GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ויקי אלעמרי: אבל אני דווקא רוצה לומר על זה, המסיבות מובילות לאלימות, יכול להיות הרעלת אלכוהול, שזה נורא, והאירועים האלה גם מביאים להמון המון דברים אחרים, לוונדליזם, הם רואים בזה מעשי קונדס ולא מזמן היה לי פאנל 'בין קונדס לפלילי' וצריך להבין שחלק מהתלמידים האלה מגיעים בסוף לתחנת המשטרה ולפעמים נפתח להם תיק פלילי.
<ויקי אלעמרי: כואב לי על ההורים שההורים מתקשרים ואומרים 'אבל הוא הולך להתגייס עכשיו ליחידה קרבית, אתם הורסים לו'.
יפעת שאשא ביטון: על תעלול י"ב תמים כביכול.
<ויקי אלעמרי: אני מרגישה שצריך הסברה, גם לצוות החינוכי, גם להורים, מה המשמעות של כל הפעילות הזאת, מה המשמעות של קונדס, מה המשמעות של לעשות משהו חריג, עד כמה זה צריך להיות חריג, כי הרבה פעמים זה נופל על הקטע הפלילי, וחבל על התלמידים האלה שהם ככה נושקים ל-18 והם מגיעים לתחנת המשטרה.
<ויקי אלעמרי: באמת כאב לב.
יפעת שאשא ביטון: השאלה, שאני מפנה למערכת החינוך, אם בכלל לאפשר את התעלולים האלה, כי הם יזומים.
יפעת שאשא ביטון: אם פעם זה התחיל כמשהו שהפתיע, היום זה כבר הפך להיות מסורת, היום בתי הספר נערכים לקראת, הם יודעים באיזה יום זה הולך לקרות ועכשיו רק השאלה מה הולך לקרות.
<ויקי אלעמרי: אני יכולה להגיד לך מהבן הפרטי שלי, אני כמשטרה התרעתי, אמרתי לו 'תשמע, אתם לא מתחילים לעשות, בוא תהיה חכם, תעשה את זה בתיאום עם מנהלת בית הספר.
<ויקי אלעמרי: לך למנהלת בית הספר, היא תהיה מופתעת, אוקיי?
<ויקי אלעמרי: אבל תתאם איתה מה אתה הולך לעשות במסגרת המגבלות', זה קורה בהרבה מקומות.
<ויקי אלעמרי: יש מקומות שהם לא שמים, המנהלת יודעת שזה הולך להיות, אבל היא לא יודעת מתי והם כן מפתיעים אותה.
יפעת שאשא ביטון: אני מבטיחה שאני אתן לכולם, אני אפילו לא אלך לפי הדף, אני אתן למי שבוער בו.
יפעת שאשא ביטון: 'עיר ללא אלימות'.
<גונן ירום: כן, אני רוצה להעיר הערה, לא מתוקף תפקידי כ'עיר ללא אלימות', אלא מהחוויה האישית שלי.
<גונן ירום: יש לי בן שמסיים עכשיו י"ב, אני יודע שהולכת להיות מסיבה, נשף, הוא מתחיל להתארגן, לקנות חליפה, הבנות זה בטירוף, ליולי, אבל אין לנו פרטים.
<גונן ירום: אתם צריכים להבין, אין לנו פרטים, הם לא מספרים לנו מה הולך להיות, אני לא יודע את התאריך, הם לא אומרים לנו מה בתכנית, איפה זה הולך להיות.
יפעת שאשא ביטון: היבט שכשלעצמו זה צריך להטריד אותנו.
<גונן ירום: אני בתור אבא, יש שם התארגנות שהיא שושואיסטית, אני שם את זה על השולחן, הם לא משתפים אותנו, הם לא מספרים לנו, לא יודע למה, מלחיץ.
<גונן ירום: הם לא משתפים.
<גונן ירום: אנחנו נוציא מהם בסוף - - -
איילת נחמיאס ורבין: מה זה נוציא מהם?
<גונן ירום: אני לא חוקר במחלקת הנוער, אני לא אקשור אותו - - -
איילת נחמיאס ורבין: אני מבינה, אבל מה זה נוציא מהם?
<גונן ירום: אני לא אקשור אותו לכיסא ואחקור אותו באמצעים - - -
איילת נחמיאס ורבין: בטלטול.
יפעת שאשא ביטון: לא, אבל יש פה תרבות שנוצרה, חברת הכנסת נחמיאס ורבין, זה לא רק הסמכות ההורית, יש פה תרבות שנוצרה שאיתה אנחנו צריכים להתמודד, כי הוא אחד מתוך 200, לצורך העניין.
יפעת שאשא ביטון: וגם אם הוא ישלם את המחיר ולא יילך - - - למשל, אני שמה את עצמי רגע במקום של גונן, הבן שלי לא יוצא.
יפעת שאשא ביטון: כבר היה לי, סיפרתי לכם על המקרה של הווילות, לא הולך, אבל מה עם ה-199 אחרים?
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת יש פה משהו חברתי הרבה יותר עמוק שאנחנו חייבים לפרק אותו.
איילת נחמיאס ורבין: אבל את יודעת משהו?
איילת נחמיאס ורבין: אני מאמינה באפקט הפרפר, הורה אחד כמוך - - -
יפעת שאשא ביטון: אין פרפר, הבן שלי היה בבית, הם כולם היו בווילה.
יפעת שאשא ביטון: חברים, לשמור על תרבות פה.
<מורן רוזנשטיין: אני מגדלת שלוש בנות לבד, הגדולה שלי בת 18, מסיימת עכשיו את בית הספר של הבן של גונן.
<מורן רוזנשטיין: אני לעומת זאת יודעת הכול, אני יודעת איפה זה יהיה, אני יודעת - - -
איילת נחמיאס ורבין: תגידי לגונן.
<מורן רוזנשטיין: אני אעדכן אותו בכל הפרטים, זה בטוח.
<מורן רוזנשטיין: מה שרציתי להגיד, רציתי להתייחס לדבריה של ויקי, אני באמת חושבת שאם בבית הספר היה להם איזה קטע שהם רצו לשפוך מים ולהשתולל, הסבירו להם מתחילת השנה, בכל הזדמנות, אמרו להם 'הכול בטווח החוק' והם קיבלו את זה.
<מורן רוזנשטיין: הם עשו תכנית - - -
יפעת שאשא ביטון: הם יודעים מה טווח החוק?
יפעת שאשא ביטון: כי הרבה פעמים הם יודעים את זה רק בדיעבד.
<מורן רוזנשטיין: לדעתי הם יודעים.
<מורן רוזנשטיין: מה זה יודעים?
<מורן רוזנשטיין: הם לא התכוונו לעשות שום דבר שהוא אסור, הם התארגנו כקבוצה גדולה, הם באו לבית הספר והם נתקלו בדלת סגורה.
<מורן רוזנשטיין: בית הספר הזמין להם משטרה, שזה היה מבחינתי שיא השיאים, כי אני חושבת - - -
מאיר כהן: למה?
<מורן רוזנשטיין: הם בסך הכול קנו גלידות, קנו ארטיקים, הם חילקו לעוברים ושבים, הם שמו מוזיקה - - -
מאיר כהן: אני ניהלתי בית ספר 25 שנה.
מאיר כהן: אני מת על הנאיביות, הם לא התכוונו לעשות שום דבר.
<מורן רוזנשטיין: אני מצטערת להתפרץ לדבריך, אבל אני הייתי שם.
יפעת שאשא ביטון: בואו נשמע.
מאיר כהן: יש שיח של חוק ברור ואם יש ספק וחושב מנהל או מנהלת בית הספר שכן צריך להזמין משטרה, שיעשו את זה.
מאיר כהן: הלוואי - - -
יפעת שאשא ביטון: שכולם היו עושים את זה.
מאיר כהן: לצערי הגדול, השיח הזה של השושואים ו - - - יש חוק במדינה הזאת, גם בתוך בתי הספר.
<מורן רוזנשטיין: אני בעד החוק.
<מורן רוזנשטיין: שלא תתבלבל, אני בעד החוק, ואני חושבת שהיו צריכים לעשות - - - אני גם מגבילה את הבת שלי, עם כל זה שהיא בת 18 יש לה גבולות ברורים מאוד, יש דברים שהיא יכולה לעשות, יש דברים שהיא לא יכולה לעשות.
<מורן רוזנשטיין: כשהיא שותה, באותו ערב היא באה אליי, היא אומרת לי 'אמא, אני יכולה היום לשתות?
<מורן רוזנשטיין: אני לא נוסעת עם אוטו, לוקחים אותי'.
<מורן רוזנשטיין: יש בינינו שיח מאוד מאוד פתוח בדברים האלה, אני חושבת שצריך להיות שיח איתם, כי בסך הכול הם חלק מאיתנו וגם אנחנו עברנו את זה.
<מורן רוזנשטיין: אז כדי שהם לא ייסגרו ויברחו ויעשו דברים שאנחנו לא נדע אנחנו כן צריכים להיות פתוחים איתם.
יפעת שאשא ביטון: השאלה, איך קורה שחלק מההורים לא יודעים וחלק מההורים לא יודעים?
<מורן רוזנשטיין: אני חושבת שזה עניין של פתיחות.
<מורן רוזנשטיין: כשהיא רצתה לשתות בפעם הראשונה, אמרתי לה - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אני לא מדברת על השתייה, אני מדברת על מתי מתקיים האירוע, איפה מתקיים האירוע.
<מורן רוזנשטיין: אבל זה מתחיל מזה שאנחנו באים לקראתם איפה שהוא.
<מורן רוזנשטיין: נכון שאני לא מרשה לה להסתובב עם בקבוק ולשתות בכל מקום, אבל אני ביקשתי ממנה שכל ההתנסויות הראשונות, יהיו מה שיהיו, אם אפשר שתעשה איתי בבית.
<מורן רוזנשטיין: לא סגרתי לה את הדלת, לא סתמתי לה את הפה כשהיא באה אליי ואמרה לי שכל החברים שלה שותים ומעשנים.
<מורן רוזנשטיין: הבעתי את דעתי ואמרתי לה מה זה יכול לגרום, מה זה יגרום לה אם היא תשתה יותר מדי, אם היא תעשן יותר מדי, כל הדברים האלה.
מאיר כהן: אבל מותר להגיד לבן שלך 'לא'.
<מורן רוזנשטיין: אין ספק היא קיבלה 'לא', היא קיבלה את הלא שלה.
<מורן רוזנשטיין: אני הייתי יוצאת באמצע הלילה להחזיר אותה.
<מורן רוזנשטיין: כשהחברים שלה היו יושבים בארבע בבוקר אני הייתי באה לקחת אותה באחת וחצי בלילה כי זה לא התאים לי מבחינת הגיל שהיא תישאר עד הבוקר.
<בני פרץ: עוד מעט תשבי איתה לשתות, תעשי - - -
יפעת שאשא ביטון: אם אתה לא תהיה סובלני אז אנחנו נצטרך למצוא פתרון.
<בני פרץ: יש לי תשובה לדבר הזה.
יפעת שאשא ביטון: כל הסיפור הזה של הראוותנות, ראוותנות יתר, אנחנו לא נמצאים בגבול שפוי של מה שקורה בנשפים.
יפעת שאשא ביטון: איפה את בכל הסיפור הזה?
יפעת שאשא ביטון: עד כמה את מיודעת?
יפעת שאשא ביטון: עד כמה משתפים אתכם?
יפעת שאשא ביטון: עד כמה אצלכם זה מאבד את הפרופורציות?
<מורן רוזנשטיין: שוב, זה איבד את הפרופורציה לגמרי.
<מורן רוזנשטיין: אני מתנדבת גם בהוסטל של נערות בסיכון - - -
איילת נחמיאס ורבין: מורן, תתייחסי שנייה - - -
<מורן רוזנשטיין: אני בהקשר לזה.
<מורן רוזנשטיין: יש לי את שתי הדוגמאות.
<מורן רוזנשטיין: יש לי עוד ילדה שממש אימצתי אותה אליי, ילדה מהוסטל, ילדה שעברה חיים לא קלים.
<מורן רוזנשטיין: כשהבאתי אותה הביתה והבת שלי יצאה קצת מפרופורציות של כל הדברים האלה, אמרתי לה 'תראי, יש לך את שני הכיוונים, אחת שלא יהיה לה נשף, כי אצלם לא עושים נשפים, אלא תהיה להם מסיבת סיום, שתהיה מסיבת סיום סבירה למה שיכולים לעשות להם, ואתם הולכים לעשות נשפים', היא גם אצלי רצתה מעצבת ואני אמרתי לה שאנחנו לא ניקח מעצבת, זה לא חתונה, בחתונה שלך נדבר כבר אז על זה.
<מורן רוזנשטיין: חיפשנו שמלה, אנחנו עדיין בחיפושים, אבל השמלה שלה תהיה בגדר של תל אביב, לא יותר מזה.
מאיר כהן: מה זה בגדר של תל אביב?
<מורן רוזנשטיין: גדר של תל אביב, של אלנבי.
מאיר כהן: אני מציע לך בגדר של דימונה.
<מורן רוזנשטיין: בדימונה, אם יש שמלות, אני בכיף אסע לשם.
יפעת שאשא ביטון: תתפלאו, יש הרבה מהמרכז שמגיעים עד ראש פינה, למעצבת שיש שם, כי שמעו שהיא טובה.
<מורן רוזנשטיין: בתל אביב הכוונה היא חנות.
<מורן רוזנשטיין: אני לא מתכוונת לקנות, לא אצל מעצבת ולא אצל - - -
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת את מסכימה איתנו לצורך הדיון שמישהו פה קצת התפרע ופרק את העול בצורה שמאבדת פרופורציה.
<מורן רוזנשטיין: אני מסכימה לחלוטין, אבל אני כן חושבת שצריך לתת להם איזה שהיא אפשרות להתבטא בגדר הגבולות שמותר.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, מורן.
יפעת שאשא ביטון: רויטל ואחר כך חבר הכנסת מוטי יוגב.
<רויטל שמר: קודם כל אני מברכת על ההיענות לעיסוק במסיבות, זו פעם שלישית שלנו השנה, פעם שנייה עם פרופ' רולידר.
<רויטל שמר: ההתעסקות בנושא הזה תלך ותגבר ככל שלא ניתן לה אלטרנטיבות - - - אנחנו מדברים על תופעה של מסיבות בלילות לאחר מסיבת הסיום הבית ספרית, בדרך כלל מאותו מקום, דהיינו שהיציאה היא באוטובוסים כבר ממגרש החנייה של בית הספר.
<רויטל שמר: זה לגבי האפטר פארטי, זה נערך לאורך כל הלילה, עם ריבוי אלכוהול ובדרך כלל מוסיקה וגם תוספות אחרות.
<רויטל שמר: לגבי נשפים, בעיקר באזור 03, במרכז הארץ, בדרך כלל נערים באזורים - - -
יפעת שאשא ביטון: אני אפתיע אותך ואומר לך שזה מתקיים גם ביישובים מרוחקים וקטנים, אבל אנחנו נדבר על זה.
<רויטל שמר: אני מדברת בשם ארגון ההורים הארצי והירושלמי, אז הירושלמים פונים אליי בתחינה שנייצר או שנעודד נשפים, כאילו שארגון הורים אמון על שכנוע נוער כיצד לבלות, אבל לעודד את הנשפים כי הנשפים זו רעה חולה אבל קטנה.
<רויטל שמר: זאת אומרת היא מבחינה כספית מאוד קשה וגם מבחינה ערכית ותרבותית היא לא מחוברת אלינו, אלא היא איזה שהיא אמריקניזציה והידמות לאירועים של בני 20 ו- , אבל עם כל זאת היא לפחות יותר בטוחה כי היא נעשית במקומות מוסדרים, עם רישוי עסק, עם אחריות של בעל המקום.
<רויטל שמר: הקושי מתגבר בקיץ הנוכחי, הדרה שותפה לדאגה.
<רויטל שמר: אני לא יודעת כמה אני אהיה שם, ילדיי לא יעשו את זה כנראה בקיץ הקרוב, אבל לכל ילד יש בערך שתיים-שלוש מסיבות לקיץ, אנחנו מדברים על מסיבות שהן, כמו שאתם קראתם להן, פרטיות, אבל כשמדברים על מאות ילדים אני לא יודעת איך אפשר לקרוא לדבר כזה פרטי.
יפעת שאשא ביטון: את כבר מדברת על מסיבות הקיץ בלי קשר לאפטר פארטי.
<רויטל שמר: מסיבות שנעשות בווילות.
<רויטל שמר: אם הן נעשות לצורך אפטר פארטי, לאחר מסיבת הסיום, כדי לחגוג את סיום 12 שנות ואם הן נעשות לחגיגת הקיץ וכל סיבה אחרת, הן נעשות בווילות, בדרך כלל מרוחקות, הן נעשות במקומות שאין להן רישוי עסק, שהם לא מותאמים לצרכים שלהם, שהאחריות של בעל המקום מנותקת, כי בעצם בעל המקום משכיר את זה למפיק או מפיקה צעירים, אותם מפיקים או מפיקות צעירים משתחררים בעצמם ומתגלגלים מאחריות ובעצם אין מבוגר תורן.
<רויטל שמר: זה מה שחלק מהנוער משווע לו, שלא יהיה מבוגר תורן.
<רויטל שמר: אבל הם לא היו רוצים לקפוץ בנג'י ללא חבל ביטחון וזה מה שהמסיבות האלה, קפיצת בנג'י ללא חבל ביטחון.
<רויטל שמר: אנחנו צריכים לייצר להם את חבל הביטחון כדי שיוכלו לייצר מסיבות, עד שנעבור תהליך אחר חינוכי וערכי, לייצר כבר בשבועיים הקרובים מסיבות ללא סיכון, כי אחרת הפעם הבאה שנשב כאן זה יהיה אחרי מצבור של מקרים.
<רויטל שמר: יש כאן שני דברים.
<רויטל שמר: יש היבטים חינוכיים ערכיים, שלגביהם יצאנו ביוזמה שנקראת before party, בעקבות דבריו של פרופ' רולידר במרץ שנה זו, לייצר פלטפורמה הורית, הורים, בית ספר ותלמידים לדיבור על איך חוגגים, איך עושים את זה נכון.
<רויטל שמר: אבל זה לאורך זמן, אני רוצה לקוות שבשנה הבאה נדבר על זה לגמרי אחרת, נדבר על הניצנים של לכייף על בטוח, מה שאנחנו קוראים.
<רויטל שמר: כרגע, ככל שיגבילו את הראוותנות בנשפים יגדילו רק את מסיבות המחתרת.
<רויטל שמר: מסיבות המחתרת, אמרנו, הן גם לצורך סיום השנה והן גם לאורך הקיץ ובשניהם אין מקום מתאים אחר ברשויות המקומיות.
<רויטל שמר: פנינו לרשויות מקומיות, בירושלים ובמקומות אחרים, כדי לייצר, במסגרת ההמלצה שלך, גם בינואר וגם במרץ, מקומות בילוי עירוניים.
<רויטל שמר: חוץ מבשוהם שהרימו את זה כמדומני לפני שנתיים - - -
<הדרה רוזנבלום: יש שם גם מעגלי שיח של הורים ותלמידים בנושא, שזה מקסים.
<רויטל שמר: מקסים, זה בשוהם.
<רויטל שמר: אז לא הצליחה להתרומם יוזמה כזו ולהדביק את כל הארץ עם יצירת מקומות בילוי עירוניים, לייצר משאבים שהם נותנים בילוי אלטרנטיבי.
<רויטל שמר: אם ייתנו לנוער דרכי בילוי אלטרנטיביים מהנים וכיפיים הצורך בחלופות אחרות, בחומרים ממכרים למיניהם, יצטמצם.
<רויטל שמר: עכשיו, שוב, העמדה שלנו שאנחנו מייצגים את ההורים ולכן אנחנו פועלים עליהם להעצמה ולהעצמה של התלמידים.
<רויטל שמר: אני ממש מבקשת מכל הרשויות, ממשטרת ישראל, מרשויות מקומיות, מהכנסת, מכל מי שנוכח ממשרדי הממשלה, לא מספיק להגביר פה את השיח והמודעות, צריך כאן אכיפה ומהלך משלים של מתן מקומות וכבר השנה מדברים על משהו שיקרה בשבועיים הקרובים ואחר כך במשך חודשיים.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, רויטל.
יפעת שאשא ביטון: כמה התייחסויות.
יפעת שאשא ביטון: האחת, אני אעשה הפרדה בין המסיבות בכלל בקיץ, שעליהן גם דיברנו, מסיבות הווילות שדורשות התייחסות כשלעצמה, לבין מסיבות האפטר פארטי, שהן נגזרת ישירה של אותו נשף או מסיבת סיום.
יפעת שאשא ביטון: זה קורה בהרבה מאוד מקומות, לא רק במקומות הגדולים, גם ביישובים קטנים ומרוחקים מאזור 03, וגם שם צריך לתת את הדעת וגם שם זה הרבה פעמים בשושו, אף אחד לא יודע.
יפעת שאשא ביטון: יש מקומות שבהם גם הילדים לא יודעים לאן הם נוסעים, רק אחרי שהם עולים לאוטובוסים יש להם הפתעה גדולה.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת יש פה איזה שהיא תרבות שאנחנו צריכים להתמודד איתה ויש פה שאלה.
איילת נחמיאס ורבין: זה לא תרבות, זו תעשייה.
יפעת שאשא ביטון: נכון, יש פה גם תעשייה.
יפעת שאשא ביטון: אגב, מפיקים הוזמנו ומשום מה הם לא מצאו לנכון להגיע.
יפעת שאשא ביטון: ויש פה שאלה שעומדת גם על השולחן, אנחנו מדברים על ילדים שהם אחרי גיל 18.
<רויטל שמר: לא, חלקם בני 15.
יפעת שאשא ביטון: לא, אני מדברת עכשיו על מסיבות י"ב והאפטר פארטי, שזה הופך את זה לקצת יותר מורכב, כי מה קורה עם גילאי 15, כבר דיברנו כאן בוועדה.
איילת נחמיאס ורבין: חלקם 17, לא כולם מעל 18.
יפעת שאשא ביטון: אז הם בעוד חודשיים יהיו בני 18.
יפעת שאשא ביטון: אבל כמכלול, הם יכולים לבוא ולומר 'אנחנו מעל הגיל שבו יש איזה שהיא חקיקה של קטינים, של בני נוער, אנחנו כבר המבוגרים האחראים כשלעצמנו'.
יפעת שאשא ביטון: לי יש תשובה לגבי הסיפור הזה, אבל אנחנו צריכים להתמודד גם עם האמירה הזו וגם אותה אנחנו צריכים לשים בשיח.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מוטי יוגב, אחר כך פרופ' רולידר, ויש פה את אופיר, אופיר היא נציגת מועצת תלמידים ונוער.
<בני פרץ: רולידר צריך להיות האחרון, הוא צריך לענות לנו.
מרדכי יוגב: הדיון ברצף מאוד חשוב ושווה גם לשמוע את פרופ' רולידר.
מרדכי יוגב: זכיתי לשמוע אותו גם בפעם הקודמת, וסליחה שאנחנו רצים בין ועדות, גם בסוגיה של התייחסות לתלמידים עולים שנידונה בחינוך ואני דן בה גם בקליטה.
מרדכי יוגב: ברשותך, יושבת ראש, אני חושב שנכון לחבר פה גם את ועדת החינוך, או לפחות לראות.
מרדכי יוגב: אמנם יש שותפים רבים בנערים ובנערות ודרכי הייתה, וגם אמרתי את זה פה, שכל צד יראה את עצמו כאחראי ולא שיחשוב שהשני אחראי.
מרדכי יוגב: כי ההורים אחראים במאה אחוז, משרד החינוך ומוסדות החינוך במאה אחוז, תנועות הנוער במאה אחוז וכל הגורמים האחרים, כל אחד במאה אחוז ואז החפיפה תיצור יותר שטחים חופפים ופחות שטחים שחורים, או לא נראים.
מרדכי יוגב: אני חושב ואני אשמח גם לשמוע את פרופ' רולידר, צריך לשאול כל הזמן מה מביא לכך, כשאלה שורשית.
מרדכי יוגב: בחלקה זה חיקוי המבוגרים, החברה הבוגרת - - -
יפעת שאשא ביטון: בחלקה הגדול אפילו.
מרדכי יוגב: בחלקה הגדול.
מרדכי יוגב: בחלקה זה אי הבנה או אי קבלת מטענים ערכיים.
מרדכי יוגב: אני חושב שאנחנו לא נוכל לפטור את עצמנו בלי ללכת לשורש ולחפש אותו על ידי צוות, ופה אני קורא למשרד החינוך, אני לא מזהה את נציגי משרד החינוך - - -
יפעת שאשא ביטון: יש פה את הדרה וורדית.
<ורדית ישראל: אני מחליפה מקום של מנהלת היחידה למניעת שימוש בסמים ואלכוהול בשפ"י.
מרדכי יוגב: אז אני סבור שלא צריכים להיות פה רק גורמי המניעה - - -
מאיר כהן: היא הייתה יועצת כשאני ניהלתי בית ספר והיא הכי טובה שיש.
מרדכי יוגב: אין בעיה, חס וחלילה, כל מי שעובד שם הכי טוב שיש, אבל לא צריכים להיות פה רק המניעה אלא גם העשה טוב, של משרד החינוך, שיישב על המדוכה ואיך הוא מגן ילדים, מרגע שהילד אצלו, אחרי שהוא עזב את הכלכלה במעונות ונכנס אליו, אני מקווה שיהיה אצלו מאפס, איך הוא מתייחס לכך.
מרדכי יוגב: הבעיה הזו בסוף מולידה בעיות לא רק מסוג אחד, פרופ' רולידר ידבר במקצועיות גבוהה משלי בתחום, מהתמכרויות לאלכוהול וסמים ועד לזנות ופורנוגרפיה ואי יכולת של הנער להתגבר על כל מה שמפתה אותו בסמרטפון או בכל דבר אחר.
מרדכי יוגב: אלה הערכים האלה, של הצניעות, של היכולת להתגבר על הכול, ואני לא רוצה להאריך כרגע, צריך לקחת את זה כנושא מרכזי בכל מערכת החינוך, מגן הילדים למעלה, וכך גם בהכשרת המורים והצוות החינוכי החד שנתי כל שנה.
מרדכי יוגב: עד כאן, כדי לא להאריך, אני מבקש שנבקש את זה ממשרד החינוך ש - - -
<ורדית ישראל: אני יכולה לספר מה אנחנו עושים.
יפעת שאשא ביטון: בהמשך הדיון, בשמחה.
מרדכי יוגב: ואיך זה לא יהיה רק התמודדות מונעת בשלבי ההתבגרות, מכיתה ה'-ו' ומעלה, אלא כדבר בונה, כולל חינוך לחוסן והתא המשפחתי.
מרדכי יוגב: זה דבר אחר, נוסף.
מרדכי יוגב: הדברים האחרים, שאני סבור שצריך לאתגר את הנערים, כדרך שיש ברי מצוות שהולכים ותורמים את המסיבה שלהם לעשייה כלשהי חיובית, כי כך נתנו להם, לאתגר את בני הנוער למשימות, להזיע אותם בעשייה, מלחפור ארכיאולוגיה ועד להתנדב, או כל דבר אחר, למען הקהילה, למען העיר, למען הכול.
מרדכי יוגב: להפוך את הסיפור לסיפור לא של התפרקות, אלא סיפור של בנייה.
מרדכי יוגב: בזה צריכים להתמודד כולנו, אני, ההורים, אנחנו, הכנסת, כולנו, כל מי שהעסק אכפת לו.
מרדכי יוגב: אני עדיין כן חוזר למערכות החינוך, מסיבה אחת, משום שזו המערכת הפורמלית והחכמה והמקצועית, כולל גם אנשי משטרת ישראל החכמים והמקצועיים, כי הם אנשי מקצוע.
מרדכי יוגב: ואילו הורים, יש אחד שאכפת לו והיא אשת מקצוע או שזה מאוד נוגע לה, אבל רוב ההורים לא יודעים מה לעשות עם זה.
יפעת שאשא ביטון: אני לא מסירה אחריות מההורים בשום פנים ואופן, גם לא ברמה של שיח.
יפעת שאשא ביטון: ההורים צריכים להיות שותפים ולהבין שהאחריות היא גם עליהם.
מרדכי יוגב: יפעת, אני בראש ובראשונה אמרתי שאף אחד לא מסיר אחריות וכל אחד חש מאה אחוז אחריות, עדיין הגורם המקצועי, שיש לו את הכלים המקצועיים, יש פה מנהל מקצועי, הוא מנהל מקצועי, פעם אחת אכפת לו ופעם שנייה יש לו את הכלים לכך, יש משרד החינוך.
מרדכי יוגב: לעומת זה ההורים, אחד כזה ואחר, חסרים לו את הכלים האלה, הוא משווע לדעת מה לעשות, לכן אני אומר שהמערכת שהיא הכי פורמלית, שהיא הכי מכסה את ה-90% מבני הנוער, היא המערכת החינוכית לכל רוחבה.
מרדכי יוגב: לכן אני כן מבקש את זה ממנה והיא צריכה לקחת את האחריות היותר מקצועית לאורך שנות החינוך, לטפל בגידול הילד והילדה עם אותה מערכת ערכים שלא תביא אותה בקצה להתפרקות, אלא יותר לבנייה.
מרדכי יוגב: שההתפרקות לא תהפוך לתופעה הרחבה אלא שתהיה תופעת השוליים.
מרדכי יוגב: ואני פונה גם למועצות התלמידים, כי מניסיוני בסוף מי שיכול להשפיע הכי הרבה זה גובה העיניים של התלמידים.
מרדכי יוגב: אני רק אקח את זה, בהיותי מזכ"ל בני עקיבא, בסוף כשרציתי להשפיע על בני הנעורים הללו, בכיתות י', י"א, י"ב, אז היה ערך גדול מאוד ללקיחת ההנהגה ושהיא תשפיע על חבריה - - -
יפעת שאשא ביטון: בגלל זה הם שותפים קבועים בוועדה.
מרדכי יוגב: היה לזה ערך גדול מאוד ביכולת להשפיע על החברים ועל הנורמות הנמצאות בתוכם.
מרדכי יוגב: משימה, הדיון לא תם, לפי דעתי.
יפעת שאשא ביטון: לא, הוא רק מתחיל ורשמתי גם את הדברים שציינת.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מאיר כהן יוצא לדיון בוועדה, אז אנחנו נשנה את הסדר.
מאיר כהן: רק שתי דקות להוסיף משהו מניסיוני.
מאיר כהן: בפעם הראשונה שזה קרה כשניה
מאיר כהן: לתי בית ספר יצאו החבר'ה שלי אחרי י"ב ונסעו לאשקלון לחוף ברנע ולמחרת שמעתי, התחילו להגיע שמועות של מה קרה שם, יין, ויסקי, וודקה ואני משער שהיו עוד כמה דברים שאת זה לא אמרו לי.
מאיר כהן: אבל מאותו הרגע, כמנהל בית ספר, אמרתי שאני נכנס לתוך הלופ הזה ולוקח אחריות, ויסלחו לי המורים ומנהלי בתי הספר.
מאיר כהן: אמרתי, מרגע זה, זה שהם סיימו את המסיבה, הם לא הפסיקו להיות ילדיי ולא הפסיקו להיות התלמידים שלי.
מאיר כהן: ומה עשינו?
מאיר כהן: בתחילת י"ב הצוות שטיפל במסיבת הסיום טיפל גם במה קורה דקה אחרי זה, קרא לזה נשף, וישבו סביב השולחן ועד ההורים ומועצת התלמידים של בית הספר ואני, וכל אחד בא ואמר לעצמו 'אני גם לוקח אחריות לעניין הזה'.
מאיר כהן: ואנחנו הכתבנו את הכללים ואנחנו ידענו מה קורה שם ומי שיצא לשם זה היה צוותי המורים ואני כמנהל בית ספר, יצאו לשם, לידם ההורים ולידם חברי מועצת התלמידים.
מאיר כהן: זה הדבר היחיד שהצליח לצמצם.
<מורן רוזנשטיין: כי הסכמת לקחת אחריות.
מאיר כהן: היום קשה לעשות את זה, גברתי היושבת ראש.
יפעת שאשא ביטון: למה קשה?
יפעת שאשא ביטון: כי אנחנו קצת משחררים יותר מדי?
<מורן רוזנשטיין: כי אין מי שייקח אחריות כמו שהוא לקח.
מאיר כהן: אני אגיד לך למה - - -
<קריאה: יש גם התפתחות משפטית, לצערנו, בעניין הזה.
מאיר כהן: אני דיברתי עם מנהלי בתי הספר שעכשיו החליפו, שהם משמשים כמנהלי בתי הספר בדימונה, על זה.
מאיר כהן: אני עדיין גר בדימונה, הם באים אליי בשבת, מדברים.
מאיר כהן: הם אמרו לי 'מאיר, תשמע, אתה היית משוגע, אנחנו היום לא מוכנים לקחת אחריות.
מאיר כהן: ראה מה קרה עכשיו בסיפור עם הילד שטבע'.
מאיר כהן: ובכל זאת אני מתעקש ואני אומר למשרד החינוך, בפעם הבאה לדיון תזמיני בבקשה את ארגוני המורים - - -
יפעת שאשא ביטון: הם הוזמנו, ארגוני המורים, אתה יודע, מגיעים רק כשצריך לצעוק.
מאיר כהן: אני חוזר בי.
מאיר כהן: אני מודה לך בכלל על הדיון החשוב הזה ואיך שאת מארגנת את זה, זה למופת.
מאיר כהן: אבל הם צריכים להגיע לכאן כי לא יעזור לנו, התחושה הזאת שמרגע שהם מקבלים את התעודה ויוצאים מבית הספר - - -
יפעת שאשא ביטון: נגמר הסיפור, היא שגויה.
מאיר כהן: היא לא טובה.
מאיר כהן: אנחנו כאנשי חינוך צריכים לקחת אחריות גם על זה.
יפעת שאשא ביטון: פרופ' רולידר ואחר כך אופיר יקיר.
<עמוס רולידר: תודה על ההזמנה, נושא חשוב, מאוד.
<עמוס רולידר: אני הולך להגיד דברים קשים.
<עמוס רולידר: כמה הנחות עבודה שחשוב לומר אותן לאיזון, כי זה יכול להישמע קיצוני.
<עמוס רולידר: אני חושב שהורי ישראל, הורי הילדים בארץ, יותר מכל הורה אחר בעולם, לא רק שאוהבים אלא משקיעים בילדם את כל מאודם, כספם וזמנם.
<עמוס רולידר: על פי כלכלני ה-OECD אנחנו נמצאים במקום גבוה מאוד מבחינת ההשקעה הכספית בהתפתחות של הילד, קרוב ל-630,000 שקל מרגע שהוא נולד עד שהוא מגיע לח"י מצוות.
<עמוס רולידר: מה שמעניין בנתון הזה, שבניגוד לנתונים כלכליים אחרים שמושפעים מהמצב הסוציו אקונומי דמוגרפי של המשפחה, הנתון הזה מושפע פחות.
<עמוס רולידר: זו מחמאה עצומה להורה, בשביל הילד שלי אני אעשה הכול.
<עמוס רולידר: זה דבר אחד.
<עמוס רולידר: שתיים, שלא יהיו אי הבנות, כולנו כאן בעד שמחה, סיום, חגיגה, פרידה, עשיתי וי גם על זה.
<עמוס רולידר: אבל אנחנו צריכים להגיד את האמת, אנחנו חיים במציאות שלא התחילה מהיום אבל היא הולכת ונעשית יותר קשה, שההורה הישראלי בגדול איבד את יכולתו להשפיע על חינוך ילדיו.
<עמוס רולידר: יש לזה המון סיבות, הזמינות שלנו היא מאוד נמוכה, גיל שנתיים עד חמש הילד נמצא בחברת אחרים יותר מחברת הוריו, בזוגיות יש לנו פה ושם בעיות וההורה הישראלי תופס היום את עצמו יותר כמשרתו של ילדו מאשר מחנכו.
<עמוס רולידר: אין לזה קשר שום קשר לדאגה ולאהבה.
<עמוס רולידר: כשזו הסיטואציה קשה לו מאוד להשפיע וזה מתחיל מגיל צעיר וכמובן מגיע לאותו גיל שאנחנו מדברים עליו היום וההבדל הוא שהיום אנחנו מדברים על תוצאות של התנהגות סיכון שמסכנות את חיי הילדים שלנו, ראה את אותה ילדה בת 17 שיצאה מהווילה כשהיא עייפה ומה קרה לה ברמזור, והאבא מסתכל עלינו בטלוויזיה ואומר 'היא רצתה את המכונית ולא עמדתי בפני הלחצים'.
<עמוס רולידר: אבל זו בדיוק המציאות.
<עמוס רולידר: מצד שני יש לנו היום מערכת חינוך, יש לכולנו כבוד עצום, שמתמודדת עם אתגרים לא פשוטים כתוצאה מכך שיותר ויותר ילדים מגיעים למערכת כשהם מחוסרי יכולות איפוק, הבלגה, עם כל המשמעויות של זה.
<עמוס רולידר: לא רק זה, הם גם נתקלים עם ציבור הורים שכחלק מעבודת השירות שהם נותנים לילדם זה גם שירותי עורך דין כדי להגן עליהם מפני המורים שחס וחלילה מבקשים איכשהו להציב גבולות עם כל המשמעויות של חינוך, איפוק, הבלגה, התחשבות וצניעות.
<עמוס רולידר: אבל בתי הספר האלה היום, בניגוד לעבר, זה נכון גם בהשכלה הגבוהה, רוצים שהתלמיד יבוא אליהם וכשאתה רוצה שהלקוח יבוא אליך אתה גם מנסה לא רק להיות המחנך, אלא גם חבר שלו.
<עמוס רולידר: כשזו היא הסיטואציה הילד מתבלבל.
<עמוס רולידר: הוא לא יודע אם המנהל הוא חבר שלו או מחנך שלו.
<עמוס רולידר: זה לא עובד ביחד.
<עמוס רולידר: לכן כשהם באים בי"ב ורוצים לתכנן, ואגב, שלא יהיו אי הבנות, אני עומד לפרסם נתונים שמראים שרמת האלימות מאחרי חופש פסח עד סוף השנה ורמת הלמידה יורדת משמעותית פר שיעור, בעצם הלימודים נפסקים במדינת ישראל אחרי חופשת פסח.
<עמוס רולידר: עם כל המשמעויות של שינה, תזונה וקודש הכנות לקראת הפרויקטים שנקראים מסיבות הסיום.
<עמוס רולידר: חלק מההורים יודע ומשתף פעולה עם ילדיו בתכנון של הגרוע מכול, כחלק מניסיון להתחבר אל הילד.
<עמוס רולידר: חלק מתעלם, כי לא רוצה לדעת, וחלק קטן עומד חסר אונים מול התופעה הזאת, כי לכולם יש, כי כולם עושים את זה ואתה לא תמנע ממני.
<עמוס רולידר: זו היא הסיטואציה.
<עמוס רולידר: אבל צריך להבין, מהניסיון הקליני והמחקרי שלי, ההורה משווע שיבוא מישהו וייתן לו את הכלים לעמוד כחומה בצורה ולהגן על הילד שלו.
<עמוס רולידר: הוא משווע והוא לא מקבל את זה.
<עמוס רולידר: הוא לא מקבל את זה.
<עמוס רולידר: וכשזה בא ברמה של מגפה בעצם אתה עומד בודד.
<עמוס רולידר: אני אומר להורי ישראל היום, כשאני נפגש איתם, כשאתה רוצה לעשות משהו, תבין, אתה כנראה היחידי וכשהילד שלך תגיד 'כולם חוזרים בחמש, כולם שותים', תגיד 'אני יודע, אבל אני עומד על כך'.
<קריאה: זה מלחמה.
יפעת שאשא ביטון: אבל שווה.
<עמוס רולידר: עכשיו צריך להבין, כשאנחנו לא עומדים בלחצים לגבי מסיבות ימי ההולדת והבת מצוות, נו, זה הכול תשתית שעל זה זה נבנה, אבל כשאתה מגיע לגיל הזה אתה מדבר, בואו נזכור, על שתיית אלכוהול בלתי מבוקרת, על כל התופעות שלה, וכולם פה כנראה מכירים את הנתונים החל מ-2009, ששתיית האלכוהול של הילדים שלנו, זה הפך להיות מכה שאף אחד לא מצליח להתמודד איתה וכל הסיפורים פה ושם של fluctuation של הנתונים, מי שרק קצת מבין ב- visual inspectionשל גרפים מבין שאנחנו בעצם חסרי אונים בסיפור הזה.
<עמוס רולידר: על התשתית הזו של השתייה כנורמה, אם כל אחד יזפזף פה ויחפש, הילדים היום מביאים את השתייה הביתה.
<עמוס רולידר: סיפר לי בזמנו ראש עיריית באר שבע, הם היו מזמינים את זה עם אשראי, מביאים להם את זה הביתה.
<עמוס רולידר: זו התשתית.
<עמוס רולידר: ואז עם כל הנושא של צריכת סמים, נהיגה תחת השפעות, ניצול קטינים, מין, כל הדברים האלה, צריך לדבר על זה.