GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<נירית איבי: גם פרסום לקטינים, גם פרסום באופן כללי.
<נירית איבי: אנחנו לא רוצים לשדל להימורים, אנחנו לא רוצים לשדל להגרלות.
<נירית איבי: אנחנו בטח לא רוצים שמי שיש לו את הקצבה ילך ויעניק אותה למפעל הפיס.
תמר זנדברג: את מדברת רק בנושא הגרלות והימורים, או שיווק?
<נירית איבי: כן, רק בנושא הגרלות והימורים.
תמר זנדברג: אה, בסדר, זה פן מסוים.
יפעת שאשא ביטון: זו מכה.
יפעת שאשא ביטון: מי שיודע ומכיר זו מכה בקרב בני הנוער.
<נירית איבי: אני יכולה לדבר רק על הגרלות והימורים.
יפעת שאשא ביטון: אין לכם מושג עד כמה התופעה הזו היא רחבה שם, כי זה מאד מפתה.
יפעת שאשא ביטון: הם בטוחים שזה הכסף הקל.
<נירית איבי: זה המענה שאני יכולה לתת.
תמר זנדברג: זה חשוב, אבל זה חלק מהסיפור.
<שמרית שקד: אפשר לשאול אותה איזו שהיא שאלה?
יפעת שאשא ביטון: כן, כן, בטח.
<שמרית שקד: אני רציתי לשאול לגבי אם יש לכם אפשרות לתת היתרים לסוגי הגרלות והגרלות מסוימות שאתם מאפשרים לערוך אותם לקטינים.
<שמרית שקד: רציתי לדעת על היקף ההיתרים שאתם נותנים לפי 231 א' רבתי לחוק.
<יהונתן לוי: יהונתן לוי, הלשכה המשפטית באוצר.
<יהונתן לוי: עד כמה שאני מכיר, בשנים האחרונות המדיניות הברורה היא לא לתת היתרים לפרסומות שמיועדות לקטינים באופן גורף.
<יהונתן לוי: אני לא מכיר.
<יהונתן לוי: אני מרכז את התחום אצלנו בלשכה המשפטית, אני לא מכיר שנתנו היתר לעריכת הגרלות לקטינים.
תמר זנדברג: את ההגרלה הזאת של מילקי אתה מכיר, שפורסמה בעיתון?
<יהונתן לוי: לא.
<יהונתן לוי: אני אסביר למה.
תמר זנדברג: ואם אתה קורא על זה בעיתון או רואה את זה בפייסבוק, או מגיעה אליך תלונה מאמא שהבת שלה נרשמה להגרלה של מילקי שלא עברה דרככם, אז מה אתם עושים?
<יהונתן לוי: אז עושים אצלנו בירור.
<יהונתן לוי: זה הולך ככה: יש היום היתר לעריכת הגרלות לפרסומת מסחרית.
<יהונתן לוי: ההיתר פורסם ברשומות כמובן והוא בעצם אור ירוק, כי נערכות אלפי הגרלות כמובן בחודש או בשנה, איך שנספור את זה בישראל.
<יהונתן לוי: once עמדת בכל ההיתרים, יש מפקח לכל הגרלה לפי ההיתר שפורסם ברשומות.
<יהונתן לוי: once המפקח עומד בכל ההיתרים, אני בכלל לא יודע שנערכת הגרלה.
יפעת שאשא ביטון: אבל גם אם היא נעשית לקטינים?
יפעת שאשא ביטון: ההיתר של הקטינים זה אותו היתר?
<יהונתן לוי: לא, זה לא אותו היתר.
<יהונתן לוי: אין היתר לקטינים.
<יהונתן לוי: היתר לקטינים הוא יותר ספציפי שצריך לעבור דרכנו.
יפעת שאשא ביטון: זה אומר שמי שמפרסם - - -
<נירית איבי: כי זה - - - כביכול ועדת חריגים.
<יהונתן לוי: מי שרוצה לעשות היתר לקטינים צריך לעבור דרכנו.
<יהונתן לוי: אין לו אור ירוק.
<נירית איבי: זה לא ההיתר הכללי של הפרסומת המסחרית.
יפעת שאשא ביטון: זה אומר שאם מילקי קיבלו לצורך העניין היתר להגרלה והם מפרסמים בקרב קטינים, בלי שהם קיבלו היתר להגרלה בקרב קטינים, הם עוברים על החוק.
<יהונתן לוי: אבל מה הם מפרסמים בקרב קטינים?
<יהונתן לוי: הם בעצם גוף מסחרי שעושה פרסומת.
<יהונתן לוי: הם אומרים, הם יכולים להגיד לפחות – היא לא מיועדת לקטינים.
<יהונתן לוי: מי שהולך לרכוש את המוצרים בסופר זה ההורים, זה לא הקטינים.
<יהונתן לוי: יש בעייתיות להגדיר מה זה הגרלה לקטינים.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז פה צריך באמת לראות מה קורה כשהם מגיעים לקיר של פייסבוק והם מונגשים בעצם לילדים צעירים ושם אנחנו חשופים ואין לנו כלי להתמודד עם זה.
יוסי יונה: לא, הוא יכול להגיד את זה רק בדיעבד.
<יהונתן לוי: אבל להגיד איך להגדיר שאתה מוכר לקטינים, אני לא מוכר את זה לקטינים.
יוסי יונה: זאת אומרת אם סטטיסטית יסתבר לך שבדיעד 95% מכלל האנשים שהשתתפו בהגרלה הזאת הם קטינים, אז אתה אומר אוקיי.
יוסי יונה: אבל אתה לא יכול להגיד - - -
<יהונתן לוי: נכון.
יוסי יונה: אפריורית, נכון.
<נירית איבי: ושוב, הכלים שעומדים כרגע לרשותנו הם מוגבלים.
<נירית איבי: אין לנו על פי חוק את הכלי המנהלי, אין לנו את האפשרות של העיצומים.
יפעת שאשא ביטון: בעצם דרישה שיכולה לצאת מכאן למשרד המשפטים היא לבקש את הסטאטוס של אותה ועדה לגבי הקמת הרגולציה?
<נירית איבי: נכון, חד משמעית.
<נירית איבי: ולבקש שהרגולטור הזה יוקם אתמול.
<נירית איבי: אתמול.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, כתבתי את הנושא.
תמר זנדברג: אבל גם אכיפה לפי החוקים הקיימים בנושא ההגרלות, חברה.
תמר זנדברג: נשמעה כאן טענה שזה לא הגרלה, אז אני לא יודעת.
<יניב וייצמן: אז אני מוכן להסביר, כי יש פה פשוט דיון שהוא מבוסס על משהו שהוא לא מדויק וזו הפרצה שאת מדברת עליה.
תמר זנדברג: אוקיי, אז תסביר.
יפעת שאשא ביטון: יניב מ-Teenk, בבקשה.
<יניב וייצמן: קודם כל נעים מאד, יניב ויצמן, מנכ"ל של חברת Teenk, חברה שמתמחה בפרסום לצעירים.
<יניב וייצמן: קצת קשה לי, כי אני פה מה שנקרא בצד של הרעים, אבל תיכף אני אדבר - - -
תמר זנדברג: צעירים ובני נוער?
<יניב וייצמן: צעירים, בני נוער.
תמר זנדברג: מאיזה גיל אתם שמים לכם?
<יניב וייצמן: אני רוצה לדבר גם על גילאים תיכף, אבל אני רוצה להתייחס שנייה למה שהוא אמר, כי כל מה שאת מציינת ומה שציינו בכתבה זה בכלל לא עולם של הגרלות.
<יניב וייצמן: בכל מה שקשור להגרלה הוא צודק, יש שם רגולטור, יש שם אישורים, יש שם פיקוח.
<יניב וייצמן: העולם הזה של כל מה שדיברת מחולק לשניים: הגרלה, שצריך אישור והוכחת יכולת.
<יניב וייצמן: מה זה הוכחת יכולת?
<יניב וייצמן: כמו שאמרת מקודם, תעלה תמונה הכי יפה, תזכה אותך במקרר מילקי.
<יניב וייצמן: זה בסדר או לא בסדר, אני עוד לא יודע, תיכף נדבר על זה, אבל זו לא הגרלה וזה לא מגיע בכלל לפתחו.
<יניב וייצמן: כל מה שצינית פה לא מגיע בכלל לפתחו.
<יניב וייצמן: הם בכלל לא קשורים לזה.
<יהונתן לוי: אני רוצה לחדד, כי הגרלה זה משהו שתלוי יותר במזל מאשר ביכולת.
<יהונתן לוי: זו ההגדרה ב - - -
<יניב וייצמן: בדיוק, מותר להם לעשות פעם בשנה.
<יניב וייצמן: למילקי למשל פעם בשנה מותר לעשות הגרלה.
תמר זנדברג: פרסום התמונה מזכה אותך ישירות בפרס או פרסום התמונה מכניס אותך להגרלה?
<יניב וייצמן: לא מכניס להגרלה.
<יהונתן לוי: זה לא הגרלה.
<יהונתן לוי: יש כאן קריטריון שלפיו הם יבחרו את התמונה.
יפעת שאשא ביטון: זה לא הגרלה, זה תחרות.
<נירית איבי: זה לא הגרלה.
<נירית איבי: הם קובעים תבחינים מראש.
תמר זנדברג: זאת אומרת, אגב, עוד יותר גרוע מבחינתנו, למה?
תמר זנדברג: כי שוב, אתה נכנס פה ליחסים החברתיים.
תמר זנדברג: אתה אומר מי שיותר פופולארי בחברה שלו ויוכל לשדל את החברים שלו לעשות לו לייק, לא רק שייכנס להגרלה ואז גם ייכנס לפיקוח, אלא יקבל פחית.
יפעת שאשא ביטון: אין הגרלה.
יפעת שאשא ביטון: זה לא הגרלה.
יפעת שאשא ביטון: ההגדרות פה אין בכלל לא - - -
תמר זנדברג: הבנתי.
<יהונתן לוי: הוא יעקוף את ההגרלה.
<יניב וייצמן: שוב פעם, לא, הוא לא ייכנס להגרלה, אבל יש פה משהו.
<יניב וייצמן: הדיון פה בעיני הוא דיון הרבה יותר מורכב ומעניין, כי גם פה דרך אגב, העולם הזה של תוכיח הוא לאו דווקא על בסיס מה שנקרא כמה אתה פופולארי או כמה אתה אהוד או ליייקים.
<יניב וייצמן: העולם כבר לא שם, דרך אגב.
<יניב וייצמן: הדיון פה, דרך אגב, אתם דנים על פייסבוק ואני חושב ששיתוף הפעולה בין הגופים פה הוא קריטי, כי הדיון על פייסבוק למשל, בכל מה שקשור לבני נוער הוא כבר לא רלבנטי.
<יניב וייצמן: אנחנו כבר לגמרי בעולמות אחרים של סנאפצ'ט.
<יניב וייצמן: אתם לא מדביקים את הקצב.
<יניב וייצמן: והדיון פה בהרבה מובנים - - -
תמר זנדברג: העיקר שאתם מדביקים את הקצב, אבל אתם - - -
<יניב וייצמן: אני יודע, אבל בגלל זה אני - - -
תמר זנדברג: גוזרים קופון על הגב של הילדים האלה, יניב.
יפעת שאשא ביטון: רגע שנייה, אבל בואי נשמע, כי זה מעניין ואנחנו יכולים לצעוק, לצעוק, אבל בואי רגע ננסה להבין את העולם הזה.
<יניב וייצמן: תמר, אני פה מתוך אחריות.
תמר זנדברג: אוקיי, אז איפה האחריות?
<יניב וייצמן: ויש לנו כבר דרך ארוכה ביחד.
<יניב וייצמן: אני פה מתוך אחריות ואני אומר לכם שגם המפרסמים וגם המותגים, אני יושב בשולחנות האלה, גם שם יושבות אימהות לילדים ולילדות בנות 10, וגם שם יושב מבוגר אחראי וגם שם יש רגולטור פנימי.
<יניב וייצמן: אין במשחק הזה צד של רעים וטובים.
<יניב וייצמן: אני פה מתוך אחריות ואם צריך לחדד דברים, למשל אפילו הדיון הזה – מה זה למשל הוכחת יכולת והאם היום – ודרך אגב, לשם המותגים הולכים – על מקום של יצירתיות.
<יניב וייצמן: למשל, המון חברות באמות ואומרות בוא תעשה משהו שהוא יצירת.
<יניב וייצמן: האם זה טוב, האם זה לא רע?
<יניב וייצמן: האם זה רע?
<יניב וייצמן: את אמרת מקודם משהו על אמנה.
תמר זנדברג: יניב, לפרסם תמונה, צילום מסך מתוך התכתבות כיתתית או משפחתית, זה בעיניך מקום של אחריות?
<יניב וייצמן: חד משמעית רע, פסול, לא מכיר כזה דבר.
<יניב וייצמן: אני אומר לך, אם יש כזה דבר, אני לא מכיר כזה דבר.
<יניב וייצמן: ולא סתם הם לא קיבלו תלונה, כי אני לא יודע אם יש כזה דבר, לצלם תמונה מתוך התכתבות משפחתית?
<יניב וייצמן: אני אומר, אני קורא את הכתבה וקראתי כבר את הפולו-אפ ואת הפולו-אפ על הכתבה.
<יניב וייצמן: רוב הדברים שם, לצערי, לא נבדקו, לא שאלו לא את החברות שמוזכרות שם, לא את חברות הפרסום מה עומד שם.
<יניב וייצמן: יש הבדל נורא גדול.
<יניב וייצמן: ביניכן בדיון היה איזה דיבור ציני כזה על אמנה.
<יניב וייצמן: אני רוצה להגיד לאן העולם הולך, כי אנחנו בודקים ואנחנו בשיתוף פעולה על מה שקורה בעולם גם.
<יניב וייצמן: האמנות האלה בעולם, דרך אגב, כשאת אומרת נשב שבט אחים גם יחד, הם כלי סופר אפקטיבי - - -
יפעת שאשא ביטון: יש פה מחויבות ערכית לדעתי.
<יניב וייצמן: הם סופר אפקטיבי כי את מחייבת מה שנקרא את החברות להיות סוג של רגולטורים לעצמם.
<יניב וייצמן: כי גם הם דרך אגב - ואחד הדברים שעלו שם למשל זה הפרדה.
<יניב וייצמן: את דיברת על גילאים.
תמר זנדברג: כן, אבל כל אחד רוצה להיות רגולטור לעצמו, זה ברור, אבל אנחנו - - -
<יניב וייצמן: לא, לא, אני אסביר.
<נירית איבי: לא, אבל יש לך פה עין ציבורית מאד כבדה.
תמר זנדברג: בסדר, נכון, אז הדברים כאלה נחשפו בעין הציבורית - - -
<יניב וייצמן: יש לך סיבה.
<יניב וייצמן: דיברת על קנס, הקנס לא מעניין.
<יניב וייצמן: את צודקת.
<יניב וייצמן: היום את החברות הגדולות בשוק לא מעניין הקנס, מעניין איך הן נתפסות בעיני הציבור.
תמר זנדברג: התדמית שלהן.
<יניב וייצמן: מעניין אותן מאד הערך שלהן.
<יניב וייצמן: אני אומר לכם, אחרי המחאה החברתית, אתם לא מבינים ואני לא יודע אם יושבים פה נציגים מהחברות האלו, ואני פתאום השופר.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו הזמנו כי כן היה חשוב לי לשמוע אותן, אבל הן לא הגיעו.
<יניב וייצמן: אני חושב שכדי שהדיון הזה יהיה אפקטיבי, ואני חושב שחברת הכנסת תמר זנדברג דיברה פה ואמרה – מגעיל ונבזי.
<יניב וייצמן: זאת לא התחלה טובה בעיני - - -
תמר זנדברג: אני ציטטתי.
<יניב וייצמן: אני יודע, ציטטת.
<יניב וייצמן: את הנבזי הבאת מעצמך, את המגעיל ציטטת.
<יניב וייצמן: בסדר, עצם זה שחברת כנסת מקריאה ואנחנו יודעים מה הן טיבן של כתבות ואני מכיר את הכתבת.
<יניב וייצמן: באמת, צריך גם להבין שיש פה מה שנקרא אתגר הרבה יותר גדול.
<יניב וייצמן: בעולם למשל דיברתי על גילאים ואני רוצה לענות לך.
<יניב וייצמן: יש הבדל נורא גדול בין גילאי עד 12 לעד 18 למשל.
<יניב וייצמן: האם היום פרסום לנער בן 17, שעוד שנה מתגייס לצבא, שונה מפרסום לילדה שלך בת ה-10?
<יניב וייצמן: אני יכול להגיד לך כמעט בוודאות דרך אגב.
<יניב וייצמן: מה שאמרת על עבודה עם משפיענים, שמה שנקרא צריך לתת את הדעת על הזה, כי זה משהו שקרה בשטח.
<יניב וייצמן: אף אחד לא אמר איזה סוג פרסום זה בכלל.
<יניב וייצמן: את אמרת הם מובילי דעה.
<יניב וייצמן: דרך אגב, הלוואי שבסוף מה שנקרא, בגלל אותם חברות הילדה שלך מושפעת מקנייה כזאת ויש פערים.
<יניב וייצמן: הפערים קיימים גם אם היא הולכת עם בגדים שאחרות לא יכולות ודרך אגב, איך טיפלו בזה?
<יניב וייצמן: למשל תלבושת אחידה.
<יניב וייצמן: פתרון יפה.
<יניב וייצמן: העולם חילק את זה לעד גיל 12 ומגיל 12 ומעלה.
<יניב וייצמן: לא בכדי עשו שם עבודה מאד מאד רצינית.
<יניב וייצמן: לעשות את ההבחנה בין ילד בן 8, בין ילד בן 12 שכבר מבין מה זה תוכן סמוי, מבין מה זה פרסומת, לבין נער בין 17.
<יניב וייצמן: אנחנו צריכים להבין את הדברים האלה.
יפעת שאשא ביטון: צריכים לעזור להם אגב, להבין, וזה משהו שקצת איפה שהוא נעלם מהדיון ואמרתי אני אחזיר אותו אחר כך.
יפעת שאשא ביטון: חברים, אנחנו יכולים לדבר על פייסבוק ועל האכיפה ואני אבקש דף עמדי משפטי, ואנחנו יכולים לתת את הכלים הרגולטורים למשרד האוצר, וכמובן אני לגמרי תומכת בסוגית האמנה.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שכשאנשים חותמים על משהו שהם מתחייבים לו, הם לא יכולים לצאת אחר כך נגד מה שהם עצמם חתמו והתחייבו ואני יותר מאשר מאמינה.
יפעת שאשא ביטון: עשיתי את זה גם עם עבודת הנוער ואתה צריך לראות את ההתגייסות שלהם בשטח.
יפעת שאשא ביטון: אבל בסוף בסוף יש פה גם עניין חינוכי שאנחנו צריכים לתת עליו את הדעת.
יפעת שאשא ביטון: יש פה מקום של הורים שצריכים.
יפעת שאשא ביטון: אז את, חברת הכנסת תמר זנדברג, עושה את זה מול הבת שלך, אבל זה ממש לא מובן מאליו שבכל בית קורה תהליך כזה, שהורים מנהלים שיח עם הילדים על מה זה פרסום ומה מוכרים להם ומה האשליה ואיך בעצם לצרוך את כל מה שהם קולטים בצורה נכונה.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שחייבים מכל הכיוונים - - -
יוסי יונה: צריך גם שיח בין מבוגרים מאד לבין - - -
יפעת שאשא ביטון: למבוגרים, כי גם אנחנו חוטאים בעניינים האלה, בוא נודה.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת השיח הוא מאד מאד רחב.
תמר זנדברג: ועדיין צריך גם אכיפה.
תמר זנדברג: יש לנו שיח, שוב אני אומרת - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, לא, ברור, אני התחלתי מאכיפה, אבל עדיין זה לא מספיק.
תמר זנדברג: שיח - - - וכולנו נקיים אותו, אבל עדיין, שוב - - - גם בכלים היום - - -
יפעת שאשא ביטון: התחלנו עם האכיפה.
יפעת שאשא ביטון: את מפספסת, כי לא יודעת, את כאילו נמצאת פה באיזה שהוא רובד.
תמר זנדברג: לא, אני לא מפספסת.
יפעת שאשא ביטון: אני התחלתי עם האכיפה ועם העניינים המשפטיים ואני התחלתי עם הרגולציה של משרד האוצר.
יפעת שאשא ביטון: אני התחלתי מהנקודות האלה כי אנחנו לא נוותר עליהן ואנחנו נראה איזה חורים יש לנו בתוך תהליך החקיקה, שלא מאפשרים בעצם אכיפה מיטבית ואנחנו נשלים את הפערים, אבל לצד זה אנחנו חייבים גם לגבות בתהליכים חברתיים.
תמר זנדברג: אין בעיה.
תמר זנדברג: את צודקת מאה אחוז, אין ספק ואני חושבת שכן דווקא נשמע פה קצת עיתון וגם אנחנו לא מאמינים לכל מה שכתוב בעיתון וכולנו ציניים ויודעים.
תמר זנדברג: ועם זאת, אין מה לעשות, בסוף באמצעות העיתון הרבה מהדברים האלה נחשפים.
תמר זנדברג: עם כל הכבוד, החברות האלה מאד איכפת להן לתדמית, אבל איכפת להן לתדמית בשביל הכיס ולא להיפך.
תמר זנדברג: אז אנחנו גם רוצים לדעת שעם כל השיח, גם לנו כמדינה אנחנו לא נשארים מאחור.
תמר זנדברג: אני רק רוצה לבקש ממך, שגם בסיכום וגם בהנחיות כאן לביצוע, אנחנו באמת נעמוד על שני דברים.
תמר זנדברג: השיח שהיה כאן מול משרד האוצר זה בהקשר של בעיקר מפעל הפיס וגם הגרלות.
תמר זנדברג: אז אנחנו שמענו שגם את זה יש דרכים לאכוף.
יפעת שאשא ביטון: וגם רגולציה של פרסום.
יפעת שאשא ביטון: זה נכתב, זה יהיה בסיכום.
תמר זנדברג: אני רוצה שאנחנו בדיוק נהיה, כי גם כאן שמענו, דווח לנו על הפרות ועל קנסות, אבל אז הסתבר לנו שזה בעיקר על אי פרסום מחירים ודברים כאלה ברשתות השיווק.
תמר זנדברג: ואני אומרת, כאן לא שמעתי וזה בסדר גמור, כי הנושא חדש גם לנו.
תמר זנדברג: אבל לא שמעתי כאן על התייחסות אכיפתית למה שעלה כאן, שזה הנושא של - - -
<שירה לב ציון: אני התייחסתי בפירוש.
<שירה לב ציון: אמרתי שקיימים הליכי מנהליים נגד חברות ליהוק ונגד חברות שמעודדות להשתתף בהגרלות וכדומה והם מתקיימים בימים אלה.
תמר זנדברג: אני מציעה את הדבר הבא, על מנת שזה יהיה - - -
יפעת שאשא ביטון: שיהיה פוקוס על נושא של נוער, רשמתי.
יפעת שאשא ביטון: רשמתי את זה בסיכום.
תמר זנדברג: בדיוק, שאנחנו נעשה גם דיון המשך - - -
יפעת שאשא ביטון: אני רק לא אסכם לפני שאנחנו נסיים.
תמר זנדברג: אני פשוטה צריכה ללכת כי יש לי חוק בוועדה אחרת, אבל אני רוצה לבקש שנעשה ישיבת המשך.
תמר זנדברג: ואתה יודע מה יניב, אני מרימה את הכפפה שאתה וגם באמצעותך את המסר ללקוחות שלך, שהם המפרסמים.
תמר זנדברג: אם אנחנו נראה, ויש היום תהליכים שמתקדמים, מן הסתם אתם גם תנסו לתפוס את מה שפורסם ואת מה שהעלינו כאן.
תמר זנדברג: זה דברים שמפורסמים בפייסבוק, בסנאפצ'ט, תיקחו מיניב את הפרטים.
תמר זנדברג: זה לא איזה משהו סודי.
תמר זנדברג: זה לא נסתר.
תמר זנדברג: לא צריך פה ראיות וגם יש לכם כלי מנהלי.
תמר זנדברג: זה לא איזה דיני ראיות יותר מדי מורכבים.
תמר זנדברג: ואז אנחנו נעשה דיון המשך בעוד כמספר חודשים.
תמר זנדברג: אם הדרך להשפיע על אותם מפרסמים זה האמנה והשיח ופתיחות וזה וזה, אז עוד כמה חודשים אנחנו נראה ירידה בכלים ובשיטות האלה ויהיה לנו פה בהחלט - - -
<יניב וייצמן: זה שיח שלא התקיים עד היום, דרך אגב.
<יניב וייצמן: האינטרס הוא משותף.
תמר זנדברג: מאה אחוז, יפה.
תמר זנדברג: אז אנחנו שמחים שאנחנו אלה שהעלינו את זה, אבל אנחנו גם מצפים לראות תוצאות ולא שאנחנו נשב פה ונדבר על מחירים בסופר ועל מפעל הפיס, ובינתיים המילקי והקוקה קולה והבנק וזה, ובכוונה, זה לא חברה כזה או אחרת, זה כל העולם הזה.
יפעת שאשא ביטון: ואני לא מפרסמת אותם עכשיו בסמוי, זה לא רק במקרה.
תמר זנדברג: בנקים וסלולר.
<יניב וייצמן: הם היו מעדיפים שלא, דרך אגב.
יפעת שאשא ביטון: בסוף זה יוצא לנו באופן טבעי.
יפעת שאשא ביטון: בגלל זה אני אומרת שבתוך כל הנושאים של הרגולציה אנחנו גם צריכים לראות איך אנחנו עוברים פה תהליך חברתי מול הילדים שלנו.
יפעת שאשא ביטון: אין מנוס מלקשור בין הדברים.
תמר זנדברג: אני ממש מתנצלת.
תמר זנדברג: יש לי חוק בוועדה אחרת.
יפעת שאשא ביטון: הדברים נרשמים בהתייחסות של הסיכום.
יפעת שאשא ביטון: יניב, אתה סיימת?
יפעת שאשא ביטון: אתה רוצה להוסיף עוד משהו?
<יניב וייצמן: אני רוצה להגיד עוד כמה דברים.
<יניב וייצמן: אז קודם כל לברך על הדיון הזה.
<יניב וייצמן: אני חושב שהוא סופר חשוב.
<יניב וייצמן: לפני שנתיים – ודרך אגב, אנחנו עושים כל שנה כנס עם איגוד השיווק הישראלי, מעלים סוגיות כאלה.
<יניב וייצמן: לפני שנתיים מי שפתח את הכנס היה השר פירון, דרך אגב, שהיה מאד אמיץ ובא ודיבר מול הקהל ואמר חברים, יש פה איזו מלחמה סמויה בין עולם השיווק, הפרסום, לבין מה שנקרא עולם החינוך.
<יניב וייצמן: אתם צריכים להתחיל לדבר ביחד, כי אין פה שני צדדים לדבר הזה.
<יניב וייצמן: אין פה הרעים והטובים, וברגע שהתחלנו לדבר ביחד ולהקשיב אחד לשני, בעיני פה התחילו הדברים להשתנות.
<יניב וייצמן: לגבי פרסום בכלל, אני חשוב שצריך ללמוד ממה שקורה בעולם.
<יניב וייצמן: יש את מה שנקרא הפרי האסור.
<יניב וייצמן: דיברו פה על מזון, דיברו פה על לאסור פרסומות לבני 17, דיברו פה על סיגריות.
<יניב וייצמן: אני יכול להגיד לכם שיש כבר למידה בעולם על איך ומה התוצאות של כזה דבר שאומרים עכשיו לא עושים פרסום ואיך הדבר הזה בסוף משפיע.
<יניב וייצמן: אני חושב שהרבה פעמים יש פה באמת איזה שהוא שטח אפור, שברגע שאת תבואי ותאירי עם פנס, למשל מה שדיברו פה על אותו בנק שנכנס לבתי ספר.
<יניב וייצמן: מישהו מכיר את הסיפור האמיתי עם אותו בנק שנכנס לבתי ספר?
<יניב וייצמן: מה קרה שבנק, שכולנו פה יושבים, מצקצקים ואומרים - - -
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה להגיד לך.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאני יודעת במה מדובר.
יפעת שאשא ביטון: הרי הוא שותף בכל מיני פרויקטים במשרד החינוך, יש לו את הספרייה הניידת וכל מיני כאלה.
יפעת שאשא ביטון: מאד היה קל להכניס אותו פנימה.
<יניב וייצמן: ממש לא.
<יניב וייצמן: את יודעת מה הסיפור שם?
<יניב וייצמן: הוא סיפור הזוי.
<יניב וייצמן: בתי הספר, הכיתות, עושות ימים כאלה שבאו הורים לדבר על מה הם עושים בעבודה.
<יניב וייצמן: מה לעשות שבא הורה שעובד באותו בנק ומדבר על הדבר הזה.
<יניב וייצמן: ראו בבנק שההורים מגיעים לבתי הספר, כי יש לך כמעט בכל הכיתות.
<יניב וייצמן: באים הורים, אני לא יודע אם יש פה הורים שמגיעים לסיטואציה הזאת, לספר על מה ההורה עושה.
<יניב וייצמן: אני חברת כנסת, אני חלבן, אני זה.
<יניב וייצמן: בא הארגון מיוזמתו ובאו העובדים ואמרו אנחנו צריכים ללכת לבית הספר, לספר לילדה שלי בכיתה א' על בנק, אני לא יודע איך לעשות את זה.
<יניב וייצמן: לקחו כאילו צעד קדימה, אמרו אוקיי, בוא נעשה לך מערך שיעור.
<יניב וייצמן: הדבר הזה התפרסם, מערך השיעור.
<יניב וייצמן: דרך אגב, השם של הבנק לא הופיע שם.
<יניב וייצמן: זה לא לוקח שלי.
<יניב וייצמן: אני לא עובד איתם, פשוט בדקתי את זה לעומק.
<יניב וייצמן: הנה הפער לדוגמא בין מה שקרה במציאות לבין מה שהייתה הכוונה.
<יניב וייצמן: המורה ביקשה מההורה לבוא לדבר על הבנק.
<יניב וייצמן: הבנק שראה שמלא הורים באים לדבר, נתנו לו כלים כי ההורים אמרו אין לי איך לעשות את זה, הגיע לתקשורת, הנה, הבנק נכנס ושוטף לנו את המוח.
<יניב וייצמן: זה בדיוק הפער שאם נשב בשולחן פה ונבין שאין פה רעים וטובים, נוכל, תאמינו לי, לעשות פה חברה יותר טובה.
<יניב וייצמן: ומנהלי השיווק יש להם גם ילדים והאינטרס שלהם הוא כמו כל מי שיושב פה בשולחן.
יפעת שאשא ביטון: אם כל אחד מהצד שלו ידאג שזה יתנהל בצורה קצת יותר נכונה, אנחנו כולנו נרוויח.
<שמרית שקד: גם אם זה התגלגל מתוך כוונה טובה, זה עדיין לא אומר שזה עומד בהוראות של החוק.
<יניב וייצמן: חד משמעית.
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל גם אני כחברת כנסת וכאמא מגיעה באמת לבתי ספר, אז אני אמנם משווקת את הכנסת אולי, אבל בסופו של דבר זה יכול להיות עם איזה שהוא טעם לפגם.
<יניב וייצמן: נכון, ובמקרה את לא מותג מסחרי.
<שמרית שקד: כן, אבל יש הבדל.
<שמרית שקד: אין לי מושג מה קרה במקרה הספציפי הזה, אבל שוב אני אומרת, יכול להיות שאם אתה מגיע לבית ספר גם לספר על מה אתה עושה בעבודה ואתה מחלק מתנות לילדים עם לוגו של - - -
<יניב וייצמן: לא חילקו מתנות.
יפעת שאשא ביטון: לא, זה מה שהוא אומר, זה לא היה.
<שמרית שקד: אני רק אומרת שיש הבחנה בין מה המטרה שלך לבין בפועל אם אתה מפר אותה או לא.
<יניב וייצמן: ברור, אבל כשזה הגיע לתקשורת זה כבר לא היה מעניין.
<יניב וייצמן: לא חילקו מתנות, לא היה לוגו ויושבת פה נציגה של משרד החינוך.
<יניב וייצמן: זה דבר שהוא מקובל שהורים מדברים על מקום העבודה שלהם.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה יניב.
יפעת שאשא ביטון: תמיר רצה להתייחס ואחר כך אני אשמח לשמוע נציגה של משרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: יש לי גם מספר שאלות ואחר כך אורנה.
<אורנה היילינגר: אין צורך.
<שגיא תמיר: תודה.
<שגיא תמיר: כמה דברים, פשוט חברת הכנסת זנדברג זרקה כמה דברים והלכה.
<שגיא תמיר: אנחנו נשאלנו שאלות וענינו עליהן, כי היא יצרה את הרושם שאנחנו אמרנו שיוטלו קנסות וגבינו כספים, אבל לא על ההפרות הנכונות.
<שגיא תמיר: אנחנו נשאלנו בדיוק מה שביקשתם לשאול וסיפקנו את התשובות המדויקות.
<שגיא תמיר: אז אני קצת מתרעם על מה שהיא אמרה.
<שגיא תמיר: זה נשמע כאילו אנחנו הסתרנו משהו.
<שגיא תמיר: דבר נוסף, היא גם העלתה איזה רעיון מאד יפה על אכיפה.
<שגיא תמיר: נכון, צריך לבצע אכיפה והרשות תבצע אכיפה במסגרת הכלים, התקציבים והיכולות שיש לה.
<שגיא תמיר: זה דבר שרציתי לחדד.
יפעת שאשא ביטון: היו פה פערי מידע.
יפעת שאשא ביטון: אני שאלתי, אם רוצים למען הסדר הטוב.
יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת לא נמצאת כאן, אז אולי זה קצת לא לעניין להתייחס רק לגופו של נושא.
יפעת שאשא ביטון: אני שאלתי אלה עיצומים כבר הוטלו, זאת אומרת איזה תהליכים הסתיימו ועליהם אנחנו קיבלנו תשובה, משום שאנחנו יודעים שיש תהליכים – כמו שאתם אמרתם לפרוטוקול בראשית דבריכם – שנוגעים בעצם לסוגיה של פרסום ושיווק בקרב בני נוער, אבל הם עדיין לא הסתיימו.
יפעת שאשא ביטון: כי הכלים החדשים, אתם אומרים, הם משנת 2015 וזה תהליכים שכבר נקבעו.
יפעת שאשא ביטון: דייקתי?
<שמרית שקד: רק אולי הערה שכל הנושא של האכיפה תלוי בזה שבאמת התופעות האלה הן עבירה על התקנות.
<שמרית שקד: יכול להיות שחלק מהתופעות שתוארו פה, הגם אם חברי הכנסת מסתייגים מהן, הן עדיין לא מהוות הפרה של התקנות ועל זה אולי צריך לעשות בחינה ברשות.
<שמרית שקד: זאת אומרת אני לא רוצה לתת חוות דעת משפטית לגופו של עניין, כי אני בטוחה שהם יבחנו את זה, אבל סתם לדוגמא כל התופעה שתוארה פה של לקבל ולאסוף כמה שיותר לייקים, הם צריכים לבחון אם זה באמת נוגד את התקנות ואם לא אז אולי צריך לעשות תיקון.
<שמרית שקד: אלא אם כן הם חושבים שזה לא דבר שמצריך תיקון.
<שירה לב ציון: נכון, זה נושא שצריך לבחון.
יפעת שאשא ביטון: וגם עניין של הגרלה או לא הגרלה.
יפעת שאשא ביטון: יש פה משהו בטרמינולוגיה שגם אולי צריך הגדרות מחדש.
יפעת שאשא ביטון: בקיצור, הנושא הזה הוא כאילו בתולי לגמרי.
יפעת שאשא ביטון: יש פה את העניין של הרשות להגנת הצרכן, יש פה תקנות שמתייחסות באופן כללי, יש את החוק משנת 1991, יש אולי כלים חדשים משנת 2015, ועדיין אנחנו מרגישים שאנחנו נמצאים באיזה שהוא שטח שהוא לא לגמרי מוכר, ואני חושבת שזאת ההזדמנות שלנו לבחון אותו.
יפעת שאשא ביטון: נציגת משרד החינוך, אתי.
<אתי דבש: אני אתי דבש, אני ממונה על הבריאות והקיימות ועל הלמידה המשמעותית במחוז ירושלים ומנח"י.
<אתי דבש: אני מחליפה את עירית לבנה, שהיא יושבת ראש הוועדה לנושא הזה.
<אתי דבש: בגדול, אני רוצה להתייחס לכמה דברים שכן הוזכרו כאן.
<אתי דבש: א' לגבי העניין של לחנך ילדים להבחנה, אנחנו מכיתה א' ועד כיתה י"ב עובדים עם הילדים על כל הנושא של הסוגות של הכתיבה, ובין היתר עובדים על הנושא של פרסומת ושיווק וטקסט מגמתי וטקסט פחות מגמתי ומדעי וכו'.
<אתי דבש: כך שהדברים האלה מאד מאד שגורים בעשייה, כולל להביא להם תמונה של פרסומת ולברר מה היא בכלל משווקת, אם בכלל.
<אתי דבש: כך שעל הנושא הזה אנחנו עובדים מאד חזק בעניין של החינוך, כי אנחנו מאד מאד חוששים.
<אתי דבש: כנ"ל לגבי הסכנות באינטרנט ובכל רשתות השיווק, איך אנחנו משתמשים בהן בצורה מושכלת, על מנת שבאמת הילדים לא ייפגעו.
<אתי דבש: יחד עם זאת, כשם שפרסומת ושיווק יכולים להשפיע עליהם, וודאי הם ישפיעו גם על האחרים.
<אתי דבש: זאת עמדה - - -
יפעת שאשא ביטון: השאלה עד כמה משרד החינוך מנגיש באמת פרסומות, גם אם זה באופן סמוי.
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לומר שאני רואה לא מעט.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו, זה לא כוונת זדון.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אני בטוחה שאף אחד לא בא ומייצג מישהו או שיש לו איזה שהוא רווח מזה, אבל זה נראה תמים, זה גם מאד מפתה אותנו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מקבלים מהם מתנות או כל מיני צ'ופרים קטנים ואנחנו רוצים להעביר אותם לילדים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כל כך שמחים שאנחנו מצ'פרים אותם ואנחנו לא נותנים את הדעת לזה שיש פה בעצם איזו שהיא פרסומת שהיא סמויה.
יפעת שאשא ביטון: כל הנושא של היגיינה.
יפעת שאשא ביטון: אני זוכרת – אני זוכרת את העניין של משחות שיניים, של צחצוח וכאלה.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת גם איזה חברה הייתה שם.
<אתי דבש: אבל בגדול, תראי, יש פה חוזר מנכ"ל.
<אתי דבש: חוזר המנכ"ל אפילו עודכן בינואר 2016.
<אתי דבש: היום כבר עכשיו ישנה ועדה.
<אתי דבש: במשרד החינוך יש ועדה כל הזמן שבראשה עומדת עירית ליבנה, שהרעיון הוא מהמנכ"לית זה עובר למנהלי המחוזות, ממנהלי המחוזות זה עובר למפקחים הכוללים עם הרפרנטים, כשכולנו ביחד אמורים לעבוד על המניעה של הדבר הזה.
<אתי דבש: בגדול מבחינת הסדר הטוב, הוועדה הזאת ברשותה של עירית, היא זאת שאמורה לאשר את אותה חברה, שאמורה להיכנס לבית הספר, כשהשיקולים הם רק שיקולים חינוכיים.
יפעת שאשא ביטון: הם לא חינוכיים.
יפעת שאשא ביטון: אני אגיד לך למה, כי אם בוחרים – ואני אתן פה כמה דוגמאות, שאף אחד לא יאשים אותי חלילה – אבל אם זה קולגייט או אורביטול או כל האחרים, בסופו של דבר נכנסת חברה מסוימת.
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לשער שמדובר בחברה שאולי גם תורמת את זה ואז בעצם אין עלות כספית למשרד החינוך, אז זה מאד נוח גם לקיים את השיעור החינוכי הזה, והנה אנחנו עושים פה פרסומת בקרב מאות אלפי ילדים.
<אתי דבש: אז חשוב לעשות הבחנה בין אותן חברות שנכנסות ללא אישור הוועדה, וזה קורה לדאבוננו.
<אתי דבש: דרך אגב, מנהל בית ספר שהכניס לתוך בית הספר גורם כזה או חברה כזאת, עובר על חוזר מנכ"ל.
יפעת שאשא ביטון: וכשמשרד החינוך מכניס באופן גורף חברה אחת באותה צבע לכל המערכת?
<אתי דבש: דרך אגב, גם כאשר אישרנו למשל שעיתון מעריב ייכנס בשנה אחת, שנה לאחר מכן חייב שייכנס עיתון אחר.
<אתי דבש: זאת אומרת אין מצב שמאשרים רק לאחד להיכנס.
<אתי דבש: עכשיו, אני מאד מסכימה עם מה שהוא אמר.