GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מני יצחקי: וכאן הכיוון הוא לשלב את כלל הגורמים, ומבחינתנו השילוב של כלל הגורמים למוקד לאומי להגנת הילד, לאתר את הנפגע, להסיר תכנים, לסייע למשפחה, לתת מענים בבתי הספר, לטפל בנושאים הפליליים, לחבר את הפרקליטות, את משרד הרווחה ואת משרד החינוך, זה לדעתנו מתכון מנצח.
<מני יצחקי: ובהמשך כשתשמעו על המאור, תראו כמה הדבר הזה רק כשהוא יעבוד, הוא נפלא ולדעתי הוא יביא לאמון תוצאות חיוביות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מחכים ומצפים כבר הרבה זמן, נכון?
יפעת שאשא ביטון: ויש סבלנות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשמע את דנה הילמן, בבקשה.
<דנה הילמן: כן, שלום, צהריים טובים.
<דנה הילמן: אני דנה הילמן, מרכזת תחום מחקר מדיניות במשרד לביטחון הפנים.
<דנה הילמן: אני בחרתי להתמקד במצגת הזאת בתופעה של בריונות רשת.
<דנה הילמן: מבחינת מה בהרצאה, אני אדבר קודם כל על נושא של הגדרות.
<דנה הילמן: יש כמה הבחנות שבפן המקצועי חשוב לעשות בנושא של שיימינג, מה זה בדיוק שיימינג, מה זה בדיוק בריונות רשת.
<דנה הילמן: אחר כך אני אדבר על בריונות רשת כעל סוג נוסף בעצם של בריונות מסורתית.
<דנה הילמן: אחר כך אני אציג כמה ממצאים עיקריים מסקר בנושא בריונות רשת וסיכום.
<דנה הילמן: אוקיי, מה זה שיימינג.
<דנה הילמן: שיימינג – בעברית ביוש.
<דנה הילמן: בעת האחרונה בעצם זו הפכה למילה שקושרת בתוכה את כל התופעות של אלימות ברשת, אבל זה לא מדויק.
<דנה הילמן: ביוש בעצם היה שכיח במאות ה-18 וה-19, כשבעלי הכוח הפעילו אנשים שלצד העונש הפורמאלי היה גם מימד של השפלה.
<דנה הילמן: פה בתמונה אפשר לראות את אלפרד דרייפוס, בטקס משפיל שבעצם שוללים לו את הדרגות.
<דנה הילמן: כיום השיימינג עושה קמבק ובעצם יש סוג מסוים של היפוך תפקידים.
<דנה הילמן: מי שבפעם היו בעלי הכוח, שיכלו בעצם להחליט על עונשים משפילים, זה כיום לא בהכרח בעלי הכוח.
<דנה הילמן: לא צריך להיות בעל מעמד בכיר.
<דנה הילמן: אתה אל צריך להיות עשיר או עני, זה לא משנה.
<דנה הילמן: כל בן אדם שנתקל בהתנהגות פסולה יכול בעצם לעשות לזה פוסט או טוויט, או דברים אחרים שיש, אני לא בקיאה בזה, לעשות לזה – share וככל שזה מקבל תפוצה רחבה וככל שהמתקפה היא קשה יותר ועוד אנשים מצטרפים למתקפה הזאת, זה הופך בעצם לעונש חסר פרופורציה.
<דנה הילמן: אין בית משפט, אין ראיות, כל אחד יכול בעצם סוג של לחרוץ דין על איזה שהוא מעשה שהוא נתקל בו והוא לא בהכרח יודע את כל העובדות, הוא לא בהכרח בדק את כל השתלשלות העניינים וזה בעצם מה שקורה.
יפעת שאשא ביטון: וגם חשוב להדגיש ברשותך, זה לא רק עניין של ענישה.
יפעת שאשא ביטון: זה לא שבאים להעניש מישהו על משהו פסול.
יפעת שאשא ביטון: הרבה פעמים עושים שיימינג גם לילדים תמימים או למי שפחות מקובל או מי שרוצים להחרים אותו מהחברה וזה כבר לא במקום של הענישה, אלא איזו שהיא נורמה חברתית.
<דנה הילמן: נדבר על זה בהמשך.
<דנה הילמן: זה בדיוק ההבדל בין בריונות רשת לבין שיימינג.
<דנה הילמן: אז מה בין ביוש לבריונות רשת.
<דנה הילמן: יש מאפיינים דומים, זה נכון.
<דנה הילמן: יש איזה שהוא רציונל מאחורי הקשירה של שני המושגים האלה, כשהדומה זה בעצם תחושת הבושה של המותקף, תחושת העליהום של הרבה נגד אחד, והמדיה שבעצם איפה זה קורה, זה קורה ברשתות החברתיות.
<דנה הילמן: אבל מבחינת השוני יש גם הרבה דברים שהם מאד שונים, מהותית שונים.
<דנה הילמן: הדבר הראשון זה המניע לפעולה.
<דנה הילמן: בעוד שבביוש יש איזו שהיא אג'נדה מאחורי זה, יש איזה ניסיון להוקיע התנהגות פסולה, יש איזו יומרה לפחות להיות צודק מוסרית, בבריונות רשת אין את זה.
<דנה הילמן: זה פשוט נובע מ-, אפשר לקרוא לזה אכזריות, אפשר לקרוא פשוט רצון להשפיל, בלי שום יומרה להיות מוסרי או צודק.
<דנה הילמן: מבחינת התדירות, בריונות זו פעולה תוקפנית שחוזרת על עצמה וביוש יכול להיות אפילו אירוע חד פעמי אבל ויראלי.
<דנה הילמן: ומבחינת משתתפים, ביוש, שיימינג, זה יותר תופעה שמאפיינת את האוכלוסייה המבוגרת ולעומת זאת בריונית רשת זה יותר נפוץ בקרב ילדים ובני נוער.
<דנה הילמן: אז הגענו בעצם ללב של הנושא, זה בריונות רשת, על זה אנחנו מדברים.
<דנה הילמן: זה כולל הטרדה, פגיעה, חרם, איומים, אמירת דברים בהקשר מיני פוגעני.
<דנה הילמן: קיימת הבחנה בין עבירות שקטינים חשופים אליהן ברשת, לבין בריונות רשת, כמו שהניצב ציין, יש דברים שהם לא מגיעים לרף הפלילי ופה בעצם הבעייתיות, כי ברגע שזה לא ברף הפלילי, אז לא ברור מי מטפל, לא ברור כל כך מה הטיפול הנכון.
<מני יצחקי: שם נכנס המאור.
<דנה הילמן: כן, בדיוק.
<דנה הילמן: וצריך להדגיש שהפצת תמונות, סרטונים, הכוללים תוכן מיני, זאת עבירה פלילית לכל דבר ועניין וזה בזכות ההרחבה של החוק למניעת הטרדה מינית.
<דנה הילמן: ההגדרות של בריונות והגדרה של בריונות רשת, כמו שאתם רואים, מאד דומות ובשתיהן המאפיין הדומה הוא חזרתיות.
<דנה הילמן: הדבר היחיד, ההבדל הוא בעצם שזה ברשת וזה בעצם מאד קריטי לתופעה הזאת.
<דנה הילמן: יש במחקרים מתאם גבוה בין קורבנות מבריונות מסורתית לקורבנות מבריונות רשת, ופה יש סכנה מאד גבוהה להיפגעות כפולה.
<דנה הילמן: פה אני רוצה לציין את המקרה של דודאל מזרחי, זיכרונו לברכה, שזה ילד בן 15 שהתאבד בשנת 2011.
<דנה הילמן: הוא חווה גם הצקות בזירת בית הספר וגם בזירת הפייסבוק מאותם ילדים והמעגל בעצם התרחב וההצגות לא פסקו, עד שבעצם הוא שם קץ לחייו.
<דנה הילמן: ובאותו אופן שהקורבנות יכולה להיות משוכפלת מזירת בית הספר לזירה ברשת, גם בני נוער שהם בריונים בבית הספר, יהיו בסבירות הרבה יותר גבוהה גם בריונים ברשת.
<דנה הילמן: לכן יש חשיבות למניעה או לעצירת הבריונות כבר בתחומי בית הספר.
<דנה הילמן: אוקיי, ולסקר.
<דנה הילמן: ערכנו סקר בנושא בריונות רשת במאי 2016 בקרב בני נוער בגילאים 12 עד 18 ובחנו בעצם את החשיפה של המתבגרים לבריונות במדיה החברתית, כולל השתתפות עצמית במעשה בריונות – כלומר מתי הם עצמם לקחו חלק במעשה כזה, שיעור דיווח, דעות בנושא מניעה ועוד.
<דנה הילמן: אז אנחנו רואים שהתמונה היא לא טובה.
<דנה הילמן: כל מתבגר שלישי נפגע בשנה האחרונה מבריונות רשת.
<דנה הילמן: כמעט כל מתבגר חמישי חווה השפלה פומבית ברשת.
<דנה הילמן: כל מתבגר עשירי נחשף לאיומים או לאלימות מילולית ברשת.
<דנה הילמן: 3% מבני הנוער נחשפו להטרדה מינית ברשת, שכמו שציינתי, זו כבר עבירה פלילית.
<דנה הילמן: בשלב הבא שאלנו למי סיפרת על הפגיעה שחווית.
<דנה הילמן: כלומר, במידה שנפגעת, האם סיפרת על זה למישהו.
<דנה הילמן: 18% לא סיפרו לאף אחד ומתוך אלה שסיפרו, בעצם האחוז הגבוה ביותר היה להורים.
<דנה הילמן: בהמשך רצינו לבחון בעצם מה קורה למי שמדווח ומה קורה למי שלא מדווח.
<דנה הילמן: כלומר למה הוא לא דיווח.
<דנה הילמן: כמחצית מאלה שנפגעו ודווחו, השיבו שגם אחרי שהם דווחו המקרה חזר על עצמו.
<דנה הילמן: כלומר, לא הייתה אפקטיביות לעצם זה שהוא סיפר למישהו ומבין אלה שנפגעו ולא סיפרו לאף אחד, הנתון שמטריד ביותר אותנו זה שהם פשוט התביישו לדבר על זה.
<דנה הילמן: יש סביב הנושא הרבה בושה.
<דנה הילמן: לגבית השתתפות בבריונות רשת, כמחצית מבני הנוער הודו שנטלו חלק לפחות בסוג אחד של פעילות בריונית ברשת, ומבין אלה שהשתתפו בפעילות בריונית ברשת, 25% שלחו תמונות או סרטי וידיאו פוגעים דרך הטלפון הנייד, שלפי המחקרים זה בעצם הסוג המזיק ביותר והמשפיל ביותר של בריונות רשת.
<דנה הילמן: כי זה בעצם סוג של הנצחה של ההשפלה.
<דנה הילמן: ומרבית בני הנוער חושבים שכן ניתן למנוע את התופעה.
<דנה הילמן: לסיום, שאלנו אותם מה דעתם, איך הם חושבים שניתן למנוע את התופעה.
<דנה הילמן: אחוז דומה – 37% ו-36% אחוזים אמרו או שהענשה של הפוגעים זה הכלי היעיל ביותר, או שתכניות לימוד והסברה הם הכלי היעיל ביותר, ו-20% נוספים אמרו שעל המורים להתערב כדי למנוע את התופעה.
יפעת שאשא ביטון: בעצם הם אמרו את כל דרכי הפעולה שבהן אנחנו צריכים לגעת ולכלול, שזה גם ההסברה, גם הענישה וכמובן מערכת החינוך וההורים.
<דנה הילמן: כן.
<דנה הילמן: אז לסיכום, בפעם הבאה כשתגידו ביוש, אני מקווה שתדייקו, כי זה לא בדיוק בריונות רשת, זו תופעות שיש בהן קווי דמיון אבל הן לא זהות.
<דנה הילמן: כאשר מדובר בבני נוער וילדים אנחנו מדברים על בריונות רשת.
<דנה הילמן: בריונות רשת זה סוג של הרחבה או העתקה של תופעת הבריונות המסורתית אל תחומי הרשת.
<דנה הילמן: בעצם יש להם עכשיו כלי נוסף להפעיל את הבריונות שלהם.
<דנה הילמן: כמחצית מבני הנוער הודו שהם נטלו חלק בפעילות בריונית ברשת.
<דנה הילמן: תודה רבה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך, דנה.
יפעת שאשא ביטון: אני רק רוצה לתת מספר דגשים.
יפעת שאשא ביטון: ראשית אני תמיד חוזרת ואומרת ואני אגיד את זה גם כאן שוב, שלי מאד קשה עם הקשר בין התאבדות לבין נושא של שיימינג ובריונות ברשת, מהטעם הפשוט שאני לא רוצה שהילדים יחשבו שזה חלק מהאופציות להתמודד ולכן אני הייתי מאד נזהרת כשאני מציגה את זה ביחד.
יפעת שאשא ביטון: גם אם על פניו נראה שזה קשר ישיר, אני לא תמיד בטוחה שזה כך, אבל אני גם לא רוצה שזו תהיה אופציה.
יפעת שאשא ביטון: המקום של ההורים פה הוא מאד משמעותי.
יפעת שאשא ביטון: נכון שהילדים אמרו הסברה ומערכת החינוך וענישה, ואני אומרת גם להורים יש פה מקום מאד משמעותי, לא רק בלנסות לנתק אותם מהמכשיר, אלא להיות שם במרחב.
יפעת שאשא ביטון: לא להתבייש, כן להיכנס למכשיר וכן לראות עם מי הם מתכתבים וכן לשאול שאלות וכן לראות מה כותבים להם ובאיזה קבוצות הם חברים ולהיות שם.
יפעת שאשא ביטון: להיות במרחב הווירטואלי, כי בסופו של דבר אנחנו אמורים לתת את התמיכה והגב לילדים.
יפעת שאשא ביטון: ואגב, בשקף שהצגת את העוגה לגבי שיתוף ההורים, אני דווקא ראיתי את זה ממקום אחר, שרק 38% משתפים את ההורים, כל האחרים משתפים גורמים אחרים.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת זה אולי הנתח הגדול ביותר, אבל רוב הילדים לא משתפים את ההורים ופה לדעתי אנחנו בלקונה, כי אנחנו צריכים לראות איך ההורים יוצרים אמון בינם לבין הילדים, כדי שהם יהיו כתובת לפחות ראשונה ויחד איתם אחר כך ינסו לעבד ולהתמודד ולהעביר הלאה את הטיפול.
יפעת שאשא ביטון: רציתי לשאול, הנושא של פרסום וחקיקה, יש משנת 2014 לגבי הפצה של תמונות וסרטונים, עד כמה זה באמת נאכף כי אנחנו רואים שהתופעה הזו היא לא חד פעמי והיא לא מזערית ובכל זאת אני לא שמעתי על הרבה מקרים שבהם זה נאכף.
יפעת שאשא ביטון: הייתי שמחה לשמוע סקירה.
יפעת שאשא ביטון: בעניין של לדווח ושזה יהיה אפקטיבי, הילדים בסוף מתסכלים עלינו.
יפעת שאשא ביטון: אם הם רק יספרו לנו ולצורך העניין יתביישו, יעברו את השלב של להתבייש לספר ואנחנו לא נעשה עם זה כלום, הם לא יבואו עוד פעם ולכן אנחנו צריכים לראות איך כעולם מבוגרים אנחנו נותנים להם את הביטחון שאנחנו כן נעשה משהו עם הפנייה שלהם וכן נהיה מסוגלים לטפל בזה.
יפעת שאשא ביטון: אז גם זו נקודה למחשבה.
<מני יצחקי: אנחנו מאד נזהרים, רק שיהיה ברור.
<מני יצחקי: אנחנו נזהרים גם באירועים הפליליים, אנחנו נזהרים מאד לא להביא את זה ולדחוף את זה לשדה הזה, כי לאחר מכן יהיה קשה מאד לחזור.
<מני יצחקי: המון טיפול עם מוסדות אחרים.
<מני יצחקי: לכן המאור זה קרש קפיצה או הצלה סביב העניין הזה.
<מני יצחקי: באירועים שהם לא ממש ברורים, שהם נמצאים בשדה הפלילי, עדיף לנו לקיים שיחות, להפעיל גורמים נוספים.
<מני יצחקי: זאת אומרת הרבה פעמים אנחנו רוצים ישר טיפול, להתנפל, לסגור לסתות.
<מני יצחקי: לאט לאט.
יפעת שאשא ביטון: אבל לצורך העניין היה מקרה ואני לא יודעת, יכול להיות שהוא מטופל, של דמות מאד מוכרת, אני לא אחזור על שמה כדי אולי לא להציף את זה מחדש, אבל שם זה היה כבר מאד מובהק, זה כבר רץ
<מני יצחקי: איפה שזה מובהק אז זה מובהק.
יפעת שאשא ביטון: ואז נפתח בעצם הליך פלילי כחלק מ - - -
יפעת שאשא ביטון: במקומות שזה מובהק אנחנו לא ממתינים ואני אומר את זה באחריות.
יפעת שאשא ביטון: בעניינים האלה זה תופס עדיפות על דברים אחרים.
יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת רויטל סויד, את רוצה לומר כמה מילים?
יפעת שאשא ביטון: ואחר כך מאור.
רויטל סויד: נדמה שכמה שאנחנו לא נפגשים וכמה שאנחנו לא משוחחים על הנושא, לא רק שהוא אף פעם לא נגמר, אלא אנחנו כל פעם מצליחים להבין לאיזה עומקים הוא מגיע ולאיזה רבדים זה מגיע.
רויטל סויד: אבל דבר אחד אנחנו כולנו מבינים, אנחנו נמצאים ואני תמיד אומרת שאנחנו דור המדבר.
רויטל סויד: אנחנו הדור שיכתיב בדיוק כיצד תיראה ההתנהלות של בני הנוער ושל הילדים שלנו ברשת.
רויטל סויד: אולי זה קצת מתיימר, אבל ננסה להכתיב.
רויטל סויד: יש את הדור שלפנינו, כשלא הייתה בכלל רשת ויש את הדור שאחרינו, שמן הסתם כבר יצמח לזה בוודאי; ואנחנו הדור שצריך לקבוע את הכללים.
רויטל סויד: אנחנו נמצאים במרחב שהוא מרחב מדהים, הוא מרחב של שיתוף.
רויטל סויד: הרשת החברתית מאפשרת חילופי דעות, גם ביקורת וגם העברת מידע וידע ברמות שאנחנו מעולם לא נחשפנו אליהן ובטח ובטח לא הילדים.
רויטל סויד: ומה שאנחנו חייבים לעשות זה לבוא ולגדור את זה במקומות שהם מאד מאד מסוכנים, וזה לא פשוט.
רויטל סויד: ולכן אני באמת מברכת אתכם שוב, המשרד לביטחון פנים והשר גם והמשטרה כמובן, שהבינו שיש לנו פה ממש מערך לאומי שחייבים לעשות אותו, כי מישהו היה חייב לקחת את הדגל הזה.
רויטל סויד: כשאני הקמתי את השדולה לפני שנה וחצי, כשרק התחלתי את הכנסת, כמעט אף אחד לא הבין על מה אני מדברת כשדיברתי על אלימות ובריונות ברשת.
רויטל סויד: איך ידעתי את זה?
רויטל סויד: איך הכרתי את זה?
רויטל סויד: מבני הנוער שייצגתי וכשאתה מייצג בני נוער אתה חווה את העולם שלהם ואני מדברת איתכם על חמש ושש שנים אחורה ואני ראיתי איך ילדים לא רוצים לצאת מהבית.
רויטל סויד: איך בני נוער לא רוצים לצאת לא מהחדר, מהמיטה ובכלל לא רוצים לחיות.
רויטל סויד: דודאל מזרחי, זיכרונו לברכה, היה סיפור שהיה נראה לנו כמו משהו שלא יכול לקרות.
רויטל סויד: לצערי אנחנו רואים שהיום הגיל ירד גם לכיתות א' ו-ב'.
רויטל סויד: ילדים עם סמארטפונים, עם ווטסאפים, מוציאים אחד את השני מהקבוצה ובכלל לא מביאים שכשהם מוציאים ילד מהקבוצה הם מחרימים אותו.
רויטל סויד: הם בכלל לא מבינים מה הוא מרגיש.
רויטל סויד: כי אם פעם היינו מכים מישהו, עולבים במישהו ומבינים בדיוק איך הוא מרגיש, כי הוא היה בוכה, היה מחזיר לנו, היה צועק עלינו, היינו מבינים.
רויטל סויד: היום הילדים גדלים עם סוג של אוטיזם רגשי במובן הזה של ההבנה מה חש זה שעומד ממול.
רויטל סויד: ולכן התפקיד הזה הוא מאד חשוב ולכן הדיונים האלה הם מאד חשובים.
רויטל סויד: ולכן גם מחר אתם נמצאים פה, אתם תהיו מחר גם בשדולה שלי, שאנחנו מכנסים אותה ביחד עם קרן ברל כצנלסון בדו"ח על אלימות ברשת, על מבוגרים, לא על ילדים ובני נוער, ואני אשמח מאד שתגיעי ותחלקי איתנו.
רויטל סויד: ולכן, ככל שאנחנו מדברים על זה יותר, כך זה יותר טוב.
רויטל סויד: אבל אנחנו צריכים להבין, זה צריך להיות בחקיקה שהיא לא פשוטה.
רויטל סויד: זה צריך להיות בהעלאת מודעות וכמובן באכיפה, כמו שאתם עושים עם המערך, אבל זה צריך להיות קודם כל בחינוך, חינוך, חינוך.
רויטל סויד: כי חינוך, חינוך חינוך, אני פעם הייתי בטוחה שזה משולש שווה צלעות, היום אני מבינה שהוא שווה שוקיים – תעזור לי - - -
יפעת שאשא ביטון: בסדר, שווה צלעות את יכולה גם.
יפעת שאשא ביטון: תלוי כמה את רוצה בשותפים.
רויטל סויד: שווה צלעות ושווה שוקיים.
רויטל סויד: היום אני מבינה שהחינוך חייב להיות הנדבך העיקרי, מכיוון שחקיקה על ילד בגיל 6 כבר לא עוזרת.
רויטל סויד: מה שיעבוד לגבי ילד בן 6 בכיתות א'-ב' זה רק ההטמעה של השיח.
רויטל סויד: אז אני מברכת את כולם ונמשיך בזה בכוחות מאוחדים.
יפעת שאשא ביטון: חשוב להגיד שחינוך זה לא רק בית ספר.
יפעת שאשא ביטון: חינוך זה במובן הרחב וגם אנחנו כעולם המבוגרים, הדוגמא האישית שאנחנו נותנים לילדים היא מאד משמעותית, כי אם הם רואים מבוגרים שמתנהגים ככה, אז מן הסתם זה נותן לגיטימציה ולכן צריך להתייחס לזה בראייה רחבה.
יפעת שאשא ביטון: מי מציג את מערך מאור?
<אליעזר רוזנבאום: אני אתחיל ואם יהיו עוד השלמות, אז-.
<אליעזר רוזנבאום: שמי אליעזר, אני המשנה למנכ"ל במשרד לביטחון פנים ועומד בראש צוות ההקמה.
<אליעזר רוזנבאום: אנחנו למעשה נמצאים שישה חודשים מאז החלטת הממשלה הראשונה, שאיתה יצאנו לדרך, שלמעשה הממשלה אישרה לקדם את הקמת מערך מאור ונתנה לנו ארבעה חודשים לגבש את תפיסת ההפעלה, את המבנה הארגוני, לחזור לממשלה, קצת באיחור, אבל אנחנו מתכננים ביום רביעי השבוע להניח במזכירות הממשלה את הצעת המחליטים המשלימה שהנחתה אותנו הממשלה וביום ראשון הקרוב להציג, לקבל את האישור לתפיסת ההפעלה למבנה הארגוני וכמובן את המשאבים ולצאת לדרך להקמה.
<אליעזר רוזנבאום: צוות ההקמה המורחב כלל כמובן את אנשי משטרת ישראל ונציגי המשרדים – חינוך, בריאות, משפטים, תקשורת, רווחה והשירותים החברתיים.
<אליעזר רוזנבאום: מטה הסייבר הצטרף והשלטון המקומי.
<אליעזר רוזנבאום: אנחנו רואים פה את פרקליטות המדינה.
<אליעזר רוזנבאום: למעשה כל אותם משרדים שצריכים להיות שותפים, גם בגיבוש התפיסה וגם כמובן בעשייה, לכשהמערך הזה יקום.
<אליעזר רוזנבאום: מבחינת הרקע, אז הסקר מדבר בעד עצמו על היקף התופעה ואנחנו בהחלט רואים שיש עלייה בהיקף תופעת הפשיעה.
<אליעזר רוזנבאום: אנחנו יודעים שזה לא רק האלימות ולא רק השיימינג, אלא פשיעה.
<אליעזר רוזנבאום: יש פה את ראש אח"מ שדיבר ואני יכול להמשיך ולפרט את כל העבירות החמורות, החל מפדופיליה, עבירות מין, סמים, סחיטה, בריונות, חרמות – מהרף הלא פלילי עד הרף הפלילי החמור, וגם ארגוני הפשיעה מבינים שהמרחב המקוון הוא המרחב שאפשר לפעול בו ואנחנו צריכים לחסום אותם ולהכות בהם שם, כדי שבאמת לא ירחיבו את הפשיעה ואת ההיקפים ואת כל הנזקים שהדברים גורמים.
<אליעזר רוזנבאום: יש עשייה.
<אליעזר רוזנבאום: הייתה גם עשייה במשרדים, אם זה משרד החינוך, כל אחד עשה את חלקו.
<אליעזר רוזנבאום: אנחנו רואים את השלם ולא את החלקים, אבל כמובן חלקים, כשאתה מחבר אותם לקבל את השלם.
<אליעזר רוזנבאום: יש פה את מגוון האיומים, מהפגיעה שהיא איננה פלילית, שזה העלבות, חרמות ועד למעשה הנושא של זנות קטינים והדחת קטן לסמים, פדופיליה, סרטונים, סחיטה, איומים – בכל המרחב הזה המערך הזה יטפל.
<אליעזר רוזנבאום: כמובן חלק לא ברף הפלילי וחלק ברף הפלילי וברף הפלילי תהיה היחידה, אגרוף המחץ שהוא למעשה יעשה את האכיפה המשמעותית בנושא.
<אליעזר רוזנבאום: דיברנו על ההיקפים.
<אליעזר רוזנבאום: במצב הקיים, אז כמובן זיהינו את הפערים של הנושא שהאזרח אינו יודע למי לפנות וצריך שתהיה פה כתובת.
<אליעזר רוזנבאום: המוקד 24/7 שיוקם, שיורכב שם משוטרים ומאנשי טיפול - אם זה אנשי משרד החינוך והבריאות והרווחה ופרקליטות - תהיה כתובת 24/7 לתת מענה לפניות, אם זה הרף האזרחי, אם זה לא הרף הפלילי, אז כמובן הגורמים, המשרדים השונים יטפלו, תלוי באיזה סוג אירוע.
<אליעזר רוזנבאום: תיכף נדבר ונרחיב בנושא; ואם זה הרף הפלילי, אז כמובן זה יעבור ליחידה המשטרתית.
<אליעזר רוזנבאום: חקיקה חסרה.
<אליעזר רוזנבאום: פער טכנולוגי.
<אליעזר רוזנבאום: נושא של מניעה והסברה וכמובן העצמה והגברה של האכיפה.
<אליעזר רוזנבאום: זאת החלטת הממשלה הראשונה שהממשלה החליטה להקים מערך משולב משטרתי ואזרחי, אני בכוונה אומר משטרתי ואזרחי, שבו יהיו גם שוטרים וגם אזרחים, שיהיו כולם תחת קורת גג אחת, גם אם היחידות עצמן תהיינה במתחמים נפרדים, אבל תחת קורת גג אחת, במבנה אחד, שבו יוכלו כמובן לדבר, להיוועץ ולהחליט ביחד במעגלים קצרים, ולא בטוב, נשלח מייל למשרד, יגיע, לא הגיע, זמין, לא זמין - - -
יפעת שאשא ביטון: לא מסונכרנים.
<אליעזר רוזנבאום: וכולם זמינים, נמצאים סביב השולחנות ונותנים את המענים.
<אליעזר רוזנבאום: תוקם ועדת היגוי ברשות מנכ"ל המשרד לביטחון פנים עם המשרדים השונים, שהיא למעשה תתווה את המדיניות הלאומית בהתמודדות עם תופעת האלימות והפשיעה במרחב המקוון.
<אליעזר רוזנבאום: צוות ההקמה: עשינו את כל החץ הזה, השלמנו אותו ואנחנו נביא את העשייה לאישור הממשלה, אני מקווה ביום ראשון הקרוב.
<אליעזר רוזנבאום: זה החזון של המאור, באמת להביא לשינוי אסטרטגי במדינת ישראל בתחום המניעה והאכיפה של תופעת אלימות ופשיעה ברשת האינטרנט כנגד ילדים ובני נוער.
<אליעזר רוזנבאום: אני מדגיש – ילדים ובני נוער.
<אליעזר רוזנבאום: במקביל יש את ועדת ארבל, שהיא מתעסקת עם הבגירים וכרגע אין לנו עוד חיבורים, כי עוד אין את ההמלצות של הוועדה, אז לכשהיא תסיים שאת עבודתה, אז נראה באמת מה הם הממשקים ומה יהיו ההמלצות ולפי זה נראה אם יש - - -
יפעת שאשא ביטון: הכלים להתמודדות בקרב בני נוער וילדים הם כלי ייחודיים ויש לזה משמעות.
<אליעזר רוזנבאום: ברור, בהחלט.
<אליעזר רוזנבאום: יצירת סביבה בטוחה במרחב המקוון ואקלים חברתי המעודד שמירה על החוק ועל זכויות האדם, כמובן לא כהתנהגות אנטי חברתית, עבריינית ואלימה ולחזק את תחושת הביטחון האישי של האזרחים.
<אליעזר רוזנבאום: הייעוד של המאור זה הפעלת מערך משולב משטרתי אזרחי, שיוביל מאבק נחוש ויעיל למניעה ולאכיפה של תופעות פוגעניות, אלימות ופשיעה במרחב המקוון, לרבות פגיעות ברשתות החברתיות, בדגש על אלימות ופשיעה כנגד ילדים ובני נוער.
<אליעזר רוזנבאום: השיטה היא באמת ליצור מערך מותאם, אפקטיבי, שיכיל בו: אחד, יהיה מערך, יהיה מטה שיתווה ויכתוב את התורה ואת הנהלים וכמובן יעביר אותם לשלוש הרגליים – אחת זה המוקד הלאומי 24/7.
<אליעזר רוזנבאום: המוקד הלאומי יהיה מורכב ממוקדנים בקו הראשון באותו אולם.
<אליעזר רוזנבאום: בקו השני יהיו הדסקאים של משרדי הממשלה, שהם שותפים - חינוך, רווחה, בריאות, פרקליטות ומשטרה וכל מה שהוא לא פלילי ילך – אם זה רווחה – לרווחה וילך מהקו השני לשטח, לא יסתובב ודרך המשרדים יעשה סיבוב ארוך, אלא ייצא – אם זה לרמת בית הספר או לרמת הרשות המקומית, כדי שהמעגלים והמענה יהיה במעגלים קצרים ותהיה שליטה שאכן הבעיה הועברה ומטופלת וסגירת המעגל.
<אליעזר רוזנבאום: שלא יהיה מצב שאוקיי, שגר ושכח, והעברנו את הבעיה ואין מעקב אחרי הדברים ואז אנחנו פתאום מתבשרים שמישהו פגע בעצמו או לא עלינו התאבד והיו כבר מקרים ואנחנו בהחלט - - -
יפעת שאשא ביטון: זה אומר שבעצם בקצה, גם בשלטון המקומי יהיו אנשים שיוכשרו לטובת הסיפור הזה?
<אליעזר רוזנבאום: וודאי.
<אליעזר רוזנבאום: אנחנו מתכוונים וצריך לזכור שברשויות המקומיות אנחנו פועלים גם עם עיר ללא אלימות, גם עם מצילה, גם עם הרשות הלאומית למלחמה בסמים וגם משטרת ישראל יש לה פעולות מניעה ויש גם למשרדי הממשלה השונים פעולות מניעה ונצטרך לראות שהאנשים שעוסקים, אם זה במניעת אלימות, יכשרו ויהיו הקו הראשון שלנו בשטח ויהיו מוכשרים לטפל באותן בעיות שהן לא ברף הפלילי, אם זה שיימינג, ונצטרך כמובן להשלים את המהלך הזה עם היחידה שאנחנו נקים, עם כוח האדם שיוקצה ונצטרך להשלים את הדבר הזה, כך שיהיה מהמערך שיכתוב את התורה ואת הנהלים ויעביר אותם כמובן לגורמים המקצועיים, שיעבירו אותם לרמת השטח, לרמת הרשויות המקומיות, כי בסוף האוכלוסייה נמצאת כמובן ביישובים ושם אנחנו צריכים לדעת לטפל, גם לעשות את האכיפה, גם לעשות את המניעה וגם לעשות את ההסברה.
<אליעזר רוזנבאום: אז היחידה המרכזית זה המוקד.
<אליעזר רוזנבאום: לאחר מכן יחידה נוספת היא היחידה המשטרתית שתתעסק בכל הרף הפלילי ויש את ראש אח"מ ואת האנשים שלו כאן שיכולים לפרט, עם כל היכולות של הסייבר, יכולות חקירה, עיכוב וכל מה שצריך.
<אליעזר רוזנבאום: והרגל השלישית זו ההסברה והמניעה שאנחנו נעשה את זה באמצעות אותם גורמים שפועלים היום ברשויות המקומיות.
<אליעזר רוזנבאום: עיר ללא לאלימות פועל ב-151 יישובים, מצילה עוד 64.
<אליעזר רוזנבאום: אנחנו מכסים את כלל הרשויות המקומיות ונצטרך לבדוק שבאמת יהיו שם אנשים מוכשרים.
<אליעזר רוזנבאום: חלק מצוות ההקמה ביקר באנגליה, ללמוד על המודל האנגלי.
<אליעזר רוזנבאום: הוא קצת שונה מהמודל שלנו, שם למעשה ישנם שני מאמצים: אחד, המאמץ המשטרתי ושם למדנו על היחידה המשטרתית שפועלת ונקראת CO באנגליה, אבל את המאמץ האזרחי, את המניעה ואת ההסברה, עושות שם שלוש עמותות.
<אליעזר רוזנבאום: אצלנו לא עמותות יעשו, אלא משרדי הממשלה, שיוציאו את זה לפועל ולכן לטעמנו זה מודל משודרג.
<אליעזר רוזנבאום: דרך אגב, הצגנו את זה גם לציר הבריטי כאן וגם הוא התבטא שאם הם היו צריכים להקים היום, הם היו מקימים את זה בצורה הזאת, למרות שיש להם הישגים בהחלט משמעותיים.
<אליעזר רוזנבאום: ראש ממשלת אנגליה קמרון לקח את זה באופן אישי, את הנושא הזה של פשיעה ואלימות ברשת כנגד ילדים, והוביל את זה.
<אליעזר רוזנבאום: כל שנה התקציב עמד שם על 150 מיליון פאונד, שזה בהחלט תקציב מאד משמעותי.
<אליעזר רוזנבאום: למדנו מהם הרבה, מהניסיון שלהם וכיצד הם פועלים וכמובן מה שהיה רלבנטי יישמנו בתפיסת ההפעלה.
<אליעזר רוזנבאום: אלה תפקידי המערך, מוקד ידע לאומי, אכיפה פלילי, מרכז לאומי לקבלת פניות, חשיפה, הערכה לאומית, כמובן מדידה, סקרים, מניעה, הסברה וכל מה שקשור בחקירה.
<אליעזר רוזנבאום: אני מציע שפה אני אעצור ואני את האפשרות גם למשטרה, לראש אח"מ ולאנשיו להשלים את היחידה המשטרתית, שהיא בהחלט משמעותית.
יפעת שאשא ביטון: רק שאלה לגבי החלק הקודם.
יפעת שאשא ביטון: כשאנחנו מדברים בעצם על מערך של טיפול וסיוע, לצורך העניין נניח במוסדות חינוך, זה כולל את הנושא של יועצים חינוכיים?
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת את הצד הפסיכולוגי, או רק הצד החינוכי?
<אליעזר רוזנבאום: לא, לא.
<אליעזר רוזנבאום: אמורים להיות, זאת אומרת בתקינה שבנינו, רפרנטים גם במטה המערך שיהיה כפוף לראש אח"מ.
<אליעזר רוזנבאום: ראש המערך עם המטה כפוף לראש אגף חקירות ומודיעין והיחידות המבצעיות כפופות ללהב 433, כך שבמטה המערך יש את נציגי הממשלה, שהם יעבדו מול הגורמים המקצועיים במשרדים, על מנת לפתח באמת את אותם דברים ולדאוג להעביר אותם לבתי הספר, למערכת החינוך.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, סוני.
<סוני אינגר: צריך להבין שיש פה יסוד מאד גדול שטרם נראה כדוגמתו, כי פעם ראשונה באמת משטרת ישראל משלבת יד גם עם גורמי אכיפה נוספים, שזה הפרקליטות ומשרד המשפטים, אבל גם עם משרדים שזה לא ב-DNA הארגוני שלנו לראות עין בעין וללכת איתם בהיבט כזה שאנחנו ממש שותפים שכם אל כתף, בכל מה שקשור למאבק בילד.
<סוני אינגר: אז באמת התכונה הראשונה שמאפיינת את המערך זו שלוביות.
<סוני אינגר: כלומר כל מי שיכול לתרום ולסייע להגנה על ילדים מוזמן להצטרף ולא כסיסמה.
<סוני אינגר: אנחנו באמת מאמינים בזה, הנושא הוא באמת של תפיסה שאנחנו רוצים לתת שירות לאזרח במקום אחד.
<סוני אינגר: מה שנקרא דוקטרינת ה - One Stop Shop - הכל במקום אחד, הכל מונגש לאזרח גם בצורה מזמינה וגם באמת לתת פתרון למצוקות שעד היום טרם טיפלנו בהן.
<סוני אינגר: אני לא אכנס למבנה המערך, אבל באמת גם בגרף הזה אפשר לראות את השלוביות, צד לצד, גם עוצמה משטרתית לצד עוצמות רכות יותר של משרד חינוך, משרד המשפטים, משרד הבריאות, כולם באמת עובדים יחד על מנת לתת מענה.
<סוני אינגר: כפי שאמרנו, אנחנו רוצים למסד ולכונן לראשונה במדינת ישראל מוקד לאומי שיעבוד 24/7 וייתן מענה לכל טווח הפגיעות שילדים נפגעים ממנה.
<סוני אינגר: אז אנחנו מדברים החל מנושא של נידויים, חרמות, ועד בקצה הימני ביותר, העבירות הקשות, הארד-קור שאנחנו מכירים, הפגיעות המיניות לצערנו, עבירות המין, הפדופיליה וכיוצא בזה.
<סוני אינגר: אז לצורך כך באמת הייתה עבודת מחשב שתכננה איך המוקד ייתן את המענה המיטבי ביותר ואנחנו מבינים שאין מקום לשחקן אחד פה בזירה, כי אם אני משטרה, אני יודע לעצור ולשים אזיקים ולהגיש כתבי אישום, אבל למשרד החינוך יש יתרון במניעה והסברה ומשרד הבריאות הוא מומחה מספר אחת בכל הנושא של אובדנות.
<סוני אינגר: אז באמת רק שלוביות ולא כסיסמה, תוביל באמת לתוצאה המקווה.
<סוני אינגר: לכן בעצם המוקד הוא תמונת ראי של כל השחקנים השותפים.
<סוני אינגר: יהיו דסקים שם של משרד החינוך ומשרד הרווחה ומשרד הבריאות ומשרד המשפטים, וכמובן אנחנו, משטרת ישראל, והכל יהיה במעגלים קצרים.
<סוני אינגר: כלומר ברגע שנדע לקבל פנייה ננתב אותה ונכווין אותה ממש באמצעות אלגוריתמים שינתחו ויעבדו את הנתונים וניתן את המענה המיטבי.
<מני יצחקי: אני מפריע לו.
<מני יצחקי: במקום שנראה אירוע שהוא חמור, זה יטופל שם ואם נראה שזה צריך לעבור ממש חדש ללהב, כי הדבר הוא מהותי ומשמעותי, זה יעבור ללהב עם כל האלמנטים שיש בלהב.
<סוני אינגר: אז כמו שראש אח"מ ציין באמת, אנחנו נדע בעצם ויש פה איזה שהוא גרף שמציג איזה שהוא תרשים זרימה שמודיע ומציג איזו שהיא עוולה בין פלילית בין לא.
<סוני אינגר: הכל מגיע בעצם למוקד שבאמצעות אלגוריתם יידע לנתח, יידע לנתב את האירוע לאירוע פלילי או אירוע אזרחי.
<סוני אינגר: כל אירוע יקבל הפריוריטי שלו ובהתאם לכך הוא יטופל.