GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יהודה גליק: אנחנו צריכים להיות כולנו, כולנו מגויסים להציל ילדים.
יהודה גליק: רבותי, ילדים מתים.
יהודה גליק: מתים.
יהודה גליק: זה נכון, וודאי, שום דבר לא מספיק.
יהודה גליק: הילד ביהוד, לפני שנה, נפטר אחרי 40 דקות, אז גם הגננת לא תספיק.
יהודה גליק: כולנו צריכים להיות מגויסים.
יהודה גליק: משרד התחבורה חייב לתקן תקנות כדי לחייב מכוניות.
יהודה גליק: חברות הביטוח צריכות לדאוג שאי אפשר לקבל ביטוח רכב.
יהודה גליק: כמו שאתה לא יכול לקבל ביטוח בלי אזעקה, אתה לא יכול לקבל ביטוח בלי תינוק.
יהודה גליק: כולנו צריכים.
יהודה גליק: תנועות הנוער.
יהודה גליק: עכשיו קיץ.
יהודה גליק: שכל תנועת נוער תשלח ילדים לדפוק על הדלתות בבתים: תיקנו מכשיר.
יהודה גליק: לא משנה.
יהודה גליק: מדובר פה בזעקת חירום.
יהודה גליק: אנחנו לא יכולים לומר ידינו לא שפכו את הדם הזה.
יהודה גליק: אם בשנת 2012, כמו שאמרה חברתי קארין, היו כבר תוצאות של ועדה, לא יכול להיות שאנחנו כבר בשנת 2016 ועוד לא יישמו את זה.
יהודה גליק: חודש וחצי חמישה ילדים נהרגו.
יהודה גליק: איך אנחנו יכולים לשתוק על דבר כזה?
יהודה גליק: אם היה פיגוע טרור היינו קופצים.
יהודה גליק: חמישה ילדים.
יהודה גליק: חמישה עולמות.
יהודה גליק: אנחנו חייבים להתגייס.
יהודה גליק: כולנו צריכים לבוא ולהגיד אנחנו כאן, מגויסים לעניין הזה.
יהודה גליק: זה כל מה שאני רציתי לומר ואני מקווה שכולנו נהיה מגויסים לדבר זה ולא להגיד – הוא אשם, כולנו אשמים.
יהודה גליק: אני כאבא אשם.
יהודה גליק: כולנו אשמים.
יהודה גליק: אנחנו עכשיו לא מחפשים אשמים.
יהודה גליק: אנחנו מחפשים להתגייס לטובת הצלת הילד הבא.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת יהודה גליק.
יפעת שאשא ביטון: ד"ר שי סופר, בבקשה.
<שי סופר: טוב, אני אגיד לכם מה המשרד עשה בשנתיים האחרונות.
<שי סופר: קודם כל מיפינו את כל המוצרים שיש בשוק.
<שי סופר: יש שלושה סוגים או שלוש משפחות.
<שי סופר: אחד זה מוצרים פשוטים – לואו-טק, שרוכים, כל מיני עזרים שמסייעים למעשה למנוע את ההסחה הקוגניטיבית.
יעקב ליצמן: למתי אתם מעודכנים?
<שי סופר: אנחנו מעודכנים ללפני שבועיים, לאחר הוועדה ברשות חבר הכנסת מקלב.
<שי סופר: נושא שני זה אפליקציות שאפשר להוריד.
<שי סופר: הרבה מאד אפליקציות יש לנו כאן, אנחנו יכולים להעביר לוועדה גם את כל הרשימה.
<שי סופר: הנושא השלישי והמשמעותי ביותר זה מערכות הייטק, מערכות שמבוססות על R.F.I.D, חישה, כל מה שקשור בזה, ולכן המשרד יזם ומימן תקן ישראלי 6400, כשלתקן למעשה שני חלקים.
<שי סופר: החלק הראשון זה חלק שעוסק בכלי רכב שמשמים להסעות, ושם זה עולם שקל לנו איתו, כי זה עולם שאנחנו מפקחים עליו, עולם רגולטורי לגמרי.
<שי סופר: אנחנו מציעים שתקנה 83 א' תאמר כך: לא ינהג אדם ברכב להסעת תלמידים, אלא אם כן הותקנה בו מערכת התראה על השארת ילדים ברכב, העומדת בדרישות התקן הישראלי – 6400, חלק 1 ו-1.2.
<שי סופר: מערכת התראה תוכנן, וכו', לא משנה.
<ארין אלהרר (יש עתיד): אבל זה הסעות.
<ארין אלהרר (יש עתיד): מה עם רכבים פרטיים?
<שי סופר: קודם כל כבר היום, בכל כלי הרכב שמשמשים להסעות נמצאות מערכות כאלה.
<שי סופר: בשנתיים האחרונות לא נשכחו ילדים בכלי רכב שמשמשים להסעות.
<שי סופר: המערכת היא מערכת טובה, מוצלחת - - -
יפעת שאשא ביטון: אז איך אנחנו מנתבים את זה עכשיו לרכבים הפרטיים?
<שי סופר: זאת שאלה.
<שי סופר: קודם כל יש תקן.
<שי סופר: תקן 6400 חלק 2 עוסק בכלי רכב פרטיים.
<שי סופר: יש 3.5 מיליון כלי רכב פרטיים בארץ.
<שי סופר: דרך אגב, התקן הוא מקורי לגמרי.
<שי סופר: אין אף מדינה בעולם שעשתה תקן כזה.
<שי סופר: וזה בגלל שבאמת חיי ילדים, בכלל, חיי אדם בארץ זה משהו אחר.
יפעת שאשא ביטון: אבל השאלה איך אנחנו מחייבים, כי אני אומר לך, אני דיברתי עם שר התחבורה, שגם הוא מאד מיינדד לנושא, אבל הוא אמר תקשיבי, אנחנו עשינו תקינה, באמת זה ייחודי לנו וכו', אבל מי רוצה ירכוש.
יפעת שאשא ביטון: ואני אומרת, יש פה בעיה.
יפעת שאשא ביטון: הורים, בתפיסה שלהם, כאילו משוכנעים שלהם זה לא יקרה.
יפעת שאשא ביטון: הם לא מרגישים את הצורך ללכת ולקנות, כי הם יוצאים מנקודת הנחה שלהם זה לא יקרה ובסופו של דבר אנחנו יודעים שזה יכול לקרות לכל אחד.
יפעת שאשא ביטון: אז השאלה איך אנחנו נותנים רשת ביטחון שתכסה את כל הרכבים.
<שי סופר: אני אגיד על מה אנחנו חשבנו.
<שי סופר: 3.5 מיליון כלי רכב, לא כולם מסיעים ילדים.
<שי סופר: אנחנו חשבנו שכשם שבית חולים מחייב לצאת עם כיסא בטיחות מבית החולים, יכול להיות שכחלק מהחבילה הממשלתית, לא יודע מה, יינתן איזה שהוא שובר להתקנה חינם של אותה מערכת, מערכת שעומדת בתקינה.
<שי סופר: הרי לא נוכל להשית על הציבור גזירה שלא כולם בכלל צריכים לעמוד בה.
יפעת שאשא ביטון: אני לא מסכימה.
יפעת שאשא ביטון: אני אומר לך למה.
יפעת שאשא ביטון: סליחה רגע, סליחה - - -
איל בן ראובן: למה כיסא לתינוק אתה מחייב?
איל בן ראובן: זה לא עולה כסף?
<שי סופר: אם אדם לא משתמש בכלל - - -
איל בן ראובן: לא, כיסא לתינוק.
איל בן ראובן: אני היום שם ברכב כיסא לתינוק כי אם לא אני איעצר בדרך ואני אשלם קנס.
<שי סופר: אז אני אומר,
<שי סופר: ברגע שאתה - - -
יעקב ליצמן: למה אתה לא מציין פשוט?
יעקב ליצמן: מי שרוצה להסיע ילדים, צריך.
יעקב ליצמן: אם לא, אין לו רישיון להסיע ילדים.
<שי סופר: נכון.
<שי סופר: כחלק מהכיסא הבטיחות, או כחלק מה - - -
איל בן ראובן: ילד עד גיל 3 לא ייכנס לאוטו - - -
יהודה גליק: למה חברת ביטוח יכולה להכריח אזעקה ולא יכולה להכריח את ההתקנה?
<שי סופר: מה שאני אומר בסך הכל, שאנחנו לא רוצים להשית את זה על 3.5 מיליון רכבים.
יפעת שאשא ביטון: רגע סליחה, ככה אי אפשר לשמוע אף אחד וגם לא את השאלות.
<שי סופר: לי אין שום בעיה.
<שי סופר: יש היום תקנה שעוסקת בנושא של כסא בטיחות והיא מאד מפורטת.
<שי סופר: תקנה מצוינת.
<שי סופר: אפשר להוסיף לתקנה הזאת, שכל אדם שמסיע ילד בכיסא בטיחות, חייב שתהיה מערכת - - -
איל בן ראובן: גם שלא ייכנס ילד בן 3 לרכב בלי שלאוטו הזה יש את זה.
<שי סופר: נכון, שעומדת בזה.
<שי סופר: מעולה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רגע להתייחס לסוגיה ואני מתחברת לעניין של כיסא הבטיחות.
יפעת שאשא ביטון: אני פחות מתחברת לעניין של מקודם, כי ראינו שזה קרה גם לסבתא ולסבא.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שיש אנשים צעירים - - -
<לילי לידיה פוקמונסקי: אבל - - -
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יכולים לראות מקרים שבהם לצורך העניין במשפחה לאח הצעיר יש רכב והאח הבוגר נניח נתקע ויש לו ילדים, והוא לוקח את הרכב של האח הצעיר.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אנחנו מרגישים שבסופו של דבר זה יכול לפגוש אותנו בכל מקום והשאלה איך אנחנו נותנים רשת בטיחות שהיא רחבה כמה שאפשר כדי למנוע, אתה יודע, מקרים שלא חשבנו עליהם.
<שי סופר: אני מסכים לגמרי להצעה של חבר הכנסת בן ראובן, להוסיף לתקנה שעוסקת בכיסאות בטיחות, גם מערכת למניעת השארת ילדים ברכב, שעומדת בתקן ישראלי 6400 חלק 2.
יהודה גליק: מה צריך לעשות כדי שזה יבוצע?
יהודה גליק: אנחנו היום מדברים על פתרונות.
יהודה גליק: מה צריך לעשות כדי שזה יבוצע, שעוד שמונה ימים שר הבריאות יכנס - - -
איל בן ראובן: שהשר יקבל על זה החלטה.
יהודה גליק: הנחתה.
יהודה גליק: מה צריך לעשות?
יהודה גליק: לא צריך הצעות חוק.
יהודה גליק: אפשר לעשות תקנות.
יפעת שאשא ביטון: הוא אומר, להוסיף לתקנה של כיסא בטיחות חובת חיישנים.
איל בן ראובן: שהמשטרה תעצור רכב כשיש ילד נוסע ברכב.
איל בן ראובן: בלי זה המשטרה עוצרת אותו מיידית.
יהודה גליק: איך עושים שזה יהיה מיידי?
יעקב ליצמן: ברשותכם, היות ואני צריך לצאת, אני מבקש לומר.
יעקב ליצמן: אני בעזרת השם מחר, או מחרתיים, תלוי בלו"ז, לא בדקתי, אני אחפש זמן לשבת עם כל משרדי הממשלה, נציג של כל משרדי הממשלה הנוגעים בדבר.
יעקב ליצמן: אגב, אם יש שר שהוא מתלונן והוא אומר שזה שייך אליו, אני אשמח לתת לו את זה.
איל בן ראובן: לא, לא - - -
יעקב ליצמן: לא, לא, אני לא בורח, אבל מה - - -
איל בן ראובן: קח אחריות.
יעקב ליצמן: אני אקח את האחריות.
יעקב ליצמן: אני אעשה ישיבה עם כל הגורמים ומירי תרכז לי את זה ואז אנחנו נשמע את כל ההצעות ואת כל הדברים שישנם ומה שצריך לעשות.
יעקב ליצמן: יכול להיות שאנחנו, ואני אומר את זה עכשיו, רבותי, אני אבדוק.
יעקב ליצמן: רבותי, אל תתפסו, כי אני באתי לא מוכן לדיון, אבל יכול להיות שאנחנו נפרסם גם השבוע פנייה לכל הגורמים, לכולם, לציבור.
יעקב ליצמן: בעיתונות, לא יודע איפה, שמי שיש לו הצעה לגבי סוג הדברים הזה, שיביא לי הצעה בכתב ונראה מה שיש ומה שאין, שנוכל להחליט על זה בתקופה הקרובה.
יעקב ליצמן: זה לדעתי מה שצריך להיות מיידי.
יעקב ליצמן: אני לא אהסס לסחוב את זה.
יעקב ליצמן: בעזרת השם עד סוף המושב הזה, אני מקווה שאנחנו נשב עוד פעם ונעדכן אתכם.
יעקב ליצמן: אני מתנצל, תודה רבה
יפעת שאשא ביטון: אין מה להתנצל, כבוד השר.
יפעת שאשא ביטון: המון תודה באמת על ההירתמות המיידית.
יפעת שאשא ביטון: זה מרגש כל פעם מחדש.
יפעת שאשא ביטון: משרד התחבורה רוצים להוסיף משהו מעבר לתיקון התקנה של כיסא הבטיחות?
<שי סופר: לא, אני חושב שברגע שזה יהיה חלק מתקנות התעבורה, ושוב, מערכת שעומדת בתקינה ישראלית, אני מאמין שכשם שאין לנו היום ברוך השם אסונות בכלי רכב שמשמשים להסעות, אני מעריך שזה ייתר גם את האסונות בכלי רכב פרטיים.
יהודה גליק: כמה זמן לוקח לתקן תקנה?
באסל גטאס: שנייה יהודה.
באסל גטאס: אם מאמצים את העניין של כל רכב שמכניס לתוכו כיסא, הכיסא הזה חייב להיות עם עוד משהו.
באסל גטאס: מה דרוש מבחינת רגולציה ותקינה וכו', בשביל שזה ייצא?
באסל גטאס: כמה זמן, מה?
<שי סופר: אני שוב אומר, התקן קיים.
<שי סופר: כל המערכות שתימכרנה תיבדקנה על ידי מכון התקנים.
<שי סופר: לתקנן תקנת תעבורה, ברגע שוועדת הכלכלה מאשרת את התקנה, אפשר לרוץ לדרך.
באסל גטאס: אבל כמה זמן?
יהודה גליק: אבל כמה זמן?
יהודה גליק: כמה זמן עד שזה מעשי?
יפעת שאשא ביטון: זה יכול להיות מיידי?
<שי סופר: לדעתי, אם תהיה התגייסות של כולם, זה יכול להיות מיידי.
באסל גטאס: מה זה התגייסות?
באסל גטאס: מה אתה רוצה יותר התגייסות מזה?
יהודה גליק: הנה, יש לך פה.
יהודה גליק: אם אני ובאסל גטאס מסכימים, אז זה מגויסים כולם.
יפעת שאשא ביטון: חברים, אנחנו תוך שבוע נפגשים כאן כדי לסכם את הדברים.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת תוך שבוע יש פתרונות.
באסל גטאס: תני לי לדבר, עוד לא דיברתי.
יפעת שאשא ביטון: אני אתן לך, חבר הכנסת גאטס.
<שי סופר: גברתי יושבת הראש, חשוב לי להגיד שמבחינה טכנית, טכנולוגית, אנחנו ערוכים לגמרי.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, מצוין, זו בשורה טובה.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת באסל גטאס, אחר כך משרד החינוך ואז בטרם.
באסל גטאס: גברתי יושבת הראש, תודה על כינוס הדיון הדחוף.
באסל גטאס: אני ואייל גם הגשנו הצעה דחופה לסדר יום לפני שבועיים, אבל לא אני ולא אייל, אני בטוח, לא ציפינו שתוך שבוע יהיה עוד מקרה.
באסל גטאס: כשאני שמעתי על זה ברדיו הרגשתי אחריות אישית.
באסל גטאס: וואלה, גם המשפחה מדיר אל אסד הם חברים שלי, אני מכיר את האבא.
באסל גטאס: הוא מסוג האנשים שאני בטוח, כפי שאמרה יפעת, שהוא אמר שזה לא יכול לקרות שזה יקרה לו.
באסל גטאס: אבל הנה, קרה לו ואיבד שני ילדים.
באסל גטאס: זה משהו בלתי נתפס.
באסל גטאס: ועוד ילדה מביתר ביום שישי.
באסל גטאס: זה משהו.
באסל גטאס: אבל אנחנו צריכים להבין ועכשיו לדבר בצורה רציונאלית.
באסל גטאס: תראו, בכל יום יש מאות אלפי ילדים שמועברים ברכבים, אז אנחנו מדברים בעצם על איך למנוע את המקרה שהוא אחד על מיליון או על מאות אלפים, מבחינה סטטיסטית אני מדבר.
באסל גטאס: וזה הקושי.
באסל גטאס: זה היוצא מן הכלל באופן מאד מאד קיצוני, שמישהו ישכח ברכב את הבן שלו.
באסל גטאס: אבל מה שמתסכל, שזה בר ביצוע.
באסל גטאס: אפשר למנוע את זה.
באסל גטאס: ולכן, כל חיים של ילד, שאנחנו מאבדים בצורה הזו, זה משהו ממש ממש מכעיס ומכאיב, שאיך זה פשוט שאם היה - - -
איל בן ראובן: איך לא מנענו את זה.
באסל גטאס: כן.
באסל גטאס: אני כל הזמן חושב שחייב להיות משהו, איזה סנסור, אפילו בכל רכב, לא חשוב.
באסל גטאס: אתה יודע, מישהו התעלף בתוך הרכב, אפילו אם הוא מבוגר.
באסל גטאס: משהו שמרגיש שיש עדיין בפנים, אני יודע, הלחץ, הטמפרטורה, החמצן יורד או משהו ואז החלונות נפתחים.
באסל גטאס: אם החלונות היו נפתחים ברככ הזה של החבר שלי מדיר אל אסד, הילדים שלו היו ניצלים, ריבונו של עולם.
באסל גטאס: אפילו לא גננת, עד שתתקשר ואולי ואולי.
באסל גטאס: ממה שאני הבנתי מהמחקרים, ב-20 הדקות הראשונות הטמפרטורה עולה ברכב - - -
יפעת שאשא ביטון: נכון, בצורה משמעותית.
באסל גטאס: כן, תוך שעה מאבדים את הילדים.
יהודה גליק: 40 דקות.
באסל גטאס: כן, 40 דקות.
יהודה גליק: הילד מיהוד היה ברכב 40 דקות.
באסל גטאס: ולכן אני חושב שהדרך, ועד שאני נכנסתי לכאן לא הייתה לי דעה מגובשת, אבל עכשיו יש לי את הדעה הזאת.
יפעת שאשא ביטון: בשביל זה קיימנו את הדיון.
באסל גטאס: אני חושב שאנחנו בדרך הזו מפחיתים 90% עד 95%, אם אנחנו מחייבים.
באסל גטאס: משרד התחבורה, תיקחו יוזמה.
באסל גטאס: מה אתם דורשים מאיתנו?
באסל גטאס: נכנס את ועדת הכלכלה אפילו בפגרה.
באסל גטאס: לא חשוב.
יהודה גליק: עכשיו, היום.
באסל גטאס: פה צריכה לצאת הנחיה.
באסל גטאס: אתה רוצה את ראש הממשלה, נפנה לראש הממשלה.
באסל גטאס: תוך שבוע-שבועיים שתהיה התקנה הזאת.
באסל גטאס: שכל בעל רכב שיש לו באוטו כיסא לתינוקות, חייב להרכיב ולהסביר להם ברור מה להרכיב.
איל בן ראובן: יותר מזה.
איל בן ראובן: לא נכנס תינוק לרכב בלי שלרכב הזה יש את הדבר הזה.
איל בן ראובן: זאת ההגדרה.
איל בן ראובן: פשוט מאד.
באסל גטאס: וזה יתלווה בכל המסע של החינוך הציבורי והדיון.
באסל גטאס: תודה רבה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת באסל גטאס.
יפעת שאשא ביטון: אוריאל לוי, משרד החינוך ואחר כך בטרם.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, אוריאל.
<אריאל לוי: קודם כל זה אריאל, זה בסדר, אין בעיה.
<אריאל לוי: קודם כל אני מברך את יושבת הראש על זימון הדיון הדחוף בנושא זה, שהוא באמת נושא חירום.
<אריאל לוי: ככל שזה קשור לכל מה שקורה מעבר ליום הלימודים, האמצעי היחידי שיש כרגע במשרד החינוך – אגב הוא יחסית יצירתי – בשיתוף פעולה גם עם ארגון בטרם – הוא אמצעי של הסברה וחינוך.
<אריאל לוי: אין לנו אמצעי אחר ואני רוצה להגיד מילה על זה ואחרי זה מילה על הצעת החוק.
<אריאל לוי: האמצעי המרכזי שלנו הוא אמצעי של חינוך.
<אריאל לוי: חינוך לבטיחות.
<אריאל לוי: לכן ככל שכך, אנחנו עוסקים גם בחינוך של ילדים, גם של בני הנוער לבטיחות בעבודה, לעבודה עם אש, לחשמל, וכן הלאה וכן הלאה.
<אריאל לוי: כל מה שקורה לפני שעות הלימודים ואחרי שעות הלימודים – הוא לא באחריות עובדי ההוראה.
יפעת שאשא ביטון: זאת אמירה קשה, אגב.
יהודה גליק: אבל - - -
יפעת שאשא ביטון: זאת אמירה קשה.
יפעת שאשא ביטון: אגב, המנכ"לית לא מסכימה איתה.
יהודה גליק: פה מדובר על חינוך להורים.
יפעת שאשא ביטון: סליחה רגע, מערכת החינוך - - -
<אריאל לוי: אפשר לסיים?
יפעת שאשא ביטון: לא, אבל אני מוכרחה לומר לך, דווקא כמי שבאה משם.
יפעת שאשא ביטון: מעולם לא אמרו לנו שהעבודה שלנו מתחילה ברגע שאנחנו נכנסנו לבית הספר או לגן ויצאנו מהגן.
יפעת שאשא ביטון: דיברו איתנו תמיד על ראייה הוליסטית.
יפעת שאשא ביטון: דיברו איתנו תמיד, אנחנו נמצאים בקשר עם הרווחה, אנחנו רואים את הילדים הרבה מעבר לבייבי סיטר של השעות שהם נמצאים שם.
<אריאל לוי: גברתי יושבת הראש, רק שנייה, התכוונתי לשאלת הבטיחות - - -
יפעת שאשא ביטון: קשה לי עם זה.
<אריאל לוי: רק שנייה.
<אריאל לוי: התכוונתי לשאלת הבטיחות.
<אריאל לוי: אני לא מתכוון לשאלה של חינוך בלתי פורמאלי, של קשר עם הילדים אם הם חולים - - -
יפעת שאשא ביטון: אני לא מדברת על חינוך בלתי פורמאלי, אני מדברת כמורה.
<אריאל לוי: שנייה, אני גם מדבר כמנהל לשעבר.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, סיימת את זה כשנעלת את בית הספר בארבע אחר הצהרים?
<אריאל לוי: רגע, תתני לי לסיים, גברתי.
<אריאל לוי: בשום אופן לא.
<אריאל לוי: האחריות היא אחריות, באמת.
<אריאל לוי: מורים, גננות, מנהלים, עובדים 24 שעות.
<אריאל לוי: לנושא הבטיחות - - -
יפעת שאשא ביטון: נכון, כי הם נשמה ענקית.
<אריאל לוי: שנייה רגע, תנו לי רק לסיים.
<אריאל לוי: לנושא הבטיחות – יש פה שאלה שהיא שאלה מאד מאד מורכבת ואנחנו עושים הרבה מאד פעולות חינוכיות.
<אריאל לוי: אני רוצה להגיד גם מה כן, גברתי יושבת הראש ולא רק מה לא.
<אריאל לוי: אבל אני אתחיל רגע במה לא, כי חשוב לי להדגיש את זה.
<אריאל לוי: מעבר לשאלת האחריות שעלתה פה, שהיא גם מוסרית ואגב, לחוזר המנכ"ל מתייחסים עדיין בשיא הרצינות ויש לו מעמד מאד מאד גבוה של נהלים ושל רגולציה.
<אריאל לוי: אני רוצה לטעון שיש פה שאלה שהיא פשוט לא ישימה.
<אריאל לוי: ההצעה אגב שבעיני היא יצירתית, היא פשוט הצעה לא ישימה מסיבות מגוונות.
<אריאל לוי: אם אתם רוצים אני אפרט יותר, מה קורה בתחילת היום, במה הגננת עסוקה.
<אריאל לוי: חס וחלילה, אנחנו גם לא מצפים שהגננת בסוף היום תיקח את הילד במעבר החצייה חזרה, אם יש בעיה גם בכביש.
<אריאל לוי: לכן אני חושב שעיקר הפעולה של הגננות ושל משרד החינוך, ואני אגיד מה כן, היא פעולה של הסברה להורים, היא פעולה של עבודה בתחילת שנה.
<אריאל לוי: היא עבודה בקבוצות הורים.
<אריאל לוי: יש לנו התנסות בבתי ספר של הורים, גם בדרום, שעשינו בשבעה יישובים והגדלנו ל-15.
<אריאל לוי: נשים את זה כנושא מרכזי בעקבות התופעה שהתגברה.
<אריאל לוי: שתיים, גם הסיפור הטכנולוגי כפי שאת הזכרת, אכן נוסה.
<אריאל לוי: שווה לשקול את זה מחדש.
<אריאל לוי: זה שאלות כלכליות גדולות, שכשילד נכנס לגן, עד שעה מסוימת יש איזה אמצעי טכנולוגי שמתקשר לבד להורה ומתריע איפה אתה וכו', אולי זה יעזור.
<אריאל לוי: להטיל את המשימה – ואני לא מדבר אפילו על שאלת האחריות שהיא שאלה גדולה, היא משימה מאד קשה ולא ישימה.
<אריאל לוי: דבר אחרון, שבוע הבטיחות שאנחנו עושים בחודש מאי - - -
<אריאל לוי: בסדר.
<אריאל לוי: אפשר להישאר חלוקים.
יפעת שאשא ביטון: אני אפילו נפגעת בשם אנשי החינוך, ואני אגיד לך למה.
<אריאל לוי: את נפגעת בשם אנשי החינוך?
יפעת שאשא ביטון: סליחה, אני אתן לך אפילו לשבת לידי.
יפעת שאשא ביטון: אני לא נגדכם, אתם חייבים להבין את זה.
יפעת שאשא ביטון: אני מבינה את היום שלכם ואני גם הייתי שם ואני יודעת - - -
<אריאל לוי: אני אשמח להשלים, גננות יקרות.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשאול אותך שאלה קטנה.
יפעת שאשא ביטון: אריאל, אני אתן לך להשלים.
יפעת שאשא ביטון: שאלה קטנה, באמת, לא מתוך מקום של התקלה, מתוך מקום שאת תביני את הנקודה שממנה אני מדברת, כי אני לא באה להסיר אחריות ולא להטיל אחריות ולא כלום, חלילה.
יפעת שאשא ביטון: אבל אם את תדעי שטלפון – ואגב, עשתה את זה גננת לפני שנה ב-27 במאי 2015 - - -
<קריאה: אנחנו עושות את זה.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שאתן עושות את זה.
יפעת שאשא ביטון: אם את תדעי שבטלפון שלך יש פוטנציאל להציל חיים, לא תעשי?
יפעת שאשא ביטון: הרי את תעשי.
<קריאה: אבל אנחנו עושות את זה.
יפעת שאשא ביטון: אז אני רוצה שכולם יעשו את זה.
<לילי לידיה פוקמונסקי: אז לכן לא צריך חוק.
יפעת שאשא ביטון: אבל אני כבר דיברתי איתך על החוק, לילי.
יפעת שאשא ביטון: אני לא מנהלת את השיח חירשים הזה יותר.
יפעת שאשא ביטון: דיברתי על החוק.
יפעת שאשא ביטון: זה נגמר.
יהודה גליק: חברה, לא מאשימים וזה לא פלילי, חברה.
יפעת שאשא ביטון: כן, אני אתן לכם.
יפעת שאשא ביטון: אתם תיכף תצטרפו לשולחן ואני אשמח לדבר רק איתכן על הצעת החוק.
<קריאה: אנחנו גם נשמח.
<קריאה: גם המגזר הפרטי ישמח לדבר.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה אריאל.
יפעת שאשא ביטון: אני אדבר עם כל הגננות רק על הצעת החוק, כשאנחנו נסיים ללבן את הדברים האחרים.
<קריאה: המגזר הפרטי שחולש על גילאי אפס עד שלוש.
יפעת שאשא ביטון: אין שום בעיה.
<קריאה: שם טווח הסיכון הוא הגדול ביותר ונשמח לקבל תשומת לב, כי חוזר מנכ"ל לא יחול עלינו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נדבר, אני מבטיחה לכן.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו ננסה למצות את כל החלקים האחרים ונשאיר במכוון את החלק הזה של הגננות והמטפלות לסוף, כשאני אדבר רק איתכן.
יפעת שאשא ביטון: כמה שצריך, בסדר?
<קריאה: אצלנו זה אחוז הסיכון הגבוה ביותר.
<קריאה: ילד בן 3-4 במשרד החינוך יכול גם להיות עצמאי לפתוח רכב.
יפעת שאשא ביטון: אבל בואי, אני רוצה לתת לכן את מלוא תשומת הלב ולהקדיש לזה דיון בפני עצמו.
יפעת שאשא ביטון: אז בואו ננסה למצות את הדברים האחרים ואז ניגש לזה.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, אריאל.
<אריאל לוי: קודם כל תודה.
<אריאל לוי: אני אסיים בקצרה.
<אריאל לוי: אני אגיד שמעבר לשאלת האחריות והנהלים, אני חושב שזה לא ישים ולכן גם במסגרת חוזר מנכ"ל תופסים את זה מאד מאד ברצינות במשרד החינוך, גם מורים, גם מנהלים.
<אריאל לוי: אנחנו כן חושבים שאפשר להמליץ, וגננת שמתפנה ומודעת לכך, אני מאד תומך ברעיון, שבמידה וזה אפשרי זה ייעשה.
<אריאל לוי: אנחנו נמליץ על הדבר הזה.
<אריאל לוי: אנחנו מתנגדים בתוקף שזה ייכנס לחוזר מנכ"ל, או כחוק.
<אריאל לוי: אני אסיים בשלושה דברים שכן צריך לעשות.
<אריאל לוי: חודש הבטיחות בחודש מאי, חודש בין לאומי - - -
יפעת שאשא ביטון: הייעוץ המשפטי שלכם, לפני שזה עלה לוועדת שרים, אמר במפורש שהם ישקלו להכניס את זה לחוזר מנכ"ל או בצורה אחרת לנהלים, כשהם ידגישו וימצאו את הניסוח המתאים שאין כאן אחריות פלילית, אלא התגייסות של המערכת לטובת מיגור התופעה.
<אריאל לוי: אני ער ל - - -
יפעת שאשא ביטון: אז מה הקושי עם הנוסח הזה?
<אריאל לוי: אני ער לתשובה הזאת.
<אריאל לוי: קודם כל במסגרת הנהלים הקיימים אנחנו נבדוק את זה.
<אריאל לוי: אני ער לתשובה של היועצת המשפטית שלנו, ועדיין אנחנו ננהל על זה דיון נוסף איתך, אני רוצה שזה גם יהיה איתך.
<אריאל לוי: אנחנו דיברנו על זה גם עם המנכ"לית אתמול ואני יודע שאת גם יודעת.
<אריאל לוי: המעמד של חוזר מנכ"ל הוא מעמד מחייב, אבל אני רוצה רגע להגיד מה כן, ולא רק מה לא.
<אריאל לוי: אני רוצה להגיד – אחד, אנחנו נקדיש גם את תחילת השנה, אני אבקש גם מהגננות, להדגיש את הדבר הזה בפני ההורים ובמפגש פתיחת שנה להתייחס לנושא הזה.
<אריאל לוי: שתיים, לבחון אמצעים טכנולוגיים, כמו שבמשרד התחבורה רוצים ואני בעד, לעשות דיון עם אנשי המקצוע, בחסות שר הבריאות בשמחה, לחשוב על אמצעים טכנולוגיים; והנקודה השלישית, ביחד עם ארגון בטרם, בשבוע הבטיחות שנעשה בחודש מאי, אנחנו נקדיש לזה פרק יורת נרחב, ננסה לעשות את המקסימום.
<אריאל לוי: להגיד שזה ימגר את התופעה?
<אריאל לוי: לא.
<אריאל לוי: אני אסיים ואגיד שבסוף בסוף בחינוך לבטיחות מעבר לשעות הלימודים, אני מדבר רק על הצד של הבטיחות, את צדקת בהבחנה שעשית קודם.
<אריאל לוי: היכולות שלנו לפעול הן בעיקר יכולות של הסברה, של חינוך.
<אריאל לוי: זה הכלים שיש למשרד החינוך.
<אריאל לוי: תודה.
יפעת שאשא ביטון: אריאל, תודה לך.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רגע להתייחס לנושא הזה של הצוות המקצועי וההתגייסות שלו.
יפעת שאשא ביטון: הבקשה להתקשר להורים היא לא בקשה מופרכת, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: היא לא נולדה משום מקום.
יפעת שאשא ביטון: זה משהו שאגב אני מכירה מהמערכת לפני הרבה מאד שנים, בהרבה מאד - - -
איל בן ראובן: חולים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא יודעים אם הוא חולה.
יפעת שאשא ביטון: אתה מתקשר כדי לדעת האם הוא חולה, אם הוא - - -
<קריאה: אבל זה בצהריים, אחר הצהריים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו היינו מתקשרים בבוקר כנוהל, אבל לא חשוב.
יפעת שאשא ביטון: אני רגע רוצה להציג את זה.
יפעת שאשא ביטון: ואגב, זה גם לא ייחודי רק למדינת ישראל.
יפעת שאשא ביטון: זה לא פתאום מישהו פה השתגע אלא יש הרבה מאד מדינות בעולם, גם באירופה וגם בארצות הברית שהנוהל הקבוע אגב הוא באחריות משותפת של ההורים, שהורים שלא מגיעים בחצי שעה הראשונה או מתעכבים מאיזו שהיא סיבה, מרימים טלפון לגן ומודיעים.
יפעת שאשא ביטון: ואני כן חושבת שאחריות ההורים היא להודיע, במיוחד בגלל הרגישות של המציאות שבה אנחנו נמצאים.
יפעת שאשא ביטון: יש אחריות על ההורים להרים טלפון ולהודיע לגננת, אבל היה וכעבור שעה לא קיבלנו טלפון מההורים וכמה ילדים כאלה כבר יש בכל בוקר, שאתה לא מקבל טלפון מההורים והם גם לא הגיעו – להרים טלפון רק משום הפוטנציאל שיש לו להציל חיים וזה הסיפור.
<אריאל לוי: אני לא חושב שזה מופרך.
<אריאל לוי: אני ממש מסכים ואני לא חושב שזה מופרך.
יפעת שאשא ביטון: אז למה לא נתגייס?
<אריאל לוי: רגע, אז אני אסביר.
יפעת שאשא ביטון: לא באחריות פלילית ולא בכורח ולא בכפייה.
יפעת שאשא ביטון: למה לא נתגייס?
<אריאל לוי: אני אגיד.
<קריאה: בחוץ לארץ התקנים הם שונים לחלוטין.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו תמיד נחפש למה לא.
<קריאה: זה גם וילדים בגיל רבע לשלוש, שעדיין לא - - -
יפעת שאשא ביטון: שנייה, אני מבטיחה לתת לך את רשות הדיבור לכל מה שתרצי להגיד.
<אריאל לוי: קודם כל אני חושב שגננות עושות כל כך הרבה וגם חלק מהאפשרות שאכן נמליץ בפניהן, אבל אם עבר, נגיד, בוקר קשה, וחמישה בכו, ושלושה הגיעו עם בעיה.
<אריאל לוי: ואותה הגננת לא עשתה את זה, אני לא, אני כאיש מקצוע חושב שזו לא צריכה להיות אחריות שהיא מבצעת את זה כנוהל.
<אריאל לוי: יחד עם זאת, בואו נשב ביחד לפני שמוציאים את הצעת החוק ונחשוב ביחד.
יפעת שאשא ביטון: אני מוכנה.
<אריאל לוי: גם עם נציגים של הגננות ונחשוב על הדברים.
<אריאל לוי: אבל כנוהל, עמדתי המקצועית היא נגד.
יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו מסכמים בסוף הדיון שאנחנו נשב במשותף עם משרד החינוך והגננות ונקבל החלטה שכולם חיים איתה בשלום.
<אריאל לוי: בשמחה.
יפעת שאשא ביטון: וגם יש בה פוטנציאל למנוע את האסונות הבאים.
<קריאה: יחד עם הגנים הפרטיים.
יפעת שאשא ביטון: כמובן, אין שום בעיה.
יפעת שאשא ביטון: ארגון בטרם, בבקשה.
יפעת שאשא ביטון: זה היה הסדר שאמרתי, נכון?
יפעת שאשא ביטון: לא חטאתי כלפי אף אחד.
<אורלי סילבינגר: בוקר טוב יושבת ראש הוועדה.
<אורלי סילבינגר: אני מודה לך על הטיפול המאסיבי והשיטתי בנושא וגם לכבוד השר ליצמן.
<אורלי סילבינגר: אני מצטערת לקלקל חלק מ"החגיגה".
יפעת שאשא ביטון: הלוואי שהיינו חוגגים ולו קצת, אבל אנחנו ממש לא שם.
<אורלי סילבינגר: חברים, 5 ילדים איבדו את חייהם כתוצאה משכחה ברכב במהלך החודש וחצי האחרון.
<אורלי סילבינגר: באותה תקופה מקבילה 8 ילדים טבעו למוות.
<אורלי סילבינגר: חברים, אנחנו בקיץ קטלני נוסף אחד אחרי השני ברציפות ומה שקורה נכון להיום מאד קשה.
<אורלי סילבינגר: ההורים נמצאים בפאניקה.
<אורלי סילבינגר: ההורים פונים אלינו, מבקשים כלים.
<אורלי סילבינגר: ההורים מבקשים עזרה.
<אורלי סילבינגר: ההורים מבקשים סיוע ואני חושבת שהדבר הכי חשוב שיכול לצאת מהחדר הזה, זה להבין שהם זקוקים לנו, בין אם זה אחריות שלהם ובין אם לא.
<אורלי סילבינגר: בואו נבין שכדי למנוע תאונה, וכמו שאמר כבוד השר בתחילת דבריו, אין אמצעי ופתרון אחד בלבד.
<אורלי סילבינגר: אנחנו מדברים על רשת של בטיחות.
<אורלי סילבינגר: זו יכולה להיות מערכת החינוך וזה יכול להיות ההורים וזה יכול להיות אמצעים טכנולוגיים.
יפעת שאשא ביטון: זה צריך הכל, כי זה לא רק החינוך.
יפעת שאשא ביטון: זה הכל.
<אורלי סילבינגר: זה צריך להיות שכבה על שכבה, כי כמו שאנחנו יודעים בחיים, שכבה אחת קורסת, השכבה השנייה נמצאת שם כדי להגן.
<אורלי סילבינגר: איך דרך אחרת להסתכל על מניעה.
<אורלי סילבינגר: חברים, מניעה היא דבר מורכב ותסלחו ליי שאני אקח אתכם לגמרי למקום אחר.
<אורלי סילבינגר: אנשים לא עשו ספורט במדינת ישראל שנים והם לא הקשיבו לזה שספורט זה מה שיציל את החיים שלהם, אבל אחרי הסברה מאסיבית ועבודה שיטתית של שנים בכל החזיתות, אנשים הבינו שצריך לעשות ספורט.
<אורלי סילבינגר: האם הם בוחרים באמצעי אחד לסייע להם?
<אורלי סילבינגר: התשובה היא לא.
<אורלי סילבינגר: וכאן בא המענה לכל מה שעולה פה בחדר.
<אורלי סילבינגר: יש הרבה מאד אמצעים טכנולוגיים ודברים אחרים.
<אורלי סילבינגר: סוף, כשבן אדם יבין שיש לו בעיה, הוא יפתור אותה.
<אורלי סילבינגר: עכשיו, אנשים נורא כועסים שאנחנו אומרים להם שזה יכול לקרות לכל אחד, אבל חברים, מחקרים מחו"ל מראים - - -
יפעת שאשא ביטון: זאת עובדה.
<אורלי סילבינגר: שזה יכול לקרות לכל אחד.
<אורלי סילבינגר: ולמה זה יכול לקרות לכל אחד?
<אורלי סילבינגר: מכיוון שבסופו של דבר מה שמביא לכך שילד נשכח ברכב, הוא שני הצדדים במוח שלנו שמתנגשים זה בזה ועושים תחרות.
<אורלי סילבינגר: הצד האחד קוראים לו הטייס האוטומטי, וזה מה שמאפשר לנו חיים נורמאליים.
<אורלי סילבינגר: זה מה שמאפשר לנו לקום בבוקר ולעשות בעת ובעונה אחת 15 עד 20 משימות, מבלי להפעיל מאמץ מנטאלי; והצד השני במוח, שאחראי על עיבוד מידע חדש.