GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איילת נחמיאס ורבין: אה, זה חשוב.
רחל עזריה: זה היה מרוץ גדול, כן, בסדר.
רחל עזריה: זה נושא אחר.
רחל עזריה: בקיצור, אנחנו בעניין של הצהרונים.
רחל עזריה: אני רוצה לעשות זום-אאוט.
רחל עזריה: הבנתי שחברת הכנסת איילת נחמיאס-ורבין דיברה בכלל על כלל הצהרונים ולא רק על הצהרונים באשכולות - - -
יפעת שאשא ביטון: נכון, אנחנו פתחנו עם זה.
איילת נחמיאס ורבין: להיפך.
איילת נחמיאס ורבין: כאילו לקחתי את זה ל - - -
רחל עזריה: כן, קצת לזה.
רחל עזריה: אז אני רוצה לקחת את זה עוד טיפה, עוד לעשות קצת זום-אאוט.
רחל עזריה: עשינו איזו שהיא מצגת, רותם כהן-כחלון, היועצת שלי, שעמלה רבות כדי להוציא קצת מידע.
רחל עזריה: רצינו לבדוק קצת מה קורה בעולם, איך זה עובד והאם מה שאנחנו מתמודדים איתו בארץ, יש איזה שהוא הבדל מול העולם.
רחל עזריה: אז אתם רואים שממוצע שעות העבודה השבועיות בישראל הוא ממש מהגבוהים ב-OECD.
רחל עזריה: אתם יכולים לראות את ה-OECD ואת ישראל ואתם גם רואים מי המדינות שמשתתפות איתנו בשיעורים הגבוהים.
רחל עזריה: הנושא השני המאד חשוב זה שיעורי התעסוקה, כשאנחנו רואים ששיעורי תעסוקת הנשים צמחו מאד בשנים האחרונות, ממש בכמעט 20% כשממשיכים אחרי 2014-2015-2016 וגם שיעורי התעסוקה של הגברים גדלו, אבל לא בצורה כל כך דרמטית.
רחל עזריה: אגב, יש נתון על שיעורי תעסוקת אימהות לילדים קטנים, ורואים ששם אנחנו בכלל בקפיצה ל-75%.
יפעת שאשא ביטון: נכון, מאד משמעותי.
רחל עזריה: וזה בעצם אומר ששני בני הזוג עובדים באופן כללי במדינת ישראל.
רחל עזריה: אצל עיקר המשפחות הנטל נופל על שני ההורים, גם כי יותר נשים יצאו לשוק העבודה וגם כי אי אפשר להתפרנס ממשכורת אחת, ופה אתם יכולים לראות, זה קצת קטן, אבל אתם יכולים לראות את הפער בין שעות הלימודים של הילדים, לשעות העבודה של ההורים.
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל זה דיון אחר, רחל.
רחל עזריה: לא, לא, זה בדיוק זה.
רחל עזריה: השעות, לא הימים.
איילת נחמיאס ורבין: זה בדיוק מה שאמרנו.
רחל עזריה: השעות, השעות.
רחל עזריה: ולכן זה הצהרונים.
איילת נחמיאס ורבין: אם אתה לא יוצא בשעה אחת וחצי, צריך סידור לילדים.
איילת נחמיאס ורבין: מה השאלה?
רחל עזריה: בדיוק זה העניין.
רחל עזריה: שאנחנו עובדים הרבה יותר שעות - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל זה משהו שאנחנו יודעים.
רחל עזריה: אנחנו עובדים הרבה יותר שעות מאשר במקומות אחרים בעולם ואז הפער בין הילדים לבין ההורים, ואת זה אנחנו רואים בגרף הבא.
רחל עזריה: אנחנו יודעים גם שבישראל שיעור תעסוקת הנשים הוא הרביעי ב-OECD.
רחל עזריה: ואז בדקנו מה קורה במדינות שבהן שיעור תעסוקת הנשים הוא גבוה יותר מאשר בישראל וגם בישראל, וזה הגרף הבא.
רחל עזריה: אתם רואים את הפער בין שעות העבודה לשעות הלימודים.
רחל עזריה: בצרפת הפער הוא 632, בגרמניה 691, באנגליה 773 ובישראל 1,132.
רחל עזריה: וזה בדיוק הצורך בצהרונים - הפער בין השעות שהילדים נמצאים במסגרת לבין השעות שההורים נמצאים בעבודה.
רחל עזריה: וזה בעצם מראה על הצורך בצהרון.
רחל עזריה: סיימנו את הגרף.
רחל עזריה: עכשיו אני רוצה לספר לכם, יש טענה שאומרת מה עם סבסוד?
רחל עזריה: למה המדינה לא מסבסדת?
רחל עזריה: ואני רוצה לספר לכם מה קורה בירושלים ופה יש עניין שצריך לקחת אותו בחשבון.
רחל עזריה: הרשויות המקומיות התרגלו שהם יכולים לגזור קופון על חשבון הצהרונים.
רחל עזריה: ככה זה עובד.
רחל עזריה: אגב, אנחנו המדינה - - -
יפעת שאשא ביטון: הלוואי שהיה רק הצהרונים, אנחנו רואים עושים את זה גם - - -
רחל עזריה: במקומות אחרים, אבל בצהרונים זה מאד בולט.
רחל עזריה: במקומות אחרים בעולם, גם אם משלמים סכום – ויש מקומות שמשלמים קצת פחות, יש מקומות שמשלמים סכום דומה – אבל הכל זה ביחס לסבסוד של המדינה.
רחל עזריה: פה יש לנו תופעה מאד חריגה.
רחל עזריה: כי את הבוקר המדינה מסבסדת ב-100%.
רחל עזריה: מה נו?
<קריאה: הגזמת קצת.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו יודעות שזה לא במאה אחוז.
רחל עזריה: מה, הגזמת.
רחל עזריה: דמי שכלול?
איילת נחמיאס ורבין: אוי, תעשי לי טובה – דמי שכלול?
איילת נחמיאס ורבין: תעשי לי טובה.
רחל עזריה: על הבוקר?
איילת נחמיאס ורבין: תשלומי הורים בארץ זה מזעזע.
איילת נחמיאס ורבין: לא, רחל, את - - -
רחל עזריה: על הבוקר.
רחל עזריה: על הגנים.
יפעת שאשא ביטון: לא משנה, יש סבסוד בהיקפים גבוהים בבוקר - - -
איילת נחמיאס ורבין: גם על הגנים.
יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין - - -
איילת נחמיאס ורבין: אני מתנצלת, אבל היא - - -
רחל עזריה: לא, יושב פה חבר סיעתך ש - - -
איילת נחמיאס ורבין: חבר סיעתי עבד מאד מאד קשה על כך שיהיה חוק לימודים חינם החל מגיל 3, אבל מה לעשות, הוא הצליח להגיע לגיל 3 בלי החינם, זה הכל.
איילת נחמיאס ורבין: בלי החינם.
רחל עזריה: אני פעם שילמתי 800 שקלים טבין ותקילין כל חודש ואני לא משלמת אותם יותר.
רחל עזריה: אני משלמת את ה-300 שקלים בתחילת השנה - - -
איילת נחמיאס ורבין: אז אנחנו נדבר.
איילת נחמיאס ורבין: אני לא רוצה להפריע לך.
אורי מקלב: אבל רחל, זה - - - הורים.
יפעת שאשא ביטון: חברים, זה לא הדיון.
איילת נחמיאס ורבין: שיסבירו לך כמה חינם זה - - -
יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, זה לא הדיון.
יפעת שאשא ביטון: זה דיון חשוב כשלעצמו, אוקיי?
יפעת שאשא ביטון: בואו רגע נתמקד בצהרונים.
איילת נחמיאס ורבין: סיימתי.
רחל עזריה: זה ממש, אני מצטערת, יש פה את הבוקר - - -
אורי מקלב: משרד החינוך זה לא - - - זה לא חינם.
רחל עזריה: סליחה, אני מדברת.
רחל עזריה: יש פה את הבוקר מהשעה שבע וחצי עד השעה שתיים, שהוא באחריות שלש המדינה ולגביו הוא ב-90 ומשהו אחוז חינם.
יפעת שאשא ביטון: מסובסד בצורה משמעותית, אוקיי.
רחל עזריה: מסובסד בכמעט 100% ואנחנו כמעט ולא משלמים על השעות האלה.
רחל עזריה: ואז מגיעים לשעה שתיים, וכיוון שיודעים - - -
<קריאה: זה מתהפך.
רחל עזריה: זה מתהפך, זה אפס סבסוד.
רחל עזריה: ולא רק שזה אפס סבסוד, בעיני הסיפור המרכזי הוא שגם כשהמדינה מסבסדת, הרשויות המקומיות לא מסוגלות להניח את הידיים על השולחן והן כאילו לוקחות את הכסף.
רחל עזריה: וראינו את זה – בערים שבהן אין סבסוד אנחנו רואים את זה בצורה דרמטית, שכ-300 שקלים בחודש הרשות המקומית גוזרת קופון, אבל גם בירושלים, כשהמדינה שפכה כסף ושמה הרבה מאד כסף, עשרות מיליוני שקלים על הצהרונים בירושלים, עדיין הרשות המקומית גוזרת קופון.
רחל עזריה: וזה בעצם אומר שבעיני הסיפור המרכזי הוא איך אנחנו מבהירים - - -
יפעת שאשא ביטון: אמרתי, הפכו את זה לעסק כלכלי על הגב של ההורים.
יפעת שאשא ביטון: מנצלים את החולשה.
רחל עזריה: איך אנחנו מבהירים לרשות המקומית שאי אפשר לגבות שום דבר, שכל הכסף - - -
מסעוד גנאים: את מדברת על אחר הצהרים?
רחל עזריה: על אחר הצהרים, על הצהרון.
איילת נחמיאס ורבין: על הצהרון, החל משתיים וחצי, כן, כן.
רחל עזריה: זה לא יכול להיות שירות שהרשות המקומית גוזרת עליו קופון.
רחל עזריה: כי היום, כמו שראינו, אחוז תעסוקת הנשים קפץ בצורה דרמטית.
רחל עזריה: גם אחוז תעסוקת הגברים הוא גבוה ואנחנו רואים שהפער בין שעות העבודה לשעות הלימודים, מכריח את כולם להשתמש בשירות של הצהרונים.
רחל עזריה: ואם בעבר השירות של הצהרונים היה רק להורים – אימהות עובדות מה שקראו – וצריך לעודד אימהות לעבוד, היום זה בעצם שירות שהוא לכולם.
רחל עזריה: ואנחנו צריכים לוודא - - -
יפעת שאשא ביטון: חברים, צהרונים זה לא מותרות.
יפעת שאשא ביטון: זה צריך להיות ברור כאן.
יפעת שאשא ביטון: צהרונים זה לא מותרות.
אורי מקלב: נכון, נכון.
רחל עזריה: והסיפור הזה, שבעצם הרשות המקומית גוזרת קופון כי היא יודעת שהבוקר מסובסד ואנחנו ראינו את זה בצורה מאד משמעותית, שברגע שהגנים הפכו להיות מסובסדים, בשנה הבאה העלות של הצהרונים קפצה ב-300 שקלים.
רחל עזריה: זה בדיוק זה.
רחל עזריה: הם יודעים.
רחל עזריה: כאילו יש הכנסה פנויה - - -
איילת נחמיאס ורבין: כן, רחל, אני אמרתי אפס רווח.
איילת נחמיאס ורבין: אני אמרתי אפס רווח.
רחל עזריה: הם כאילו יודעים שיש הכנסה פנויה ולכן הסכום קפץ בצורה דרמטית.
רחל עזריה: אז בעיני זה הדבר הכי חשוב ואנחנו נעבוד על זה ביחד, כדי לוודא שהרשויות המקומיות לא יכולות לגזור קופון, לא משנה אם זה מסובסד או לא מסובסד.
רחל עזריה: הרשות המקומית חייבת להבין שזה שירות שצריך לתת לתושבים בלי יכולת לגזור קופון, מה שאגב לא ראינו בשום מקום, ועברנו – רותם היועצת שלי עברה על אין ספור מדינות.
רחל עזריה: לא מצאנו שום מקום שבו איזו שהיא רשות מקומית גוזרת קופון.
רחל עזריה: לא ראינו את זה בשום מקום בעולם, זו המצאה ישראלית.
איילת נחמיאס ורבין: אמרנו את זה כבר.
יפעת שאשא ביטון: זו תפיסת עולם חד משמעית.
איילת נחמיאס ורבין: זו תפיסת עולם, אבל תפיסת העולם הזאת לא קשורה בעיני, רק בשלטון המקומי.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חברת הכנסת רחל עזריה.
יפעת שאשא ביטון: אני כן רוצה לחדד את הנקודה שגם בה פתחנו: צהרונים זה לא מותרות ואני חושבת שזאת צריכה להיות נקודת המוצא של הדיון הזה בבואנו למצוא פתרון.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה התייחסות של עיריית ירושלים, ממש בשתי מילים ואחר כך חבר הכנסת מנואל טרכטנברג.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה התייחסות לדברים שנאמרו פה, לא עוד פעם את כל המסגרת.
יפעת שאשא ביטון: האם באמת אתה יכול להעיד על כך שלמרות שהוזרמו כספים לסוגיה הזו, בכל זאת עיריית ירושלים בחרה לגבות יותר ממחירי העלות.
<אהרון ליבוביץ: טוב.
<אהרון ליבוביץ: שמי אהרון ליבוביץ, אני חבר מועצה של סיעת ירושלמים, מחזיק תיק הגיל הרך בעירייה וכרגע נמצא בסוף מאבק של חודשיים סביב הצהרונים והמצוקה של מימון צהרונים בירושלים.
<אהרון ליבוביץ: זה לא סוד לאלה שעוקבים אחרי ירושלים, שראש העיר ואנוכי לא ראינו עין בעין במשך התקופה הזאת, גם לא תמיד ארגון ההורים, אבל אני רוצה לשתף אתכם בעיקר בחוויה, בחוויה של צהרונים קטנים שמאחדים אותם כדי לפתוח צהרון, יוצרים צפיפות בלתי נסבלת, שבה יש אפילו סכנה לילדים.
<אהרון ליבוביץ: ילד שנשכח בחוץ, במעבר מצהרון אחד לצהרון שני.
<אהרון ליבוביץ: ילד שנפלה לו שן בשעות הצהרון, כי הפיקוח לא היה.
<אהרון ליבוביץ: תקופה ארוכה מאד של חודשיים, שבה בעצם אף אחד לא לוקח אחריות.
<אהרון ליבוביץ: הדבר שבלט ביותר, בעיני כחבר מועצה וכאב לי ביותר, זה המקום שלא היה ברור וחד משמעי איפה הרשות צריכה להיות בסיפור הזה.
<אהרון ליבוביץ: וכאילו באמת התנהל מאבק, היו שאלות - - -
יפעת שאשא ביטון: הילדים הם של הרשות?
<אהרון ליבוביץ: היו שאלות קשות מאד - - -
יפעת שאשא ביטון: חברים, בבקשה, בלי דיונים צדדיים.
רחל עזריה: צהרונים עירוניים.
<אהרון ליבוביץ: מדובר כאן על צהרונים של ציל"ה, שעיריית ירושלים, שמנח"י מפעילה.
יפעת שאשא ביטון: הרשות צריכה להיות שם, נקודה.
<אהרון ליבוביץ: בשיתוף פעולה עם המנהלים הקהילתיים והמקום של המינהלים הקהילתיים בסיפור הזה והמקום של העירייה בסיפור הזה.
<אהרון ליבוביץ: בעצם הייתה כאן אמירה לא פשוטה, שהסיפור הזה זה בעיה של ההורים ושל ממשלת ישראל ותו לא, כשיש גורמים משמעותיים מאד, שידם בסיפור הזה, שחייבים לקחת את האחריות.
<אהרון ליבוביץ: וכאן אני כנבחר ציבור מדבר מבחינת החוויה של ההורים.
<אהרון ליבוביץ: ההורים שואלים האם הרשות באה לשרת אותי או האם הרשות באה לעשות את המינימום הנדרש כדי לאפשר למשהו לקרות ומהבחינה הזאת הסיטואציה הייתה בלתי אפשרית.
<אהרון ליבוביץ: עכשיו, אנחנו כרגע נמצאים במקום שלכאורה כללי המשחק משתנים ויש כרגע דיונים על הירידה של ירושלים לאזור סוציו אקונומי 3, להיכנס בתוך זה לתוך מימון מלא.
<אהרון ליבוביץ: כל הדברים האלה הם פחות רלבנטיים, כי גם בעיריות, שנמצאות באשכולות 1 עד 3, השאלה תמיד תהיה איפה העירייה בסיפור הזה.
<אהרון ליבוביץ: איפה הרשות בסיפור הזה, איפה האחריות שלה פשוט ואיפה גם השקיפות של הרשות.
<אהרון ליבוביץ: וכאן אני יכול לומר לכם שללא כל ספק בירושלים יש לבדוק איפה המנהלים הקהילתיים מרוויחים בסיפור הזה, יש לבדוק איפה העירייה נמצאת בסיפור הזה.
יפעת שאשא ביטון: כן, כל שרשרת המזון שיש בתהליך, חברים.
יפעת שאשא ביטון: יש שרשרת מזון אמיתית בבואנו להפעיל צהרונים.
יפעת שאשא ביטון: דיברנו על זה גם בנושא של הקייטנות.
יפעת שאשא ביטון: כולם גוזרים קופון על הגב של מי?
יפעת שאשא ביטון: של הילדים וההורים שלנו.
<אהרון ליבוביץ: אני רק רוצה לסכם ולהצטרף לאנשים שדיברו.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, במשפט.
<אהרון ליבוביץ: להצטרף למועצה לשלום הילד ולמקומות שמדברים על פניות הורים על איכות השירות, על איכות הצהרונים.
<אהרון ליבוביץ: חייבים כאן איזה שהוא מהלך של סטנדרטיזציה.
יפעת שאשא ביטון: זה הפיקוח שאנחנו מדברים עליו.
<אהרון ליבוביץ: של מה הציפיות, מה הפרמטרים, כדי שההורים והילדים יזכו לטוב ביותר.
רחל עזריה: רגע, אני חייבת לומר, בגני הבוקר יש מגבלה של 35 ילדים ופה מה שעיריית ירושלים עשתה, דחפה שני צהרונים, שזה הפך להיות 38 ילדים וכאילו להורים אין מה לעשות, כי אין שום כללים לשום דבר.
יפעת שאשא ביטון: ובתנאים לא תנאים.
<שושי סומך: ובפחות צוות מהבוקר.
רחל עזריה: ופחות יש צוות מהבוקר, נכון, בדיוק.
יפעת שאשא ביטון: ברשותכם רק, כדי שלא נהפוך את זה לאיזה שהוא דיון שאף אחד לא שומע כלום, אתה שאלת איפה הרשויות - אני רוצה לומר פה בצורה מאד נחרצת ואני מרגישה שיש לי זכות גם לומר את זה כמי שבאה משם, באה מהשלטון המקומי: רשות מקומית שלא לוקחת אחריות על הילדים שנמצאים ברשותה, בלשון המעטה, בלי להיות בוטה מדי – היא פשוט כושלת.
יפעת שאשא ביטון: כי בעיני זה פשע שרשות מקומית לא לוקחת אחריות על הילדים שנמצאים בתחום השיפוט שלה, וזה בלי להיכנס כרגע לאיפה המדינה ואיפה המקומות האחרים.
יפעת שאשא ביטון: ברור שכולנו צריכים להתגייס, אבל בראש ובראשונה מבחינתי הרשות היא האבא והאימא של מי שגר בתוך השטח שלה, וכשמדובר בילדים, אז כל שכן אנחנו חייבים להיות מגויסים.
יפעת שאשא ביטון: ואני אומרת את זה מתוך ניסיון ומתוך מי שהיה שם.
מנואל טרכטנברג: כן, תודה, גברתי יושבת הראש.
מנואל טרכטנברג: האמת שזה דיון שלי אישית כאוב מאד ואני רוצה להסביר.
מנואל טרכטנברג: לפני 5 שנים הגשנו את הדו"ח.
מנואל טרכטנברג: לפני 3.5 שנים בערך, הגנים לגילאים 3-4 התחילו לפעול במרביתם בכל רחבי הארץ.
מנואל טרכטנברג: לא העליתי על דעתי ש-5 שנים אחרי הגשת הדו"ח יהיה דיון כזה בכנסת על הצהרונים.
יפעת שאשא ביטון: הנה אנחנו כאן.
מנואל טרכטנברג: כאילו שהזמן עמד מלכת.
מנואל טרכטנברג: כאילו שאנחנו חזרנו אחרונה 5 שנים ויותר והנה אנחנו באותו מקום.
מנואל טרכטנברג: רבותי, זה לא יכול להיות.
מנואל טרכטנברג: זה לא יכול להיות.
מנואל טרכטנברג: מדינת ישראל של שנת 2016, כאשר אנחנו עברנו את ספרד בתוצר לאומי לנפש, כשאנחנו מתיימרים להיות אחת המדינות הכי מתוקנות בעולם, לפחות מבחינה כלכלית-חברתית ב-OECD, שעדיין מתקיים הדיון האלמנטארי הזה, שמתי ההורים ייקחו את הילד מאיפה לאיפה.
מנואל טרכטנברג: זה לא יכול להיות דבר כזה.
מנואל טרכטנברג: עכשיו אני רוצה להגיד לך משפט שאני חושב שהוא מאד משמעותי.
מנואל טרכטנברג: תראו, אני חושב שחלק מהאשמה היא בנו, במובן הבא: צריך למחוק מהלקסיקון את המושג צהרון.
מנואל טרכטנברג: יש לי חדשות בשביל כולם: הילד, הנכד שלי בן 3.5 שעכשיו נמצא במסגרת כזאת, בעצם הוציאו אותו מהצהרון בגלל מה שדובר כאן, קוראים לו רפאל, הוא חמוד לאללה, הוא לא משתנה בין השעה שתיים לשתיים ודקה.
רחל עזריה: לא חשבנו אחרת.
מנואל טרכטנברג: יש לי חדשות בשבילכם.
מנואל טרכטנברג: הוא אותו רפאל.
מנואל טרכטנברג: אותו ילד.
מנואל טרכטנברג: עם אותם צרכים ועם אותם רצונות והוא זקוק לטיפול.
מנואל טרכטנברג: הוא לא משתנה.
מנואל טרכטנברג: ובמדינת ישראל של שנת 2016 – רפאל בשעה שתיים ודקה הופך לייצור אחר, שהטיפול הוא אחר, הוא הרבה פחות טוב, בלשון המעטה, כי משתיים עד ארבע לך תדע, כבר העירייה, משרד החינוך, לא משנה מה, הרשויות של המדינה כבר מרימות ידיים.
איילת נחמיאס ורבין: מסירות ידיים.
מנואל טרכטנברג: רבותי, אני מציע, ועכשיו באמת זו הצעה אמיתית, אני רוצה שאנחנו נדחוף למשהו הרבה יותר רדיקאלי.
מנואל טרכטנברג: גן צריך להיות משבע וחצי עד ארבע.
מנואל טרכטנברג: אותה מסגרת.
מנואל טרכטנברג: אותו דבר - - -
יפעת שאשא ביטון: סליחה, עם כל הכבוד, אנחנו לא במגרש כדורגל.
מנואל טרכטנברג: כן, צריך לעשות התאמות לצוות, בוודאי.
מנואל טרכטנברג: צריך לעשות התאמה לתכנים, כן.
איילת נחמיאס ורבין: נכון, צודק.
יפעת שאשא ביטון: כן, דיברנו על הנושא של הטיפוח.
מנואל טרכטנברג: אבל לא יכול להיות ואני חושב שכל עוד שאנחנו נתפקשש בעניין הזה של הצהרון – מי, מה, מו, מה, מו - - -
איילת נחמיאס ורבין: מי משתתף.
איילת נחמיאס ורבין: כמה כסף.
מנואל טרכטנברג: לא נצא מזה.
מנואל טרכטנברג: הדבר האחרון שאפשר להגיד עלי, אני מקווה, שאני מפגין חוסר אחריות פיסקאלית.
מנואל טרכטנברג: אני מאד ער למגבלות הפיסקאליות.
מנואל טרכטנברג: ולכן מה שאני מציע לעשות, ויש מאחורי זה חשיבה, זה לא למחר בבוקר במכה אחת.
מנואל טרכטנברג: מדינת ישראל עם כל הצמיחה לא יכולה לעשות את זה, אבל תכנית חומש אמיתית, שהממשלה תאמץ ואולי הכנסת תאמץ.
מנואל טרכטנברג: ואני רוצה לאתגר אותנו.
מנואל טרכטנברג: אני רוצה לאתגר את עצמנו בזה שבחקיקה צריך לקבוע שחינוך חובה חינם לא נפסק בשעה שתיים אחר הצהריים, אלא עד – ואני לא יודע אם צריך לקבוע ארבע – צריך לקבוע עד לשעה שבממוצע שעות העבודה במשק מאפשרות זאת.
מנואל טרכטנברג: ורק אז אולי יהיה שיפור בהמשך.
איילת נחמיאס ורבין: מה שחינם זה חינם.
יפעת שאשא ביטון: הוא אמר את זה.
יפעת שאשא ביטון: הוא אמר ואני גם כתבתי את זה בדברים שלי בפתיחת הדיון.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתייחס בהחלט.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת.
יפעת שאשא ביטון: אסף, בבקשה.
<אסף שפרינגר: חן יכולה לדבר.
יפעת שאשא ביטון: שם מלא ומהיכן.
<חן כהן: חן גינון כהן מרמת גן.
<חן כהן: אמא של א', בכיתה א' בעיר רמת גן.
<חן כהן: אצלנו השנה, בנוסף לכל הבעיות שתוארו כאן, שהן למעשה הצעות שלנו, ההורים, אנחנו הולכים לישון איתן בלילה - - -
<יהודית גידלי: אני מבקשת ממך רק לא לנקוב בשמות, כי לא הטלנו חיסיון על פרטי ילדים.
<יהודית גידלי: תודה.
<חן כהן: אין שום בעיה.
<חן כהן: אצלו בעיר הוחלט השנה, בנוסף לכל הבעיות שאנחנו מתמודדים איתן ביום יום בכל הנוגע לצהרונים, להקים בחמישה בתי ספר שונים בעיר, מועדוניות ייחודיות לצד המועדוניות הרגילות.
<חן כהן: אותן כיתות ייחודיות עולות יותר כסף ויש בהן פעילויות העשרה וגם טיולים, שהתלמידים יוצאים בהם אל מחוץ לעיר.
<חן כהן: אנחנו במהלך החופש הגדול הסברנו לילדים הרכים שלנו, שעלו לכיתה א', למה הם יצטרכו ללבוש תלבושת אחידה לבית הספר ולמה אנחנו קונים להם לקלמר את כל הציוד הנדרש בצורה שהיא אחידה לחברים שלהם.
<חן כהן: ומתחילת השנה, במשך שלושה חודשים אנחנו נאלצים להתמודד עם שאלות נוקבות של הילדים שלנו, ששואלים למה החברים שלהם לכיתה, בשעה 12:30 נכנסים לכיתה אחרת - - -
יפעת שאשא ביטון: ב-12:30 כבר?
<חן כהן: כן, כן.
יפעת שאשא ביטון: זה גם סיפור שצריך לבדוק אותו.
יפעת שאשא ביטון: זה אופק חדש בתוך ה - - -
<קריאה: זה לא 14:00.
<קריאה: זה 12:30-13:00.
רחל עזריה: זה הנתונים.
רחל עזריה: הגנים עד 14:00.
איילת נחמיאס ורבין: גני ילדים במדינת ישראל היום מסתיימים בשעה 14:00.
יפעת שאשא ביטון: חלקם גם אפילו לפני.
יפעת שאשא ביטון: אני תיכף אפתח את הסוגיה הזו.
<חן כהן: כבר בשעה 12:30 החברים שלהם לכיתה נכנסים לכיתה אחרת, שבה מעבירים להם פעילויות העשרה, מכניסים להם חיות לכיתה.
<חן כהן: בימים מלאים, של חגים וכיוצא בכך, החברים שלהם לכיתה עולים לאוטובוסים ונוסעים לחוות סוסים, לחווה חקלאית, זוכים לקבל אקסטרות, שהחברים שלהם - - -
איילת נחמיאס ורבין: מה שנקרא שוויון הזדמנויות.
<חן כהן: לחלוטין, שוויון הזדמנויות בחינוך.
איילת נחמיאס ורבין: כן, ממש.
<חן כהן: ואנחנו ההורים, יושבים פה הרבה מלומדים ומכובדים ואנשי חינוך, שיסבירו לנו איזו תשובה אנחנו צריכים לתת לילדים שלנו על השאלה הזו.
<חן כהן: איזו תשובה הגיונית אפשר לתת לילד בכיתה א', ששואל למה החברים שלו זכאים לקבל את האקסטרות הנוספות אלה והם לא זכאים.
<חן כהן: לא נראה לי שיש תשובה הגיונית שאנחנו יכולים לתת לילדים שלנו.
<חן כהן: מדובר בהחלטה קטסטרופאלית.
<חן כהן: העסק הכלכלי הזה נעשה על הגב שלנו, ההורים - - -
יפעת שאשא ביטון: תיכף אני ארחיב לכם קצת על זה.
<חן כהן: לא רק שאנחנו קורסים תחת הנטל, אנחנו, גם האימהות וגם האבות, הולכים לישון בהרגשה נוראית, בהרגשה שאנחנו לא מספקים לילדים שלנו את הטוב ביותר והדבר הזה הוא פשוט קטסטרופה אחת מהלכת, כבר מזה שלושה חודשים.
<חן כהן: שלא לדבר על זה שזה נוגד גם כן את חוק זכויות התלמיד.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, משפט סיכום בבקשה, ואני אתייחס גם לנושא הזה.
<חן כהן: לא ברור לי איך מוסד חינוכי משלים, כי ככה אותה רשות מקומית מגדירה את עצמה – כמוסד חינוכי משלים – מקבל כזאת החלטה ללא שום ליווי פדגוגי, שום חשיבה עמוקה ובנוסף גם אותה רשות חינוך מקומית מודה בכך שלא נעשתה חשיבה מעמיקה על הדבר, והחל מהשנה הבאה - - -
יפעת שאשא ביטון: חן, משפט סיום בבקשה, כי אני חושבת שהרעיון הוא ברור.
<חן כהן: העניין הזה ישווה.
<חן כהן: אנחנו מבקשים שיהיה גילוי אחריות ציבורית לדבר הזה ויימצא פתרון הכי מהיר ומיידי לנושא.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חן.
יפעת שאשא ביטון: הסיפור של רמת גן, ואני מרשה לעצמי אפילו לומר את זה כאן בריש גלי, כי אני מטפלת בזה באופן אישי מזה תקופה, הוא סיפור אבסורד.
יפעת שאשא ביטון: גם פה, אם אני אנסה להיות עדינה עם הרשות המקומית ולומר אוקיי, הרשות יכולה להציע מגוון של שירותים בשעות מסוימות להורים וכל אחד בוחר, אבל כששמים שתי מסגרות שונות של ילדים שיוצאים מאותה כיתה, אחת ליד השנייה וכל אחד מקבל משהו אחר - - -
יפעת שאשא ביטון: זה פשוט שערורייה.
יפעת שאשא ביטון: זה ממש לשים שיקוף לילדים של מי מקבל מה ומי משלם כמה.
איילת נחמיאס ורבין: למי יש ולמי אין.
<חן כהן: זה גם נוגד את החוק.
יפעת שאשא ביטון: ובעיני זה שערורייתי.
יפעת שאשא ביטון: ראש העיר אמר שבשנה הבאה הוא ישווה את הנתונים.
יפעת שאשא ביטון: אני שלחתי לו מכתב דרישה שאין מה לחכות לשנה הבאה, התחלנו את השנה רק עכשיו, אחרי סוכות.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת שזה יקרה לאלתר.
יפעת שאשא ביטון: טלפונית הוא אמר שזה קורה כבר עכשיו.
יפעת שאשא ביטון: בפועל קיבלתי ממנו מכתב שזה יקרה רק שנה הבאה ואני עדיין נמצאת במאבק הזה.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזו הזדמנות של הוועדה לקרוא לראש עיריית רמת גן להשוות את התנאים של שתי המסגרות שנמצאות בסמיכות, כבר מחר בבוקר.
יפעת שאשא ביטון: אם הוא לא עשה את זה אתמול, אז שזה יהיה כבר מחר בבוקר.
רחל עזריה: ואפילו יותר בטוח שאפשר לעשות גם את המסגרת היקרה יותר, עם יותר שיעורים - - -
יפעת שאשא ביטון: וללא עלות כספית.
יפעת שאשא ביטון: זאת הייתה ההתחייבות שלו.
רחל עזריה: רגע, שנייה.
רחל עזריה: אפשר להעביר אותה שישלמו את הסכום הנמוך יותר ובטוח אפשר לתת את השירות היקר יותר.
רחל עזריה: כי הרווח שגוזרים זה בטח בדיוק אותו פער.
רחל עזריה: אני רוצה לומר לך, לאימא: כאילו כל הזמן מנסים לגרום לנו, ההורים, להרגיש שאנחנו לא מספיק טובים ושאנחנו לא נותנים מספיק לילדים שלנו.
רחל עזריה: ועל העצב זה ועל השריר הזה, זה מה שעושים בעירייה.
רחל עזריה: פורטים לכם על העצב הזה.
רחל עזריה: אבל את צריכה לדעת ואני חושבת שכל הורה צריך לדעת, שאנחנו עושים את הטוב ביותר שאנחנו יכולים ואנחנו מגדלים את הילדים שלנו בצורה מצוינת והאנשים שמנסים לפרוט על העצבים האלה, זה בדיוק המקום שהוועדה מתערבת כדי לא לתת לאנשים לעשות את זה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חן.
יפעת שאשא ביטון: ואני מקווה שראש העיר ייעתר לפנייה ולפניות הרבות שלי באופן אישי ויתקן את זה לאלתר, ללא תוספת תשלום.
יפעת שאשא ביטון: זה גם מה שהוא התחייב בשיחות אישיות שלי איתו.
יפעת שאשא ביטון: נמצא איתנו פיני קבלו, מרכז השלטון המקומי.
יפעת שאשא ביטון: אשמח להתייחסות שלך גם בהיבט של האחריות של הרשויות המקומיות בסיפור הזה.
<פנחס קבלו: תראו, הרשויות המקומיות נכנסו לנושא של הצהרונים לא בחוק.
<פנחס קבלו: אין שום חוק שמחייב רשות מקומית לנושא של צהרונים.
<פנחס קבלו: המדינה - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל רשות מקומית מתוקף היותה רשות צריכה לתת מענה.
<פנחס קבלו: המדינה מתנערת מאחריות.
<פנחס קבלו: כל שנה בחוק ההסדרים היא צריכה לעשות יום לימודים ארוך והיא דוחה את זה.
איילת נחמיאס ורבין: נכון, יום לימודים ארוך והיא דוחה את זה.
איילת נחמיאס ורבין: צודק.
<פנחס קבלו: והיא מגלגלת את זה לרשויות המקומיות.
<פנחס קבלו: וכשהרשויות המקומיות עושות, אז יש תמיד טענות נגד ראש עיריית רמת גן ולמה המחירים גבוהים.
<פנחס קבלו: לכן שהמדינה תיקח אחריות.
יפעת שאשא ביטון: לא, אבל אם הרשויות המקומיות עושות את זה, אז שתעשנה את זה בצורה הגונה.
רחל עזריה: אבל גם כשהמדינה מסבסדת הרשות המקומית גוזרת קופון.
איילת נחמיאס ורבין: רגע, אמרת דברי טעם.
איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לכם, אני חושבת שזאת טעות ושזאת תקלה מאד מאד גדולה, שחוק יום לימודים ארוך נדחה כל פעם היישום שלו ואני אגיד לכם משהו אחר.
איילת נחמיאס ורבין: אם המדינה חושבת שחוק יום לימודים ארוך, שכשהוא נחקק היה חוק מתאים והיום הוא לא רלבנטי, שתבוא ותציג - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל איילת, אני רוצה רגע לומר לך משהו.
איילת נחמיאס ורבין: רגע, שתבוא ותציג - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אני בכוונה עוצרת אותך.
איילת נחמיאס ורבין: רגע, אני רק מסיימת את המשפט.
איילת נחמיאס ורבין: שתבוא ותציע פתרון חלופי.
איילת נחמיאס ורבין: הוא לא טועה בעניין הזה.
יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, אני מוכרחה לשים את זה פה על השולחן.
יפעת שאשא ביטון: באמת עכשיו אני אומרת: יש פה שני ערוצים נפרדים.
יפעת שאשא ביטון: יש פעם אחת את הדרישה שלנו מהמדינה לבוא ולקדם את הנושא הזה של יום לימודים ארוך.
יפעת שאשא ביטון: זה ערוץ אחד ואנחנו יודעים שהוא לא יקרה מחר בבוקר ואנחנו צריכים לקדם אותו.
איילת נחמיאס ורבין: אבל כולל - - -
יפעת שאשא ביטון: רגע, סליחה, רגע.
יפעת שאשא ביטון: אבל לבוא כל פעם ולהגיד אם תתנו לנו כסף נעשה את זה כמו שצריך, זה כאילו לבוא ולומר זה לא בסדרי העדיפויות שלי ו - - -
איילת נחמיאס ורבין: לא, יפעת, המדינה חוקקה את החוק הזה.
יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, אני ממש מבקשת כשיושבת ראש הוועדה להשלים משפט.
יפעת שאשא ביטון: מה שאנחנו עושים עכשיו בניסיון שלנו לבוא ולהגיד – המדינה, המדינה, המדינה, סבסוד, סבסוד, סבסוד, זה להגיד אני כרגע לא מטפל בבעיה הזו ואני לא רוצה לפתור אותה.
יפעת שאשא ביטון: ואני אומרת שוב, אנחנו מדברים על שני ערוצים נפרדים.
יפעת שאשא ביטון: פעם אחת כן צריך לטפל ביום לימודים ארוך, אני מסכימה איתך לגמרי.
יפעת שאשא ביטון: פעם שנייה אגב צריך לבדוק את כל הנושא של אופק חדש שאמור לתת יותר שעות בתוך בתי הספר.
יפעת שאשא ביטון: חברה, ממה שאני שומעת פה, אופק חדש לא מיושם כהלכתו.
יפעת שאשא ביטון: שמישהו ייכנס ויבדוק פנימה מה קורה.
יפעת שאשא ביטון: הוא לא מיושם כהלכתו.
יפעת שאשא ביטון: כי אם גנים או בתי ספר מסיימים בשעה 12:30-13:00, הוא לא מיושם כהלכתו, נקודה.
יפעת שאשא ביטון: דבר נוסף זה באמת הנושא של מה קורה בכאן ועכשיו.
יפעת שאשא ביטון: ובכאן ועכשיו שכן - - -
איילת נחמיאס ורבין: הגשנו חוק לפיקוח על מחיר הצהרונים.
איילת נחמיאס ורבין: בגלל זה מיכל ואני הגשנו את החוק לפיקוח על הצהרונים.
איילת נחמיאס ורבין: אין ברירה.
יפעת שאשא ביטון: בכאן ועכשיו, יחד עם חוק פיקוח על מחיר הצהרונים ויחד עם החוק שאני מגישה על פיקוח על צהרונים בכלל, שיהיה גם ברמה המקצועית, יש פה את העניין של הרשויות המקומיות.
יפעת שאשא ביטון: ואמרתי, צהרונים זה לא מותרות.
יפעת שאשא ביטון: הרשות המקומית צריכה לראות את עצמה כמי שרוצה לתת את השירותים האלה לאזרחים שלה, לתושבים שלה.
יפעת שאשא ביטון: ולכן אם היא מפעילה צהרונים, היא צריכה לעשות את זה באפס רווח.
יפעת שאשא ביטון: אני לא אומרת לה להוציא מכיסה.
יפעת שאשא ביטון: לא באתי לרשות המקומית וביקשתי ממנה תממני את זה במקום המדינה.
יפעת שאשא ביטון: באתי לרשות המקומית אמרתי – אתם נותנים את המענה הזה – תנו אותו כמו שצריך, אל תעשו את זה על הגב של ההורים והילדים ותגזרו את הקופון.
רחל עזריה: על הרווח.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו בבקשה, מהמקום הזה, אני אשמח שתמשיך להתייחס.
<פנחס קבלו: כן, אני מסכים איתך.
<פנחס קבלו: תראי, הרשויות המקומיות בעצם נבחרות על ידי התושבים שלהן והן צריכות לתת להם באמת את כל מגוון השירותי הנדרשים.
<פנחס קבלו: ובעיקר במדינה שאנחנו מעודדים יציאה לעבודה, אם זה במגזרים ולהוצאת נשים הביתה - - -
יפעת שאשא ביטון: מהבית, לא הביתה.