.
יפעת שאשא ביטון: 40 שקלים היה, 40 שקלים צריך להישאר.
יפעת שאשא ביטון: זה קצת מקדים את הסיכום, אבל זאת האמירה בצורה מאד מאד מפורשת וחד משמעית.
אורי מקלב: חשובה מאד.
יפעת שאשא ביטון: כם, אני רוצה לעבור לחבר הכנסת רחל עזריה ואני אשמח אם אנחנו נרחיב רגע את המעגל ונתייחס לא רק לצהרוני ציל"ה – ששם ניתן פתרון, אלא דווקא לכל אותם מקומות שאין פתרון.
איילת נחמיאס ורבין: נכון, שאין.
אורי מקלב: שהוא יקר מאד.
יפעת שאשא ביטון: או שהפתרון הוא וולונטרי על ידי הרשות או על ידי גופים אחרים, שמה לעשות – חוגגים – על הילדים ועל ההורים שלנו.
רחל עזריה: רגע, אני צריכה ללכת להצביע בוועדת הפנים אז אני אחליף עם איילת ותיכף אני אחזור.
יפעת שאשא ביטון: אז חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, בבקשה.
איילת נחמיאס ורבין: תראו, אני מודה לחבר הכנסת מקלב שהתמקד באשכולות, מטבע הדברים 1 עד 3, שזה באמת המקומות שבהם הכאב שלנו, המצוקה של ההורים היא ברורה לנו.
אורי מקלב: וגם בגלל שמר הלפרין התחיל בזה.
איילת נחמיאס ורבין: ולכן אני אומרת זה מובן לנו וזה ברור לנו ושם בהחלט טבעי שיהיה הרבה מהפוקוס שלנו, אבל בואו נודה על האמת.
איילת נחמיאס ורבין: זוג הורים צעירים, שיש להם שניים או שלושה ילדים, שהם נמצאים במסגרות החינוך, נניח מגיל 3 ועד כיתה ג', לצורך העניין, שאין ברירה, חייבים לשלוח את הילדים שלהם לצהרונים, כי אני לא מכירה מקומות עבודה שבהם אפשר להתפרנס בכבוד, שמסתיימים בשעה אחת, אחת וחצי בצהרים, אולי שתיים בצהרים.
איילת נחמיאס ורבין: כלומר, ברור לגמרי, אם אנחנו רוצים ששיעורי התעסוקה בישראל יהיו גבוהים – ההורים חייבים רשת ביטחון כלכלית.
איילת נחמיאס ורבין: את יפעת ואני, מתעסקות בזה כל הזמן.
איילת נחמיאס ורבין: בסופו של דבר אני מוכרחה להגיד לכם שאני הרגשתי נורא השנה.
איילת נחמיאס ורבין: כי כשאני שילמתי בשנה שעברה, אני אומרת עוד הייתי מטושטשת.
איילת נחמיאס ורבין: כששילמתי על הצהרונים עוד הייתי מטושטשת.
איילת נחמיאס ורבין: פתאום השנה, אחרי שהגשתי כבר הצעת חוק להגבלת מחיר הצהרונים בישראל, ממש בסוף הכנס הקודם, אמרתי לעצמי זה פשוט לא יכול להיות.
איילת נחמיאס ורבין: אתה מתחיל את החודש ואתה מיד נמצא, אם אתה זוג הורים עם שלושה ילדים, אני מיד נמצא במינוס של 2,000 שקלים ואתה יודע מה, ידידי חבר הכנסת מקלב?
איילת נחמיאס ורבין: אם אתה נמצא במינוס 1,500 שקלים, שיחקת אותה.
איילת נחמיאס ורבין: 750 שקלים לילד זה פשוט מחיר שהורים לא יכולים לשלם אותו וצריך להודות על האמת.
איילת נחמיאס ורבין: הלשכה שלי ישבה וסרקה את כל מחירי הצהרונים במדינת ישראל.
איילת נחמיאס ורבין: אז זה נכון שיש מקומות בדרום הארץ, שמשלמים 300 שקלים עבור צהרון, אבל בהרבה מקומות בארץ אתה משלם בין 900 ל-1,100 שקלים לצהרון.
<קריאה: גם 1,200 שקלים.
<קריאה: כן, תנסי ללכת לכיוון של 1,400 שקלים גם.
<קריאה: 300 שקלים כולל הזנה?
יפעת שאשא ביטון: כן, יש גם מקומות בארץ בלמ"ס גבוה, שמקבלים את זה דרך יוח"א ודרך החלטות ממשלה כאלה ואחרות, אבל היא צודקת, אם אנחנו רגע מנקים את המקום שבו המדינה נותנת תמיכה, הפקרות.
איילת נחמיאס ורבין: בדיוק, בדיוק.
איילת נחמיאס ורבין: ואני רוצה להגיד לכם משהו ואני אשתדל לקצר.
איילת נחמיאס ורבין: זה ברור לגמרי שיש המון המון צהרונים טובים בישראל וחשוב מאד שהילדים שלנו יקבלו גם באמת את מה שנקרא - אחרי שעות הלימודים הפורמאליות, שהם יהנו מחוגים ושהם יהנו מהעשרה.
איילת נחמיאס ורבין: זה לא אמורות להיות שעות של תעסוקה של בייבי סיטר שתוקע אותם מול מסכים או משהו מהסוג הזה.
יפעת שאשא ביטון: צריכה להיות מעטפת איכותית.
איילת נחמיאס ורבין: זו צריכה להיות רשת ביטחון כלכלית אמיתית.
איילת נחמיאס ורבין: אני תמיד אומרת שכשאנחנו יוצאים לעבודה, אנחנו רוצים להרגיש מוגנים ומוגנות.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו רוצים לצאת לעבודה ולהרגיש שהילדים שלנו גם נמצאים בידיים הכי טובות וגם מקבלים באמת באמת באמת עוד משהו, איזה ערך מוסף אמיתי.
איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לומר לכם שלא יכול להיות שלאורך שנים, ואני אתמול אגב הייתי באיזו שהיא רשות מקומית די גדולה במדינת ישראל ואני לא רוצה לומר איזו היא, כדי לא לסבך אף אחד מראשי הרשויות.
איילת נחמיאס ורבין: והוא אמר לי בצורה מפורשת: מבחינתי היעד הבא הוא צהרונים רווח אפס.
איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לקבל - - -
יפעת שאשא ביטון: זה מה שצריך להיות.
איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לקבל את מה שזה עולה לי, הא ותו לא, כי אני מבין שההורים בעיר שלי קורסים תחת הנטל.
איילת נחמיאס ורבין: ואני רוצה להגיד לכם, אני פוגשת הרבה ראשי רשויות כאלה.
איילת נחמיאס ורבין: צריך לבחון אגב, כדי להסתכל בכנות, צריך להסתכל איפה המדינה נכנסת בתוך הסיפור הזה גם מול השלטון המקומי.
איילת נחמיאס ורבין: כי בסופו של דבר הרי שהסיבה שהם צריכים להרוויח את הכסף הזה, זה כי אחרת לא יהיה להם עבור מקומות אחרים.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו צריכים לראות איך משנים פה את סדרי העדיפויות.
יפעת שאשא ביטון: לי קצת קשה עם האמירה הקודמת, כי זה בדיוק העניין: איך בעצם סדרי העדיפויות משתנים.
איילת נחמיאס ורבין: רגע, אז איך משנים את סדרי העדיפויות ואני רוצה לומר כאן למשרד החינוך שנמצא כאן, אני מאד מאד שמחתי שהרחבתם את בית הספר של החופש הגדול לכיתה ג'.
איילת נחמיאס ורבין: בואו נודה על האמת, גם ילד בכיתה ד' לא יכול להיות לבד, אז בואו נטפל גם בעניין הזה.
<ישראל אורדמנס: זה קודם כל ילדי הגן אבל, לפני כיתות ד'.
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל רגע, אנחנו גולשים לקייטנות.
איילת נחמיאס ורבין: לילדי הגן, כן, תן לי רגע לפתוח את זה לכיוונים שאפשר.
איילת נחמיאס ורבין: כי בבתי ספר הצהרונים לא מספקים קייטנות, ישראל.
איילת נחמיאס ורבין: אני מנסה למתוח את השמיכה לכל הכיוונים, היא עוד רגע תקרע לי.
איילת נחמיאס ורבין: רגע, ישראל.
<ישראל אורדמנס: אבל לפני כיתות ד'.
איילת נחמיאס ורבין: ישראל תאמין לי, אני יודעת על מה אני מדברת וגם אתה יודע שאני יודעת על מה אני מדברת.
איילת נחמיאס ורבין: היא עוד רגע תיקרע לכולנו.
איילת נחמיאס ורבין: ועל כן, כדי שהרשת לא תיקרע לכולנו ושההורים לא יקרסו בתוך הרשת הזאת, אנחנו חייבים לראות איך ומה עושים בעניין הזה.
איילת נחמיאס ורבין: אני מודה לך על הדיון הנוסף.
איילת נחמיאס ורבין: ברור לי לגמרי שזה דיון אחד מיני רבים, כי האתגרים עוד גדולים.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חברת הכנסת נחמיאס-ורבין.
אורי מקלב: ובאופן מיוחד כשיש פער בין העלות - - -
יפעת שאשא ביטון: פער משמעותי מאד.
אורי מקלב: מעבר גם ל-900 שקלים - - -
איילת נחמיאס ורבין: אני אומר לך, רגע.
איילת נחמיאס ורבין: העלות המסתמנת, ככל שאני עשיתי כבר הרבה הרבה בדיקות, היא כ-650 שקלים ואני כרגע אומרת בזהירות.
איילת נחמיאס ורבין: נניח שבמקום מסוים זה 600 שקלים ובמקום אחר זה 680 שקלים, העלות כנראה היא 650 שקלים.
איילת נחמיאס ורבין: השאיפה שלנו כמובן היא שזה יגיע לכמה שפחות, הרי משפחה עם שני ילדים שצריכה לשלם בתחילת החודש 1,200 שקלים - אנחנו נצטרך בסופו של דבר, יפעת, לדעתי, גם להידרש למבחני הכנסה גם בתוך העולם הזה של הגבלת מחיר הצהרונים, אבל- - -
אורי מקלב: אבל למה הרשות גובה 900 שקלים?
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל יש לנו עוד הרבה שלבים בדרך ואנחנו באמת רוצים להוציא - - -
אורי מקלב: אבל - - -
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו- - -
יפעת שאשא ביטון: חברי הכנסת היקרים, שאני באמת שמחה ומברכת, כי אתם מלווים אותי בכל דיון בנאמנות - - -
אורי מקלב: ומעריכים גם את העבודה שלך בעניין.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רגע להתייחס לדברים של חברת הכנסת איילת נחמיאס-ורבין ואני לגמרי מסכימה בעניין של סדרי עדיפויות ואני חושבת שרשויות מקומיות, עוד רגע לפני שאנחנו מדברים על המדינה בהיבט של סבסוד, צריכות לשנות את סדרי העדיפויות שלהן, כי בואי נניח שגם אם המדינה הייתה עכשיו מממנת את זה, אז ממילא הם לא היו מוציאים מכיסם וממילא הם לא היו מרוויחים את הכסף, כי ההורים לא משלמים להם.
יפעת שאשא ביטון: ולכן הנקודה שאת העלית, של עלות אפס – זה מה שאני ציינתי בראשית הדיון - - -
איילת נחמיאס ורבין: רווח אפס.
יפעת שאשא ביטון: רווח אפס, סליחה.
יפעת שאשא ביטון: רווח אפס זה מה שצריך להנחות את ראשי הרשויות.
יפעת שאשא ביטון: לקיים את הנושא של הצהרונים כחלק משירות בסיסי שהם נותנים לתושבים.
יפעת שאשא ביטון: צריך להיות להם אינטרס שיהיו זוגות צעירים שיוצאים לעבוד - - -
איילת נחמיאס ורבין: כן, אבל זה חלק מתפיסת עולם, יקירה, זה חלק מתפיסת עולם של המדינה.
יפעת שאשא ביטון: אבל לשם אנחנו צריכים לשאוף.
איילת נחמיאס ורבין: אי אפשר.
איילת נחמיאס ורבין: תקשיבי רגע, בואי - - -
איילת נחמיאס ורבין: אז אני אומרת לך, בואי נעבוד במקביל על הדברים.
איילת נחמיאס ורבין: תפיסת העולם של המדינה חייבת להיות כזאת שבאמת אומרת – אם אנחנו רוצים להעלות את שיעור המשתתפים בשוק התעסוקה, אין דרך אחרת מלבד זה שנספק רשת ביטחון אמיתית וזה תלוי גם במדינה.
יפעת שאשא ביטון: כן, אני רוצה עוד להתחיל את זה במעונות, את יודעת.
יפעת שאשא ביטון: שאת המלחמה שלי עוד אני עושה על מעונות היום, ששם המצב הוא עוד יותר אקוטי.
איילת נחמיאס ורבין: חד משמעית, אבל זה תלוי במדינה.
איילת נחמיאס ורבין: יפעת יקירה, זה תלוי במדינה.
יפעת שאשא ביטון: אני בכל זאת רוצה כן לחדד, שכרגע במגרש של הרשויות המקומיות יש בידיים שלהן לתת את השירות הזה כחלק משירות בסיסי.
יפעת שאשא ביטון: בואו ניקח בחשבון, יש הרבה מאד אימהות – בדרך כלל זה אימהות – שבגלל העלויות של הצהרונים פשוט לא משתלם להן לצאת לעבוד, אז הן מראש מוותרות על התענוג.
איילת נחמיאס ורבין: נכון, חד משמעית.
יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו מפסידים פה פעמיים – גם את העניין החברתי וגם את העניין של מתן המענה, ולכן בכלים שיש ברשותנו אני חושבת שהדבר הוא אפשרי, אם אנחנו כולנו נרתם.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה ברשותכם לשמוע את שושי סומך, המועצה לשלום הילד.
יפעת שאשא ביטון: יש הצעת חוק שאתם ניסחתם ואני מקדמת בתקופה האחרונה בנושא של פיקוח על הצהרונים, באותה רוח של מה שציינתי בראשית הדיון.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שכל מי שעובד עם ילדים צריך להיות מפוקח, במיוחד בעידן שלנו.
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח אם תתייחסי בבקשה, ואחר כך חברת הכנסת רחל עזריה.
<שושי סומך: תודה גברתי.
<שושי סומך: אז באמת אני חושבת שעד כאן עלה בעיקר נושא העלויות ואנחנו רוצים להגיד שהעלויות הן סימפטום אחד מיני רבים ואולי זה הדבר שההורים הרי מרגישים בכיס, אבל מבחינת הילדים לא בהכרח הדבר החשוב ביותר.
<שושי סומך: כשאנחנו מדברים על מי הצוות, איזה תכנים מועברים, מה קורה בשעות האלה ובעיקר מי יודע.
<שושי סומך: זאת אומרת אנחנו שנים על גבי שנים מקבלים פניות בנושאים שקשורים לצהרונים והפניות שהכי קשות לטיפול הן פניות בצהרונים שמופעלים על ידי גורמים פרטיים, שהם רבים במדינת ישראל - - -
איילת נחמיאס ורבין: נכון, שהם הרוב.
<שושי סומך: את פתחת ואמרת שאין אבא ואימא.
<שושי סומך: אין אבא ואימא לנושא, אין למי לפנות, אין מי שיכול לתת את המענה.
<שושי סומך: מהבחינה הזאת אנחנו רואים שבצהרונים של ציל"ה, דברים שמפוקחים על ידי משרד החינוך, המצב הרבה יותר פשוט.
<שושי סומך: אמר פה חיים, משרד החינוך עשו עבודה מבחינת מי הצוותים, התכנים שמועברים.
<שושי סומך: אלה הדברים שמבחינתנו המסגרת הזאת צריכה להיות דבר ראשון מסגרת חינוכית.
<שושי סומך: ההצעה שאת וחברת הכנסת אלהרר באמת עמלות על קידומה, היא סופר משמעותית מההיבט הזה שמישהו יבדוק שיש רישיון למקום – גם מבחינה בריאותית, מי האנשים – ואני לא מדברת בכלל על עבר פלילי ודברים שהם - - -
יפעת שאשא ביטון: נכון, שאנחנו מטפלים בהם במקביל בכלל לגבי נושא של מוסדות חינוך.
<שושי סומך: בדיוק.
<שושי סומך: שזה השטח האדום והברור, אבל גם על הדברים האחרים – מה ההכשרה שלהם, מה היכולת הפדגוגית שלהם כשהם פוגשים ילד בגילאים הרכים האלה.
<שושי סומך: זה כאילו להגיד את הברור מאליו, אבל החור השחור הזה, שלמדינה קל להגיד אני יודעת מה קורה עם הילד עד השעה שתיים.
<שושי סומך: משם, אין לי מושג.
<שושי סומך: בעינינו זה מצב שלא יכול להימשך.
<שושי סומך: ברור שיש לזה עלויות תקציביות, אבל אם מדברים על תעדוף, זה ראשון במעלה.
יפעת שאשא ביטון: להתחיל בפיקוח, אני לגמרי מסכימה, כדי לפחות לוודא שהילדים שלנו נמצאים במקום בטוח בשעות האלה.
יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת רחל עזריה תיתן לנו גם תמונת מצב כוללת, בבקשה.
רחל עזריה: אני מתנצלת, הייתי צריכה לצאת להצבעה בוועדת הפנים, אבל ההצבעה עברה בשלום לשמחתנו.
רחל עזריה: אני רוצה לעשות טיפה זום-אאוט - - -
איילת נחמיאס ורבין: בשלום למי?
רחל עזריה: לנשים.
רחל עזריה: יהיו נשים בוועדה שבוחרת את הרבנים האזוריים.