GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מסעוד גנאים: הביתה, זה לא חוזרת.
<פנחס קבלו: ואני גם רואה את התקופה.
<פנחס קבלו: אצלי הילדים גדלו ואני רואה את ארבעת ילדי עכשיו איך הם מתרוצצים ואיך הם - - -
רחל עזריה: מג'נגלים.
<פנחס קבלו: נעים בכבישים עם הפקקים ונלחצים ויוצרים דאגה גדולה מאד להורים, עקב זה שהם חייבים להגיע כי סוגרים וצריך לקחת את הילדים.
<פנחס קבלו: יש פה מגוון רחב מאד של נושאים, ובאמת אני חושב שהדיון הזה מתקיים ומחר הוא מתקיים בוועדת העבודה והרווחה.
יפעת שאשא ביטון: הוא לא מתקיים מחר.
רחל עזריה: לא, לא, מחר זה על האוכל ובזה הגענו להסדרה.
<פנחס קבלו: וגם ועדת החינוך דנה בזה.
<פנחס קבלו: ולכן יש לזה חשיבות.
<פנחס קבלו: אנחנו מוכנים להרים יחד עם המדינה את הכפפה הזאת.
<פנחס קבלו: אנחנו מוכנים לחפש את הדרך איך לעשות את זה הכי טוב, איך לעשות את זה הכי זול.
<פנחס קבלו: אין לנו שום דרך באמת - - -
יפעת שאשא ביטון: מה הבעיה?
יפעת שאשא ביטון: למה אתה צריך את המדינה בזה שאתה תפעיל צהרון בלי לגזור רווח על ההורים?
יפעת שאשא ביטון: אני לא מצליחה להבין איפה המדינה קשורה פה לסיפור הזה.
יפעת שאשא ביטון: חוץ מזה שצריך לפקח עליכם.
<פנחס קבלו: אני לא יודע כמה רשויות עושות את זה.
יפעת שאשא ביטון: הרבה מאד.
<פנחס קבלו: אני אומר לך שסביב הצהרון יש מגוון נוסף של הוצאות.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו לא מדברים על החוגים האקסטרה.
מסעוד גנאים: אבל הם גם מרוויחים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על הצהרונים.
איילת נחמיאס ורבין: מדברים על הבסיס, על השירות הבסיסי.
איילת נחמיאס ורבין: השירות הבסיסי, ככל הנראה, מכל הבדיקות שאנחנו עשינו, עולה כ-650 שקלים ורוב הרשויות המקומיות גובות מחיר - - -
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, בואו ניתן לו להשלים את הדברים.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, פיני.
<פנחס קבלו: אני אשמח.
<פנחס קבלו: אני מוכן לבדוק את זה.
<פנחס קבלו: אנחנו נעשה איזו שהיא בדיקה ברשויות ומדוע זה קורה.
<פנחס קבלו: אני אבקש מיושב הראש באמת להוציא חוזר בעניין הזה, לבדוק באמת למה הרשויות צריכות לקחת יותר, בזמן שזה שירות שניתן.
יפעת שאשא ביטון: שירות בסיסי.
<פנחס קבלו: אנחנו בעד התושבים.
<פנחס קבלו: אנחנו לא נגד התושבים.
<פנחס קבלו: כל דבר שקורה, זה 260 רשויות, יש תמיד כאלה שמחפשות ותמיד הן אלה שעולות כאן על השולחן בגלל שהן מייקרות, אבל ברוב הרשויות אני חושב שלא גוזרים קופונים ועושים את זה ויש רשויות שאפילו מסבסדות מעבר לזה ולכן צריך להסתכל גם על אותם- - -
יפעת שאשא ביטון: אגב, דווקא במקומות החלשים יותר, שם הם עושים את המקסימום, שזה אבסורד.
יפעת שאשא ביטון: פיני, אני רוצה שני דברים.
יפעת שאשא ביטון: ראשית, תודה על הדברים ואני שמחה שאתה מוכן להירתם וכן להיכנס לעובי הקורה בנושא הזה.
יפעת שאשא ביטון: אני פתחתי את הדיון בכך שיש רשויות מקומיות שבכלל מסרבות לחשוף את הדו"חות הכספיים והמאזנים של עלויות הצהרונים לרשויות אל מול מה שהם דורשים מההורים לשלם.
יפעת שאשא ביטון: נמצא פה מרכז המחקר והמידע של הכנסת והוא כבר נרתם לסוגיה הזו.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת מכל מי שזה בסמכותו, כולל ממך, לדרוש מהרשויות לשתף פעולה ולהעביר את הנתונים למרכז המחקר והמידע של הכנסת, כדי שהוועדה תוכל לקבל דו"ח כספי.
<פנחס קבלו: אנחנו משתפי פעולה יוצאים מן הכלל בדברים האלה.
<פנחס קבלו: כן.
מסעוד גנאים: כן, תודה גברתי יושבת הראש.
מסעוד גנאים: אני חושב שהדיון הוא חשוב מאד.
מסעוד גנאים: אני מצטרף לכל חברי ולכל אלה שאמרו שהעניין של הצהרונים הוא לא מהמותרות, אלא נהפך לדבר חיוני ומצרך חשוב מאד בחיים המודרניים שלנו.
מסעוד גנאים: זה למען התלמידים ולמען ההורים העובדים.
מסעוד גנאים: זה אחד.
מסעוד גנאים: שניים, אני מסייר ביישובים הערביים ובמועצות וברשויות.
מסעוד גנאים: לצערי הרב, על הממשלה לפקח טוב טוב על כל החלטה ועל כל תכנית, כי בסוף מי שקובע זה מי שמבצע ומי שמבצע זאת הרשות.
מסעוד גנאים: וכאשר אני רואה שכל רשות עושה דין לעצמה, מרוויחה מה שהיא רוצה, ואל תשכחו שהרשויות נהנות גם מדבר חשוב מאד, אני יודע את זה מקרוב: זה העסקה יותר.
מסעוד גנאים: הם מעסיקים יותר מורות והופכים את זה שכל ראש רשות רוצה להעסיק מי שהוא רוצה.
מסעוד גנאים: אני גם מרגיש טוב בזה, משום שיש לנו למשל במגזר הערבי הרבה מורות שאין להן עבודה, אבל גם ראש העירייה נהנה מזה שהוא מספק איזו עבודה לאנשים שלו, לאלה הקרובים שלו.
מסעוד גנאים: אני חושב שעניין הצהרונים הוא חלק מיישום התביעה שלנו על אחריות המדינה על כל החינוך מ-א' עד תו, ובאמת כאשר אומרים שהוא חינם, הוא צריך להיות חינם בפועל ולא רק כסיסמה, משום שבשטח הוא לא כזה.
<ענבל אביב-דגן: ענבל אביב מויצ"ו ישראל.
<ענבל אביב-דגן: אנחנו מפעילים כ-120 צהרונים בגבעתיים ובתל אביב ובנוסף לעלות, שהיא מדוברת פה רבות, יש הרבה סוגיות שאנחנו נתקלים בהן, שהן מהותיות יותר מהעלות.
<ענבל אביב-דגן: כי מסתבר שההבדל בין שעה שתיים לבין מה שקורה משמונה עד שתיים, הוא לא רק העלות של המסגרת, אלא באמת כמו שאמר חבר הכנסת טרכטנברג, נראה שבשעה שתיים ילדים הופכים למשהו אחר.
<ענבל אביב-דגן: ואם ילדים מקבלים סיוע כי יש להם קשיים התפתחותיים או רגשיים, אז הם מקבלים סיוע בשעות הבוקר ובשעות הצהרון פתאום הם לא זכאים לאותו סיוע.
<ענבל אביב-דגן: ואם יש ילדים עם בעיות רפואיות, כמו ילדים עם אלרגיות מסכנות חיים, שדובר עליהן רבות, אז הם זכאים לסייעת בשעות הבוקר, אבל בשעות הצהרון ההורים צריכים לשאת גם בנטל של עלות הסייעת ולא רק בנטל של עלות הצהרון.
<ענבל אביב-דגן: ודברים נוספים כמו הכשרה של הצוות והמעמדות בין הצוות של הבוקר לבין הצוות של הצהריים.
<ענבל אביב-דגן: עד שיהיה יום לימודים ארוך, אנחנו חושבות שצריך להסדיר איזה שהוא מנגנון שמסתכל ומתכלל את כל שעות הלימודים שהילד נמצא משבע וחצי עד ארבע וחצי או חמש, לאורך כל שעות היום.
יפעת שאשא ביטון: כשמבחינת החוק יום הלימודים מסתיים בשתיים, לצורך העניין.
יפעת שאשא ביטון: אז זה כביכול לא חל על השעות האלה, אבל אני מסכימה, זה חלק מהערוצים שאמרנו שצריך לפעול, כי ברגע שיום לימודים ארוך יהיה עד ארבע, אז מן הסתם כל מגוון השירותים שציינת יימשך גם לשעות האלה.
<ענבל אביב-דגן: נכון.
<ענבל אביב-דגן: ואם מדברים על פיקוח, אז זה לא רק פיקוח שיקבע סטנדרטים, אלא שיקבע גם זכאויות של מה הילד זכאי בתוך הצהרון.
<ענבל אביב-דגן: ואם הוא זכאי לסיוע בשעות הבוקר, כמו ילדים עם עיכובים התפתחותיים או בעיות אחרות ובעיות רפואיות, שיהיה זכאי לאותו דבר גם בשעות הצהרון, ובטח לא להטיל את זה כנטל כספי נוסף על ההורים.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה ענבל.
יפעת שאשא ביטון: ליעד, ממש אבל במשפט, כי אתה מתייחס גם לסוגיית רמת גן, נכון?
<ליעד אילני: כן, תודה.
<ליעד אילני: משפט קצר.
<ליעד אילני: ליעד אילני, חבר מועצת העיר רמת גן.
<ליעד אילני: באמת אני שומע את הדברים הברורים והחד משמעיים שיצאו פה מהוועדה לראש עיריית רמת גן ויש לי הצעה בשבילך, כבוד יושבת הראש.
<ליעד אילני: ראש עיריית רמת גן הוא במקרה גם יושב ראש הדירקטוריון של חברת מפעלי בית עמנואל, היא אותה חברה שמנהלת את המועדוניות ואת הצהרונים.
יפעת שאשא ביטון: מדהים אותי כל פעם מחדש הסיפור שם.
<ליעד אילני: אז בואי אני ארחיב לך ממש בקצרה.
<ליעד אילני: הוא גם במקרה נבחר בבחירות האחרונות על הרקע של איש חינוך.
<ליעד אילני: הוא ניהל במשך שנים את תיכון בליך.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אבל אנחנו לא מנתחים אותו כרגע.
יפעת שאשא ביטון: מה שמפריע לי זה ההתנהלות שלו לגבי הצהרונים.
<ליעד אילני: אני לא מנתח אותו, גברתי יושבת הראש, אני אומר דבר כזה: הוא יושב ראש ועדת החינוך של השלטון המקומי.
<ליעד אילני: יכול להיות שיש משהו שהוא יודע שאנחנו לא יודעים והיה חשוב לזמן אותו לדיון כאן בוועדה הזו, לשמוע ממנו מה הוא רואה שאתם ואנחנו לא רואים.
<ליעד אילני: אני רק רוצה בנקוד אחת, דיברתם הרבה על הרווחים של העיריות בנושא הזה של הצהרונים.
<ליעד אילני: אני רוצה לתת למר פיני קבלו איזה שהוא רעיון, לפחות מרמת גן.
<ליעד אילני: חברת מפעלי בית עמנואל אמורה לנהל באמת צהרונים ומועדוניות.
<פנחס קבלו: יושב ראש ועדת החינוך של מרכז השלטון המקומי זה ראש העיר שלכם.
רחל עזריה: כן, זה מה שהוא אמר.
רחל עזריה: הוא כרגע אמר.
<ליעד אילני: אני יודע.
<ליעד אילני: את זה אני אומר, אולי הוא יכול ללמד אותנו משהו שאנחנו מפספסים.
<ליעד אילני: אבל לצורך העניין, באותה חברה, אני יכול לדבר רק על מה שקורה ברמת גן, אני אספר לכם לאן הולך הרווח.
<ליעד אילני: הוא הולך הרבה פעמים כדי לממן כל מיני תפקידים - - -
יפעת שאשא ביטון: ליעד, ליעד, לא, לא, רגע.
יפעת שאשא ביטון: אני כרגע לא נכנסת באמת ואני גם לא רוצה להפוך את זה לדיון פוליטי ואני רוצה לומר לך משהו.
<ליעד אילני: אתם אומרים גובים מאיתנו כסף - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, שנייה, ליעד, אני ממש מבקשת, תעצור שנייה.
יפעת שאשא ביטון: אני אגיד לך בכנות, לא מעניין אותי לאן הולך הכסף.
יפעת שאשא ביטון: שיגיד לי שהוא עושה בזה פעילויות נוספות לילדים.
יפעת שאשא ביטון: משום שהתפיסה הבסיסית היא שצהרונים זה לא מותרות, הוא לא אמור להרוויח עליכם כלום.
רחל עזריה: שקל.
<ליעד אילני: נכון.
יפעת שאשא ביטון: הוא צריך לתת את השירות הזה במחיר עלות.
<ליעד אילני: בעיני חשוב לשים את זה על השולחן, כי אז זה מייתר את הטענה שהמדינה צריכה לבוא ולתת כסף.
יפעת שאשא ביטון: לא, לא, את זה תשימו ברמת גן על השולחן.
יפעת שאשא ביטון: פה מה שחשוב לי זה הילדים וההורים וחשוב לי שהם יקבלו את השירות הזה בלי שגוזרים עליהם קופונים.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה ליעד.
<פני רבינוביץ: טוב, אז אני אספר מהחיים שלי.
<פני רבינוביץ: יש לי שלושה בנים – 16, 6 ושנתיים.
<פני רבינוביץ: בעשר השנים האחרונות באתי מהפריפריה, אני גרה בשתי רשויות חזקות, שאת שמן לא נגיד.
<פני רבינוביץ: כשהבן שלי הגדול נכנס לכיתה א', מאחר שגם התנהלות ולא רק עלויות – ואני אספר על שתיהן - - -
יפעת שאשא ביטון: רק בלי שמות, בסדר?
<פני רבינוביץ: לא, בלי שמות.
<פני רבינוביץ: אמרתי.
<פני רבינוביץ: הוא פשוט ברח לכביש פעמיים מצהרון בית ספרי.
<פני רבינוביץ: מהטראומה פשוט עזבתי את העבודה באותו רגע.
<פני רבינוביץ: נוצר לי חור.
<פני רבינוביץ: המשכנו הלאה.
<פני רבינוביץ: 10 שנים אחר כך הבן השני שלי - הצהרון הבית ספרי בעיר שבה אני גרה עולה 1,160 שקלים – צהרון בית ספרי.
<פני רבינוביץ: בשביל השקט הנפשי הפרטי שלי, אני מעדיפה לשלם עוד 300 שקלים ולשים אותו בצהרון פרטי.
<פני רבינוביץ: הייתי מעדיפה שזה יהיה מפוקח.
<פני רבינוביץ: הייתי מעדיפה שזה יהיה ברמה עירונית, ברמה של משרד החינוך, אבל אין כזה.
<פני רבינוביץ: אני יודעת שברשות צפונית אחרת, אצל אחותי, הילדים ניקו את הכיתות, כי לא היה להם מה לעשות בזמן הזה.
<פני רבינוביץ: אף אחד לא מפקח על התכנים.
<פני רבינוביץ: כמו שאמרתי, זה נשמע שאני גרה בעיר חזקה ו-8 הלמ"ס וכל מה שקשור.
<פני רבינוביץ: ההורים שלי גרים בפריפריה, ההורים שלו גרים גם כן בפריפריה, אין מושיע.
<פני רבינוביץ: אני מתחילה עם א' ו-ט' – 4,450 שקלים תשלום לגן, לפעוט, בן שנתיים ו-1,450 שקלים - - -
יפעת שאשא ביטון: 4,000 שקלים לגן לחודש?
<פני רבינוביץ: 3,000 שקלים לגן, אפס עד שלוש.
איילת נחמיאס ורבין: כן, ברור, גן פרטי.
<ישראל אורדמנס: בתל אביב זה ככה.
יפעת שאשא ביטון: היא אמרה 4,000 שקלים.
<פני רבינוביץ: 4,450 שקלים סך הכל, יחד עם הצהרון ועוד תשלום לשכירות.
<פני רבינוביץ: 10,000 שקלים אנחנו מתחילים את החודש, בלי כלום.
<פני רבינוביץ: בלי כל מה שצריך מעבר.
<פני רבינוביץ: אז כן, יש תקרת זכוכית, רבותי.
<פני רבינוביץ: אין באמת מוביליות בין עירונית ואין שוויון הזדמנויות.
<פני רבינוביץ: ואני מתרגשת, כי הנושא באמת מצער.
יפעת שאשא ביטון: את צודקת אבל.
<פני רבינוביץ: וזהו, זה הסיפור שלי ושל עוד הרבה כמוני, אני מניחה.
יפעת שאשא ביטון: כן, זהו, זה בדיוק העניין, פני, שזה סיפור שמייצג קבוצה מאד גדולה של הורים ובשביל זה אנחנו כאן.
יפעת שאשא ביטון: בשביל לנסות לעשות את המלחמה הזו, כדי להכניס קצת שפיות לתוך הסיפור הזה.
יפעת שאשא ביטון: גם אם זה ייקח קצת זמן, אנחנו חייבים לצאת לדרך בעניין הזה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, פני.
יפעת שאשא ביטון: ממש, מי שמקבל עכשיו רשות דיבור, אז בכמה מילים, כי אנחנו לקראת סיום.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה ישראל ואחר כך גילה מלכובסקי.
<ישראל אורדמנס: אני אנסה לקצר, למרות שזה קשה.
יפעת שאשא ביטון: אתה תקצר.
<ישראל אורדמנס: קודם כל תודה ליושבת ראש הוועדה על העקביות ועל המעקב הצמוד בנושא הצהרונים.
<ישראל אורדמנס: הדיון היה אמור להיות גם בנושא משבר הצהרונים בירושלים וזה בוטל, על ידי זה שירושלים ירדה לאשכול 3, מה ששמענו ממחזיק תיק החינוך, אבל לצערנו, זה שירושלים ירדה לאשכול 3, זה אומר שהיא ענייה יותר, אבל לפחות יש תקציב לצהרונים.
<ישראל אורדמנס: אני אקצר.
<ישראל אורדמנס: אני לא אגע בנושא של ירושלים, למרות שיש לי הרבה מה לומר על זה מה שחבר המועצה, אהרון ליבוביץ אמר.
<ישראל אורדמנס: יש לך מזל שאני צריך לקצר.
<ישראל אורדמנס: בשבע השנים האחרונות התעסקתי רבות - - -
<חיים הלפרין: יש זיקה, אתה יודע.
<ישראל אורדמנס: הכל ברוח טובה.
יפעת שאשא ביטון: לא, בואו גם נשמור על כבוד.
<ישראל אורדמנס: בשבע השנים האחרונות עסקתי רבות בנושא הצהרונים, בעיקר בנושא צהרוני ציל"ה, לפני זה בצהרוני תמ"ת, גם בוועד ההורים של ירושלים, גם ברמה הארצית.
<ישראל אורדמנס: בהמשך למה שאמרה יושבת ראש הוועדה, חשוב לומר שזה לא מותרות, זה דבר הכרחי ולא יתכן שזה יעבור להיות מקור הכנסה לרשויות.
<ישראל אורדמנס: לפני שמדברים בכלל על פתרונות יצירתיים, כל הזמן, לכולם צריך להיות חוק יוח"א כאן.
<ישראל אורדמנס: זה הפתרון האמיתי.
<ישראל אורדמנס: לא שום דבר אחר.
<ישראל אורדמנס: חוק יוח"א הוא הדבר הנכון.
<ישראל אורדמנס: ועכשיו, מכיוון שצריכים להגיע לרמה הפרקטית, אני רוצה להגיע גם לפתרונות פרקטיים.
<ישראל אורדמנס: צהרון איכותי, המחיר המלא שלו צריך לנוע סביב 850 שקלים עד 950 שקלים, תלוי איזה דברים מוסיפים, כמו ימי קייטנה מלאים, כשמשרד החינוך לא עובד, אבל זה הגרוסו מודו של המחיר וזה שזה הגיע ל-1,100 שקלים ול-1,300 שקלים ול-1,400 שקלים – זה כתוצאה מזה שגני הבוקר נהיו בחינם, וזה לא צריך להיות שם.
<ישראל אורדמנס: מרווחים, נטו מרווחים, אין משחקים.
<ישראל אורדמנס: לפני שמדברים על הפתרונות לנושא מחירי הצהרונים, סליחה.
<ישראל אורדמנס: לאחר המחאה החברתית בשנת 2011 נגד יוקר המחייה, התקבלו שתי החלטות משמעותיות – חינוך חינם מגיל 3 והצהרונים מוזלים לאשכול 1 עד 3.
<ישראל אורדמנס: תקציב ציל"ה לבד קוצץ בשנים האחרונות – תקשיבו טוב – במעל חצי מיליארד שקלים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו דיברנו על תקציב ציל"ה.
<ישראל אורדמנס: רגע, שנייה.
יפעת שאשא ביטון: לא, ישראל, בוא, אנחנו - - -
<ישראל אורדמנס: אבל שנייה, זה בדיוק הפתרון.
יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה למחזר את הדיון.
<ישראל אורדמנס: אני לא ממחזר, כי זה הפתרון.
<ישראל אורדמנס: אם יש חצי מיליארד שקלים שקוצצו בתקציב ממשלתי במשרד החינוך, במשרד הכלכלה יש עוד תקציב של צהרונים של 100 מיליון שקלים שגם הוא לא מנוצל במקסימום, ונמצאת כאן לידינו מנהלת האגף של זה, איך פשוט ממשלה, שנבחרה על טיקט חברתי, חד משמעית, בדגש על הורדת יוקר המחייה למעמד הביניים, לא לאשכולות 1 עד 3, למעמד הביניים של אשכולות 4 ומעלה, לא לוקחת את התקציב שלא נוצל ובמקום להחזיר אותו לאוצר – כי הוא לא נוצל, כי לצורך העניין אשכולות 1 עד - - -
יפעת שאשא ביטון: הוא לא חוזר לאוצר.
יפעת שאשא ביטון: הוא הולך למשרד, לדברים אחרים.
יפעת שאשא ביטון: ישראל, בוא ניצמד.
יפעת שאשא ביטון: זה דובר פה.
<ישראל אורדמנס: לא מדויק.
<ישראל אורדמנס: רגע, אז אני אענה, שוב פעם.
<ישראל אורדמנס: אז במקום זה, רק כדי לסבר את האוזן למי שלא מבין, באשכולות 1 עד 3 הרוב ערבים וחרדים.
<ישראל אורדמנס: אין מנטאליות של צהרונים ולכן זה לא נוצל.
<ישראל אורדמנס: אז תיקחו את הכסף -- -
יפעת שאשא ביטון: אבל אני לא נכנסת לעניינים חברתיים, חברה - - -
<ישראל אורדמנס: רק שנייה, רק שנייה - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, ישראל, זה לא במקום.
<ישראל אורדמנס: רק שנייה.
<ישראל אורדמנס: תיקחו את הכסף הזה ובמקום לעשות איתו דברים אחרים, תנו אותו למעמד הביניים בחזרה.
<ישראל אורדמנס: תתנו אותו באשכולות האחרים.
<ישראל אורדמנס: תיקחו לדוגמא את מה שהשר דרעי עשה בקיץ האחרון.
<ישראל אורדמנס: הוא לקח אחריות.
<ישראל אורדמנס: זה לא התפקיד שלו להוריד את מחירי הקייטנות.
<ישראל אורדמנס: הוא בא ולקח אחריות, שם 30-40 מיליון שקלים לדעתי, ואמר לרשויות – רשות שתעמוד בתנאים שלי ותיתן קייטנות במחיר של 800 שקלים אם אני זוכר, אני אשים עוד 300 שקלים.
<ישראל אורדמנס: עדיין לא קיבלנו, אבל אני אשים 300 שקלים.
<ישראל אורדמנס: למה אי אפשר לעשות את זה פה?
<ישראל אורדמנס: תגידו לרשויות - - -
יפעת שאשא ביטון: ישראל, אני רוצה שהרשויות המקומיות תהיינה מסוגלות לתת את השירות הזה בלי להרוויח על הגב של ההורים ובלי שהם יצטרכו לעשות את הרווח ממקום אחר.
יפעת שאשא ביטון: אתה סוטה בדיון.
<ישראל אורדמנס: אבל הנה, זה בדיוק מה שאני אומר.
<ישראל אורדמנס: תגידו להן שלתת להן תכנית מקסימאלית של סדרגודל של 800 שקלים ואז גם להקל עוד יותר על ההורים.
<ישראל אורדמנס: לא רק להוריד את זה ל-800 שקלים, אלא את חצי מיליארד השקלים שקצצתם, תיקחו אותם ותתנו להורים עוד תקצוב של 400 שקלים ואז נגיע למחירים שפויים.
<ישראל אורדמנס: ניתן לעשות את זה.
<ישראל אורדמנס: אני רוצה להגיד עוד משהו.
יפעת שאשא ביטון: משפט אחרון, ישראל, לא לחזור על דברים שנאמרו פה.
<ישראל אורדמנס: בסדר.
<ישראל אורדמנס: שני משפטים.
<ישראל אורדמנס: אחד, הרשויות מתחמקות מלמסור את הנתונים.
יפעת שאשא ביטון: דיברנו על זה כבר.
<ישראל אורדמנס: ולא סתם.
<ישראל אורדמנס: אנחנו נחשוף, יש לנו את הדרכים לחשוף את זה.
<ישראל אורדמנס: יש שיר שאומר – הציבור מטומטם ולכן הציבור משלם.
<ישראל אורדמנס: לא עוד.
<ישראל אורדמנס: הציבור לא מטומטם, הוא יפסיק לשלם, גם אם זה אומר מחאת העגלות 2.
<ישראל אורדמנס: תודה.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה ישראל.
יפעת שאשא ביטון: גם על נושא הנתונים אנחנו כבר דיברנו וכבר יש לנו אפילו פתרון וערוץ לקבל את זה.
יפעת שאשא ביטון: גילה מלכובסקי, בבקשה.
<גילה מלכובסקי: קודם כל אני רוצה להיות לפה לעוד הרבה בעלויות.
יפעת שאשא ביטון: רק אני מבקשת שתגידי את מי את מייצגת, כדי שיהיה לפרוטוקול.
<גילה מלכובסקי: אני מייצגת גם את איגוד בעלויות, שזה למעלה מ-1,000 מסגרות, 30,000 ילדים מהמוכר שאינו רשמי באשכולות 1 עד 3, שזה סוציו אקונומי נמוך, ואנחנו יודעים כולם שההורים ששולחים, הם ההורים שחייבים ואפילו במחיר יקר מאד.
<גילה מלכובסקי: אני רוצה לחלוק על מה שנאמר קודם, שיש פיקוח על צהרוני ציל"ה ואני מדברת בתור מנהלת רשת ואני אומרת לכם, אין פיקוח על הצהרונים.
<גילה מלכובסקי: הצהרונים של ציל"ה הם במתכונת בייבי סיטר במקרה הטוב.
<גילה מלכובסקי: במקרה הגרוע – הפקרות והכתובת על הקיר.
יפעת שאשא ביטון: בואי תספרי לנו מה קורה אצלך, לפני שאנחנו מעבירים ביקורת על מסגרות אחרות, בלי שאני גורעת מדברייך.
<גילה מלכובסקי: אני רוצה לדבר אך ורק על מה שקורה אצלי וברשות
<גילה מלכובסקי: כם עוד מילה אחת.
<גילה מלכובסקי: בפן האישי אני אימא חד הורית שמגדלת 13 ילדים.
<גילה מלכובסקי: אני קיבלתי את התפקיד של בעלי, כשהוא נפטר לפני חמש שנים – את ניהול הגנים.
<גילה מלכובסקי: ביום שהצהרונים עברו ממשרד התמ"ת למשרד החינוך, נאלצתי, בעקבות מחדלים, להוציא את הילדים שלי מהצהרונים ושילמתי על שמרטפית באופן פרטי והילדים שלי לא ביקרו בצהרון.
<גילה מלכובסקי: והסיבה גם שאנחנו מדברים, שהפוטנציאל לא ממומש, זה הורים אחראים, שיש להם אפשרות כלכלית לממן שמירה פרטית, אז הם ממנים.
<גילה מלכובסקי: והורים שלא עובדים, משאירים את הילדים בבית והורים שעובדים על שכר מינימום, בהרבה מקרים מפקירים את הילדים שלהם וכולם יודעים את העובדות.
<גילה מלכובסקי: המקרה שאני הוצאתי את הילדים שלי מהצהרון, זה כי אני הגעתי עם הילדה שלי להעביר אותה מכתובת אחת לשנייה, כי הייתי צריכה את העבודה ואני רואה ילדה בת 16.
<גילה מלכובסקי: אני שואלת איפה הגננת?
<גילה מלכובסקי: הגננת הלכה.
<גילה מלכובסקי: זאת שהפעילה את הצהרון לא יכלה להגיע, היא שלחה את הבת שלה.
<גילה מלכובסקי: מי מפקח?
<גילה מלכובסקי: הבת שלה הסכימה להישאר.
<גילה מלכובסקי: וכשהבת שלי חזרה הביתה, זה היה בצדק.
<גילה מלכובסקי: אז אני אמא אחראית ואני עוד לא רוצה אסונות במשפחה, אז אני משלמת פרטי.
<גילה מלכובסקי: וברוך השם יש לי את האפשרות.
<גילה מלכובסקי: אבל הורים שאין להם את האפשרות - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל גם צריך להגיד שגם במקומות הפרטיים, חברה, בואו לא נהיה תמימים, דווקא שם, כשאין פיקוח, גם הדברים הם הרבה פעמים לפי - - -
<גילה מלכובסקי: נכון.
<קריאה: אבל על זה מדינת ישראל לא משלמת.
יפעת שאשא ביטון: לפי האינטגריטי של הבן אדם שמפעיל אותם.
<גילה מלכובסקי: עוד דבר שאני רוצה להגיד, זה השאלות - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, שלא יישמע שרק מה שפרטי פה הוא טוב והוא מפוקח, כי הרבה פעמים את ההפקרות הכי גדולה אנחנו רואים שם.
<קריאה: מי שעושה בבוקר טוב, שיעשה בצהרים טוב.
<חיים הלפרין: גברתי יושבת הראש, אני אבקש להגיב על זה.
<גילה מלכובסקי: אני רוצה ברשותכם - - -
יפעת שאשא ביטון: רק במשפט, כי את כל כך הארכת.
יפעת שאשא ביטון: במשפט, מה הסיפור של המוסדות שלכם.
<גילה מלכובסקי: במשפט, מה שאני רוצה זה לבקש ממשרד החינוך, שבא עם תכנית שנקראת חינוכית פדגוגית, שבאמת ילמד אותנו, את המנהלים, מה היא המשנה הפדגוגית החינוכית שהוא נתן, כי כיום אין.
<גילה מלכובסקי: והדבר השני, זה מדוע אין רצף חינוכי, שזה בעצם היום הצהרון פוגם באיכות של החינוך של הבוקר וזה הוכח.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה גילה.
יפעת שאשא ביטון: חיים, רצית להתייחס.
יפעת שאשא ביטון: במשפט, בבקשה.
<חיים הלפרין: זה נכון שברשויות שמוגדרות רשויות חרדיות, בגלל שאין ממשק קבוע שאנשים מכירים אותו ברשות מקומית מסודרת יש ממשק בין מערכת החינוך לבין הרשות המקומית.
<חיים הלפרין: הבעלות על בתי הספר למשל יש לרשות המקומית.
<חיים הלפרין: אז במודיעין עילית, ששם הגברת גרה, הבעלויות הן ישויות אוטונומיות, ולכן אם היא רוצה שהיא בעצמה תפעיל את הגן, אומרת לה הרשות זאת תכנית רשותית, אני מפעילה את זה באמצעות מפעיל.
<חיים הלפרין: מה שהיא משקפת פה זה את החיכוך שבין בעלות שאמורה לאפשר לדבר הזה לקרות, לבין הרצון של הרשות להפעיל את זה באמצעות זכיין.
<חיים הלפרין: אז זה כמובן מוצג באופן קיצוני, אבל אני לא חושב שהמשפט – אין פיקוח – הוא נכון.
<חיים הלפרין: יש פיקוח, יש מעורבות ומקרה הקיצון לא משקף בהכרח - אני אומר את זה בלשון המעטה - לא משקף את ההתנהלות השוטפת, הרגילה, של כלל הרשויות במגזר החרדי וגם לא במודיעין עילית עצמה.
יפעת שאשא ביטון: מה הסיפור של ילדה בת 16?
יפעת שאשא ביטון: מי שעושה דבר כזה מקבל את הדין?
יפעת שאשא ביטון: משלם כדין, סליחה.
<יעקב סגל: מי בודק אותו בכלל?
<גילה מלכובסקי: מי רואה את זה?
<גילה מלכובסקי: הפיקוח עובד על פי - - -
<יעקב סגל: מי רואה את זה?
<יעקב סגל: מי בודק אותו?
יפעת שאשא ביטון: את כאימא ראית את זה?
<גילה מלכובסקי: אני כאימא ראיתי את זה.
יפעת שאשא ביטון: דיווחת?
<גילה מלכובסקי: אמרתי ש - - - אצלנו במערכת - - -
יפעת שאשא ביטון: שאלתי אם דיווחת.
<גילה מלכובסקי: למי?
יפעת שאשא ביטון: לרשות המקומית.
יפעת שאשא ביטון: מי שמפעיל את זה.
<גילה מלכובסקי: הרשות המקומית העבירה את זה למשכ"ל.
<יעקב סגל: אין למי לדווח.
<יעקב סגל: והמשכ"ל מעביר לזכיין.
יפעת שאשא ביטון: חברים, אני לא מקבלת את זה.
יפעת שאשא ביטון: סליחה שאני אומרת לך גם כאימא, אם אני אראה – ופה אני קוראת גם להורים – הרי גם המפקחים לא נמצאים 24/7 בשטח.
יפעת שאשא ביטון: הרי הם עוברים ממסגרת למסגרת.
יפעת שאשא ביטון: אם אני אראה מחדל בגן של הילדים שלי, בוודאי ובוודאי שאני אתריע.
יפעת שאשא ביטון: מה זו הרמת הידיים הזו- למי אני יודיע פה?
יפעת שאשא ביטון: חברה, יש לנו גם אחריות.
יפעת שאשא ביטון: אל תורידי מהאחריות שלנו, בסדר?
<גילה מלכובסקי: אין עם מי לדבר.
<גילה מלכובסקי: אצלנו בגנים בבית שמש לדוגמא - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אין "אצלנו בגנים בבית שמש".
יפעת שאשא ביטון: ראית מחדל בגן מסוים, את יודעת מה, את יודעת כמה פעמים אני דיווחתי על מחדלים שהיו לא בגן של הילדים שלי?
יפעת שאשא ביטון: שעברתי ליד גן וראיתי משהו שהוא לא בסדר והפכתי את העולם כדי לבדוק מי אחראי שם.
יפעת שאשא ביטון: אז בואי.
יפעת שאשא ביטון: בואי ניקח גם אנחנו אחריות.
<יעקב סגל: גברתי יושבת הראש, כל הנושא של הצהרונים - - -
יפעת שאשא ביטון: מי אתה?
<יעקב סגל: שמי יעקב סגל, אני גם מייצג את איגוד בעלויות.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה יעקב, במשפט.
<יעקב סגל: הוא משחק כדורסל פשוט של מסירת כדור.
<יעקב סגל: משרד החינוך מסר את הכדור לרשות המקומית, הרשות המקומית מסרה את הכדור למשכ"ל.
<יעקב סגל: משכ"ל מסר את הכדור לזכיין.
<יעקב סגל: הילד בסוף נפגע.
יפעת שאשא ביטון: איפה אתם בסיפור הזה?
יפעת שאשא ביטון: אתה הרי מפעיל את הצהרונים.
יפעת שאשא ביטון: מה הסיפור?
<יעקב סגל: יש לי גנים בירושלים, במודיעין עילית, באלעד, בכל מקום בארץ.
יפעת שאשא ביטון: מפוקחים?
<יעקב סגל: מפוקחים.
יפעת שאשא ביטון: על ידי מי?
<יעקב סגל: על ידי משרד החינוך.
<יעקב סגל: ובשעה אחת וחצי אני כבר לא טוב למשרד החינוך.
<יעקב סגל: נכנס מישהו שהוא לא מפוקח על ידי אף אחד.
יפעת שאשא ביטון: לא, שאלתי אם בצהרונים אתם מפוקחים.
יפעת שאשא ביטון: אל תערבבו לי את הדיון.
<יעקב סגל: לא.
<יעקב סגל: אנחנו מקבלים זכיין שנבחר על ידי משכ"ל, שזכה במכרז.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, הבנתי את הוויכוח פה.
<יעקב סגל: ואף אחד לא בודק.
יפעת שאשא ביטון: הבנתי יעקב, תודה רבה.
יפעת שאשא ביטון: אסתר, בבקשה.
<אסתר קרמר: תודה רבה.
<אסתר קרמר: אני אסתר קרמר מקואליציית הורים לילדים עם צרכים מיוחדים.
<אסתר קרמר: רציתי לדבר וקצת דיברה על זה הנציגה מויצ"ו.
<אסתר קרמר: רציתי לדבר ולהדגיש את הדבר הזה.
<אסתר קרמר: יש ילדים שנמצאים באפליה מובנת לאורך כל השנה.
<אסתר קרמר: גם ילדים מאשכולות 1 עד 3, ילדים עם מוגבלויות, שבעיקרון הם משולבים בתוך המערכת הרגילה והם משולבים בה עד אחת וחצי כי יש להם סייעות עד אחת וחצי.
<אסתר קרמר: כשמגיעה השעה אחת וחצי לא מוכנים להשאיר אותם בצהרון.
<אסתר קרמר: אומרים להם לכו הביתה.
<אסתר קרמר: במקרה הטוב אומרים להורים שלהם תישארו עם סייעת, או שאומרים להם בכלל תלכו הביתה.
<אסתר קרמר: אז יש הורים שמה שהם עושים, הם אומרים אוקיי, אז אנחנו ניקח חצי משרה ובשעה אחת וחצי נלך וניקח את הילדים.
<אסתר קרמר: ואז מגיע החופש הגדול ומגיעים הימים של ערב חג ואיסור חג וכל החגיגות מסביב, וההורים לא יכולים לשלוח אותם, כי יש קייטנות של הצהרון, אין קייטנות אחרות ויש להם - - -
יפעת שאשא ביטון: רגע, ביום לימודים ארוך הם אמורים להמשיך לקבל את הסייעת.
<אסתר קרמר: לא.
<אסתר קרמר: הסייעת היא עד שעה אחת וחצי.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אבל הם מקבלים את זה.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אנחנו מדברים רק על מסגרת הצהרון כרגע.
<אסתר קרמר: עד אחת וחצי.
<אסתר קרמר: בצהרון אין להם סייעת.
<אסתר קרמר: אז ההורים לוקחים חצי משרה, ואז, למרות שמגיעה להם סייעת בימי החופשה ובערבי חגים, כי סייעת עובדת 12 חודשים בשנה, אבל אין לילדים מסגרת, אז לא מקבלים סייעת בבית.
<אסתר קרמר: הסייעת יכולה לשמור על הילדים רק בתוך מסגרת שיש לה סמל מוסד, אבל לא מוכנים להכניס אותם - - -
יפעת שאשא ביטון: אנחנו עדיין מדברים רק על השעות אחת וחצי ומעלה, נכון?
<אסתר קרמר: לא, עכשיו אני מדברת על איסור חג, חנוכה, כל הדברים האלה, שבעיקרון כשיש מסגרת צהרון אז יש מסגרת גם באיסור חג, בחנוכה, בכל אלה.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, הבנתי.
<אסתר קרמר: ואז הילדים האלה רוצים בבוקר של חנוכה ללכת למסגרת, הם לא יכולים.
<אסתר קרמר: יש להם סייעת, אבל אין להם מסגרת.
<אסתר קרמר: לא מוכנים לקבל אותם אפילו לא לימים האלה.
יפעת שאשא ביטון: אסתר, אנחנו דיברנו על הסוגיה הזאת והתייחסתי אליה ואמרתי גם מה צריך לקרות.
יפעת שאשא ביטון: אז בואי, רק אם יש לך משהו להוסיף.
יפעת שאשא ביטון: ואני מבינה וזה כואב וזה קשה.
<אסתר קרמר: אבל פשוט זה עובר על החוק.
<אסתר קרמר: אני חייבת להגיד שזה עובר על חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות, שהוא חוק שמדינת ישראל מחויבת לו.
<אסתר קרמר: זה חוק בינלאומי, שזה אמנה של האו"ם ומדינת ישראל חייבת.
<אסתר קרמר: ברגע שהם לא נותנים לילדים עם צרכים מיוחדים את מה שמגיע להם - - -