GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<הרב ישראל רוזן: השאלה היא משפטית.
<הרב ישראל רוזן: אני לא יודע, אולי שיגידו עתים האם שם היה - - -
יפעת שאשא ביטון: השאלה שלי יותר קשה.
יפעת שאשא ביטון: למה כשהאבא יהודי והאמא לא יהודייה עושים חיים קשים לילד ולא מתחשבים בזה שהאבא יהודי, אבל כשהאבא לא רוצה אז זה בסדר.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, כאילו אנחנו נותנים חשיבות לאבא לפי מה שנוח לנו.
<הרב ישראל רוזן: לא, אני לא מסכים לכל המקרה הזה.
<הרב ישראל רוזן: אני מתפלא מאד.
יפעת שאשא ביטון: זה בתפיסה, סליחה שאני אומרת - - -
<אלישבע קובארי-לוי: זאת החלטה של הרב הראשי כרגע.
<אלישבע קובארי-לוי: אין שום שינוי עד שהרב הראשי יקבל החלטה אחרת.
<אלישבע קובארי-לוי: אנחנו קוראים לכולם - - -
<הרב ישראל רוזן: איזה מהם?
<אלישבע קובארי-לוי: הרב הראשי הראשון לציון.
<תמי ברנע: תציגי את עצמך לפרוטוקול.
<אלישבע קובארי-לוי: אלישע קובארי-לוי, עמותת עתים.
<אלישבע קובארי-לוי: אני מלווה את נ' בשנים האחרונות ובאמת כל מי שמכיר את המקרה, בהלם מכל מה שנ' עברה וכל הטרטור, כשבסוף מגיעים לאותה נקודה שהאבא לא מסכים.
<אלישבע קובארי-לוי: הם ידעו את זה לפני שש שנים.
<אלישבע קובארי-לוי: כל הטרטור וכל עוגמת הנפש.
<אלישבע קובארי-לוי: הן חיות כיהודיות.
<אלישבע קובארי-לוי: היא עכשיו עברה בת מצווה, נ', הבת, הם רצו לעשות בת מצווה כמו שצריך ועדיין יש להן תקווה שזה ישתנה.
<אלישבע קובארי-לוי: אנחנו פה היום באמת כדי לקרוא לעזרה להשפיע על ההחלטה הזאת של הרב הראשי.
יפעת שאשא ביטון: כבוד הרב ישראל וייס, יש משהו שאפשר לעשות כדי להבין את הסיפור?
<הרב ישראל וייס: מישהו אמר שאני לא אמיץ.
<הרב ישראל וייס: אני הייתי מגייר אותה ואת הילד.
<קריאה: שתלך לגיור פרטי.
<הרב ישראל וייס: מגייר אותה ואת הילד.
יפעת שאשא ביטון: מה אתה ממליץ לה לעשות?
יפעת שאשא ביטון: היא יכולה לפנות אליכם?
יפעת שאשא ביטון: יש איזה שהוא תהליך שהיא יכולה לעשות כדי לחלץ אותה מהמקום שהיא נמצאת פה?
<הרב ישראל וייס: דרך אגב, היא לא עברה דרך גיור הקטינים, הילדה הזאת.
<הרב ישראל וייס: אני באמת לא יודע למה.
<הרב ישראל וייס: היא עברה דרך גיור בק', שהוא לא גיור לקטינים.
<הרב ישראל וייס: במקרה הזה היא הייתה צריכה לבוא אלינו.
יפעת שאשא ביטון: היא יכולה לתקן את זה ולהגיע אליכם?
<הרב ישראל רוזן: יחד עם האמא.
<הרב ישראל וייס: אז אפשר לייצר את החלוקה הזאת, אבל אני חוזר ואומר, ואני דרך אגב מוכן לדבר עם הרב הראשי על המקרה הזה, כי הוא מפתיע אותי.
<הרב ישראל וייס: מאד מפתיע אותי.
יפעת שאשא ביטון: אז אני אשמח אם תהיה התקשרות ביניכם כדי לראות, לפחות אחרי כל ה - - -
<הרב ישראל וייס: בשמחה.
<נ': תודה.
יפעת שאשא ביטון: לורין פוריס, נציגת הורים.
<לורין פוריס: אני יושבת כאן בכובע כפול.
<לורין פוריס: אני גם נציגת ארגון ההורים בירושלים, ועד ההורים היישובים הארצי וגם עובדת המרכז הרפורמי לדת ומדינה.
<לורין פוריס: מה שאני יכולה להגיד בהיבט של ההורים, זאת אומרת פה בעצם לא כל כך העלו את זה, יותר על הנפש של הילד שבא מבית חילוני והילדים שלי התחנכו במערכת הממלכתית דתית.
<לורין פוריס: דווקא בגלל זה אני אומרת – ילד חילוני שמגיע למערכת ממלכתית דתית, נמצא שם, שוהה שם.
<לורין פוריס: זה לא השעות שהוא נמצא בבית הספר.
<לורין פוריס: הוא בא עם מושגים מסוימים, הוא בא עם חיים מסוימים.
<לורין פוריס: הוא תיכף מתויג.
<לורין פוריס: הוא חי שונה, הוא חי אחרת.
<לורין פוריס: הבית שלו אולי לא כשר ואז לא כל כך, ספק, אתה יודע, לא ירצו להתארח אצלו.
<לורין פוריס: זה מאד מאד מורכב.
<לורין פוריס: מעבר לזה, כיו"ר ועד ההורים של התלמידים המחוננים, לבקש מילדים שבאמת לומדים במסגרת של ילדים מחוננים ומצטיינים, לוותר על המסגרת הזאת, לוותר ופשוט ללכת לבית ספר אחר כי זה לא ממלכתי דתי, זה פשוט כל כך קשיח ולא מתפשר.
<לורין פוריס: בנקודות האלה, כמו שאת ציינת, באמת, יושבת ראש הוועדה, בכל כך הרבה רגישות – פשוט תכניסו איזו שהיא רגישות לתוך המערכת הזאת.
<לורין פוריס: תתפשרו בנקודות מסוימות.
<לורין פוריס: לא יכול להיות שעל ילדים כאלה יכפו בית ספר מסוים רק כי הוא ממלכתי דתי והוא לגמרי לא מתאים לעולם שלהם.
<לורין פוריס: תחשבו על ילד שגדל כל חייו במערכת הממלכתית דתית, הוא בא הביתה - וגם בעיקר בגיל ההתבגרות - והוא רואה בעצם בית שמתנהל בצורה שונה לגמרי.
<לורין פוריס: זה יוצר איזו שהיא – אפילו, אתה יודע מה – איזו שהיא צביעות מסוימת.
<לורין פוריס: אתה בבית הספר מתנהל בצורה מסוימת ואז אתה מגיע הביתה והבית מתנהל שונה לגמרי.
<לורין פוריס: אני באמת חושבת שהייתם צריכים בנקודה הזאת ליצור יותר רגישות.
<לורין פוריס: עכשיו אני יכולה להוסיף מההיבט המקצועי.
<לורין פוריס: כמישהי שעובדת בתנועה ליהדות מתקדמת, אנחנו מגיירים 120 ילדים בשנה.
<לורין פוריס: רבים מהילדים שמגיעים אלינו זה ילדים שההורים לא שלחו את הילדים הבכורים שלהם למערכת הממלכתית דתית ואז בעצם סירבו לגייר אותם ואז הם מגיעים לתנועה ליהדות מתקדמת, כדי להשלים את הליך הגיור שלכם.
<לורין פוריס: כי המערכת - - -
יפעת שאשא ביטון: את סוגית האחים, אני חושבת שאנחנו כבר שמנו כאן על השולחן ואנחנו יודעים שיש פתרון ויש גמישות.
<לורין פוריס: לא, אני מתכוונת שלא מגיירים אותם, כי הילדים לא שולחים את הילדים שעברו גיור.
<לורין פוריס: ילדים שעברו גיור, ההורים לא שולחים אותם לממלכתי דתי ואז כשבאים עם הילדים הצעירים יותר, המערכת מסרבת לגייר אותם, כי זה משפחות שכאילו לא עומדות בסטנדרטים.
<לורין פוריס: לזה אני מתכוונת.
<לורין פוריס: ואז פשוט הם מגיעים לתנועה ליהדות מתקדמת.
<לורין פוריס: יש לנו 120 ילדים כאלה שמתגיירים בשנה.
<לורין פוריס: זהו.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה לורין.
יפעת שאשא ביטון: הרב ראם הכהן, בבקשה.
יפעת שאשא ביטון: אחר כך דניאל יונס.
<הרב ראם הכהן: בוקר טוב.
<הרב ראם הכהן: ראשית אני רוצה להגיד שאני לא מובטל.
<הרב ראם הכהן: גם היום, לולא הרב רבינוביץ' טלפן וביקש ממני לבוא לפה, אני עסוק עד מעל הראש.
<הרב ראם הכהן: אני גם ראש ישיבת הסדר וגם רב יישוב.
<הרב ראם הכהן: אני אפתח בסיפור קצר מאד.
<הרב ראם הכהן: שנה שעברה, ערב שבועות.
<הרב ראם הכהן: אני יושב בישיבה ומלמד.
<הרב ראם הכהן: הטלפון מטלפן ואני לא מסתכל.
<הרב ראם הכהן: בצהריים אני מסתכל מי טלפן, אני רואה הרב נחום רבינוביץ'.
<הרב ראם הכהן: הוא אחד מגדולי הפוסקים בדור, אלמן בן 87.
<הרב ראם הכהן: אם הייתי רואה הייתי מפסיק באמצע והייתי עונה לו.
<הרב ראם הכהן: אני מטלפן אליו.
<הרב ראם הכהן: הוא אומר לי – תגיד לי הרב, ראם, אני לא יכול להיכנס לשבועות, מה יהיה עם העם היהודי, כך הוא אומר לי.
<הרב ראם הכהן: אני מבקש ממך שתצטרף אלי לגיור קטינים.
<הרב ראם הכהן: כיוון שאני מכבד תלמידי חכמים ומאד קשה לי, כאילו יש פה איזו מלחמה נגד הרבנות הראשית.
<הרב ראם הכהן: העיתונאים רוצים לעשות את זה כל הזמן.
<הרב ראם הכהן: אין שום מגמה, אבל אני חושב שיש לנו בעיה ואני אסביר מה היא.
<הרב ראם הכהן: ראשית, תרשו לי לשנות את השפה.
<הרב ראם הכהן: אין פה מקלים ומחמירים, במחילה מדודי, הרב ישראל רוזן.
<הרב ראם הכהן: ההלכה היא חרב בין שתי ירכותיו של הדיין.
<הרב ראם הכהן: אני אינני מקל.
<הרב ראם הכהן: אני עוסק בהלכה ומאד קשה לי גם כן הפורום פה.
<הרב ראם הכהן: פרקטי, פרקטי, פרקטי.
<הרב ראם הכהן: השאלות האלה הן שאלות כשאני שומע את זה ליבי נמס ממה שאני שומע פה ואי אפשר שלא לדון.
<הרב ראם הכהן: אל תדאגו, אני לא הולך לפרוש את הסוגיה, כי אז זה היה מגיע לשבועות, אבל אי אפשר ככה לדון כלאחר יד ולהפריח פה דברים בהלכה ובמציאות, דברים לא מדויקים לכאן ולשם.
<הרב ראם הכהן: השאלות האלה הן שאלות מאד עמוקות וחרב בין שתי ירכותיו של הדיין - יש הלכות גיור.
<הרב ראם הכהן: בד בבד יש שמירה על עם ישראל.
<הרב ראם הכהן: מצד שני, יש קיבוץ גלויות.
<הרב ראם הכהן: הרב אונטרמן, למעלה מ-10 שנים לפני שנפתחו השערים של רוסיה, דיבר כמו נביא, כשהוא היה הראשי למדינת ישראל, ואמר שצריך לדעת שתהיה עלייה ובעלייה הזאת הוא אומר – אני הייתי רב באנגליה והוא פירט כמה הוא החמיר בדיני גיור.
<הרב ראם הכהן: והוא אמר – אנחנו צריכים לדעת ששם לא הייתה בכלל לא רק יהדות, בגלל התפיסה הקומוניסטית, ויבואו אלינו ואנחנו נצטרך לדאוג לדברי הנביא, לדאוג לעובדים ולנידחים ואנחנו נצטרך לדון בדיני גרות בצורה מעשית יותר וזה לא איזה מין חידוש.
<הרב ראם הכהן: עכשיו אני רוצה לחלק את הדבר לכמה חלקים.
<הרב ראם הכהן: ראשית, אמרו פה דברים מאד לא מדויקים מבחינה הלכתית ואי אפשר להגיד דברים לא מדוקים.
יפעת שאשא ביטון: כמו למשל.
<הרב ראם הכהן: אני אסביר.
<הרב ראם הכהן: יש קבלת מצוות אצל גר מבוגר.
<הרב ראם הכהן: אין מחלוקת למעשה.
<הרב ראם הכהן: יש שיטה של ראשון אחד, האם יש - - -
יפעת שאשא ביטון: גר מבוגר פחות רלבנטי.
יפעת שאשא ביטון: תגזור ממנו רגע לגיור של קטינים.
<הרב ראם הכהן: בסדר, אבל אין מונח כזה קבלת מצוות אצל ילד.
<הרב ראם הכהן: לא זאת ההגדרה וזה דבר מאד עקרוני שלא זאת ההגדרה.
יפעת שאשא ביטון: בגיל 13 - - -
<הרב ראם הכהן: עד גיל 13 ההגדרה היא לא קבלת מצוות.
<הרב ראם הכהן: השאלה היא האם יש לנו מגמה לגייר, כאשר אותו ילד לא יקיים תורה ומצוות כשהוא יהיה גדול.
<הרב ראם הכהן: ראשית, אני רוצה להגיד שאצלנו בבתי הדין מגיעים כמות גדולה מאד של קטינים, שבמשפחה יש חינוך מסורתי באופן מוחלט ומטעמים שונים, אני מוכן לפרט – האבא יהודי והאמא לא עוברת את תהליך הגיור ואני לא רוצה להביע דעה, כי אנחנו לא עוסקים במבוגרים.
<הרב ראם הכהן: בגלל שהאמא לא מתגיירת, אף על פי שבבית יש חינוך מסורתי, הילד הולך לחינוך דתי, לא מגיירים.
<הרב ראם הכהן: אנחנו אומרים למשפחות – אל תבואו אלינו.
<הרב ראם הכהן: תלכו לגיור הממלכתי.
<הרב ראם הכהן: אין לנו שום מגמה להילחם בגיור הממלכתי.
<הרב ראם הכהן: שום מגמה.
<הרב ראם הכהן: להיפך.
<הרב ראם הכהן: אומרים להם תדעו לכם, כרגע לפי החוק זה לא רשום.
<הרב ראם הכהן: אנחנו חושבים שבית הדין של הרב רבינוביץ' הוא לא שונה מבתי דין בכל הדורות.
<הרב ראם הכהן: הוא אחד מגדולי הדור.
<הרב ראם הכהן: זה שאפשר לגייר אם האמא לא התגיירה, זה ראשונים מפורשים במסכת סוכות בדף י"א עמוד א'.
<הרב ראם הכהן: המציאות שבבתי הדין של הרבנות, ואני אומר את זה בוודאות, אי אפשר להכחיש, כאשר האמא לא התגיירה, גם כאשר יש חינוך דתי וגם מסורתי, גם כאשר הילד בחינוך דתי, בבתי הדין הממלכתיים לא מגיירים.
<הרב ראם הכהן: הדבר הזה הוא נגד ה - - -
יפעת שאשא ביטון: רק כי האמא לא התגיירה.
<הרב ראם הכהן: אני אגיד גם מה הטיעון של הרבנות בזה.
<הרב ראם הכהן: הטיעון של הרבנות, שיש בעיה של בישולי גויים, שהאמא הגויה תבשל.
<הרב ראם הכהן: אמר לי על זה הרב דיכובסקי, שהיה מגדולי הדיינים, טלפון מיוזמתו אלי על הטיעון הזה ואמר לי שזה לא נכון.
<הרב ראם הכהן: אני לא רוצה להאריך כרגע.
<הרב ראם הכהן: אני עכשיו כותב חיבור גדול על כל גיור קטינים.
<הרב ראם הכהן: אמר לי שהדבר הזה לא נכון.
<הרב ראם הכהן: לי אין ספק שזו לא סיבה.
<הרב ראם הכהן: מעבר לזה, הנזק לגבי חינוך דתי, ואני לא מדבר כרגע על חילונים לגמרי, שצריך לדון בזה, אבל נעשה סדר.
<הרב ישראל רוזן: על זה מדובר.
<הרב ישראל רוזן: על אלה שלא בחינוך דתי.
<הרב ראם הכהן: רק רגע.
<הרב ראם הכהן: מורי ורבותי, אנחנו מדברים - - -
יפעת שאשא ביטון: הם גם לא חילונים גמורים.
יפעת שאשא ביטון: זה שילד מתחנך בבית ספר חילוני - - -
<הרב ראם הכהן: מורי ורבותי, דיברתם פרקטית, אז אני רוצה לדבר על המציאות.
<הרב ראם הכהן: אני מחלק אותה.
<הרב ראם הכהן: יש לנו כפרי נוער דתיים, שיש בהם חינוך דתי ולא מגיירים את הילדים.
<הרב ראם הכהן: ימין אורד, הודיות ואפשר למנות עוד הרבה.
<הרב ראם הכהן: אני אמרתי לכם מידיעה, יש ילדים שנמצאים בחינוך דתי, בגלל שהאמא לא מתגיירת, הם לא יכולים - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, את זה הבנו.
יפעת שאשא ביטון: היא לא מתגיירת אז לא מגיירים לה את הילד.
<הרב ראם הכהן: דבר שלישי לגבי בית ספר.
<הרב ראם הכהן: יצא שו"ת של הרב דיכובסקי, שהיה מגדולי הדיינים, שהשם ישלח לו רפואה שלמה, שו"ת נפלא, ושם הוא טוען טענה שמי שיושב בבית הדין, מכיר את זה.
<הרב ראם הכהן: יש לפעמים אי רצון לשלוח לבית ספר ממלכתי דתי, אף על פי שבבית יש חינוך מסורתי ודתי וזה מצוי הרבה בעלייה מרוסיה, שחשוב להם מאד המצוינות של הלימודים ויש בית ספר חילוני שהוא טוב יותר והם אומרים אנחנו נשלים.
<הרב ראם הכהן: הרב דיכובסקי בתשובתו, והוא איש הממסד, כותב שאם – אני מדבר כרגע לדעתו, אני מוכן לנתח תיכף לגבי חילונים, אבל אי אפשר לעשות מהכל סלט.
<הרב ראם הכהן: הבעיה שלנו היא בספקטרום מאד מאד רחב.
<הרב ראם הכהן: הרב דיכובסקי כותב שאם הוא יודע שזאת הסיבה ובבית יש אלטרנטיבה, צריך לגייר.
<הרב ראם הכהן: בפועל היום לא מקשיבים לפסק של הרב דיכובסקי, שמודפס בשו"ת שלו.
יפעת שאשא ביטון: והוא בעצם חלק מהממסד?
יפעת שאשא ביטון: אתה מדבר על רב שהוא חלק מהממסד, שלצורך העניין - - -
<הרב ישראל וייס: היה.
<הרב ראם הכהן: היום הוא לצערנו הרב חולה.
<הרב ראם הכהן: הוא היה, הוא בפנסיה.
<הרב ראם הכהן: הוא היה מנהל בתי הדין אחר כך.
<הרב ראם הכהן: הוא ידוע לכולם כאחד מגדולי הדיינים, אם לא הגדול שבכולם.
<הרב ראם הכהן: אחד מגדולי הדיינים.
יפעת שאשא ביטון: משפט סיכום הרב ראם, כי אנחנו מתכנסים לסיום הדיון.
<הרב ראם הכהן: כן.
<הרב ראם הכהן: אני אומר גם לגבי דודי – כשאתה מציג מחלוקת בין הפוסקים לגבי קיום תורה ומצוות, צריך לדעת שבאותם אלה שאומרים על החלות של הגרות, שאם הם לא יקיימו אחרי זה, אז זה לא זכין, יש לנו בצד השני מגדולי עולם וגם בצד השני, במחילה, אם האבא יהודי, לפי חלק גדול מגדולי האחרונים, לא צריך בכלל דין זכין.
<הרב ראם הכהן: זו דעת הב"ח ודעת החתם סופר, זה לא הבמה פה.
<הרב ראם הכהן: בקיצור, מה שאני רוצה להגיד, מן הראוי – ואני מסכים עם יושבת הראש – שהרבנות הראשית צריכה לאמץ אליה אדם כמו הרב רבינוביץ', שהוא מגדולי הדור, ועל ידי זה זה יהיה חלק מהמערכת הממלכתית.
<הרב ראם הכהן: אני לא מסכים עם הרב אמסלם.
<הרב ראם הכהן: אני מסכים שבפועל, אם תהיה מאסה גדולה, עם ישראל לא יוכל להתעלם מזה, אבל אני לא חושב שצריך להתייאש ואסור שתהיה מחלוקת.
<הרב ראם הכהן: איזה רב עיר מגדולי תלמידי החכמים טלפן אלי.
<הרב ראם הכהן: הוא אמר לי אני יודע רק הלכה, תגיד לי מה העניין.
<הרב ראם הכהן: הסברתי לו.
<הרב ראם הכהן: הוא אומר לי אני הולך ללמוד.
<הרב ראם הכהן: אחרי שעתיים הוא חוזר אלי, הוא אומר לי אתם צודקים.
<הרב ראם הכהן: יש כאן בעיה וזה לא מקלים ומחמירים מורי ורבותי.
<הרב ראם הכהן: אין פה קולא וחומרא.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה על הדברים הבאמת חשובים, כי כמו שראיתם גם בהתייחסותי לדברים של הרב חיים אמסלם, אני נגד יצירת עוד ממסד ואיזו שהיא חצר אחורית, אלא לראות איך אנחנו בתוך הבית - - -
<הרב ראם הכהן: גם אני נגד.
<הרב ראם הכהן: חבל לי על הזמן.
<הרב ראם הכהן: יש הרבה מה לעשות.
<הרב ראם הכהן: אני לא רוצה את זה.
יפעת שאשא ביטון: כן, איך אנחנו בתוך הבית מנסים לייצר קצת יותר גמישות והכלה ואני דווקא שמחה שלפחות פה, בשיח שנמצא סביב השולחן, מצד כל הגורמים יש נכונות אמיתית להקשיב ולראות איפה אפשר לעשות את זה קצת יותר גמיש.
יפעת שאשא ביטון: דניאל יונס, ממש שתי דקות, בבקשה.
<דניאל יונס: תודה רבה יושבת הראש, הרבנים, מורי ורבי הרב ראם.
<דניאל יונס: שמי דניאל יונס, אני בן 34.
<דניאל יונס: אני רק אבקש מהרב וייס, ציינת שלושה עקרונות ולא את הרביעי.
<דניאל יונס: אני אשמח - - -
<הרב ישראל וייס: ארבעה.
<דניאל יונס: שמירת שבת, שמירת כשרות, בית ספר דתי ו-?
<הרב ישראל וייס: וחיבור לקהילה יהודית.
<הרב ישראל וייס: זאת אומרת הליכה לבית כנסת שבתות ומועדים.
<דניאל יונס: ובכן, אני גדלתי כאורתודוכס דתי פה בירושלים, חינוך דתי בישיבת ההסדר של הרב ראם בעתניאל.
<דניאל יונס: עד היום אני שומר שבת, שומר כשרות.
<דניאל יונס: אין לי ספק שהילדים שלי ילכו לבית ספר דתי, לחינוך דתי.
<דניאל יונס: אני חבר בקהילה שבא גדלתי, קהילה אורתודוכסית פה בירושלים, בית הכנסת הגדול על שם ש"י עגנון בתלפיות.
<דניאל יונס: את הילדים שלי לא יגיירו מסיבה אחת פשוטה, שאולי עשיתי טעות, נרשמתי במשרד הפנים כנשוי לבן זוגי.
<דניאל יונס: ברגע שאני מגיע למשרד הפנים עם תעודת זהות נשוי לאורי, גם כן אגב בוגר החינוך הדתי, ירושלמי, היום הוא לא חובש כיפה, אבל בוגר ישיבת הקיבוץ הדתי במעלה גלבוע.
<דניאל יונס: הילדים שלנו לא יוכרו בבית הדין כיהודיים, אך ורק משום שאנחנו זוג גברים.
<דניאל יונס: כמונו, וזה על פי מידע שקיבלתי מעמותת אבות גאים, יש כ-200 ילדים בשנה שמובאים בהליך של פונדקאות בחו"ל, עד שהחוק בארץ לא ישתנה, וזה אגב הדרישה שגם אנחנו הצבנו בפני משרד הבריאות, להרחיב את חוק הפונדקאות בארץ גם ליחידים.
<דניאל יונס: אני לא מדבר אפילו על זוגות חד מיניים כדי לא לתקוע מקלות בגלגלים, אבל ליחידים, כדי למנוע את ההליך הזה.
<דניאל יונס: עכשיו, למה בגלל שאני נשוי?
<דניאל יונס: כי מה שקורה לצערי, אני הייתי רוצה לראות שיהיה סעיף חמישי בהליך הגיור, וזו אמירת אמת.
<דניאל יונס: אני רוצה לראות שכשבן אדם בא להתגייר או לגייר את בנו, הוא דובר אמת, אבל המציאות כרגע בארץ מחייבת את מי שלא עשה את ה"שטות" כביכול, שאנחנו עשינו ונרשמנו במשרד הפנים כנשואים, לעמוד בפני בית הדין ולשקר במצח נחושה שאני אב יחיד לילדיי.
<דניאל יונס: ובית הדין יודע את זה.
<דניאל יונס: הוא יודע שאם מגיע גבר בן 30 ו-, עם ילדי פונדקאות מנפאל או אני לא יודע מאיפה, מארצות הברית, ברור לשני הצדדים שיש פה שקר ובעיני זה אבסורד שבתי הדין מחייבים אנשים לעמוד ולשקר בהליך שבעיני הוא הליך של אמת.
<דניאל יונס: זה לא רק אני או אנחנו כארגון של הומואים דתיים.
<דניאל יונס: אנחנו מכירים ומקבלים הרבה מאד פניות מזוגות חד מיניים שאינם דתיים, אבל חשוב להם – כמו שנאמר פה כבר קודם – שהילדים שלהם יהיו יהודים לכל דבר ועניין.
<דניאל יונס: ועוד אצלנו עוד יותר אבסורד, שאנשים שגדלו ומקיימים מערכת חיים דתית, נאלצים ללכת לחו"ל לגייר את הילדים שלהם בגיורים אורתודוכסים שלא מוכרים בארץ, ופשוט ככה להמשיך את חייהם – בשקר ובלי יכולת להיות חלק אינטגראלי מהקהילה שבה הם גדלו ואליה הם רוצים להמשיך ולהשתייך.
<דניאל יונס: תודה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך דניאל.
יפעת שאשא ביטון: מילה ספביק.
יפעת שאשא ביטון: מי שמקבל עכשיו רשות דיבור זה במשפטים קצרים, למקד את הרעיון, כי אנחנו כבר ממש בסיום הדיון.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, מילה.
<מילה ספיבק: שלום, אני מנהלת בית הספר יוהנה ז'בוטינסקי.
<מילה ספיבק: אני חושבת שכולם יודעים שיש עוד פעם גל גדול של עלייה ויש הרבה ילדים שלפי ההלכה הם לא יהודים.
<מילה ספיבק: ילדים מכיתה ז' עד י"ב שהם כן רוצים להיות יהודים ואנחנו צריכים לחשוב מה אפשר לעשות עם הילדים האלה, כי ממה שאני רואה עכשיו, ההתבוללות הולכת וגדלה.
<מילה ספיבק: ואני, כאמא, כסבתא, בשום פנים ואופן לא רוצה שהנכדים שלי, נכדים כבר לא, אבל הנינים שלי יהיו לא יהודים, כי המצב הזה הולך וגובר.
<מילה ספיבק: בגלל זה אני חושבת שצריכים לעשות הכל כדי לתת לילדים שכן רוצים להיות יהודים, לעשות את זה.
<מילה ספיבק: גם אם הילד לומד בבית ספר ממלכתי ולא דתי.
<מילה ספיבק: ואני חושבת שזה מאד חשוב, כי הרבה פעמים אצלי בבית הספר היו המון אנשים שאמרו שהנושא הזה יעלה גם בכנסת ויעלה בכל מיני מקומות, ועדיין שום דבר לא זז.
<מילה ספיבק: אז אני חושבת שהגיע הזמן גם לחשוב על זה.
<מילה ספיבק: תודה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך, מילה.
יפעת שאשא ביטון: שמואל שטח ואנחנו נסכם.
<שמואל שטח: אני אבוא מהזווית.
<שמואל שטח: שלום, אני אינני עוסק בתחום הגיור אלא עוסק בתחום החינוך הדתי.
<שמואל שטח: אני רוצה להעיר בעצם הערה שהיא צדדית בסוגיה הזאת.
<שמואל שטח: החינוך הדתי קולט בצורה נפלא את האנשים שנמצאים בהליכי גיור למיניהם.
<שמואל שטח: זכיתי וגם ילדי נמצאים בבית ספר כזה שזה נפלא ומקסים ובאמת כל הכבוד על העשייה.
<שמואל שטח: אני חייב לציין שיש שני מקומות לא מעטים לצערי שהולכים להיות רבים, של מקומות שבהם הוגבהו חומות הכניסה לבתי הספר הדתיים ובמקביל בעצם משפחות מסורתיות רבות עוזבות ובמקביל, בתי ספר חילונים שנמצאים לידם, הופכים להיות סוג של בתי ספר יותר מסורתיים.
<שמואל שטח: זה פשוט מדהים.
<שמואל שטח: אתה הולך ורואה אנשים, אפילו יש מניין לפעמים, אני מדבר בתיכונים.
<שמואל שטח: אנחנו מדברים פה על יסודיים, אבל ממש יש מניין ויש אנשים עם כיפות וכו'.
<שמואל שטח: זאת אומרת יש פה טשטוש מאד רחב ויכול להיות שכן שייך לעדכן.
<שמואל שטח: זאת אומרת אנחנו כבר לא בימים שיש דתיים וחילוניים.
<שמואל שטח: יש דתיים על ספקטרום רחב וגדול ובתי ספר החל מכאלה וכאלה ויש גם חילונים בספקטרום גדול.
יפעת שאשא ביטון: אגב, אני מגדירה את עצמי מסורתית ואני חושבת שאני מייצגת ציבור רחב מאד של אנשים שמאמינים ושומרי מצוות ומקיימים את החגים וצמים בכיפור ולא נוסעים בכיפור ולא מדליקים אור בכיפור והכל, אבל בשבת, אתה יודע, ככה בעידן המודרני לא מדליקים אש ומבשלים, אבל נוסעים.
יפעת שאשא ביטון: תשאל אותי איך ולמה, אין לי הסבר הגיוני.
יפעת שאשא ביטון: כי אולי פעם לא היו מכוניות והיום אני מרשה לעצמי.
יפעת שאשא ביטון: אבל אני מרגישה יהודיה ואדוקה והכל.
יפעת שאשא ביטון: אז צריך באמת להתחשב בזה ואני מסכימה לגמרי עם הדברים שלך, שיש פה איזה שהוא ספקטרום מאד מאד רחב בין החילוני לבין הדתי, שאולי צריך לתת לו את תשומת הלב.
<שמואל שטח: תודה.
יפעת שאשא ביטון: אה, סיכמתי אותך ככה.
<שמואל שטח: שוב, יש את הדיון ההלכתי שהוא רחב וגדול וכו'.
יפעת שאשא ביטון: התרגשתי שאתה אומר את זה, פשוט.
<שמואל שטח: אני באתי מהזווית החינוכית.
<שמואל שטח: מהזווית החינוכית היום יש ספקטרום רחב ואני כמובן אומר, אגב לצערי, שאני עוסק כל היום בסימנים כאלה, שמסננים תלמידים וחבל לי מאד, אבל בסופו של דבר מה שזה יוצר, זה שבתי ספר חילוניים רבים מאד הופכים להיות לסוג של מסורתיים.
<שמואל שטח: ולכן, שוב, צריך לבחון את הדברים היום בצורה קצת פחות של שחור ולבן.
<שמואל שטח: לא נקבע פה אם מי השחור ומי הלבן, אבל העסק פה הרבה יותר מורכב ממה שהוא היה פעם ואני כמובן קורא בבמה הזאת, באמת להמשיך ולקבל את כולם ולא להיות מסננים.
<שמואל שטח: אבל את זה אני אומר בוועדות אחרות.
<הרב ראם הכהן: יש במקיף דתי בבאר שבע 10% ילדים גויים.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה על הדברים, אפילו התחברתי מאד ככה לקראת הסוף.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו פה שני דוברים שאני במחילה פסחתי עליהם, אבל ממש כפי שהוא עשה את זה, בצורה תמציתית.
יפעת שאשא ביטון: עורכת הדין מיכל מורגנבסר, בבקשה.
<מיכל מורגנבסר: מורגנבסר זה מחר יהיה יותר טוב, זה נורא פשוט.
<מיכל מורגנבסר: אז קודם כל שלום לכולם.
<מיכל מורגנבסר: אני באתי לפה הן כאמא לילד שלא מסכימים לרשמו כיהודי והן מטעם עורכת הדין חווה קליין, שהיא יושבת ראש הוועדה לזכויות הילד בלשכת עורכי הדין.
<מיכל מורגנבסר: אני גם חברה בוועדה הזאת.
<מיכל מורגנבסר: כאמא לילד מדהים, שבעוד חודש ימלאו לו שנתיים, שנולד בהליך פונדקאות, שהגיע לידי שלוש דקות אחרי שהוא נולד – עוד עם הכתמים של הדם פה שעטפו אותו, ומאותו רגע הוא חבוק בידי ובידי בעלי ואנחנו גרים בישראל.
<מיכל מורגנבסר: הילד עבר ברית מילה, גדל כישראלי, כיהודי לכל דבר ועניין, אבל אנחנו חילונים שמקיימים אורח חיים חילוני.
<מיכל מורגנבסר: לצערנו, כיוון שאיננו מקיימים את אורח החיים הדתי ולמרות שאנחנו מאד מכבדים את המסורת ואת החגים, עדיין מסרבים לרשום אותו כיהודי או לגייר אותו.
<מיכל מורגנבסר: אנחנו מוכנים לכל הליך פורמאלי, אבל זה לא עוזר, כי ההליך הוא לא פורמאלי כמו שאמרו כל המכובדים שדיברו פה לפני.
<מיכל מורגנבסר: אני לא רוצה להכביר בתחושות הקשות שלי כאמא, אבל אני רוצה גם קצת לדבר על המשמעות המשפטית, שבעצם אומרת שיש פה פגיעה אמיתית ומהותית ביותר בילד, בזכותו להירשם כיהודי, כבן להורים יהודים, שגדל בארץ ישראל גם כישראלי וגם כיהודי.
<מיכל מורגנבסר: אני באופן אישי דור שמיני בארץ.
<מיכל מורגנבסר: בעלי בן של ניצולי שואה - - -
יפעת שאשא ביטון: את מבקשת או שאת פוסקת את זה מתוך איזו שהיא פסיקה משפטית?
<מיכל מורגנבסר: אני לא פוסקת.
<מיכל מורגנבסר: אני אומרת שיש פה פגיעה בזכות ילד, בזכות בסיסית של ילד, בזה שלא נותנים לו להירשם.
<מיכל מורגנבסר: ילד שבעצם גדל כיהודי לכל דבר ועניין.
<מיכל מורגנבסר: בעצם הוא יגיע לגיל מסוים שיגידו לו לא חבר, עזוב את בר המצווה, עזוב את הכל ואתה בעצם לא יהודי.
יפעת שאשא ביטון: יהודי אתה לא.
<מיכל מורגנבסר: אתה לא יהודי.
<מיכל מורגנבסר: ואני חושבת שאנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו לשבת בחיבוק ידיים מאחורי אמירות ריקות כאלה כמו סטאטוס קוו.
<מיכל מורגנבסר: בטח לא בשנת 2016, כי אנחנו בעצם - - -
יפעת שאשא ביטון: אני חולקת על האמירה שסטאטוס קוו הוא ריק מתוכן.
יפעת שאשא ביטון: חשוב שזה ייאמר.
<מיכל מורגנבסר: לא, אבל-.
<מיכל מורגנבסר: אוקיי, בסדר.
<מיכל מורגנבסר: איך אומרים - אנחנו יכולות להיות חלוקות.
<מיכל מורגנבסר: כדי לדעתי בכך, כשעומדים מאחורי האמירה הזאת, אנחנו בעצם נותנים יד לפגיעה בזכויות יסוד של הילדים, שכל חטאם הוא שהגיעו לעולם בהליך פונדקאות, ושאני, אחרי 6 שנים שעברתי את הגיהינום הלוך וחזור, אין ספור פעמים אמרו לי חברה, הרחם שלך לא יכול לסחוב, תלכי להליך פונדקאות.
<מיכל מורגנבסר: אז בגלל שהוא נולד מרחם של אישה גרה, כי עשינו את הליך הפונדקאות בחו"ל, בעצם אין שום אפשרות.
<מיכל מורגנבסר: אם הוא היה נולד מהרחם, או איך אומרים – אם הרחם שלי לא היה מתקלקל, אז לא הייתה הבעיה.
יפעת שאשא ביטון: זה מחזיר אותנו קצת לתחילת הדיון, לשאלה האמיתית מה קורה עם עולל שמגיע בשנייה שהוא נולד בעצם וגדל באורח חיים שכזה, בתוך המדינה שלנו כמדינה יהודית, במשפחה יהודית.
יפעת שאשא ביטון: למה הוא צריך לצורך העניין כשהוא יהיה בגן, או בבית ספר, סליחה, אפילו לא בגן, לעבור בעצם מערך של חינוך דתי ולא מספיקה המסגרת שבה הוא נמצא.
יפעת שאשא ביטון: שאלה חשובה ואני חושבת שאיתה אנחנו גם פתחנו.
<מיכל מורגנבסר: אפשר רק עוד משפט אחד?
יפעת שאשא ביטון: במשפט סיכום.
<מיכל מורגנבסר: אני בעצם פונה אליכם, לוועדה הנכבדת, להתערב לטובת כל הילדים הללו ולהפסיק את הפגיעה הקשה בהם ולאפשר להם לא רק לגדול ולחיות כישראלים יהודים, אל גם שיכירו בהם וירשמו אותם ככאלה.
<מיכל מורגנבסר: תודה רבה לך.
יפעת שאשא ביטון: בני סוויל, ותהיה ממוקד, כי אני מודה שלא כהרגלי אני אחתוך.
<בני סוויל: אני אהיה מאד ממוקד.
<בני סוויל: אני יושב ראש עמותה שנקראת אומץ לאמץ, משפחתה קהילת האימוץ בישראל.
<בני סוויל: בעצם אנחנו מייצגים את קהילת האימוץ ובמאומצים יש הרבה סוגיות של גיור, יש הרבה אימוצי חו"ל.
<בני סוויל: אז קודם כל, הרב וייס, משפחה שמאמצת ואני מתחבר למה שאתה אומר – עבדה על הרשויות ואמרה אוקיי, נשלח לחינוך דתי והכל יהיה בסדר, כשמגיעים לילד השני אז הרבנות אומרת סליחה, למפרע מתברר שעבדתם עלינו ולא שלחתם לחינוך דתי ולכן הדלת סגורה לגיור השני, אלא אם כן תחזירו את הגלגל אחורה.
<בני סוויל: זאת אומרת יש התניה ברורה בעניין הזה.
<בני סוויל: באימוץ יש עניין מאד מאד מהותי של זהות.
<בני סוויל: זאת אומרת ילד בא תלוש מאיזה שהוא מקום.
<בני סוויל: אחד הדברים הכי חשובים הוא בסוף לחבר אותו וההורים מאד מאד היו רוצים לחבר את אותו ילד לעם היהודי והדבר הזה נמנע מהם.
<בני סוויל: והדבר האחרון שאני אגיד, זה שבחוק האימוץ הסעיף אומר – ובלבד שהמאמץ יהיה בן דתו של המאומץ.
<בני סוויל: ויש שני תורים בשירות למען הילד לאימוץ ילדים.
<בני סוויל: אני אב מאמץ, שני הילדים הצעירים שלנו מאומצים, יש תור לצרכים מיוחדים, ששם אין כל כך הרבה מבקשים ואז אין בעיה; ובתור של התינוקות יש תור ארוך והוא תור מאד מסודר לפי סדר.
<בני סוויל: First in First out – מי שנרשם ראשון יקבל ילד ראשון, למעט חריג אחד.
<בני סוויל: כאשר מגיע ילד שהוא צריך להיות מגויר, אז מוסרים אותו למשפחה שהטרמינולוגיה היא – משפחה שיש לה כושר לגיור.
<בני סוויל: ומשפחה שהשירות יחשוב שאין לה כושר לגיור, כי כשהיא תגיע לרבנות לא יגיירו את הילד ואז – ובלבד שהמאמץ יהיה בן דתו של המאומץ לא יוכל להתקיים, ידלגו עליה.
<בני סוויל: משפחה אחרת, עם פקק על הראש תקבל את הילד והמשפחה שכאילו הייתה יכולה לגייר בבית הדין של הרב ראם, לא תקבל את הילד ותחכה עוד חודש-חודשיים, שנה-שנתיים, שיגיע תינוק לגיור.
<בני סוויל: זאת אומרת, זה משפיע גם על הרשויות האחרות שהן ערות למה שקורה פה במדינה.
יפעת שאשא ביטון: כאילו בסוף הדיון באת והפכת את זה עוד יותר מורכב ועכשיו צריך לפתוח דיון חדש.
<בני סוויל: כל הדיון הזה בכלל מתחיל - - -
יפעת שאשא ביטון: מורכב.