GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: אני כן הייתי מתחילה את זה אפילו טיפה קודם, כדי לראות איך אנחנו, גם אלה שיוצאים הצעירים יותר, לראות איך שומרים על הזכויות שלהם, אבל נכון, הארד קור הוא באמתי' עד י"ב ויש מקום לשים שם את הדגש.
<אסתי לוי: יהיה דווקא נכון לדעתי לקחת את החברה הבוגרים מהתיכונים - - -
יפעת שאשא ביטון: ושהם יעבירו את זה.
<אסתי לוי: שיעשו את העבודה פנימה, זה הרבה יותר פשוט גם לוגיסטית, זה בתוך הבית מה שנקרא.
יפעת שאשא ביטון: ויותר קל לשמוע את הילדים שבאים ומדברים איתך.
<אסתי לוי: כן, הם יותר מעניינים אותם מאשר אנחנו.
יפעת שאשא ביטון: פחות נשמע מטיף, זה יותר נשמע משתף.
יפעת שאשא ביטון: אני לגמרי מסכימה, אני אשמח שמשרד החינוך, הדרה, תחשבו גם על זה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים הרבה פעמים על החניכה וזה באמת הופך את זה למאד משמעותי.
יפעת שאשא ביטון: ראשית, אסתי, אני ממש מברכת על הרצון שלכם להיכנס ולהתגבש עם איזו שהיא תכנית.
יפעת שאשא ביטון: אז את יודע, מי שפה מציע הוא גם צריך לקיים.
<אסתי לוי: אני יודעת שכשמדברים צריך גם לעמוד מאחורי.
יפעת שאשא ביטון: אז במפגש הבא אני אשמח לדעת איך זה מתקדם ואיך אתם הופכים להיות שותפים.
<אסתי לוי: חשוב מאד, חד משמעית.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו פה את גלית מטרם שאמנם לא הייתה בדיון הקודם והגיעה היום כדי להוסיף לנו אולי נדבך נוסף ולהאיר את עינינו בנקודות שאולי לא נגענו בהן והיא הופכת להיות שותפה מאד טבעית לשולחן.
יפעת שאשא ביטון: אז גלית, בבקשה.
<גלית גלעד: כן, טוב, אז קודם כל סליחה.
יפעת שאשא ביטון: את יודעת, את שמת לב שפה כל מי שמשתתף גם מציג משהו מעצמו לטובת הקיץ, אז אני רק אומרת.
<גלית גלעד: אז נפתח את הדלת ובואי אני אספר לכם.
<גלית גלעד: אז קודם כל תודה רבה וסליחה שלא היינו בדיון הקודם.
<גלית גלעד: עמותה קטנה עם 25 עובדים, אנחנו מנסים להתרוצץ.
<גלית גלעד: אני קראתי את המסמך שקיבלתם והוצאתם ואני ראיתי שם יותר דגש על ניצול.
<גלית גלעד: ובתך זכויות העובדים ובני הנוער יש את הנושא של תאונות עבודה.
<גלית גלעד: אני לא יודעת כמה אתם יודעים נתונים.
<גלית גלעד: קודם כל הנתונים ממש לא מאוזנים.
<גלית גלעד: אנחנו בארגון בטרם יודעים שנהרגו חמישה בני נוער בשלוש השנים האחרונות בעבודה.
<גלית גלעד: במשרד הכלכלה נתנו לנו דו"ח שבין שנת 2006 לבין שנת 2011 היו 138 תאונות עבודה.
<גלית גלעד: משרד הבריאות נתן נתון שמשנת 2009 עד שנת 2011 – 1,100 בני נוער הגיעו למיון.
<גלית גלעד: מה אנחנו אומרים וזה בכל העולם – בני נוער אין להם ניסיון בעולם עבודה.
<גלית גלעד: הם לא מכירים את המשימות שלהם ולכן מאד חשוב שכשקולטים בן נוער, צריך לעשות לו את ההכנה הספציפית לבטיחות בעבודה שבה, אני יודעת מהניסיון האישי שלי, הבן שלי עבד בלחמים כקונדיטור ועשו לו יומיים הכשרה איך נזהרים.
<גלית גלעד: אני חושבת שזה צריך להיות בקרב כל המעסיקים.
<גלית גלעד: בני הנוער שלנו נפגעים בעיקר מחוסר מודעות, וכשעשינו איזה שהוא סקר קטן ואני אגיד לכם גם למה, הבנו שבני הנוער מאד מאד רוצים להיות מודעים לזכויות שלהם בגין הבטיחות.
<גלית גלעד: וכשהנפנו את זה מול קרן מנוף של הביטוח הלאומי, שמאד חשוב לנושא של העסקת בני נוער, הם ביקשו מאיתנו לעשות סוג של פיילוט.
<גלית גלעד: אנחנו השנה התחלנו בפיילוט מאד מאד מצומצם בקרב 20 תיכונים
<גלית גלעד: מקצועיים,להעבירסוגשל E learning.
<גלית גלעד: יש לומדה שלקחנו ועשינו לה אדפטציה שאנחנו מעבירים למורים והמורים צריכים להעביר לבני הנוער, עם הא' ב' של בטיחות בעבודה; וחלק מהפיילוט הזה הוא גם להגיע למעסיקים ולעניין אותם בשיתוף פעולה.
<גלית גלעד: הפנטזיה שלנו הייתה שכל מעביר יקבל משירות התעסוקה סוג של תעודה – בן הנוער הזה עבר הכשרה והוא כשיר לעבודה ובוא נראה מה אתה עושה.
<גלית גלעד: זה עוד סוג של פנטזיה.
<גלית גלעד: כרגע הפיילוט הזה הוא מאד מצומצם ואני חושבת שחלק מההסברה שלכם, הדרה, צריך להיות גם דגש על בטיחות בעבודה.
<הדרה רוזנבלום: את צודקת.
<הדרה רוזנבלום: לא חשבנו על זה.
<גלית גלעד: זהו, שבסופו של דבר אנחנו לא חושבים על הבטיחות ואנחנו מדברים על עוללים, אבל הם עדיין עוללים.
<גלית גלעד: הילד שלי בן 15 והוא- - -
יפעת שאשא ביטון: הילד שלי בן 20 והוא עולל בשבילי ועד שאני מתה הוא ילד שלי.
<גלית גלעד: הם צעירים, אני אומרת לכם, אנחנו צריכים גם לפנות להורים.
<גלית גלעד: זאת אומרת ההורים צריכים גם להיות מעורבים, שכשבן הנוער, כשאני שולחת את הילד שלי לעבוד בקיץ, אני צריכה להיות מודעת אם הוא עבר את הפרוצדורה שלו להכנה, כי לרוב זה עבודות לא פשוטות.
<הדרה רוזנבלום: דרך אגב, אנחנו עושים את הבזארים האלה ואנחנו אף פעם לא הכנסנו את הנושא - - -
<גלית גלעד: אז קדימה.
<גלית גלעד: אז הנה.
יפעת שאשא ביטון: איפה אתם פה גלית?
יפעת שאשא ביטון: איך אתם מסייעים לסיפור הזה?
<גלית גלעד: קודם כל אני מספרת לכם על הפיילוט שלנו ואנחנו נשמח מאד - - -
יפעת שאשא ביטון: איפה הפיילוט?
יפעת שאשא ביטון: את יכולה לשאול.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו בדיון, חברים.
<גלית גלעד: אין לי כרגע פרטים, אני אעביר לכם.
<גלית גלעד: אגב, משרד החינוך מאד מאד משתף פעולה עם מציאת בתי הספר.
<גלית גלעד: את יודעת, אנחנו עובדים עם מקס ועם רותם.
<גלית גלעד: אני אשמח לשתף אתכם.
<גלית גלעד: אנחנו נחליף פרטים ואני אספר לכם.
<גלית גלעד: אני הבטחתי לביטוח הלאומי שאני אשב פה ואני אספר על הפיילוט.
<גלית גלעד: ביטוח לאומי, הקרן, תמיד נותנת תקציב מאד קטן עבור פיילוט.
<גלית גלעד: אם הפיילוט מצליח אנחנו מביאים למשרד ממונה ואומרים לו קדימה, בואו תיקחו את זה ותראו מה יש לעשות, מכיוון שהיפגעות בעבודה היא אפילו קצת יותר בעייתית מניצול בעבודה.
<גלית גלעד: בואו נשים דגש.
יפעת שאשא ביטון: בעייתי באותה מידה, כי הניצול לפעמים הוא כל כך פוגעני.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהנקודה הזו היא חשובה מאד, וכמו שתיארתי לעצמי, את תוסיפי לנו איזה שהוא נדבך שלא נגענו בו והוא באמת מאד חשוב, אבל אני רוצה שאתם תהיו שותפים למהלך עם הגורמים הנוספים.
יפעת שאשא ביטון: כי אחרת זה עלול להתפספס.
יפעת שאשא ביטון: יופי, תודה.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, רק תגיד את השם לפרוטוקול, נציג מועצת התלמידים.
<בני ג'אג'אטי: בני ג'אג'אטי, נציג מועצת התלמידים והנוער הארצית.
<בני ג'אג'אטי: קודם כל על מה שאמרו פה עם הפקחים.
<בני ג'אג'אטי: אני רוצה להגיד שגם אם הפקחים עוברים בבתי העסק, לא תמיד הם יכולים לדעת מה קורה עם בני הנוער, מי מחזיר אותם בלילה, בשעות הקטנות של הלילה הביתה, כשבדרך כלל שולחים אותם לבד.
<בני ג'אג'אטי: יש המון דברים שצריך לטפל בהם בעניין של הזכויות, בין אם זה שאין להם הפסקות, שלא משלמים להם בזמן, שהם משלמים להם אפילו במזומן.
<בני ג'אג'אטי: אני יודעת אישית, אני בדקתי לקראת הוועדה הנוכחית עם בני הנוער בבת ים ועם בני הנוער בבית הספר שלי, שיותר מ-90% מרגישים שהם מנוצלים.
<בני ג'אג'אטי: זה דבר שהוא לא בסדר וצריך לטפל בו כמה שיותר מהר עם כל העניין הזה של הזכויות וגם עם הנוער העובד והלומד.
<בני ג'אג'אטי: זהו.
יפעת שאשא ביטון: אתה בעצם הזכרת לנו כמה חשוב שאנחנו יושבים כאן ובאמת צריכים לקחת את זה ברצינות.
יפעת שאשא ביטון: אני באמת רוצה להתייחסלסוגיה של החזרה הביתה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו דיברנו גם בדיון הקודם, אם אני זוכרת נכון, שיש שעה מסוימת בקיץ וביקשנו לבחון את הארכה של זה בעצם לגבי כל השנה, מבחינת לחייב את המעסיקים וגם לראות איך אנחנו אוכפים את זה שהם דואגים לילדים בשעות לילה מאוחרות לחזור בבטחה לבתיהם, אז עשיתם את זה?
<אילון גולדשטיין: אז אני אזכיר באמת שהיום יש הנחית אכיפה שבחופש הגדול ניתן לעבוד עד שתים עשרה בלילה ולא עד אחת עשרה.
<אילון גולדשטיין: במשך ימי השנה אפשר לבקש יותר ואז אפשר עד אחת עשרה.
יפעת שאשא ביטון: אבל זה רק לגילאים מסוימים נכון?
יפעת שאשא ביטון: כי אני רוצה כן לעשות את ההבחנה.
<אילון גולדשטיין: אבל המעסיק חייב לספק הסעה הביתה.
<אילון גולדשטיין: כיום יש הצעת חוק ממשלתית שמחכה לדיון בוועדת העבודה של הכנסת, הצעת חוק ממשלתית בעצם מעגנת את הדבר הזה.
<אילון גולדשטיין: אז נכון לעכשיו אני פניתי לגורמים המשפטיים אצלנו, לא מתכוונים להחיל את זה גם על השנה בכללותה, מכיוון שיש כבר הצעת חוק שעוסקת בדיוק באותה נושא שכבר נמצאת פה.
<אילון גולדשטיין: זה בנוגע לזה.
<אילון גולדשטיין: אני גם אזכיר ש - - -
יפעת שאשא ביטון: אז רגע, יש הצעת חוק ממשלתית בנושא - - -
<אילון גולדשטיין: יש הצעת חוק ממשלתית - - - יש היום הנחית אכיפה שבעצם אומרת – אנחנו לא נאכוף מעסיק שמעסיק עובד, נער בשעה נגיד 23:30, אם אנחנו יודעים שהוא מקבל הסעה הביתה.
<אילון גולדשטיין: זה אמור להפוך לחוק, כשהחוק יגיד שיש חובת הסעה הביתה ואפשר לעבוד עד שתים עשרה בלילה בחופשות לימודים.
<אילון גולדשטיין: להגיד להחיל את זה, הצעת החוק הזאת כבר מוכנה, היא רק מחכה שידונו בה בכנסת.
<אילון גולדשטיין: ולכן לא מתכוונים לקדם הצעת חוק מקבילה, שתתעסק באותו דבר ותחיל את זה על כל השנה.
<אילון גולדשטיין: לגבי עמדה על ההצעה הקונקרטית הזאת של הרחבה כל השנה, זה מחייב בדיקה ומחייב גם התייעצות עם ארגונים יציגים, כמו שנעשה בחקיקת העבודה.
יפעת שאשא ביטון: יש בזה נדבך חשוב שאם אנחנו אומרים אנחנו הופכים את זה לא לאיזה שהוא נוהל אלא לממש חקיקה, ואז זה גם מאפשר לנו לאכוף את זה בצורה יותר טובה, נכון?
<אילון גולדשטיין: בעצם זה אותו דבר, כי הנחית אכיפה מבחינתנו היא מאושרת על ידי הגורמים המשפטיים ואנחנו אוכפים לפיה.
יפעת שאשא ביטון: מה המשמעות של להפוך את זה לחוק בלי להרחיב את זה בעצם?
<אילון גולדשטיין: כי זו דרך המלך.
<אילון גולדשטיין: דרך המלך היא בחקיקה, דרך המלך היא לא בכל מיני הנחיות.
<אילון גולדשטיין: החקיקה גם מחייבת- - - עם יועצים, היא יותר שקופה.
<גונן ירום: גונן ירום מהמשרד לביטחון פנים, תכנית עיר ללא אלימות.
<גונן ירום: אם אפשר רק לבקש שתראה את היומן שאתה מסתובב איתו, את הכריכה.
<גונן ירום: זה של עיר ללא אלימות, יפה.
<גונן ירום: אז מועצת התלמידים מסתובבת עם קלסר של עיר ללא אלימות.
<בני ג'אג'אטי: לא, זה מה שקיבלתי באופן אישי מבית הספר.
<גונן ירום: כן, בסדר גמור.
<גונן ירום: זה רק דוגמא לכך שאנחנו באמת פרושים ומקיימים תכניות - - -
יפעת שאשא ביטון: כשהייתי חברת כנסת יכולתי להגיד בצחוק – ומה עם יושב הראש.
יפעת שאשא ביטון: היום אפילו את הבדיחות האלה אני כבר לא יכולה להגיד.
<גונן ירום: אנחנו יכולים להתחייב לדיון הבא להביא לך.
יפעת שאשא ביטון: לא, לא, מה פתאום.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו עוד מוקלטים.
יפעת שאשא ביטון: טוב שזה רק מחברת.
<קריאה: לשים בחדר המתנות.
<גונן ירום: מה, זה נחשבת מתנה?
<גונן ירום: זה משהו לעבודה.
יפעת שאשא ביטון: זה בהומור.
<גונן ירום: בכל מקרה, אנחנו בכל הרשויות שאנחנו פועלים בהן, מקיימים בכל רשות היערכות לקיץ.
<גונן ירום: במסגרת ההיערכות לקיץ יושבת ועדה עירונית, ועדת פנאי כמו שאסתי הזכירה, ובעצם נוגעים בכל הנושאים שקשורים למה שהולך לעבור על בני הנוער בזמן הקיץ.
<גונן ירום: ובאמת, כל הגורמים זה החינוך, הרווחה וכל הגורמים הרשותיים, מועצת תלמידים, בני נוער וכו', שיש להם נגיעה לתעסוקת בני נוער ולשעות הפנאי של בני הנוער, ובעצם ביחד עם כל הגורמים יש נגיעה גם בזה.
<גונן ירום: כל רשות לפי ההתאמות שלה ולפי הבעיות הספציפיות שלה, אבל אנחנו בהחלט גם היום לוקחים חלק בהיערכות מסודרת לקיץ, שנוגעת במכלול הנושאים.
יפעת שאשא ביטון: אז באופן קונקרטי, גם יחד עם אסתי בדיון הבא, נשמח.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו פה נציגים של בני נוער שכן חוו חוויה של ניצול.
יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר לפני שאנחנו מתחילים את הדיון, אנחנו לא מזכירים שמות, אנחנו לא מזכירים את המקום.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו רוצים ללמוד מהחוויה ומהסיטואציה כדי שזה יעזור לנו גם בחשיבה הלאה.
יפעת שאשא ביטון: אז בבקשה, את השם שלכם אתם יכולים לומר, אבל לא מעבר לזה.
<אביתר משה ריבלין: קוראים לי אביתר, אני עבדתי בחברה הזאת מהקיץ.
<אביתר משה ריבלין: הוא הציע לי תנאים טובים, לא כמו מה ששמעתי פה, המשכורת הייתה 30 שקלים לשעה.
<אביתר משה ריבלין: בהתחלה את האמת הוא די שילם, אבל בחודשיים האחרונים שעבדתי שם זה היה ה-11 וה-12, הוא לא שילם לי ולא לאף אחד מהעובדים כאילו.
<אביתר משה ריבלין: הוא לא שילם לאף אחד מהעובדים בחברה, לא לנהג ההסעות, לא לכלום וזה כאילו אחד שאנחנו יודעים שיש לו את הכסף.
<אביתר משה ריבלין: הוא כל הזמן אמר לנו סיפורים והכל.
<אביתר משה ריבלין: גם בדרכי חזרה הביתה הוא היה עושה בעיות לפעמים.
<אביתר משה ריבלין: לפעמים הייתה הסעה.
<אביתר משה ריבלין: פעם הייתי צריך להסתדר בצמתים בשעות כמו שלוש, ארבע בלילה.
יפעת שאשא ביטון: למה עבדת עד השעה שלוש בלילה?
יפעת שאשא ביטון: אסור לך בכלל לעבוד עד שלוש בלילה.
<אביתר משה ריבלין: לא ידעתי את זה.
יפעת שאשא ביטון: גם אתה חצי פושע.
<קריאה: נכון, תבדוק.
<גונן ירום: הוא אמר שהוא לא ידע.
<אורי מתוקי: זו אשמת המעסיק, את זה חייב להגיד.
יפעת שאשא ביטון: בסדר, עד היום אנחנו סולחים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מהקיץ הקרוב כבר לא סולחים.
<אורי מתוקי: זה כמו אלכוהול לקטינים.
<אורי מתוקי: אסור למכור לא אסור לקנות.
יפעת שאשא ביטון: אז כן, זה חמור מאד.
<אביתר משה ריבלין: אז עשו לנו בעיה.
<אביתר משה ריבלין: עדיין לא קיבלנו את הכסף.
<אביתר משה ריבלין: עכשיו ההסתדרות עוזרים לנו במטרה לקבל את הכסף, אבל בינתיים כאילו לא קיבלנו.
<אביתר משה ריבלין: אנחנו יודעים גם שהוא ממשיך לפעול רגיל, הוא ממשיך להעסיק עובדים, הוא ממשיך כאילו עם כל מה שאמרתי עכשיו, הוא ממשיך ועושה בעיות עוד פעם לאנשים.
<אביתר משה ריבלין: הייתה לו גם שיטה כזאת בקיץ שהוא עוד שילם לאחרים, כאלה שעבדו פעם אחת או פעמיים כזה.
<אביתר משה ריבלין: נגיד שלא עבדו הרבה.
יפעת שאשא ביטון: ליצור אמון ואחר כך - - -
<אביתר משה ריבלין: לא, אז הוא פשוט גר בשפיים כזה, שזה מקום רחוק.
יפעת שאשא ביטון: בלי שמות.
יפעת שאשא ביטון: אל תציין שמות ומקומות.
<אביתר משה ריבלין: אה, סליחה.
<אביתר משה ריבלין: הוא גר כאילו במקום רחוק, אז הוא בנה על זה שאנשים לא יגיעו לשם וזה, אז הוא היה אומר שהמשרד זה כאילו במקום שהוא מחליט מתי הוא פותח או לא.
<אביתר משה ריבלין: אז הוא היה אומר המשרד סגור ואנשים שהיו מגיעים, הוא אומר המשרד סגור ודברים כאלה.
<אביתר משה ריבלין: אז אנשים, הוא היה מייאש אותם עם סכומים נמוכים, גם מתי שהוא היה משלם.
<אביתר משה ריבלין: זו הייתה השיטה שלו כאילו.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת מה שאתה מספר פה זה איזה שהוא סינדרום שאתה שמעת אותו מעוד בני נוער, ואם אנחנו עוברים מנער לנער או לנערה, אז אנחנו מזהים את אותו דפוס.
<אביתר משה ריבלין: לא, בהתחלה הוא שילם את הסכומים הגדולים ולגבי סכומים קטנים הוא עשה בעיות ואז בחודשים האחרונים הוא הפסיק לשלם לכולם.
<אביתר משה ריבלין: כאילו, עכשיו שהתחלנו כזה לעשות ופרסמנו את זה, אז הוא התחיל לשלם לאלה שעובדים עכשיו.
<אביתר משה ריבלין: אבל אלה שעבדו פעם, נגיד אני, אז הוא עוד לא שילם לי כאילו.
<אביתר משה ריבלין: עכשיו מנסים לסייע לי.
יפעת שאשא ביטון: תגיד לי, שאלה, לא חלילה בביקורת, אלא סתם כדי להבין את התמונה של איפה שאנחנו נמצאים.
יפעת שאשא ביטון: איפה ההורים שלך היו בתמונה?
<אביתר משה ריבלין: לא הפריע להם שאני עובד.
<גונן ירום: השאלה אם הם עשו משהו שלא קיבלת כסף.
<אביתר משה ריבלין: כן, הם התקשרו אליו.
<אביתר משה ריבלין: הוא הבטיח.
<אביתר משה ריבלין: באותו יום הם התקשרו והוא הבטיח לי יום אחרי זה הוא פוגש אותי.
<אביתר משה ריבלין: הוא לא פגש אותי.
<אביתר משה ריבלין: אחרי זה, כמה ימים אחרי זה הם התקשרו שוב, הוא אמר הייתה לי בעיה בחשבון הבנק כמה ימים ואז הוא ניתק את מספר הטלפון שלו.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת ההורים שלך ניסו להתערב בשלבים שבהם אתה לא קיבלת את השכר.
<אביתר משה ריבלין: כשהתחילה הבעיה, כן.
יפעת שאשא ביטון: בשעות שהגעת מאד מאד מאוחר, הם היו מודעים לזה?
יפעת שאשא ביטון: אתה אומר אתה לא היית מודע לזה שאתה עובד מעבר למותר.
<אביתר משה ריבלין: הם לא היו מודעים שאסור, הם היו מודעים לשעות שאני בא.
<אביתר משה ריבלין: הם לא אהבו את זה.
יפעת שאשא ביטון: אה, הם לא ידעו שזה אסור?
<אביתר משה ריבלין: לא.
<אביתר משה ריבלין: לא נראה לי וגם עד היום לא ידעתי את זה.
<אביתר משה ריבלין: כאילו, אמרו לי את זה בדרך לפה.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שהמחשבה שלנו שקודם כל בואו ניתן להם לדעת, זה כבר יעשה לנו חצי דרך, היא לגמרי תואמת את המציאות.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, בסדר, תודה רבה.
יפעת שאשא ביטון: עוד מישהו רוצה להתייחס?
יפעת שאשא ביטון: מספיק?
יפעת שאשא ביטון: אתה מסכים עם כל מה שנאמר?
<אורי מתוקי: אני אגיד רגע מכיווננו, באמת בעקבות החשיפה והפרסום החשוב, אז גם האמת, נדמה לי במקביל גם נרשמה אצלנו תלונה בעניין ואנחנו היום מטפלים ומייצגים כמעט 100 עובדים מתוך אלה שעבדו שם, שזה היקף - - -
<אורי מתוקי: מאד מאד נרחב.
<אורי מתוקי: אני לא אגיד יותר מדי, גם מפאת באמת לשמור את הדברים יותר חסויים, אבל גם מבחנית זה שאנחנו כן בשיג ושיח עם ההנהלה, עם הבעלים.
<אורי מתוקי: אנחנו מקוןיים שנגיע לאיזה שהוא הסדר שבסופו של דבר יחזיר את הכסף לכלל בני הנוער ולא ידרוש מילד שחייבים לו 300 שקלים לחכות עכשיו לקבל 50 שקלים בחודש או כל מיני דברים מהסוג הזה, לרבות גם פיצויים על העיכוב.
<אורי מתוקי: אני אגיד אולי משהו יותר רחב וזה ככה הזדמנות להגיד את זה.
<אורי מתוקי: זה מקרה, בגלל שזה מספר גדול של עובדים, אבל אני חושב שזה מקפל בתוכו את כל הבעיות שאנחנו מדברים עליהן פה.
<אורי מתוקי: קודם כל חוסר המודעות והנושא הזה.
<אורי מתוקי: דבר שני, אני חושב לגבי מה שאמרת פה שהוא מאד מאד חשוב, אנחנו קוראים לזה אצלנו שיטתמצליח של המעסיקים.
<אורי מתוקי: ופה אני חייב להגיד, זה לא רק המעסיקים.
<אורי מתוקי: זאת אומרת הפיצה השכונתית, וכשמגיע אלינו מקרה, בדרך כלל זה מקרה של מישהו שלא שילמו לו על חודש או לא שילמו לו מספיק או לא נתנו לו את כל הדברים.
<אורי מתוקי: הבעיה שמובנים מסוימים ואני אגיד את זה במירכאות, או ככה אולי לא יפה, אבל, אבל זו בעיה שיותר נוח לטפל בה.
<אורי מתוקי: אחת הבעיות הגדולות זה באמת מישהו שעבד פעם אחת כמה שעות, מתחילים להגיד לו – זה התנסות, זה התלמדות, לא משלמים לו ופשוט הרוב לא מתלוננים.
<אורי מתוקי: ואז מי שמתלונן אתה כבר משלם לו.
<אורי מתוקי: ואני יכול להגיד ואני לא אכנס לזה, אבל אני אגיד, במובן הזה זו גם בעיה גורפת.
<אורי מתוקי: גם המעסיקים היותר הוגנים וזה, למשל לא לתת גמר חשבון או כל מיני דברים כאלה, שבסוף מצטברים לסכומים מאד מאד גדולים.
<אורי מתוקי: ובמובן הזה אני חושב שיש חשיבות מאד מאד גדולה גם לחשיפה של הדברים האלה וגם באמת לטיפול המערכתי, שאנחנו עושים פה.
<דנה ירקצי: אני אשמח אם תוסיף.
<דנה ירקצי: קודם כל נעים מאד, אני דנה ירקצי מוואלה חדשות ואני באמת עשיתי את התחקיר יחד עם בני הנוער שיושבים כאן איתי - - -
יפעת שאשא ביטון: אנחנו רק לא מזכירים שמות.
יפעת שאשא ביטון: את נכנסת תוך כדי.
יפעת שאשא ביטון: אסור לנו.
<דנה ירקצי: כן, אני יודעת.
<הדרה רוזנבלום: ואם - - - כותבת על זה, אז צריך לפנות לאחד מה - - -
יפעת שאשא ביטון: אז הנה, היא כבר שם.
<דנה ירקצי: וכשעשינו את הכתבה, אז באמת הזכרת שגם בתי הדין לעבודה בסופו של דבר נמנעים מלבצע אכיפה לפי החוק של הלנת שכר.
<דנה ירקצי: זאת אומרת במקרה הזה אתם הגעתם להסכם עם אותה חברה - - -
<אורי מתוקי: עוד לא הגענו.
<אורי מתוקי: אנחנו בתהליכים.
<דנה ירקצי: לא הגענו, אבל הפשרה היא שהם יצטרכו לשלם על הכסף 15% הלנת שכר.
<דנה ירקצי: ועל פי מה שאורי מספר, בדרך כלל בית הדין לעבודה לא באמת אוכף את החוק הזה של תשלום ריבית של הלנת שכר.
<דנה ירקצי: אז אני מאד הייתי שמחה אם תוכל להוסיף את זה, כי זה בעצם מה שנותן את הפרצה הזאת לכל מיני בעלי עסקים, באמת להמשיך ולעשות את מה שהם עושים, כי אין מי שיכול לאכוף בסופו של דבר את ההתנהלות הזאת.
יפעת שאשא ביטון: השאלה היא באמת אם אין מי שיכול לאכוף.
יפעת שאשא ביטון: את אומרת אין פה עניין פלילי של הגשה של תלונה או מה שבסופו של דבר בעל העסק יישא בפלילים?
<אורי מתוקי: אנחנו מעבירים את זה גם למשרד הכלכלה באופן שדיברנו עליו קודם.
<אורי מתוקי: כל הטיפול בצד הזה הוא לא בידינו.
יפעת שאשא ביטון: במקרים כאלה, לאו דווקא במקרה הספציפי הזה, אלא מסוג הדברים או האמצעים שאתה בעצם הסברת גם בדיון הקודם, יש אכיפה פלילית, נכון?
<אילון גולדשטיין: אבל אני באמת - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אל תתייחס למקרה הספציפי הזה, רק לדעת.
יפעת שאשא ביטון: בעל עסק שבעצם יוצר מצב שבו הוא מלין שכר של בני נוער או מסרב לשלם, יש את העיצומים הכספיים שדיברת עליהם במדרגות השונות ויש גם הליך פלילי, נכון?
יפעת שאשא ביטון: יש שני ערוצים שאפשר לפעול בהם.
<אילון גולדשטיין: כן, שני ערוצים.
יפעת שאשא ביטון: בסדר, רק לדעת.
<אורי מתוקי: אני אדגיש, הלנת שכר זה כשאתה בעצם נדרש לשלם פיצוי על העיכוב, ואגב זה דבר סביר, כי כולנו יודעים שאם מתעכב השכר אז אתה לוקח הלוואה, נכנס לאוברדרפט וכדומה, אתה משלם את הריבית הזאת.
<אורי מתוקי: זה גם לא איזה מתנה או אפילו הייתי אומר פיצוי.
<אורי מתוקי: ואומרת דנה נכון, משהו שגם אמרנו.
<אורי מתוקי: לצערנו זה דבר שלא מספיק נאכף והופך את אותה שיטת מצליח שדיברתי עליה, הופך אותה לנוחה יותר, כי במקרה הגרוע בסוף תשלם את מה שמלכתחילה היית אמור לשלם.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז דנה, את פספסת את תחילת הדיון.
<דנה ירקצי: הערפל ומזג האוויר.
יפעת שאשא ביטון: בסדר, הפסדת.
יפעת שאשא ביטון: רק שתדעי, הפסדת.
<דנה ירקצי: אני אתעדכן, אל תדאגי.
יפעת שאשא ביטון: לא, אבל אנחנו בדיוק דיברנו על המקום הזה של איך אנחנו מונעים סיטואציות כאלה.
יפעת שאשא ביטון: יושב פה בעצם שולחן עגול לצורך העניין.
יפעת שאשא ביטון: זה דיון מעקב שבו אנחנו יצאנו לדרך שאנחנו בונים תכנית עבודה בעיקר לקראת הקיץ, אבל כמובן שהיא תשליך אחר כך גם לאורך השנה עם פעילות מאד אינטנסיבית של העלאת מודעות גם בקרב בני הנוער עצמם, גם מול ההורים שלהם, גם אנשי חינוך שיידעו בעצם לתווך את זה בבתי הספר וגם מול המעסיקים, כולל סנקציות אל מול תגמול לבתי עסק מצליחים.
יפעת שאשא ביטון: יושב פה משרד החינוך שהתייחס לזה בצורה יוצאת דופן.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו פה את ההתייחסות גם לוועדה הקודמת מבחינת התהליך.
יפעת שאשא ביטון: השלטון המקומי שנמצא בתוך הסיפור ושיתוף פעולה עם התלמידים שרק להבין את המשמעות של החיבור שלהם ושל הנכונות שלהם לבנות סיירת של בני נוער שעוברת בחופש ובעצם נפגשת עם בני הנוער העובדים ונותנת תחושה של פיקוח.
יפעת שאשא ביטון: ועיר ללא אלימות.
יפעת שאשא ביטון: יש פה שילוב ידיים של הרבה מאד גורמים, כשהמטרה בסוף, משרד הכלכלה כמובן שעוזר לנו עם כל הנושא של האכיפה וגם הביא בשורה לגבי פרסום אינטנסיבי לקראת חופשת הקיץ.
יפעת שאשא ביטון: כל אלה ביחד בסופו של דבר מכוונים לזה שאנחנו נפגוש כמה שפחות מקרים כאלה וכמובן שהם יטופלו גם בחומרה כדי ליצור הרתעה, וזו גם סוגיה שדיברנו בה.
יפעת שאשא ביטון: אז כדי שתביני את התמונה הכוללת, אנחנו הולכים לזה בצורה מאד רחבה.
יפעת שאשא ביטון: אליאב בטיטו רצה להתייחס ואחר כך בשמחה הדר.
<אליאב בטיטו: אני אשלים רק לגבי הסיירת של השכר שתסייר.
<אליאב בטיטו: אנחנו עכשיו באמת כבר בחודש פברואר, אבל צריך להתייחס גם שהקיץ כבר מתחיל עוד שלושה חודשים, ואם אנחנו רוצים שזה יקרה בקיץ, אז אני מציע או שכבר בדיון הבא נעשה דיון פרקטי, אפילו לא במסגרת הוועדה.
<אליאב בטיטו: אפשר לקיים שולחן עגול או בוועדה לקיים את זה.
יפעת שאשא ביטון: אליאב, כבר נקבע דיון.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מסודרים.
יפעת שאשא ביטון: במרס יש דיון.
<אליאב בטיטו: כן, אבל אני אומר מעבר לדיון.
<אליאב בטיטו: בוועדה, אולי לבוא לפחות כל הארגונים שרוצים לקחת בזה חלק, לבוא ולראות איך מקדמים את זה שכבר בקיץ הקרוב נוכל להתחיל את הסיירת הזאת.
יפעת שאשא ביטון: מה זה, אנחנו לפני.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו עם הפנים.
יפעת שאשא ביטון: נקודה נוספת לדיון הבא שיתקיים במרס.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו קבענו מראש סדרה של דיונים, כבר יהיו פה גם נציגי יחידות הנוער כדי שגם אותם אנחנו נרתום.
יפעת שאשא ביטון: ננסה להקיף את זה מכל החזיתות.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזו הדרך היחידה שנצליח באמת לגעת בזה בצורה משמעותית.
יפעת שאשא ביטון: אז כן, אליאב, אני מקבלת לחלוטין, ומה שנצטרך לעשות בין לבין בעבודת ביניים, אז כמובן שנעשה.
יפעת שאשא ביטון: הדר, רצית להוסיף?
<הדר אליהו: כן, יש לי שאלה ועוד משהו לומר.
<הדר אליהו: כשמדובר על התהליך הפלילי, מי מקדם לשם?
<הדר אליהו: משרד הכלכלה או שזה ההורים אמורים?
<הדר אליהו: הרי יש את הערוץ של הקנס - - -
<אילון גולדשטיין: לא, יש נוהל שקובע איזה תיקים יופנו לפלילי ואיזה תיקים יופנו למנהלי.
<אילון גולדשטיין: בנוסף לזה יש גם סעיפי חוק שמטופלים רק בפלילי, מכיוון שהם לא נכללו בתוספת בחוק הגברת האכיפה.
<הדר אליהו: מי שמפעיל, מחליט, מקדם את זה, זה משרד הכלכלה?
<הדר אליהו: למה אני שואלת?
<הדר אליהו: כי יש בני נוער שלהורים של אין את המסוגלות, הפניות או מה שזה לא יהיה, בכלל לקדם את הסיפור הזה לטפל, ובטח לא בפלילי.
<אילון גולדשטיין: ברגע שמגיעה תלונה או שיש מידע, אז יש נוהל מאד מסודר שאומר מתי זה פלילי ואומר מתי יש פה חשד להפרה בוטה וסדרתית ומתי זה מנהלי והולכים לפי זה.
<אילון גולדשטיין: הורים לא צריכים לדחוף אותנו כדי לעשות משהו, הכל הולך לפי הנוהל.
<הדר אליהו: הדבר הנוסף שרציתי לומר זה שיכול להיות שאנחנו שוכחים פה אוכלוסייה מסוימת מבחינת המודעות, שזה בחברה הישראלית - - -
יפעת שאשא ביטון: קדימה, זה המקום.
<הדר אליהו: ואני אסביר למה אני מתכוונת.
<הדר אליהו: עולה לי איזה שהוא משהו כמו איזו שהיא פרסומת, שכשאתה נותן טיפ למלצר – האם אתה בטוח שהוא מקבל אותו?
יפעת שאשא ביטון: אני חצופה ושואלת.
<הדר אליהו: בפגישה הקודמת ואני מדברת גם על הדוגמה שניתנה פה באירועים באולמות, שנותנים ככה מראש איזה שהוא טיפ לכולם, אבל רב המלצרים לוקח את זה.
<הדר אליהו: כל הסיפורים המאד עצובים והחמורים האלה.
<הדר אליהו: ואולי המקום שדיברנו עליו בפגישה הקודמת, שיש פה הזדמנות ליצור איזו שהיא מעורבות - - -
יפעת שאשא ביטון: של אזרחים, כן.
<הדר אליהו: של חוסן קהילתי ואחריות ציבורית, ואני חושבת שמהבית הזאת בראש ובראשונה זה צריך לצאת, איזו שהיא קריאה באמת לציבור, של לקחת אחריות, על מה המשמעות כשהם פוגשים נער עובד במקדונלדס ומה המשמעות של זה.
<הדר אליהו: סליחה, לא התכוונתי להגיד - - -
<אליאב בטיטו: יש הצעת חוק שעולה עוד שבועיים, שגם את האמת חתומה עליה, של דב חנין, בנושא זכויות של המלצרים, שאנחנו לקחנו בה חלק גם בעזרה לקידום ההצעה ואם היא תעבור אז יקבלו את הטיפים בני נוער ישירות.
<אליאב בטיטו: זה חוק המלצרים, אבל זה אחד הסעיפים העיקריים בו.
יפעת שאשא ביטון: שיש עם זה כמה בעיות משפטיות.
יפעת שאשא ביטון: זה לא יעבור, כאילו ככל שאתה נכנס לעומק, אבל אני חושבת שכן בידיים שלנו וצודקת הדר, יותר מאשר כל הצעת חוק, כן בידיים שלנו כאזרחים להתמודד עם התופעה הזאת.
<הדר אליהו: אני באה ואני אומרת שאפילו סיפורים בלי שמות, עוד פעם, ממש איזה שהוא תשדיר או משהו, אפרופו המשאבים שאתם הולכים להקצות, דוגמאות בלי שמות של גופים שקיבלו קנסות כי.
<הדר אליהו: אז בפעם הבאה שאתה, אז תדע ש-.
<הדר אליהו: לפנות אל הציבור לקחת איזו שהיא אחריות.
<הדר אליהו: אני מאז ששמעתי את זה, לצורך העניין קרוב משפחה שלי עתיד לעשות איזה שהוא אירוע ואמרתי לו תקשיב, תבדוק שאתה נותן את הכסף בסוף האירוע או בתחילת האירוע למי הוא מגיע.
<הדר אליהו: ככה פתאום זה לא שאנחנו אנשים מנותקים, ממש לא, אבל זה עושה משהו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו גם צריכים אומץ, כי - - -
<גלית גלעד: אני רוצה לשתף אתכם, היה מקרה בוחן שזה דווקא צריך לבוא מארגונים יותר חברתיים.
<גלית גלעד: לפני חודשיים מתה ילדה בבריכת נוי בהרצלייה ואנחנו החלטנו שמה שאנחנו עושים, אנחנו פונים דרך אתר הפייסבוק שלנו לכל מי שחבר וחברים של החברים, לפנות אלינו עם בריכות נוי כאלה.
<גלית גלעד: קיבלנו מאות, כמעט כאלף פניות על כל מיני רשויות.
<גלית גלעד: מה שאנחנו עשינו, פנינו לכל רשויות ואנחנו מתחילים לקבל פידבקים על שינויים כי אף אחד לא רוצה להיות בעין הציבור.
<גלית גלעד: היום רשויות נזהרות.
<גלית גלעד: אני חושבת שאפשר בהחלט - - -
יפעת שאשא ביטון: אז זה מה שבעצם תוכנן.
<גלית גלעד: לבקש מבני נוער – תדווחו לנו ואנחנו נעביר ולעשות איזה שהוא שיתוף פעולה של אכיפה.
<גלית גלעד: משהו שהמעסיקים יתחילו להבין שיש עין צופה עליהם.