GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אורלי סילבינגר: כשאנחנו נכנסים לנהיגה, הטייס האוטומטי חזק עוד יותר מאשר בכל פעולה אחרת ואז מה שקורה הוא משכיח מאיתנו את עיבוד המידע החדש, וזה מה שקורה.
<אורלי סילבינגר: שכחת ילד ברכב קורית כאשר הטייס האוטומטי נכנס לפעולה.
<אורלי סילבינגר: אני אמנם נכנסתי עם ילד לאוטו.
<אורלי סילבינגר: מה שקורה כשנכנסתי לאוטו, המוח מזהה פעולה קבועה, הוא ממשיך אותה.
<אורלי סילבינגר: ולכן הילד שנמצא איתי באוטו נשכח לא כי אני אדם רע, לא כי אני הורה מזניח.
<אורלי סילבינגר: בואו נבין את זה.
<אורלי סילבינגר: אם נוכל להביא את ההורים להבין את זה, זה ביולוגי.
<אורלי סילבינגר: זה לא עניין של החלטה.
<אורלי סילבינגר: אם נבין את זה, נוכל לפעול בכל החזיתות, בכל הרשתות כדי למנוע.
<אורלי סילבינגר: וברשותכם, יש פה משימה לאומית ואנחנו מדברים כרגע על הילד שנשכח ברכב, אבל אנחנו בקיץ קטלני שלא נשכח, ואנחנו צריכים לפעול בכל החזיתות כדי לא להגיע לסוף הקיץ ולמנות שוב 30 עד 50 ילדים שאיבדו את חייהם.
<אורלי סילבינגר: ובאמת תודה לך על כל מה שאת עושה, וחברי הכנסת שיושבים פה חדר באמת עושים יום-יום, שעה-שעה.
<אורלי סילבינגר: אנחנו חייבים עכשיו להגיע לרגע שיא ועד שיקרו כל הדברים האחרים שמדברים עליהם, חברים, צריך לעשות עכשיו מסע הסברה להורים בקיץ.
<אורלי סילבינגר: לתת להורים את הכלים, כי הם מסתכלים למעלה ולמעלה זה הבניין שאנחנו יושבים פה כרגע ואנחנו יכולים לתת להם את הפתרונות ולהביא אותם להבין למה זה אצלם.
<אורלי סילבינגר: אם זה אצל כל אחד מאיתנו, נתחיל לפעול.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה אורלי.
יפעת שאשא ביטון: עופר גם רצה לומר כמה מילים, אז ממש אם אפשר רק בקצרה, בבקשה.
<עופר נאמן: כיושב ראש בטרם אחת המטרות המרכזיות שלי זה למנוע את דיון החירום הבא.
<עופר נאמן: ודיון החירום הבא כנראה יהיה בחודש הבא על טביעות, או בעוד חודשיים או שלושה חודשים על - - -
יפעת שאשא ביטון: עוד שבוע נפגשים, אני מקווה, עם פתרונות שלא נצטרך לשבת פה עוד חודש.
<עופר נאמן: או בעוד שלושה חודשים על דריסה לאחור או כוויות, או השד יודע מה.
<עופר נאמן: אין קיצורי דרך.
<עופר נאמן: צריך לעבוד מסודר.
<עופר נאמן: בשנת 2012, אמרו פה כולם, הכינו את התכנית.
<עופר נאמן: 500 ילדים מתו מאז, חברה.
<עופר נאמן: לא פחות.
<עופר נאמן: 500.
<עופר נאמן: מאז שממשלת ישראל החליטה שצריך להכין תכנית, עוד 500 ילדים מתו.
<עופר נאמן: צריך לקחת את הספר הזה, צריך לתקצב אותו.
<עופר נאמן: הלוואי וכולם היו כמוך, הלוואי שהיו כמוך 120, אז זה מזמן היה עובר בתור חוק.
יפעת שאשא ביטון: לא, יש הרבה שותפים ואנשים שמגויסים, באמת, צריך לומר את זה.
<עופר נאמן: והמשרדים עושים עבודה.
<עופר נאמן: כולם עושים עבודה נהדרת, אבל בסיכומו של עניין צריך לחוקק את החוק הזה וצריך להתחיל לעבוד ואז לא יהיו דיוני חירום, כי זה יהיה משהו מסודר ומ-120 נרד ל-110 ול-100 ול-90.
<עופר נאמן: כנראה לא נגיע לאפס, אבל זה מאות אלפי ילדים שנפגעים.
<עופר נאמן: לשמחתנו רק 100 ומשהו נהרגים.
<עופר נאמן: לא לשמחתנו הם נהרגים, אלא לשמחתנו המספר - - -
יפעת שאשא ביטון: כשזה מתוך-.
יפעת שאשא ביטון: אלפים.
<עופר נאמן: אי אפשר לטפל בדברים האלה רק בכנסי חירום ואי אפשר לטפל בדברים האלה ולחשוב שבעוד רגע זה ייפתר.
<עופר נאמן: צר לי לאכזב אתכם, זה לא ייפתר מחר בבוקר.
<עופר נאמן: בואו נעביר את החוק הזה.
יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה איתך, עופר, בעניין הזה.
<עופר נאמן: לא החוק של הגננות, חס ושלום.
יפעת שאשא ביטון: לא, אתה מדבר על - - -
<עופר נאמן: אנחנו מדברים על החוק - - -
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים חוק בטיחות ילדים, שבעצם מתייחס בראייה רחבה לכל סוגי בטיחות הילדים.
<עופר נאמן: נכון.
<עופר נאמן: התכנית הלאומית לבטיחות ילדים, חוק בטיחות ילדים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו עבדנו עליה עם בטרם וזיקקנו בעצם את החלקים שדרכם אנחנו רוצים להתחיל ואנחנו חושבים שהם אקוטיים.
יפעת שאשא ביטון: אגב, יכולתי לחכות ולהעביר אותו בחקיקה, וגם פה אני מוכנה לוותר על תהליך החקיקה, ובלבד שהתכנית תצא לדרך כדי שזה יקרה כמה שיותר מהר ולא נצטרך לחכות ממושב למושב.
יפעת שאשא ביטון: וכמו שהשר ליצמן אמר - הוא אמר את זה פה בצורה מפורשת – אנחנו שבוע הבא יושבים כאן - - -
<עופר נאמן: יבורך.
יפעת שאשא ביטון: עם החלטות ויוצאים לדרך.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה עופר.
יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין ואחר כך דניאל מהאוצר, שרוצה להתייחס.
איילת נחמיאס ורבין: אני מתנצלת, חברתי, חברת הכנסת שאשא ביטון, שלא כמנהגי יצאתי מהדיון הזה באמצע, כי נקראתי לנהל דיון בוועדת הכלכלה באופן פתאומי, אבל נגלה לציבור כמה פעמים דיברנו בטלפון מאז יום חמישי.
איילת נחמיאס ורבין: יש לי שני מנהגים.
איילת נחמיאס ורבין: אחד, מאז שנכנסתי לכנסת אני בכל אירוע נוראי כזה מדברת עם גלית גלעד ומדברת עם חברתי, חברת הכנסת שאשא ביטון, כי אני מיד אומרת רגע, מה?
איילת נחמיאס ורבין: לא יכול להיות שאנחנו – ואמרת שמסתכלים על הבניין שבו אנחנו מכונסים כרגע, ותאמין לי שזה המצבים שבהם אנחנו מסתכלים לשמיים ושואלים מה אנחנו עושים?
איילת נחמיאס ורבין: למה אנחנו לא מצליחים לקדם את מה שאני אומרת פה בשפה מאד מאד ברורה, יפעת ואני מחויבות לו מהרגע שנכנסנו לכנסת, ויש פה עוד הרבה חברי כנסת כאלה.
איילת נחמיאס ורבין: אני מספרת תמיד את הסיפור הבא, מאז שאני גיליתי על כמות הילדים שנשכחת, אני כבר מדברת איתכם במונחים של שנים, לא במונחים של שנה-שנתיים, אני בקיץ עוברת ליד מכוניות ומסתכלת לתוך האוטו.
יפעת שאשא ביטון: זה כבר נהיה הרגל.
איילת נחמיאס ורבין: זה הרגל שני לי.
איילת נחמיאס ורבין: זה הרגל בעיני מזעזע.
איילת נחמיאס ורבין: במידה מסוימת הוא נובע מזה שהבן שלי, כשהוא היה בן 5 חודשים ננעל לי באוטו, כשאני לידו, אבל הוא ננעל לי באוטו.
איילת נחמיאס ורבין: זה היו 8 הדקות הארוכות בימי חיי.
איילת נחמיאס ורבין: כמובן ששברנו את החלון.
איילת נחמיאס ורבין: זה היה בחניון, זה לא היה בחוץ.
איילת נחמיאס ורבין: זה היה בגלל שהמנגנון של המפתחות עבד בצורה לא נכונה.
איילת נחמיאס ורבין: ואני אומרת לכם, זהו.
איילת נחמיאס ורבין: לא צריך הרבה יותר מזה.
איילת נחמיאס ורבין: דיברה קודם אורלי, שרתומה לנושא הזה בצורה בלתי רגילה.
איילת נחמיאס ורבין: היא דיברה על הדברים הקטנים האלה שעושים את ההבדל, על הרגע הזה במוח, שפתאום אתה הופך להיות מנוטרל.
איילת נחמיאס ורבין: אני דיברתי עם יפעת במהלך השישי-שבת, כי יש לנו חוק שעולה השבוע לוועדת שרים בנושא הצללת גני משחקים.
איילת נחמיאס ורבין: בשולי הדברים אני אספר לך דבר מטורף.
איילת נחמיאס ורבין: אני ישבתי בתחנת אוטובוס ביום שישי האחרון.
איילת נחמיאס ורבין: תחנות האוטובוס היום הן, את ראית, זה משטח מתכת.
איילת נחמיאס ורבין: ואני, בחוסר תשומת לב התיישבתי ומיד קיבלתי כוויה.
יפעת שאשא ביטון: ואחר כך היא צילמה ושלחה.
איילת נחמיאס ורבין: מיד קיבלתי כוויה.
איילת נחמיאס ורבין: אז רק לדמיין מה קורה.
איילת נחמיאס ורבין: אמנם כמובן אנחנו לא מדברים על מתכת בגני משחקים, על פלסטיק, אבל אנחנו יודעים לאיזה רמת רתיחה זה מגיע, ואני מאד מאד מקווה שעם כל המאבקים שאנחנו הובלנו, נצליח להעביר את זה השבוע בקריאה טרומית.
איילת נחמיאס ורבין: כמו שיפעת אמרה, אותנו לא מעניין אם תהליך החקיקה הזה בעייתי מדי.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מוכנות לכל פשרה שתידרש על מנת שהתכנית הלאומית לבטיחות ילדים תצא לפועל וכל אחת מהיוזמות שלנו בנושא הזה, אנחנו כבר הנחנו הצעת חוק – יפעת, קארין ואני – בנושא הזה של התקנת חיישן.
איילת נחמיאס ורבין: גם, אני מודה, מתוך איזו שהיא תחושה שרגע, אנחנו חייבות לעשות משהו.
איילת נחמיאס ורבין: שמו מוביליי כדי למנוע תקלות, כדי למנוע תאונות דרכים.
איילת נחמיאס ורבין: לא יכול להיות.
איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת כן, החיישנים האלה, שקודם אתה הראית, זה לא משנה מה.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו נעשה את מה שצריך ואני חושבת שהמדינה מחויבת פה.
איילת נחמיאס ורבין: הגישה הזאת אומרת יפעת, ואני אהבתי מאד את מה שאתה אמרת בהתחלה, למרות שאתה הפרעת ליושבת הראש והיא חברתי.
איילת נחמיאס ורבין: היא תיתן לך לדבר, תסמוך עליה.
איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיד לך – אנחנו קולם של הילדים, וזה הדבר שפה בוועדה הזאת את מובילה את זה ואני מרגישה את זה פה בכל דיון.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו באמת הקול שלהם.
איילת נחמיאס ורבין: וזה קול של בכי שקט, עד שלא נהיה בכי יותר ובגלל זה אנחנו פה.
יפעת שאשא ביטון: אני ארצה ברשות
יפעת שאשא ביטון: כם לשמוע את נציג האוצר, אחר כך את ורד מהמועצה לשלום הילד.
יפעת שאשא ביטון: אחר כך עדי קליין ואז אנחנו נעבור לשיח עם כל הארגונים.
יפעת שאשא ביטון: אתם כולכם רשומים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נעשה שיח ממוקד בכל הנושא שקשור לגננות וסייעות.
יפעת שאשא ביטון: אז בבקשה, דניאל.
<דניאל לורברבוים: בוקר טוב.
<דניאל לורברבוים: כפי שאתם יודעים, כפי שאת יודעת, התנהל כבר דיון עם אגף התקציבים ואיתך, עם כבוד יושבת הראש, ואנחנו כמובן נותנים רוח גבית לנושא הזה ובוחנים אפשרויות וברגע שהדיון יבשיל לדיון תקציבי קונקרטי, עם פתרונות קונקרטיים, הדלת שלנו פתוחה ואנחנו נשמח לעזור ולתרום ככל שניתן.
יפעת שאשא ביטון: אז ראשית אני שמחה על הדברים.
יפעת שאשא ביטון: היום בבוקר גם קיימתי שיחה עם אגף תקציבים ואנחנו גם ברוח הדברים שהשר ליצמן אמר, תוך שבוע ננסה להתגבש לכדי איזה שהוא כיוון ולהביא הצעה קונקרטית ומשם בעצם להתקדם, כשצריך לקחת בחשבון שאנחנו מגייסים גם את המשרדים האחרים.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת זו באמת משימה לאומית של כולנו ולא רק של מי שחפץ, לצורך העניין, ביקרה של התכנית.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה וזו הזדמנות לומר כאן בוועדה, שצריך קצת לפנות לו"ז במשרד האוצר ולדעת שזו משימת חיינו השבוע.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו עד ה-3 באוגוסט, כשאנחנו נשב כאן לדיון נוסף יחד עם השר ליצמן, כדי לראות מה הם בעצם אבני הדרך שאנחנו שמים לנו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מתגייסים.
יפעת שאשא ביטון: זו משימת חיינו בשבוע הזה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, דניאל.
יפעת שאשא ביטון: ורד, בבקשה.
יפעת שאשא ביטון: המועצה לשלום הילד.
<ורד כרמון: תודה גברתי.
<ורד כרמון: זאת אחת הדוגמאות המוצלחות ביותר לחשיבות קיומה של הוועדה לזכויות הילד.
<ורד כרמון: כי זה לא אחריות רק של משרד התחבורה או של משרד החינוך או של משרד הבריאות, זאת אחריות לילדים.
<ורד כרמון: ואם זאת אחריות לילדים, יושבת פה הוועדה לזכויות הילד כדי לוודא שמה שנאמר, ואנחנו ישבנו רובנו בוועדת המדע לפני שישה שבועות ובוועדת חוקה לפני תשע שנים ותיכף אני אסביר את ההקשר, ועכשיו אני סמוכה ובטוחה, גברתי, שהמשימה הזו שלקחת על כתפייך, לגרום לכך שעד סוף המושב תהיינה החלטות, אכן זה ימומש.
<ורד כרמון: אמרה חברת הכנסת אלהרר בצדק רב, יודעים מה לעשות.
<ורד כרמון: התשובות לגמרי ברורות.
<ורד כרמון: משרד התחבורה - - -
איילת נחמיאס ורבין: זה מה שמתסכל.
<ורד כרמון: נכון.
<ורד כרמון: אנחנו פנינו למשרד התחבורה לפני חודש, בבקשה לתקן תקנות.
<ורד כרמון: הרי אין מתבקש מזה, לחייב הורים, או לחייב מי שמסיע ילדים, להתקין חיישנים.
<ורד כרמון: להתקין מערכת התראה.
<ורד כרמון: משרד התחבורה התגאה בצדק, עוד בוועדת המדע, שהוא הצליח להציל ילדים ממוות ברכבי הסעות.
<ורד כרמון: זאת אומרת הפתרון שם.
<ורד כרמון: הצלתם ילדים, תעשו את הדבר המתבקש הבא וצריך לעשות את זה אתמול, לא מחר.
<ורד כרמון: בטרם עושה שנים הסברה מוצלחת, הסברה - אין תחליף להסברה, וזאת אחריות כדי שכולם יידעו שיש להם אחריות.
<ורד כרמון: משרדי הממשלה וכל הגורמים צריכים לחשוב לא איך זה אחריות של מישהו אחר, אלא מה אני יכול לעשות.
<ורד כרמון: מה אני המשרד הממשלתי, מה אני המדינה, שיכולה להקציב לזה תקציבים.
<ורד כרמון: מה אני האזרח, שמביט בחלון החשוכים.
<ורד כרמון: מה אני ארגונים וולונטריים.
<ורד כרמון: כולם צריכים לחשוב מה התרומה שלהם כדי להציל את הילד הבא ואפשר להציל.
<ורד כרמון: עכשיו, יש היבט שלא נדון כאן ואני רוצה לנצל את ההזדמנות לדבר עליו.
<ורד כרמון: לא מדובר רק על שכחה של ילדים.
<ורד כרמון: צריך לדבר על השארה של ילדים.
<ורד כרמון: אני לא יודעת אם הציבור יודע - - -
איילת נחמיאס ורבין: את צודקת.
יפעת שאשא ביטון: נכון, משאירים אותם רק לרגע.
<ורד כרמון: יש עבירה משנת 2001 – יוזמה של המועצה משנת 2001 – יש עבירה של השגחת ילדים ללא השגחה.
<ורד כרמון: הרבה מהציבור, הרבה מחברי הטובים לא יודעים שיש עבירה כזו בחוק.
<ורד כרמון: אנחנו הרי לא יודעים כמה מקרים השאירו ילדים והם ניצלו אולי ברגע האחרון.
<ורד כרמון: יש למעלה מ-100 תיקים שנפתחים מדי שנה.
<ורד כרמון: תסתכלו על האכיפה.
<ורד כרמון: אני מדברת על השארה מכוונת.
<ורד כרמון: איזה אכיפה?
<ורד כרמון: אתם מכירים כתב אישום בנושא הזה?
<ורד כרמון: אין כתבי אישום.
איילת נחמיאס ורבין: ורד, אני שומעת על תופעות כאלה של הורים, שבגלל עבודה, בגלל דברים אחרים, פשוט משאירים.
<ורד כרמון: כן, רק לרגע.
יפעת שאשא ביטון: לא, הם גם קופצים רגע לחנות ופתאום הם מתגלגלים מהחנות הזו לחנות הזו.
איילת נחמיאס ורבין: לא, הרבה יותר גרוע.
איילת נחמיאס ורבין: את מדבר על רגע, אני מדברת על השארת ילדים לפעמים ללילה, הורים שנאלצים ללכת למקום העבודה שלהם.
איילת נחמיאס ורבין: אני מדברת איתך על תופעות קשות בהרבה.
יפעת שאשא ביטון: נכון, אבל בואו לא - - -
<ורד כרמון: אבל זה עניין של נורמה.
<ורד כרמון: נקבע נורמה בחוק הפלילי שלנו.
<ורד כרמון: גם לרשויות אכיפת החוק יש תפקיד בלהעביר מסר לציבור, שזאת לא נורמה מזולזלת, זאת נורמה שצריך לאכוף אותה.
<ורד כרמון: אז התקנה של מערכות התראה והסברה שזו אחריות גם של המדינה להקציב לזה את התקציבים, גם לעניין של מניעת שכחה, גם לעניין שהשארה ללא השגחה היא עבירה פלילית וגם הנושא הזה שאל אכיפה.
<ורד כרמון: הדברים האלה הם חשובים ביותר.
יפעת שאשא ביטון: חנן, אני לא שוכחת אותך וגם את יערה.
יפעת שאשא ביטון: אני פשוט משאירה אתכם לדיון שנעסוק בו בחינוך, שנהיה ממוקדים.
יפעת שאשא ביטון: שלא נקפוץ ככה מאחד לאחד.
יפעת שאשא ביטון: אז ד"ר עדי קליין, איגוד רופאי הילדים.
<עדי קליין: בוקר טוב לכולם.
יפעת שאשא ביטון: היי.
יפעת שאשא ביטון: הפתעת אותי.
<עדי קליין: כן.
<עדי קליין: איגוד רופאי הילדים באמת מאד מתוסכל ממקרי המוות שקרו בחודש וחצי האחרונים, שבאמת יכלו להימנע ואני מאד מתחברת לדבריה של אורלי וגם לכל נושא ההסברה.
<עדי קליין: כשאנחנו מדברים על הסברה להורים, השאלה היא כיצד מגיעים להסביר לכל ההורים, בדיוק כמו שנאמר פה בתחילת הבוקר, למגוון אוכלוסיות, במגוון שפות, לאנשים שלא נחשפים למדיית ההסברה.
<עדי קליין: בעצם אין מבחן רישוי להיות הורה.
<עדי קליין: אתה יולד ילד ואתה לא עובר טסט לראות האם יש לך את האחריות ויש לך את הכישורים ויש לך את היכולות ואתה בעצם נוהג כפי שנוהגים אנשים בסביבה הקרובה שלך ואין איזה שהוא מבחן שצריך לעבור.
<עדי קליין: ואין איזה שהוא פורום שמתקבצים בו ומקבלים הנחיות.
<עדי קליין: אחד הדברים שחשבנו באמת באיגוד, זה שרופאי הילדים הם אלה שנחשפים בעיקר בתחילת חיי הילדים לילדים ובאמת ההצעה שאנחנו מציעים, היא במקום של מה כן אפשר לעשות, וזה להתגייס להסברה הזאת.
<עדי קליין: כלומר, להוציא איזה שהוא מסר לכל רופאי הילדים, שברגע שהם בודקים, יש בדיקה כזאת של תינוק שרק נולד והדרכה של הורה כשהוא רק נולד.
<עדי קליין: אז יש חשיבות לרופאי הילדים בפנייה הזאת להעלות את כל נושאי הבטיחות בילדים, כי אנחנו יכולים להעלות הצעת חוק מבורכת של חוק בטיחות הילד, שבאמת תיגע גם בנושאי הטביעה המזעזעים שהיו וכל נושאי ההתמודדות עם הילדים.
יפעת שאשא ביטון: התכנית מתייחסת להדרכה בדרך - - -
<עדי קליין: בדיוק, כן, אבל יחד עם זה כיצד אנחנו יכולים ליישם את זה בפועל ומה הוא המפגש שבו אפשר לגשת להורים האלה, כי לא כולם חשופים להסברה הזאת, וכיצד תתבצע ההסברה הזאת, זהו בעצם האתגר שלנו, ובזה איגוד הרופאים מאד רוצה להתגייס וזה מה שהפצנו כבר לכל רופאי הילדים ברשת.
<עדי קליין: תודה רבה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך עדי.
יפעת שאשא ביטון: בפעם הראשונה כשפניתי, חיפשתי, אני מודה, גבר, משום מה, ופעם שנייה ריגשת אותי מאד, כי כאנטי תזה לכל הניסיון שלנו לגייס את כולם, את אומרת תגייסו אותנו ואני אומרת את זה כאילו באמת, מקום הלב.
יפעת שאשא ביטון: פשוט ריגשת אותי, שאמרת אנחנו כבר הוצאנו מסר, אנחנו רוצים להיות שם, תשתמשו בנו, ועכשיו בעצם בידיים שלנו לבוא ולעשות יחד אתכם את שיתוף הפעולה, כדי שבאמת זה יקרה.
יפעת שאשא ביטון: אז בשם הילדים אני מודה לך על הנכונות שלכם בעצם להיות כאן.
יפעת שאשא ביטון: אם את יכולה במשפט, ליאת?
<רינה כהן: רינה כהן.
יפעת שאשא ביטון: אז רינה ואחר כך ליאת.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, במשפט ואז נעבור לשוחח על הנושא של מערכת החינוך והגנים הפרטיים וכל מי שכאן.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה רינה.
<רינה כהן: אני רוצה להודות ליושבת הראש הוועדה כמובן על קיום הדיון ואני רוצה להודות לד"ר עדי, שהעלתה את הנושא של הורים.
<רינה כהן: אני רוצה להגיד ככה, אנחנו יכולים לדון בבטיחות ילדים כבעיה לעצמה ואנחנו יכולים לדון בזה כסימפטום של בעיה, שזה משהו אחר.
<רינה כהן: הסיפור הוא סיפור, לדעתי ואני רוצה להעלות את הנושא של הורים ואת הנושא של הורים בחברה בישראל.
<רינה כהן: המשימה הגדולה שהיא לא לחירום, היא לחיים.
<רינה כהן: המשימה הגדולה היא להנכיח את ההורות במרחבי החיים של ההורים.
<רינה כהן: הרי שם יש לנו, כמו שנאמר, צד ימין של המוח, צד שמאל של המוח.
<רינה כהן: זה נכנס לאוטומט.
<רינה כהן: המשימה היא להוציא את ההורות מהאוטומט.
<רינה כהן: מהאוטומט של כולנו כחברה ושל ההורים כהורים.
<רינה כהן: המשימה אמורה להיות שיש לנו אחריות, לכולנו, עם ההורים ביחד, עם אנשי החינוך, עם אנשי הבריאות והרפואה ועם אנשי ביטחון הפנים וכולם.
<רינה כהן: יש לנו אחריות משותפת, והשאלה היא איך אנחנו מנחילים באמת תרבות כזאת, לא של זורקים את הכדור ממגרש למגרש ומי אשם ש-.
<רינה כהן: אלא איך אנחנו מייצרים אחריות משותפת להון האנושי שלנו.
<רינה כהן: זה הילדים שלנו.
<רינה כהן: זה העתיד שלנו.
<רינה כהן: איך הגענו למצב הזה ונגיע בעוד חודש לדיון על טביעה בבריכות או חס וחלילה צרה אחרת שתיפול עלינו.
יפעת שאשא ביטון: כן, אנחנו הבנו שההורים הם פקטור מאד משמעותי פה, אז אם יש לך הצעה קונקרטית, מעבר למה שאנחנו מדברים עליו בתכנית לבטיחות ילדים, אז אני אשמח.
<רינה כהן: יש לי הצעה קונקרטית של איך להגיע להורים.
<רינה כהן: זאת השאלה שעלתה כאן.
<רינה כהן: יש מרכזים להורים, לא מספיק.
<רינה כהן: יש יותר מ-6,000 מנחים מוסמכים להורים, שלא מנוצלים.
<רינה כהן: למדו.
<רינה כהן: שילמו ואפשר להשתמש בהם.
<רינה כהן: חייבים לייצר קואליציות וכמו שאמר השר, איזה שהוא משרד צריך לקחת את זה.
<רינה כהן: רבותי, המשרד החסר צריך לקחת את זה.
<רינה כהן: המשרד להורים, ילדים ומשפחות.
<רינה כהן: זה המשרד שצריך להיות.
<רינה כהן: המשרד' החסר הזה, שכולנו ביחד משלמים את המחיר על החיסרון שלו.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה על הדברים, רינה.
<ליאת קרביץ-דיין: שלום, אני ליאת מהרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.
<ליאת קרביץ-דיין: הרשות הלאומית לקחה על עצמה בשנים האחרונות לטפל בהיבט ההסברתי בנושא של שכחת ילדים ברכב, למרות ששכחת ילדים ברכב לא מוגדרת כתאונת דרכים.
<ליאת קרביץ-דיין: אנחנו פועלים בהסברה נרחבת בחודשי הקיץ, גם במגזר הכללי ובמגזר הערבי, החרדי והרוסי, דרך תשדירי רדיו, פעילות נרחבת בדיגיטל.
יפעת שאשא ביטון: חשוב ומתחבר גם לדברים של חברת הכנסת קסניה, שבאמת יש הסברה ממוקדת מגזרים, נכון?
<ליאת קרביץ-דיין: נכון.
<ליאת קרביץ-דיין: וההמלצות שלנו הן באמת לבחון אמצעים טכנולוגיים ממוקדים יותר, להרחיב את ההסברה להורים בכל מיני פלטפורמות - - -
<אריאל לוי: יש לכם גם מתנדבים במגזרים, גם בצפון וגם בבדואי, נכון?
<קריאה: זו תכנית אחרת.
<ליאת קרביץ-דיין: כן, בדיוק.
<ליאת קרביץ-דיין: וגם להגביר את המודעות בקרב ההורים, גם באמת לבדוק אמצעים טכנולוגיים ממוקדים וגם להגביר את האכיפה בנוגע למה שאמרו כאן קודם – השארת ילדים ברכב.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה על הדברים.
יפעת שאשא ביטון: מירי, משרד הבריאות ואז גננות, אתן מוזמנות.
יפעת שאשא ביטון: והדר, נכון.
יפעת שאשא ביטון: אז הדר, תצטרפי שאני אזכור אותך.
<מירי כהן: תודה רבה.
<מירי כהן: רק בקצרה, אני רוצה להיות פרקטית.
<מירי כהן: א' כמובן אני מצטרפת לברכות, אבל בהמשך לדבריו של שר הבריאות, אנחנו נכנס אכן דיון דחוף השבוע.
<מירי כהן: יש כאן שני תהליכים שמדברים עליהם.
<מירי כהן: התהליך ארוך – זאת אומרת הוא לא ארוך טווח, הוא קצר, אבל בחירום.
<מירי כהן: באמת הובלת התכנית הלאומית וגיוס בעצם של כל הגופים, של כל משרדי הממשלה והגופים הנוספים, שותפים שלנו לאורך כל הדרך.
<מירי כהן: כמובן בטרם, ואנחנו כמובן נעשה את הפעילות בשיתוף פעולה גם איתם.
<מירי כהן: אני מדברת כרגע בנוסף למצב החירום שאנחנו מדברים עליו.
<מירי כהן: אנחנו נזמן את הדיון.
<מירי כהן: אני רק מבקשת מהמשרדים, מכל הגורמים הרלבנטיים, שאנחנו נזמן אותם, כבר לבוא עם הפתרונות, עם ההצעות הפרקטיים לפתרונות, להגיד מה עושים, מה כל גוף עושה ולא מה לא עושים לצורך העניין ומה עושים מחר בבוקר.
<מירי כהן: אני מבקשת כמובן גם ממשרד התחבורה לבוא עם ההצעות הפרקטיות, לראות מה עושים.
<מירי כהן: שוב, מחר בבוקר.
<מירי כהן: אנחנו לא מדברים על פתרון לעוד כמה חודשים אלא באופן מיידי.
<מירי כהן: אני מאד מברכת כמובן את איגוד רופאי הילדים.
<מירי כהן: אנחנו לא רק מתכללים את המצב, כמובן גם משרד הבריאות יהיה שותף לנושא גם ברמת העשייה במערכות שלנו ואנחנו נעשה את זה בהחלט.
יפעת שאשא ביטון: מירי, קיבלת עליך משימה השבוע, לחבר בעצם את כל הקצוות ולקשור את כל החוטים ואני אהיה לך כמובן לעזר, יחד עם הצוות.
<מירי כהן: בהחלט.
<קריאה: מהיכרותי את מירי, היא כל יכולה.
<מירי כהן: לא להגזים.
<מירי כהן: אנחנו נעשה את זה.
יפעת שאשא ביטון: אני בונה על זה לגמרי.
יפעת שאשא ביטון: וכדי שאנחנו נגיע בעוד שבוע עם דברים קונקרטיים ונגיד אוקיי, עם זה אנחנו יוצאים לדרך כאן ועכשיו.
<מירי כהן: לכן אני מבקשת מהמשרדים ומכל הגופים לבוא עם דברים קונקרטיים.
<מירי כהן: בסדר?
<מירי כהן: תודה.
יפעת שאשא ביטון: תודה מירי.
איל בן ראובן: אם אפשר רק משפט אחד.
איל בן ראובן: אני רק רוצה להמשיך את מה שנאמר פה.
איל בן ראובן: תראו, הסברתי קודם ואני אומר עוד פעם, יש פה את המושג של חירום.
איל בן ראובן: אני אומר את זה, כי נאמרו פה המון המון דברים נורא נורא חשובים, אבל אני אומר לכם מה אני ביחד עם ליצמן נמקד.
איל בן ראובן: אנחנו נמקד כרגע פתרון מיידי לבעיית שריפת ילדים בתוך רכבים, כמו שאמרתי קודם.
יפעת שאשא ביטון: גם, זה חלק מהנדבך.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לך לאן אני מכוונת.
יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו לא נרוויח בנקודת זמן הזאת את הנושא של בטיחות ילדים – כשלנו.
איל בן ראובן: אני אני אומר שהרווח מהתכנית הגדולה לא יהיה כנגדנו בעניין הזה.
איל בן ראובן: אני חושש, כשאני מדברת על תכניות גדולות - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, יהיה גם וגם.
איל בן ראובן: אז אני חושש שיקרה להן דברים שקרו לתכניות גדולות.
איל בן ראובן: שיושבים מ-2012 והיום 2016 ולא קורה שום דבר.
יפעת שאשא ביטון: תסמוך עלי אייל שאנחנו זיקקנו את הכל ואנחנו - - -
איל בן ראובן: בסדר, אנחנו נעשה את זה, אני מקווה, ביחד.
איל בן ראובן: אנחנו רוצים עכשיו לתת מענה מיידי לבעיה מיידית, כשאין בזה שום סתירה לעבודה ולהרוויח את מה שאפשר מהתכנית הגדולה והרחבה.
איל בן ראובן: אבל כך צריך לעבור, אני אומר לכם מניסיון במערכות שאני הייתי בהן בעבר.
איל בן ראובן: כן, יש מצבי חירום שנדרשים לתת להם פתרונות ממוקדים בפתרון מיידי לבעיה ואין זה עומד בשום אופן בסתירה למערכות גדולות ורחבות שממשיכות לעבוד ולהתקדם בקצב שלהן, שבדרך כלל צריך ללכת מאד מאד לעומק וכו'.
איל בן ראובן: יש דברים כאלה ואנחנו נצטרך לכוון את זה קודם כל לפעול בשני הערוצים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נפעל בשני הערוצים.
איל בן ראובן: ושוב תודה רבה לכל העוסקים במלאכה פה.
איל בן ראובן: זו משימת קודש.
יפעת שאשא ביטון: מחמם את הלב לראות כמה אנשים הגיעו.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חבר הכנסת אייל בן ראובן.
יפעת שאשא ביטון: הדר אליהו, ואחר כך אני אתן לך את רשות הדיבור.
יפעת שאשא ביטון: הגננות, אני אשמחה אם תצטרפנה לשולחן, את והאחרות, כדי שאנחנו תיכף נתחיל בדיון.
<קריאה: אני חושב שחשוב שיישארו הנציגים של משרדי הממשלה כשנדבר.
יפעת שאשא ביטון: הם נשארים, כן.
<קריאה: כי זה מה שקורה.
<קריאה: יש פה דברים שקשורים הן למשרד התחבורה והן למשרד האוצר ואחרים.
<קריאה: גם נורא חבל שמשאירים אותנו בסוף.
יפעת שאשא ביטון: לא, אתם לא בסוף.
<קריאה: אנחנו יושבים על הסטטיסטיקה שאפילו גננות של משרד החינוך, בשורה תחתונה - - -
יפעת שאשא ביטון: יקריתי, אנחנו ננהל דיון, תאמיני לי, אני לא אקפח אתכן.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לתת את מלוא תשומת הלב ולנהל דיון מעמיק וממוקד ולא בפינג פונג.
<קריאה: אז אנחנו גם רוצים שיכבדו אותנו ויישארו נציגים עד הסוף, כדי שקולנו יישמע אמיתי.
יפעת שאשא ביטון: יישארו, הם פה.
<הדר אליהו: בשלב הזה אני מבקשת לומר שלושה דברים ממוקדים.
<הדר אליהו: האחד, אני מבקשת לומר באופן חד משמעי שמרכז השלטון המקומי יעזור ככל יכולתו במשימה הלאומית הזאת.
<הדר אליהו: באמת, ממש כך.
<הדר אליהו: למרכז השלטון המקומי יש את האמצעים לנגישות מיידית לכל ראשי הרשויות.
<הדר אליהו: יש את האפשרות לגייס גם ראשי רשויות לאותו מהלך הסברתי לאומי, כך אני מבינה שאתם רוצים לעשות וכך אני אשמח מאד שיהיה.
<הדר אליהו: כולל פרסום אמצעים ככל שהחוק מתיר, אמצעים טכנולוגיים כאלה ואחרים שיכולים להיות מוצעים לציבור.
<הדר אליהו: לקרוא לראשי הרשויות לעשות פרסום אינטנסיבי.
<הדר אליהו: כבר ראשי רשויות עושים היום.
<הדר אליהו: בעיר שאני גרה, כבר היום יש פרסום בכל העיר.
<הדר אליהו: פשוט אני נוסעת וזה כל הזמן מזכיר לי, מזכיר לי.
<הדר אליהו: אם נלך למקום ההסברתי, שיש קו אחיד, שהוא תואם בכל המדינה, כמובן במגוון השפות הנדרשות.
<הדר אליהו: זה איזה שהוא משהו שילווה אותך בנסיעה שלך גם כשאתה נוסע לחתונה בקצה המדינה וחוזר.
<הדר אליהו: תהיה איזו שפה יחידה וזה בסוף מחלחל, אפרופו איך המוח שלנו עובד.
<הדר אליהו: ושוב, אנחנו אתכם ככל שתרצו.
<הדר אליהו: זה דבר אחד.
<הדר אליהו: דבר שני, אנחנו למדים מהרבה מאד דברים, מאז הרקפות וגם דרך החינוך לקיימות, ילדים הם השגרירים הכי טובים שיש לנו.
<הדר אליהו: ילד שהוא לצורך העניין האח הבוגר של התינוק שיושב מאחור, הוא יכול לנקר, סליחה על הביטוי, לאמא שלו – תזכרי ש-.
<הדר אליהו: זה משהו שצריך להיות בתהליך - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל הוא יורד לגן ואז נשארים עם התינוק, ואופס.
<הדר אליהו: נכון, נכון, אבל נקודת המוצא שלנו, שאנחנו בעצם עושים מכלול פעולות כדי שישאפו לכסות את ה-100%.
<הדר אליהו: אנחנו לעולם לא יודעים, אבל אם אנחנו נעשה קצת מול הילדים, אם זה בחינוך בבית הספר ואני לא משרד החינוך, אבל יכול להיות.
<הדר אליהו: אם במסגרת החינוך הבלתי פורמאלי, ואם אני אדבר עלינו הרשויות, לרשויות המקומיות, שוב, יש את האפשרות במסגרת החינוך הבלתי פורמאלי, בקבוצות מנהיגות עירוניות - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל זה כבר לתכנית היותר רחבה.
<הדר אליהו: זה משהו שאני חושבת שצריך לדבר עליו.
<הדר אליהו: זו איזו שהיא מעטפת שתכוון אותנו לכדי ה-100 אחוז.
<הדר אליהו: עד פה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה הדר, בכלל על ההתגייסות שלכם והנכונות.
יפעת שאשא ביטון: היא גם לא מובנת מאליו, הגיוס המיידי.
יפעת שאשא ביטון: אני אתכם, הגנים.
יפעת שאשא ביטון: נכון, הבטחתי לך, אבל בבקשה, במשפט.
<שלום פרץ: קצר, קצר.
<שלום פרץ: שמי שלום פרץ.
<שלום פרץ: אני בסך הכל אזרח פשוט.
<שלום פרץ: אני לא נציג ציבור.
<שלום פרץ: אף אחד לא משלם לי על מה שאני באתי לפה ואני טורח ואני עושה דברים.
יפעת שאשא ביטון: מה באת להציג?
<שלום פרץ: מה שאני בא לומר, אני הייתי בכל הוועדות.
<שלום פרץ: אני רואה שכל האנשים פה התחלפו, חוץ מהגברת מ-בטרם, אני זוכר אותה, ויש פה עוד כמה שאני זוכר.
יפעת שאשא ביטון: בוא, אל תיתן לנו סקירה, כי אני רוצה לתת להן את הזמן.
<שלום פרץ: סגרתי, סגרתי את העניין.
<שלום פרץ: פה כל אחד אמר דבר יפה מאד.
<שלום פרץ: כולם אמרו דברים מאד יפים.
<שלום פרץ: כל הדברים היפים שאמרתם מתרכזים בדבר הפשוט הזה.
<שלום פרץ: אמרו הסברה, יש פה הסברה.
<שלום פרץ: אמרו לעזוב את האוטומט, לעבור חזרה להיות הורים, זה מחזיר.
<שלום פרץ: זה נראה נורא פשוט.
<שלום פרץ: מי שלא יודע, כבר שליש מהמדינה משתמשת בשטות הזאת.
יפעת שאשא ביטון: שמה היא עושה?