GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: כמו שאת יודעת, תהליך חקיקה יש לו אורח חיים משל עצמו ולפעמים הוא ארוך מדי.
יפעת שאשא ביטון: בואו ננסה למצות את הדברים עם מי שיושב כאן.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, אביבית.
יפעת שאשא ביטון: מיכל, את רוצה להתייחס במיוחד לנוכח הסוגיה המשפטית שעלתה כאן לגבי פסיכיאטר או סמכות משפטית?
<מיכל גולד: אני אשב אחר כך עם לידיה.
<מיכל גולד: האמת היא שאני באתי לכאן ממש כדי לשמוע.
<מיכל גולד: על הנושא הזה, טלי יודעת, אנחנו שומעים כל הזמן ומנסים להבין.
יפעת שאשא ביטון: אם כן, מה עושים?
יפעת שאשא ביטון: איך יוצאים מכאן עם בשורה?
<מיכל גולד: הדבר הראשון הוא שאני שמחה שסוף סוף הבנתי מה קורה כי כל הזמן שמעתי אבל אני חושבת שהדיון הזה היה מאוד חשוב מהבחינה הזאת שחודדו דברים וגם נראה לי שחודד מה חסר ומה הבעיות.
<מיכל גולד: נשלים עם לידיה את הסוגיה המשפטית.
<מיכל גולד: אנחנו כאן ככוח עוזר.
<מיכל גולד: אנחנו נביא את זה הביתה ונראה.
<מיכל גולד: ברור שלא אנחנו נקים את המסגרת אבל כן נראה מה אנחנו יכולים לעשות.
יפעת שאשא ביטון: לסייע בהיבט המשפטי.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נגיע הביתה ונראה איך אנחנו פותרים.
יפעת שאשא ביטון: לא נגיע הביתה ונראה.
<מיכל גולד: נכון.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נגיע הביתה ונמצא פתרונות לסוגיות שעלו כאן.
יפעת שאשא ביטון: תרגישו גם אתם שאתם תחלצו את העגלה הזאת.
<מיכל גולד: אנחנו מרגישים.
<תמי ברנע: יש כוונה של משרד המשפטים לנסות בחקיקה להוריד את הגיל לגיל 12.
<תמי ברנע: לא?
<טלי יוגב: זה מה שנקרא באותה הזדמנות רחל החליטה להכניס גם את זה.
<רחל דניאלי: כשיש מצב קשה, רוצים לפתור בכל מיני דרכים.
<רחל דניאלי: הדרך שגברתי הציגה כאן, זו הדרך הישרה והנכונה.
<רחל דניאלי: יש בעיה איך צריכים לפתור אותה, ישבו המשרדים, וככל שילכו בדרך הנכונה, הדרכים שהן בצד של מה עושים כרגע, כי כרגע יש מצבים מאוד מאוד קשים.
יפעת שאשא ביטון: שמנסים למצוא פתרון מסביב.
<רחל דניאלי: במעונות, בבית סוהר ובכל מקום יש מצב קשה מאוד.
<רחל דניאלי: כשיש מצב קשה, מנסים למצוא כל מיני פתרונות שהולכים בדרך הישר.
יפעת שאשא ביטון: אבל זה לא נמצא בתהליך חקיקה או משהו.
יפעת שאשא ביטון: זה כחלק מאיזשהו שיח.
<רחל דניאלי: זה שיח שאינו במינו.
<טלי יוגב: בוודאי שזה מין שבמינו.
<קריאה: זה לא עלה בגלל הקונטקסט של חולי נפשי.
יפעת שאשא ביטון: אם זה לא עלה וזה בשיח שמסביב, זה לא רלוונטי.
<רחל דניאלי: שתי הדוגמאות שנתתי, אלה דוגמאות שבדיוק קשורות לזה.
<רחל דניאלי: שב"ס שמתקשה עם קטינים שנמצאים שם והם במצב נפשי מאוד קשה, שיושבים בהפרדה ועושים את צרכיהם על הרצפה ולא יודעים מה לעשות אתם, אומר, מה אני עושה אתם, תוציאו אותם ממני אבל הם לא יכולים.
<רחל דניאלי: מעלים מחשבות של בואו נבנה אולי משהו מיוחד לקטינים.
יפעת שאשא ביטון: אבל זו סוגיה אחרת.
יפעת שאשא ביטון: זאת לא הסוגיה של הגיל.
<רחל דניאלי: מצד שני, מעונות שנמצאים בהם ילדים קטנים - - -
יפעת שאשא ביטון: הם גם לא מתמודדים,.
יפעת שאשא ביטון: הם אומרים בואו נכניס אותם לכלא בגיל מוקדם.
<רחל דניאלי: ילדים קטנים שיוצאים ונכנסים מבתי חולים פסיכיאטריים, גם שואלים מה נעשה ואיך נוכל להכניס אותם לבית סוהר.
<רחל דניאלי: אלה דברים שנשמעים ואני כמובן לא המצאתי אותם.
<רחל דניאלי: אני חושבת שאם הולכים בדרך הישר, אני מקווה שהדברים האלה לא יועלו.
יפעת שאשא ביטון: יש מישהו שרוצה להוסיף?
יפעת שאשא ביטון: אם כן, אני אסכם את מה שאמרתי כאן לפני כמה רגעים.
יפעת שאשא ביטון: הוועדה דורשת ממשרד הרווחה – אני בדרך כלל לא משתמשת במלים כאלה אבל אני חושבת שכאן זה פשוט מתבקש – ממשרד הבריאות וממשרד המשפטים לשבת ביחד ולמצוא פתרון להקמה של המוסד הזה עם כל הצרכים שנדרשים.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, אל תלכו למקומות של מה קורה בנהלים של אשפוז כזה ואחר.
יפעת שאשא ביטון: יש כאן מוסד שאנחנו צריכים לתת לו את כל המענים וכמה שאפשר להכניס את המענים לתוך אותו מוסד כדי שלא נצטרך עוד פעם לנוע במרחב.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה יוכל לתת פתרון לכל.
יפעת שאשא ביטון: ככל שנדרש כאן פתרון משפטי, אז משרד המשפטים גם נמצא בשיח.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה בבקשה לקבל מכם תוך חודש עדכון לגבי ההתקדמות שלכם.
יפעת שאשא ביטון: אם צריך גיוס תקציבי גם של משרד הבריאות, גם שם לראות מה נדרש ואיך עומדים בזה.
<קריאה: זה מכתב שקיבלנו אתמול.
יפעת שאשא ביטון: בהמשך לשיחתנו הטלפונית - רפרנטית רווחה באגף התקציבים - ככל שהצוותים המקצועיים במשרדים יגיעו להחלטה על סוגיית האחריות לאוכלוסייה והם יוכלו להעלות את הנושא במסגרת דיוני התקציב לשנים 2017 ו-2018, וזאת בכפוף לסדרי עדיפויות שתקבע הממשלה".
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נדאג שזה יהיה חלק מסדרי העדיפויות של משרד רווחה ומשרד הבריאות.
יפעת שאשא ביטון: אם תוך חודש לא נצא עם משהו קונקרטי ונדע בדיוק היכן אנחנו צריכים לשים את האצבע, אתם מבינים שאנחנו מאחרים את הרכבת.
<זהבה קרן זנו: אם אפשר, אני רוצה להוסיף ולומר שאני מקווה שהדברים שגברתי אומרת מתכוונים גם למה שאנחנו העלינו.
יפעת שאשא ביטון: אני ממקדת עכשיו רק במוסד המסוים לשמו אנחנו התכנסנו ועכשיו אני אתייחס בהערה השנייה שלי למה שנקרא שיקום בתוך הקהילה, נושא אותו העלתה דליה.
<זהבה קרן זנו: אנחנו חשבנו שהתכנסנו לעניין של הפלילי והמצב הנפשי.
<זהבה קרן זנו: תחלואה כפולה.
יפעת שאשא ביטון: זה מה שהמוסד אמור לתת.
<זהבה קרן זנו: לא.
<טלי יוגב: זה מה שהבהרתי קודם.
<טלי יוגב: זה אמור לתת מענה לבני נוער שהם ברמיסיה מחולי נפשי עם הפרעות התנהגות קשות.
<טלי יוגב: זאת המסגרת המשולבת שאנחנו מדברים עליה.
<טלי יוגב: מה שהועלה כאן על ידכם, זה הנושא של מערכות של בריאות הנפש שצריכות לתת מענה לבני נוער שהם חולים, שהם במחלת נפש פעילה ויש להם עוד משהו חוץ מזה.
יפעת שאשא ביטון: אני מדברת על המוסד שאליו את כיוונת בהתחלה.
יפעת שאשא ביטון: בדיוק על הסוגיה המשפטית של אלה שהם אמנם כשרים לעמוד לדין ובכל זאת יש שם לקויות נפשיות אחרות.
יפעת שאשא ביטון: יכול להיות שנצטרך לקיים דיון בנפרד לגבי מה שאת מעלה כאן.
יפעת שאשא ביטון: אני מדברת על אותו מוסד שכבר עשר שנים מדברים עליו.
<רחל דניאלי: ברור שיש כאן נגזרת.
<רחל דניאלי: הרבה מאוד מהקטינים האלה, וכולם יודעים זאת, חלק מהם גם צורכים סמים.
<רחל דניאלי: איזושהי התמכרות שקשורה ולכן המצב מידרדר.
<טלי יוגב: זה חלק מה-סלף מדיקיישן של החולי הנפשי.
<רחל דניאלי: בדיוק.
<רחל דניאלי: ברור לי שאנחנו לא מדברים כאן על שני דברים שונים.
יפעת שאשא ביטון: על מוסדות שונים.
<רחל דניאלי: אחד מהדברים שיצטרכו לדבר עליו הוא מה קורה כאשר יש פן התמכרותי.
<זהבה קרן זנו: זה לא רק פן התמכרותי.
<זהבה קרן זנו: לפי הדוגמאות שהבאתם, אלה בני נוער – וגם מה שעלה בנייר העמדה – והציגו את המענים שיש למבוגרים שהם מענים שנמצאים בתוך מב"ן כי מדובר על אנשים עם חולי נפשי, שזה שהם גם השתמשו בסמים, זה בגלל החלק של ה-סלף מדיקיישן.
<טלי יוגב: לא רק.
<זהבה קרן זנו: הבחור שהבאתי כדוגמה, הוא פשוט בן אדם שיש לו בעיית סמים ובעיה פלילית ואין מי שיקלוט אותו.
יפעת שאשא ביטון: זה משהו אחר.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יכולים לתת כאן דוגמאות להרבה מאוד מקרים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על תחלואה נפשית.
יפעת שאשא ביטון: גם במסמך העמדה, אני יכולה להקריא לך אותו, ואגב, הוא גם שלכם, אנחנו מדברים על המקרים בהם יש ממצאים - - -
<קריאה: איזה סעיף?
יפעת שאשא ביטון: סעיף 4.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על בעיה שמתעוררת באותם מקרים בהם הפסיכיאטר אינו מגלה חוסר כשירות נפשית.
יפעת שאשא ביטון: כלומר, מצד אחד אי אפשר לאשפז אותו.
יפעת שאשא ביטון: צריך לתת מענה לבעיה הנפשית שלו ולסיפור של העבירה ובעיות התנהגות וכולי.
יפעת שאשא ביטון: עם זה אני באתי לכאן ואני אמרתי את זה ביושר.
<טלי יוגב: זאת המסגרת.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת ביושר שעם זה אני באתי לדיון ועם זה אני יוצאת.
יפעת שאשא ביטון: אם יש מסגרות נוספות שצריך לדון בהן, אין שום בעיה, אנחנו נפתח דיון, אבל אני בכוונה לא רוצה לערבב.
יפעת שאשא ביטון: שימו לב מה קורה, מרוב שאנחנו מערבבים, בסוף אנחנו לא נשיג שום דבר.
<רחל דניאלי: רק לומר שהמסגרת הזאת, למשל הקטין שבאו כאן לדבר עליו, הוא קטין שגם צורך סמים וצריך גם פתרון לעניין הזה.
יפעת שאשא ביטון: אבל זה חלק מתוך כל המערך של הטיפול כשאנחנו מדברים על כניסה.
יפעת שאשא ביטון: לכן אנחנו מחברים כאן את משרד הבריאות ולכן ביקשנו לפתור את כל סוגיית הפסיכיאטריה והסוגיות המשפטיות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על אותו הדבר.
יפעת שאשא ביטון: אם כן, סגרנו שאתם יושבים, פותרים ותוך חודש אומרים לנו מה קורה ואני מקווה שהבשורות יהיו טובות ונפתור את הנושא במהרה בימינו.
יפעת שאשא ביטון: הדבר השני.
יפעת שאשא ביטון: אני כן אתייחס כי זה עלה כל הזמן כצורך ושלא יישמע שזה לא חשוב, הנושא של שיקום בתוך הקהילה.
יפעת שאשא ביטון: דליה אמרה שאמורה להתקיים פגישת מנכ"לים.
<דליה לב שדה: לא שיקום אלא רצף של מענים בתוך הקהילה.
יפעת שאשא ביטון: רצף של מענים בתוך הקהילה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשמח כוועדה לקבל את התוצאות או את ההחלטות של אותה ועדה כדי שנדע היכן זה עומד.
יפעת שאשא ביטון: אם צריך שאנחנו נקיים על זה דיון קצת יותר רחב, נעשה גם את זה למרות שזה לא היה חלק מהדיון הספציפי.
יפעת שאשא ביטון: אם כן, יש לנו כאן שתי החלטות.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאין ועדה יותר פשוטה מזו.
יפעת שאשא ביטון: פשוט צריך לצאת, לעשות את הדברים ולרוץ קדימה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה רבה לכולכם.
יפעת שאשא ביטון: דברים שאתם לא רוצים אפשר להגיד שאנחנו מבקשים לא לפרוטוקול, אם יש משהו מסוים.
<עדנה רופא: אני אומרת שאני לא מציינת את הדבר הזה כי יש לי איזה שהוא צד בעניין, אני רק אומרת כעובדה, שמרגע שנכנסו לפה אריתריאים משפחות צעירות עזבו את השכונה.
<עדנה רופא: בשנה שעברה אנחנו עמדנו בפני מחשבה שאו סגירה של המעון, כי לא היו לי ילדים, או חשיבה, שתהיה גם כלכלית, שכדאי יהיה להחזיק את המעון הזה, אז איך עושים את זה?
<עדנה רופא: אז התחלנו את השנה עם שתי כיתות, כשהמגמה הייתה שאנחנו נביא מכאן ומשם ילדים.
<עדנה רופא: אני לא רוצה לספר לכם איך אני עושה את זה, זה כמו לקבץ נדבות, אבל עשיתי את זה והשתמשתי בהורים וההורים היו פה חלק נכבד מאוד בתרומה של גיוס הילדים, ואחר כך נדבר על מה זה עבודה עם הורים, איך זה בא לידי ביטוי ואיך זה נותן את פירותיו.
<עדנה רופא: וזה הפרי, הם הצליחו למלא לי כיתה.
<עדנה רופא: פתחנו את הכיתה השלישית.
<עדנה רופא: ולא רק זה, אנחנו פותחים את השנה הזו כבר עם שלוש כיתות.
<עדנה רופא: זאת אומרת שהצלחנו להתגבר על המשבר הזה במידה מסוימת, לעשות שיווק מעבר לשכונה.
<עדנה רופא: יש לי משפחה שמגיעה מרמת גן כל בוקר לכאן, זאת אומרת שלא הייתה לי ברירה, פתחתי כבר את זה לאזור.
<עדנה רופא: זה מעון שרוב האוכלוסייה שמקבלת את השירות היא האוכלוסייה של השכונה, אבל זה נפתח גם לקהל הרחב.
יפעת שאשא ביטון: מה היחס?
יפעת שאשא ביטון: כמה הם מהאזור כאן וכמה - - -
<עדנה רופא: לא, בוא נאמר 85% זה ילדי השכונה, ואם זה לא מהשכונה זה מהאזור, זה מכפר שלם ומיד אליהו ומבחינתי זו שכונה אחת גדולה.
<קריאה: התקווה והסביבה.
<עדנה רופא: כן, כשאנחנו מעון רגיל שעובד כמו מעון רב תכליתי, שכמעט 50% מהאוכלוסייה היא ילדי רווחה.
<עדנה רופא: שזה אומר שאנחנו עובדים עם ילדים על צו בית משפט חלקם, ילדים שאחד מההורים לא נמצא, לא קיים.
<עדנה רופא: יש פה הרבה עבודה טיפולית בלי צוות טיפולי.
<עדנה רופא: פה נכנסת לתמונה העבודה עם הקהילה, שזה שרה, שהיא מנהלת מרכז הורות ומשפחה ואלעד, שהוא המנהל שלה, טלי, שהיא מנהלת הרובע פה בשכונת התקווה ושלמה מסלאווי, שהוא יושב ראש ועד השכונה וגם מתעסק עם גמלאים.
<עדנה רופא: הוא חבר ותיק של המעון, עוד לפני שאני הגעתי לנהל אותו.
<עדנה רופא: אני מנהלת המעון 13 שנה, הוא מכיר את המעון הרבה לפניי.
<ליסה אובליגנהרט: יש את ורדה, שחלק משמעותי של הסיפור הזה של הרווחה לא נמצאים.
<עדנה רופא: יש לנו את ורדה חורש, שהיא מנהלת האחווה של הרווחה, שעוד לא הגיעה, ומנהלת האגף שלנו, שעוד לא הגיעה.
<עדנה רופא: אני רק אעשה סבב פה, נציג את האנשים, נעשה סיור במעון.
<עדנה רופא: לפני כן אני אגיד, אני חושבת שהגדרתי את המטרה, המטרה היא שיתופי פעולה ולהפוך אותך לשגרירה שלנו.
<עדנה רופא: אני מאמינה שתעשי את העבודה טוב ביותר.
<עדנה רופא: נתחיל איתך.
יפעת שאשא ביטון: אני אציג את עצמי בקצרה ואני כן ארצה קודם כל לשמוע עם מי אנחנו יושבים כאן ולשמוע מכם, כל אחד מכם, איך אתם מגדירים את עצמכם ומה הזיקה שלכם למעון, מעבר לתפקיד הפורמלי.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו פה גם כמה חברים שהם פחות פורמליים ואני אשמח לדעת יותר ממה שהוצג מה באמת התפקיד והמקום שלכם.
יפעת שאשא ביטון: רק בשביל הפתיחה, לי קוראים יפעת, כמו שאתם יודעים אני מגיעה מקרית שמונה.
יפעת שאשא ביטון: אמרה עדנה, מאותו הכפר, היא לא סיפרה לכם שגם מאותו הבלוק, היינו דלת מול דלת.
יפעת שאשא ביטון: 'היי, את', כשהייתי מאוד מאוד קטנה, היא מכירה אותי פחות או יותר מהגיל של הילדים כאן במעון.
יפעת שאשא ביטון: ממש בתחילת הדרך שלי כחברת כנסת, כשהתחלתי לעסוק בכל הנושא של זכויות הילדים באמצעות הוועדה, וגם ההתעניינות האישית שלי, אני אשת חינוך, אז מאוד קל לי להתחבר למקומות האלה, יצרה איתי עדנה קשר ואמרה 'יש לי מעון מיוחד'.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו אני יודעת שכל אחד, המעון שלו הוא מיוחד, ומבחינתי כל מסגרת חינוכית היא מסגרת מיוחדת, תמיד אפשר לראות את הניואנסים - - -
<עדנה רופא: נעצור רגע, נעמי, מנהלת האגף לגיל הרך בוויצו.
יפעת שאשא ביטון: וכל אחד נותן איזה שהוא משהו שהוא מביא איתו, ובכל זאת התעניינתי, שאלתי מה באמת מיוחד במעון של עדנה.
יפעת שאשא ביטון: ראשית המיקום שלו והאתגרים וכל ההתמודדויות, ואמרתי, נכון, בתוך כל מה שאני מסיירת ורואה שווה לי להגיע לשכונה כזו ולראות בעיניים איך מתקיים מעון, עם איזה אתגרים מתמודדים, מי הנפשות הפועלות.
יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר לכם שבכניסה שלי למעון, זו אנטיתזה מוחלטת למה שמצפים כשמגיעים לשכונת התקווה וזה כיף לראות, דווקא כמי שמגיעה מפריפריה ולצורך העניין אנחנו נמצאים בפריפריה חברתית, יש איזה שהיא תחושה, בפרוטוקול סגנן את זה יפה, אבל כאילו של להיכנס ולראות איזה שהם רגשי נחיתות, איזה שהוא משהו ש'אנחנו לא מרגישים מספיק שווים ומספיק טובים', ואני רוצה להגיד לכם שהתחושה הזאת נעלמת מכאן, נכנסים ורואים השקעה ורואים חיוך ורואים צבעים ורואים נקי והמקום מאוד מאוד מואר וזה כיף.
יפעת שאשא ביטון: זה כיף, במיוחד כשאנחנו יודעים שאנחנו יושבים בתוך שכונה שדורשת הרבה מאוד משאבים, גם מבחינת חשיבה, גם מבחינת תשומות כלכליות ובכלל, רווחה שמעורבת וכל האחרים, אז גם לי זה היה אתגר והמון סקרנות להגיע למקום כזה ולראות מה עושים בו.
יפעת שאשא ביטון: וזו הסיבה שאני כאן.
יפעת שאשא ביטון: לקח לנו קצת זמן עד שמימשנו את זה, אבל מהרגע הראשון אמרנו 'יקרה, עכשיו בואו נראה מתי'.
יפעת שאשא ביטון: אני שמחה שאנחנו כאן.
יפעת שאשא ביטון: אני באמת רוצה לשמוע מכל אחד מכם מה המקום שלו, כפי שהוא תופס אותו בתוך המעון הזה ונפתח את זה לדיון.
<שלמה מסלאווי: אני שלמה מסלאווי, אני חבר מועצת עיריית תל אביב והיו לנו הרבה חיבורים עם הבוס שלכם, השר כחלון.
<שלמה מסלאווי: אני חושב, קודם כל, שזה לא מובן מאליו שאת מצאת זמן והגעת לפה, אז כל הכבוד, ועדנה מוכשרת בלהביא את האנשים הכי חשובים לטובת הילדים וההורים כאן.
<שלמה מסלאווי: לא מזמן אפילו עדנה והמעון זכו לאות החינוך מטעמנו, כאן בשכונת התקווה, כהוקרה לפועלה ובכלל כל הצוות.
<שלמה מסלאווי: אני זוכר, כמו שאמרה עדנה, אני המון שנים מכיר את המעון הזה - - -
יפעת שאשא ביטון: מתוקף התפקיד שלך אתה מכיר אותו?
<שלמה מסלאווי: הייתי יושב ראש ועד שכונת התקווה, הייתי אפילו בוועדה, הייתה אז ועדה לקבל ילדים ואיזה ילדים.
<שלמה מסלאווי: היום כמובן כל ילד שירצה ייכנס.
<שלמה מסלאווי: הזכירה גם עדנה את הנושא של העובדים הזרים והמסתננים ששינו את פני השכונה.
<שלמה מסלאווי: כשמדברים על השכונה אי אפשר שלא לנגוע בעניין הזה, אבל אני לא רוצה להרחיב בשביל לא - - -
יפעת שאשא ביטון: זה חלק מהמרקם, זה ברור.
<שלמה מסלאווי: זו בעיה, אבל לא נדון על זה היום כי בטח לא נפתור את זה.
<שלמה מסלאווי: אבל סך הכול אני חושב שיש כאן צוות מצוין.
<שלמה מסלאווי: יש שיתוף פעולה עם ההורים, עדנה עושה את זה בצורה טובה מאוד, וכמו שאמרתי קודם, היא ידעה להביא את כל הצוות כמעט הכי בכיר כאן בשכונה לטובת המפגש הזה וכמובן איפה שתרצו אותנו אנחנו נמצאים.
יפעת שאשא ביטון: מתוקף התפקיד שלך כחבר המועצה יש לך זיקה לנושא של החינוך, או פשוט כי אתה מגיע מכאן, מהשכונה?
<שלמה מסלאווי: אני מגיע מהשכונה.
<שלמה מסלאווי: אני יותר מתעסק בנושא הגמלאים ואני יושב ראש ועדת עלייה וקליטה.
<עדנה רופא: אבל מכיוון שהילדים האלה יהיו פעם זקנים אז אני חשבתי שיכיר אותם כבר עכשיו, שיהיה כבר קשר טוב מעכשיו.
<טלי אזולאי: שמי טלי אזולאי, אני מנהלת את רובע דרום מזרח, 17 שנה מנהלת את דרום העיר.
יפעת שאשא ביטון: במסגרת הרשות המקומית?
<טלי אזולאי: כן, עיריית תל אביב.
<טלי אזולאי: בעצם שכונת התקווה היא מתוך 13 שכונות שאני מנהלת אותן ועדנה קראה לי לדגל, היא אמרה לי 'את חייבת להציל אותנו'.
<טלי אזולאי: שוב פעם, שזה לא יישמע גזעני, פשוט השכונה מאבדת את הצביון שלה.
<טלי אזולאי: כשאנחנו אומרים שהשכונה מאבדת את הצביון שלה, אם היה כאן את בית ספר 'ירדן' היום כבר אין בית ספר 'ירדן', זה בית ספר שמשרת את כל העובדים הזרים וכל הילדים שגרים פה בשכונת התקווה יוצאים מהשכונה, או האלטרנטיבה היחידה שקיימת להם זה בית ספר דתי ממלכתי בשכונת עזרא, שזה גם לא בשכונה.
<אלעד סלע: או בית ספר 'הגליל'.
<טלי אזולאי: בית ספר 'הגליל' זה גם לא שכונת התקווה.
יפעת שאשא ביטון: בקיצור הם מוצאים את עצמם בפריפריה של השכונה, במסביב.
<טלי אזולאי: ולא בסביבה הטבעית שלהם.
<טלי אזולאי: מה שקרה, שבעצם אנחנו שונים מכולם, שהנתינים הזרים נמצאים בסביבה הטבעית שלהם ושכחו את תושבי השכונה.
<טלי אזולאי: תושבי השכונה הפכו להיות שקופים וזה מתחיל מהילדים.
<טלי אזולאי: זוגות צעירים אומרים 'רגע, אנחנו לא רוצים להיות כאן' והם בורחים והמעון הזה לאט לאט נשאר בלי ילדים ונמצא בסכנת סגירה.
<טלי אזולאי: אם אנחנו לא נתחיל לטפל כבר מהמעון, שהוא נותן שירות לזוגות הצעירים, אנחנו יכולים למצוא את עצמנו בזמן הקרוב מאבדים את שכונת התקווה לחלוטין.
<טלי אזולאי: אז אפילו כל דבר קטן שאת יכולה לסייע.
<ליסה אובליגנהרט: שמי ליסה, אני מפקחת של המעון, אז גם עדנה מכירה אותי.
<ליסה אובליגנהרט: אני מפקחת אזורית, אני מפקחת על 14 מעונות ומה שחשוב לנו, שכאשר תכנית חינוכית, פיילוט, משהו אזורי ארצי, נכנסת לוויצו, עדנה רוכשת את התכניות והיא דואגת שהתכניות ייכנסו לפה.
<ליסה אובליגנהרט: אז בסיור, אני מקווה, תשמעי קצת על הפרויקטים החינוכיים שהילדים וההורים והצוות זוכים לקבל פה במעון, שזה לא מובן מאליו.
<אלעד סלע: שלום, אני אלעד סלע, מנהל את מנהלת חינוך וקהילה, שכונת התקווה, חלק מעיריית תל אביב-יפו, מחלקה לשיקום ורווחה בחינוך.
<אלעד סלע: מה שאנחנו עושים זה לייצר שיתופי פעולה בין כל הגורמים שפועלים בשטח בנושא של ילדים, נוער וצעירים, מלידה ועד קריירה.
<אלעד סלע: מתעסקים באמת מהשלב שילדים בני חודש פחות או יותר ועד צעירים והשתלבות בהשכלה גבוהה ותעסוקה.
<אלעד סלע: יש לנו משאבים שאנחנו מנהלים אותם בשיתוף פעולה, בניסיון מקסימלי לייצר חיבורים בין כל הגורמים שפועלים וגם יש לנו פורום לגיל הרך, שיושבים בו גם גני ילדים ומעונות יום וכל הגורמים שעוסקים בנושא.
<אלעד סלע: ואנחנו גם מנסים להכניס משאבים לכל המסגרות.
<אלעד סלע: גם פה במעון הזה יש השנה משאב של מרפאה בעיסוק שמגיעה לפה לכמה שעות בשבוע.
<אלעד סלע: אנחנו מנסים להסתכל על התמונה הרחבה של הגיל הרך בשכונה ולנסות לתת כמה שיותר כדי לאפשר לילדים למקסם את הפוטנציאל האישי שלהם.
יפעת שאשא ביטון: אתה חלק מהוועדה של הגיל הרך?
<אלעד סלע: כן, אני מוביל את הוועדה יחד עם שרה ויחד עם הרווחה, שלא נמצאים פה.
יפעת שאשא ביטון: והזיקה שלך עם המעון היא על בסיס?
<אלעד סלע: היא על בסיס שאנחנו גם מתקצבים משאבים מסוימים וגם יושבים באותו פורום, שעדנה היא חלק ממנו וגם המעון השני של ויצו בשכונת עזרא.
<עדנה רופא: אני חושבת שזה מהמעונות הבודדים ששותפים וחברים גם בפורום של - - -
יפעת שאשא ביטון: כי על פניו זה מעון של ויצו.
<עדנה רופא: כן, אבל אנחנו חברים בפורום ואנחנו מביעים דעה ואנחנו לא שותקים ואנחנו דורשים, כל הזמן דורשים, והם נותנים.
<עדנה רופא: אנחנו כל שנה דורשים יותר - - -
<קריאה: והם נותנים.
<עדנה רופא: לא, הם מבטיחים ואחר כך אנחנו לא מרפים והם נותנים.
<טלי אזולאי: תגידי שהם נותנים אבל זה לא מספיק.
<עדנה רופא: הוא יודע מה אני חושבת.
<אלעד סלע: העוגה בערך באותו גודל ויש כל הזמן עוד אנשים שרוצים לקחת ביס.
<עדנה רופא: הבעתי את דעתי בוועדה ואני חושבת שזה לאוזניים קשובות.
<אלעד סלע: אבל הרעיון המרכזי הוא לייצר שיתוף פעולה בין הגורמים שפועלים בשטח, לדעת להעביר מקל בין מעון לגן ילדים, בין גן ילדים לבית ספר.
<אלעד סלע: זה לא רק משאבים, זה גם הסיפור של לתקשר ול - - -
<עדנה רופא: לעשות שיתופי פעולה בין כל הגורמים.
יפעת שאשא ביטון: יפה, זה לא מובן מאליו, לא רואים את זה בכל מקום.
<שרה שמואלי: אני מנהלת של המרכז הורות ומשפחה לגיל הרך, בשלוש השכונות, התקווה, עזרא וארגזים.
<שרה שמואלי: עקרונות העבודה שלנו זה לראות את הילדים החל מגיל מאוד צעיר, אצלנו זה חודש, עד גיל 6, ברצפים של כל החינוך, המסגרות הפורמליות והבלתי פורמליות, והדגש הוא באמת על שיתופי פעולה כשאנחנו כל הזמן לומדים תוך כדי תנועה.
<שרה שמואלי: אנחנו מחלקים את המשאבים שלנו, חלק למסגרות הפורמליות וחלק למסגרות הבלתי פורמליות וזה על רצף של תכניות מניעה עד טיפול.
<שרה שמואלי: יש לנו גם מרכז טיפולי שכשילדים עם בעיות התפתחות הם מגיעים לשם.
<שרה שמואלי: אני רוצה לציין דבר אחד מרכזי, יש לנו אחוז מאוד גבוה של ילדים בסיכון.
<שרה שמואלי: כשאנחנו מדברים על ילדים בסיכון אני מדברת על פערים של שנתיים בהתפתחות של הילד.
<שרה שמואלי: ככל שאנחנו נקדים לטפל בהם, פה אני רואה את המעון - - -
יפעת שאשא ביטון: אתם מאתרים כאן בתוך המעון את האוכלוסייה?
<שרה שמואלי: בשנים קודמות אנחנו איתרנו פה ילדים, יש לנו עוד מסננת אחת, של מנהלת המעון בעצמה מאתרת את הילדים, ממלאה טפסים ומעבירה למרכז ואנחנו מטפלים בילדים.
<שרה שמואלי: יש אחוז מאוד גבוה של הורים שהם לא משתפים פעולה כי בגיל הצעיר הם לא מבינים עדיין את החשיבות של המשאבים שצריך לתת לילד בגילאים האלה, אז אנחנו נכנסים למעונות ועושים שם גם עבודה.
<שרה שמואלי: אני מוכרחה לציין שבשנים האחרונות, בגלל משאבים מאוד מאוד מצומצמים, אנחנו עושים פחות ופחות, בשנים קודמות עשינו הרבה יותר בתוך המעונות.
<שרה שמואלי: אני מאוד מקווה שאנחנו נצליח כן להשיג משאבים.
<שרה שמואלי: אלעד ציין דבר מאוד חשוב, זה לא רק משאבים כספיים, זה משאבים של כל אחד ואחד מאיתנו בתוך הוועדות ובשטח.
<שרה שמואלי: אחת המטרות של הפורום לגיל הרך שאנחנו הצבנו לעצמנו זה איך כל אחד מתוך האנשים שאחראים, גם הגורמים המקצועיים וגם ההורים, איך אנחנו ביחד משלבים ידיים ומגיעים לתוצאות טובות יותר.
<אביטל בלומנטל: אני יושבת ראש האגף לגיל הרך בוויצו.
<אביטל בלומנטל: יושבת פה ד"ר נעמי מורנו, מנהלת האגף, היא איש המקצוע, אני חברת ועד מנהל בוויצו.
<אביטל בלומנטל: יש בינינו חלוקה, אני בתור יושבת ראש האגף מביאה את דבר האגף להנהלה ודבר ההנהלה לאגף.
<אביטל בלומנטל: יש לנו 184 מעונות יום מפוזרים בכל הארץ ומסגרות חוץ ביתיות, נעמי בטח תרחיב על כל הצד הזה.
<עידית חסון: אני עידית חסון, אני ממונה מנהלית מחוזית, 70 מעונות של ויצו, ממעלה אדומים עד כפר סבא, המעון הזה הוא חלק מהאזור שלי.
<נעמי מורנו: החלוקה הגיאוגרפית בוויצו מיוחדת.
יפעת שאשא ביטון: כן, אני רואה שיש אשכולות ובכל אשכול יש עוד חלוקות פנימיות.
<עידית חסון: אני אחראית בעיקר על הצד הלוגיסטי יותר של המעונות.
<עידית חסון: במעון הזה עיקר שיתוף הפעולה שלי מול עדנה זה לממש את החלומות שלה מבחינת בינוי.
<עידית חסון: זאת אומרת היא באה עם איזה רעיון, היא רוצה לעשות כאן דשא, מקבלת תרומות וכו', אז באמת איך לעשות את זה שזה יתאים לפרוגרמה ולדרישות ושזה ייעשה נכון כדי שזה יישאר לאורך זמן.
<עידית חסון: אז אני מתעסקת בעיקר מולה בתחומים האלה.
<עידית חסון: יש עוד הרבה תחומים, אבל התחום הזה.
<עידית חסון: אחד הדברים שאני רוצה לנצל את ההזדמנות כאן לדבר זה הנושא שלמעון הזה אין מקלט ואנחנו היינו בקושי רב בתקופה האחרונה כי אנחנו מפנים כאן ילדים או מונעים מילדים שזקוקים למסגרת הזו להגיע הנה והם נשארים עם ההורים בבית ולא תמיד יש מי - - - גם לאותן משפחות אין מקלט ואנחנו מצאנו לקראת סוף המלחמה איזה פתרון, לפנות חלק מהילדים למבנה אחר של ויצו, למעון אחר, זה היה של ויצו?
<עדנה רופא: לא, בסוף זה היה גן על עיריית תל אביב.
<עידית חסון: כן, נכון, זה כל הלוגיסטיקה של האוכל, של המטבח, שאנחנו אמורים לעמוד בסטנדרטים מסוימים של פינוי והובלת אוכל ובישול וכו'.
<עידית חסון: לדבר הזה צריכה איזה תרומה, להעמיד כאן איזה שהוא ממ"ד שגם עומד בפרוגרמה מחייבת, של 50 מטר מינימום.
<טלי אזולאי: סליחה, אני חייבת להגיד משהו.
<טלי אזולאי: במקום הזה יש מקלט - - -
<עידית חסון: אני יודעת, אני אגיד.
<טלי אזולאי: - - - אחרת זה לא תקין ל - - -
<עידית חסון: אני אמשיך ואגיד.
<טלי אזולאי: ועוד דבר נוסף, גם פיקוד העורף אומר, והייתי איתם בקשר גם ב'צוק איתן', לא חייבים מקלט, חייבים למצוא את המקום המוגן ביותר, מרחב מוגן.
<עידית חסון: אני ארחיב על זה.
<עדנה רופא: אני לא רוצה להתעכב על זה.
<עידית חסון: אני גם לא רוצה, אני רוצה בארבעה משפטים לומר, אל"ף, יש מקלט של עיריית תל אביב כאן למטה, שחלקו - - -
יפעת שאשא ביטון: מה זה למטה?
יפעת שאשא ביטון: מתחת לבניין?
<עידית חסון: פה, מתחת לבניין, שצריך להוריד ילדים קטנטנים במעט דקות למטה דרך מדרגות תלולות, לא סימפטיות, אני ירדתי לשם וראיתי, כשהמקום הזה לא מטופל בשוטף.
<עידית חסון: וזה בסדר, כי אנשים מבוגרים שיורדים - - - לנו עם ילדים קשה.
<עידית חסון: אנחנו הבאנו הנה מומחה מפיקוד העורף והוא דיבר בדיוק על מה שאת אומרת, אממה?
<עידית חסון: הכיתות מרושתות כאן בחלונות, אין כאן איזה שהוא קיר פנימי נורמלי שאתה יכול להושיב את כל הילדים.
<עידית חסון: הוא בעצמו, להמלצתו, אמר שאפשר להשאיר במרחב המוגן הזה חצי ממספר הילדים, זאת אומרת אין אפשרות להשאיר כאן את כולם.
<עידית חסון: לירידה לאותו מקלט, זו פרוצדורה, בשתי דקות אתה צריך להגיע - - -
<נעמי מורנו: במצב חירום אנחנו נדרשים על ידי משרד הכלכלה לנהל שגרה, בחלק גדול מהמקרים יש מעונות ספציפיים שלא ואנחנו צריכים למצוא פתרונות.
<נעמי מורנו: גם עידית הזכירה את העניין של תרומות, אם תהיה תרומה או לא.
<נעמי מורנו: זו נקודה שאולי צריך לזכור אותה.
יפעת שאשא ביטון: זה חלק מהאחריות של מי שמנהל את המעונות, בחוק הפיקוח זה - - -
<שלמה מסלאווי: יש בתקווה אולי 15,000 תושבים, נראה לכם שלכולם יש מקלטים?
<טלי אזולאי: ממש לא.
<טלי אזולאי: אני יכולה להגיד לכם שבכל הרובע עצמו, כמעט 100,000 תושבים, יש אולי 20 מקלטים.
<עדנה רופא: אנחנו מדברים על שעות היום שהילדים נמצאים וקורה משהו והאחריות פה היא על צוות לא גדול, שזה לא אחד על אחד, זה לאסוף קבוצות של ילדים ולהתחיל להעביר אותם ואלה ילדים שצריך להרים אותם, אלה גם לא ילדים שהולכים, זה תינוקות.
<טלי אזולאי: אבל במצב כזה לא מנהלים שגרה, במצב כזה - - -
<עדנה רופא: אנחנו ניהלנו שגרה.
<עדנה רופא: חויבנו - - -
<עידית חסון: משרד הכלכלה מחייב אותנו לנהל שגרה.
<טלי אזולאי: אם אין סכנה באמת אז אפשר לנהל שגרה, לשמור על שגרה זה חשוב, אבל אם וכאשר יש חשש כלשהו לא שולחים, לא תלמידים, לא גני ילדים ולא מעונות.
<נעמי מורנו: לדעתי אנחנו נכנסים יותר מדי לעומק הסוגיה הזאת, אבל חשוב להבין שמשרד הכלכלה, המדיניות של מדינת ישראל היא לשמור על שגרת חירום כל הזמן, שגרת חירום זה אומר להפעיל את המעונות, אז כל המשק נכנס לאיזה שהיא סחרחורת.
<נעמי מורנו: במקומות שבהם אנחנו, לפי שיקול דעתנו, למרות שאומרים חשבנו שאי אפשר, אנחנו קיבלנו הנחיות חד משמעיות לפתוח ואנחנו העברנו בחלק מהמקומות ממקום למקום, חיפשנו כל מיני מבנים חלופיים שלנו, מבנים של הרשויות המקומיות.
<נעמי מורנו: 'צוק איתן' היה בתקופת חופשת הקיץ אז יכולנו לקבל מבנים חלופיים של הרשות, אבל זו סוגיה שדורשת חשיבה, זה לא טריוויאלי הסיפור הזה.