GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורלי לוי אבקסיס: אסור שזה יקרה, זה לא הוכיח את עצמו בדברים אחרים ובמקרים אחרים, בבקשה, את אחד השירותים החשובים והטובים ביותר שזוכים להערכה בכל העולם, לומדים את המסלול הזה, אנחנו נהיה אלה שרק כדי לחסוך בכמה מיליונים בודדים ניצור את העיוות הזה, ומדובר בילדים שלנו ובהתפתחות שלהם ויש לזה השלכות לכל אורך החיים.
אורלי לוי אבקסיס: אז תודה רבה ולא נהיה חלק מהמסע של האוצר.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס על הדברים החשובים.
יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר, במאמר מוסגר, משום שזה עלה, כל סוגיית בריאות התלמיד נידונה עם שר הבריאות ומתוכנן להתקיים כאן דיון בוועדה בנוכחות שר הבריאות כדי לבחון גם את הסוגיה הזו.
יפעת שאשא ביטון: מירה חנוביץ ממשרד הבריאות, בבקשה, ואחר כך אנחנו נחזור לחברי הכנסת.
<מירה חנוביץ: קודם כל אני מודה על הדיון ומודה לכל מה שנאמר.
<מירה חנוביץ: הדברים הוצגו נכון, המצב הוא לא במיטבו, כל הנושא של התקנים, תוספת התפקידים, הכול נכון ואנחנו מודעים לזה ואנחנו משתדלים לעשות את המקסימום כדי לטפל במצב.
<מירה חנוביץ: הייתה לנו ועדה לפני שנה שאנחנו ניתחנו את כל התמונה של המצב של טיפות חלב, למעט הנושא של מי נותן את השירות, אז אני לא אתייחס לזה, אבל דיברנו על כל הנושא של התשתיות ודברים שעלו פה בוועדה.
<מירה חנוביץ: מבחינת התשתיות אני רוצה להגיד שיש עוד כמה דברים שאנחנו צריכים באותה דרך גם לטפל.
<מירה חנוביץ: למשל כל הנושא של בניית תחנות, זה לא בידי משרד הבריאות, יש שיתוף פעולה בין השלטון המקומי לבין משרד הבריאות, שצריך להסדיר את זה, שבמקומות מסוימים, איפה צריך לבנות טיפות חלב.
<מירה חנוביץ: זה גם עוד נושא אחד שצריך לטפל.
<מירה חנוביץ: כל הנושא של תיקון מספר 4 לחוק ביטוח בריאות ממלכתי שהשאיר את האחריות על השירות המונע בידי המדינה או מי מטעמו לא לווה בתקציב, זאת אומרת אין טייס אוטומטי כמו שיש בחוקים אחרים.
<מירה חנוביץ: אם אנחנו מסתכלים על משרד החינוך יש שם טייס אוטומטי, מספר התלמידים גדל מגדילים את מספר הכיתות והמורים, לנו אין.
<מירה חנוביץ: אם אנחנו מסתכלים על הילודה, כמה הילודה עולה בארץ, באמת מספר התינוקות גדל מאוד מאז חוק ביטוח בריאות ממלכתי, כמעט ב-50%, ולא הייתה לנו שום תקינה.
<מירה חנוביץ: לגבי מה שאת אומרת על בני ברק, יש מצבים במשרד שאני חושבת שכל משרד ממשלתי לפעמים נקרא לדגל, כשיש מצבים והשוואת תקן תקציב וכל הדברים האלה ואז רואים מה לעשות.
<מירה חנוביץ: זאת אומרת זה לא פתרון טוב, אבל זה מה שקורה מכורח המציאות.
אורלי לוי אבקסיס: זאת אומרת לוקחים ממקום שגם ככה חסר בו למקום שחסר בו יותר.
<מירה חנוביץ: נכון.
אורלי לוי אבקסיס: זה לא נכון כפתרון מקובל.
<מירה חנוביץ: אני לא מצדיקה, אני רק מסבירה.
יפעת שאשא ביטון: אבל המציאות היום שיש מקומות שיש בהם עודף תקינה, לצורך העניין, עם פחות יילודים ואנחנו רואים באמת מצב שיש תקנים - - -
אורלי לוי אבקסיס: איפה יש עודף תקינה?
<מירה חנוביץ: אין לנו עודף תקינה.
יפעת שאשא ביטון: מהדוח שאתם שלחתם, חברים, יש מקומות שבהם מבחינת התקן אנחנו לא רואים שיש מחסור, אנחנו רואים שיש עודף של תקינה כזו או אחרת, לעומת מקומות אחרים כמו תל אביב או דווקא הערים הגדולות, שבהם באמת קורסים תחת הנטל ולכל אחות יש 1,500 או - - -
<מירה חנוביץ: אז אני רוצה להסביר לגבי זה.
<מירה חנוביץ: קודם כל אין לנו עודף תקינה - - -
יפעת שאשא ביטון: זה מנתונים שאתם שלחתם אלינו.
<מירה חנוביץ: אני יודעת, אבל אני יכולה להסביר את הנתונים האלה ששלחנו.
<מירה חנוביץ: מה שקורה, כשאנחנו עושים תקינה של אחיות, בתקינה חסרה אנחנו לוקחים בחשבון נשים הרות, תינוקות ופעוטות ויש לנו 50 נשים הרות, 100 תינוקות ו-375 פעוטות.
<מירה חנוביץ: יש מקומות ששם מספר הנשים ההרות שמטופל אצלנו הוא יותר גבוה ולכן מספר התינוקות - - -
רחל עזריה: סליחה, איפה הרות?
רחל עזריה: בהרבה מטיפות החלב הפסיקו לקבל נשים הרות, גם בגלל עניינים של תביעות של ביטוחים, אז למה זה נשאר בתקנים?
רחל עזריה: נניח בירושלים - - -
יפעת שאשא ביטון: בירושלים הרשות המקומית אחראית שם.
רחל עזריה: כן, אבל אין קבלה של נשים הרות.
יפעת שאשא ביטון: בואי ניתן לה בבקשה להמשיך.
רחל עזריה: לא, עדיף שהתקנון יהיה על פי המציאות.
אורלי לוי אבקסיס: לא יורידו את זה כי בכל מקרה זה בחסר.
אורלי לוי אבקסיס: גם אם אתה מוריד את הנשים ההרות עדיין חסרים תקנים.
רחל עזריה: אין בעיה, אבל בואו נשמע את הנתונים נכון.
רחל עזריה: אם העולם השתנה - - -
אורלי לוי אבקסיס: אמרו לי שאין עודף בתקנים בשום מקום.
<מירה חנוביץ: הנה הם פה, אלה התקנים שנשלחו גם לחברת הכנסת קארין אלהרר בוועדה לביקורת המדינה.
<מירה חנוביץ: יש נשים הרות, אנחנו לא מטפלים בנשים הרות שההיריון מוגדר כהיריון בסיכון, אבל כל השירות שלנו הוא שירות וולונטרי, זאת אומרת אנשים בוחרים אם לבוא או לא לבוא.
<מירה חנוביץ: נשים הרות מטופלות.
<מירה חנוביץ: נכון, המספר ירד, ולמה?
<מירה חנוביץ: כי נשים מעדיפות ללכת לרופא בשעות שנוחות לו ואז הן מרכזות את כל הבדיקות, אבל הנשים ההרות מרוכזות במספר מחוזות בארץ.
<מירה חנוביץ: יש לנו בצפון, בעיקר בפריפריות ובמגזר הערבי, יש לנו במחוז חיפה, בדגש על נפת חדרה ששם יש מגזר ערבי יותר גדול, יש לנו באשקלון ובדרום.
<מירה חנוביץ: מחוז תל אביב, מחוז ירושלים ובמחוז מרכז כמעט שאין נשים הרות.
<מירה חנוביץ: לכן אם אין שם נשים הרות ומספר התינוקות לאחות הוא יותר גבוה אז - - -
אורלי לוי אבקסיס: אתם צריכים את התקן איכשהו.
רחל עזריה: לא, עדיין חסרים תקנים.
אורלי לוי אבקסיס: חסרים תקנים, אבל היא אומרת שאם אנחנו מורידים את מספר ההרות אז אפשר להתייחס ליותר מ-100 תינוקות.
רחל עזריה: לא, זה לא נכון, עדיין חסרים תקנים בירושלים.
יפעת שאשא ביטון: זה נכון, בירושלים חסר, אין ויכוח, בירושלים חסר ובתל אביב חסר ובהוד השרון חסר ובהרבה מקומות, היא מתייחסת למקומות שבהן המציאות היא אחרת.
<קריאה: איפה שיש זוגות צעירים חסר, נקודה.
<מירה חנוביץ: אני קודם כל הסברתי את זה כדי להראות שבצפון - - -
יפעת שאשא ביטון: סליחה, בואו ניתן לה לסיים ואנחנו נוכל להתייחס.
<מירה חנוביץ: אני הסברתי את הנושא של הנשים ההרות כדי להסביר שבצפון, מכיוון שמספר הנשים ההרות הוא יותר גדול אין שם עודף תקינה, כי אנחנו לא מסתכלים על תינוקות, אנחנו מסתכלים על המכלול.
<מירה חנוביץ: במרכז, בתל אביב ובירושלים אין נשים הרות, אבל המצב שם קשה בכוח אדם, זה נכון, זה עולה מתוך - - -
אורלי לוי אבקסיס: יש הרבה ילדים.
<מירה חנוביץ: יש לנו מקומות בארץ ששם חוסר התקינה הוא הרבה יותר גדול, זה מה שאומרים הנתונים שהצגנו, חברת הכנסת - - -
אורלי לוי אבקסיס: לא, המצב הוא גרוע, רק בחלק מהמקומות הוא הרבה יותר גרוע.
<מירה חנוביץ: לגבי תקנים.
<מירה חנוביץ: למרות שחלק מהתקנים לא מאויש וזה נכון, כי השכר שלנו, זה גם בחומר ששלחנו לחברת הכנסת, אנחנו עשינו השוואה בין השכר ותנאי העבודה של אחיות בבריאות הציבור לעומת אחיות בתי חולים.
<מירה חנוביץ: ההבדלים הם מאוד מאוד גדולים, גם בדרגה התחלתית, וגם רוב הדברים האלה הם פנסיוניים.
<מירה חנוביץ: זאת אומרת אנשים צריכים את המשכורת היום, הם רוצים לבוא כי זה מעניין, הם באים מכל מיני שיקולים, אבל הם צריכים להרוויח כסף בסופו של דבר, כי יש להם משכנתה, יש להם ילדים וכל הדברים האלה.
<מירה חנוביץ: כל הנושא של השכר לא מטופל.
<מירה חנוביץ: יש פה את החברות של האיגוד המקצועי ואני מעבירה את הכדור למגרש שלהם, להם יש את הכוח לעזור לנו בכל הנושא של השכר.
<מירה חנוביץ: שיגדירו את זה כמקצוע במצוקה, בכלל הסיעוד במצוקה והסיעוד בקהילה הוא במצוקה עוד יותר גדולה.
אורי מקלב: יש תהליך של תמרוץ.
<מירה חנוביץ: יש תמרוץ, אבל בבתי חולים התמרוץ זה למי שעובד משרה מלאה, בטיפות חלב כשיש תקנים ריקים ולא מאוישים, אז לוקחים את הכסף הזה בחשבון של התמרוץ.
<מירה חנוביץ: הדבר הנוסף שאני רוצה להגיד, מכיוון שאנחנו מכירים את צרכי הקהילה ואנחנו מסתכלים על טיפת חלב כעל מקום הוליסטי, אז כל הנושא של תוספת הפעילויות, החיסונים גדלו, גם אפשר לראות במסמך, הם גדלו, כמעט הכפילו את המספר שלהם.
<מירה חנוביץ: אני לא רוצה לדבר על החיסונים, אבל אני כן רוצה לדבר על דברים אחרים שהם חשובים ואנחנו עושים עוד דברים שלא כתובים.
<מירה חנוביץ: אנחנו משתתפות בוועדות תכנון והחלטה במשרד הרווחה, כי אנחנו חלק מהעניין הקהילתי, כמו שאנחנו אומרים, אנחנו משתתפים בתכנית הלאומית של ילדים ונוער בסיכון וכל מיני תכניות, כי אנחנו רואים את זה כחלק מאיתנו.
<מירה חנוביץ: אנחנו רואים את המכלול של המשפחה ולכן איתור של ילדים בסיכון ואלימות, אגב, היה מאז ותמיד, רק הדברים מוגדרים יותר בסטנדרט מקצועי ולכן חושבים שזו משימה חדשה.
<מירה חנוביץ: זה לא.
<מירה חנוביץ: מה שכן נכנס כמשימה חדשה זה איתור נשים בדיכאון אחרי לידה, בהיריון, אם הן נמצאות אצלנו, ואם לא, אז אחרי לידה.
<מירה חנוביץ: זה חלק שאי אפשר להתעלם.
<מירה חנוביץ: גם אם יש תת תקינה בכוח אדם, כי לא יכול להיות שמספר התינוקות גדל, המצב בארץ נעשה יותר קשה, מספר הדיכאונות, אנחנו יודעים שזה קרוב ל-15%, אי אפשר להתעלם מהדבר הזה.
<מירה חנוביץ: אז אנחנו אוקיי, בואו נראה איפה אנחנו נותנים את מרב יהבנו בדיוק בדברים של המניעה.
אורלי לוי אבקסיס: כמה תקנים חסרים לכם?
<מירה חנוביץ: אני לא יכולה להגיד לך כמה תקנים חסרים לנו, לא עשיתי את החשבון הזה לקראת הדיון, אבל מה שפרופ' טרכטנברג אמר, שצריך לעשות את המספרים, להגיש את זה בצורה מסודרת ואז נקיים על זה דיון.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שבוועדה לביקורת המדינה נדרשתם גם לדוח שמקיים השוואת שכר באופן קונקרטי כדי שיהיה אפשר ללמוד את זה בצורה קצת יותר מעמיקה וגם את סוגיית התקנים, כדי לראות איך באמת אפשר גם בזה לטפל בצורה קצת יותר מעמיקה, אבל אולי אנחנו נחבר את זה לסיכום ונראה איך מכאן אנחנו יוצאים עם המלצות בעניין.
<מירה חנוביץ: בסדר גמור, תודה.
אורי מקלב: תודה רבה לך, גברתי היושבת בראש, חבריי חברי הכנסת.
אורי מקלב: למעשה אין חידוש בדיון הזה, אבל החידוש אולי בדיון הזה זה שאנחנו חוזרים ודנים באותו דבר ועדיין אנחנו נמצאים במחלוקת העקרונית ועדיין לריב ולהתווכח ולהוכיח ולעמוד על הלגיטימיות ועל החשיבות של טיפות החלב.
אורי מקלב: לדיונים האלה יש כבר זקן לבן, זקן ארוך ולבן.
אורי מקלב: באותן בעיות עם ילדיי אני גם מטפל באותה טיפת חלב עם נכדיי.
אורי מקלב: החזקתי תיק בריאות הציבור בעיריית ירושלים לפני למעלה מ-20 שנה, מכאן הידע שלי, שאולמרט היה דווקא זה שכן בא ואמר 'את היתרונות הערכיים שיש לטיפת חלב לא ניתן', מעבר לדברים הכלכליים והמקצועיים יש כאן יתרון המיוחד של טיפות חלב ואסור לנו לאבד אותו, את החלק הרגשי, את החלק האימהי, הכתובת, המעקב, שהאחות בטיפת חלב מלווה לכל האורך את אותה אחת, יודעת את השם שלה, אנחנו לא צריכים להרחיב בעניין הזה.
אורי מקלב: מה שקרה היום, שמדד שביעות הרצון של המטופלים, במיוחד של השירות, הוא נמוך מאוד ויחד עם זה עוד שלב, גם הנושא המקצועי, במערכת, כמובן שלא מגיעים ליעדים, אבל מערכת היחסים בין מקבלי השירות, בין התינוקות והאמהות, לבין טיפת חלב, היום גם זה נפגע, כשיש דחיות בחיסונים ועוד דברים כאלה.
אורי מקלב: לא שהחלק המקצועי נפגע, אנשים מקבלים את החיסון, אבל מה הם עוברים עד שהם מקבלים את החיסון.
אורי מקלב: היה פעם הטלפון אחרי שחוזרים מטיפת חלב, לאמא, או לא משנה, לאחות, או חברה, היא אומרת 'האחות בטיפת חלב אמרה לי כך וכך', אז מה התלונה?
אורי מקלב: 'הייתי צריכה לקחת חופש מהעבודה', בגלל שאחר הצהריים מלא, 'זה רק כמה חודשים והתאריך של החיסון עובר, הייתי חייבת לקחת חופש מהעבודה ולהישאר בבית', או '12 ממתינים, או 12 אמהות חיכו לפניי', ומה עברתי ולא אכלה ולא התכוננתי וכו' וכו'.
אורי מקלב: והחלק המקצועי, מה יתפתח ומה צריך להשלים בו ומה היא מייעצת, זה כבר נעלם בתוך כל עוגמת הנפש הזו.
אורי מקלב: עכשיו, אם אנחנו יודעים שהבעיה היא לא באחיות בטיפת חלב, הבעיה בכלים שאנחנו נותנים להם, אם אנחנו מצד אחד מגדילים את היעדים, יש גידול באוכלוסייה, יש מטלות נוספות, תקנים חסרים, התוצאה היא התוצאה, זאת המשוואה ממש.
אורי מקלב: הבעיות האלה, שאנחנו לא יודעים לקחת את החלק, להקל עליהם גם אם יש מחסור באחיות, לקחת את החלק שהיא לא צריכה, הפרא מקצועי, החלק הטכני, כפי שפרופ' טרכטנברג אמר, המזכירות, שיכולות לעשות את הדברים המקצועיים, שיהיה להם עזר, כמו שמקובל היום בכל מקום, גם את זה לא יודעים לתת, אז מה אתם אומרים לי שיש מחסור באחיות או שכר נמוך?
אורי מקלב: קודם כל ניתן להם את העזרה האחרת, שזה קל להשיג, יש מחסור.
נורית קורן: לפנות אותם לעבודה.
אורי מקלב: מי שקיים היום, ניתן להם את העבודה.
אורי מקלב: אז גם לזה אין רצון, מה זה אומר?
אורי מקלב: שיש מגמה אחת.
אורי מקלב: כל הדברים האלה מובילים אותנו למגמה אחת, שעל אף הוויכוח העקרוני שהיה לנו והכרענו בו לפני 20 וכמה שנה עדיין יש מי שממשיך לחתור תחת ההכרעה הזו.
אורי מקלב: אני אומר ככה, קודם כל אם זה ככה, תגידו את זה באומץ, תגידו 'אנחנו רוצים', שר התחבורה אומר באומץ 'אני רוצה להפריט את הטסטרים, אני רוצה לתת לחברות חיצוניות', הוא אומר את זה, ויכוחים עקרוניים.
אורי מקלב: תגידו את זה, תגידו שאתם לא רוצים את זה, למה אתם נותנים להורים לסבול למשך תקופות כאלה ארוכות?
אורי מקלב: וגם אנחנו נדע מה כלי המלחמה שלנו.
אורי מקלב: במקום לדון על חשיבות, היום נדון בדברים אחרים.
אורי מקלב: אנחנו חוזרים ואנחנו דנים בדבר שאנחנו רוצים לשמר, להגיד כמה זה חשוב, האחיות באות אלינו, וכי אנחנו לא יודעים את הדברים האלה?
אורי מקלב: אנחנו כולנו הורים או סבים וסבתות או ששומעים מחברים, ודאי.
אורי מקלב: צריך לגמור עם הסאגה הזאת, אין עוד נושא בכנסת שכל כך הרבה שנים וכל כך הרבה דיונים דנים בזה כמו הנושא של טיפת חלב ואנחנו נמצאים עדיין באותו מקום והפוך, בחסר.
איילת נחמיאס ורבין: יום חינוך ארוך.
יפעת שאשא ביטון: אני מקווה שבאמת, אולי בפעם הבאה שנשב כאן אז אנחנו נראה במה עוד נשאר לנו לטפל בתחום.
יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת נורית קורן.
נורית קורן: אחרי שכולם דיברו אני אקצר.
נורית קורן: זה דיון מאוד חשוב, כל הדברים כבר נאמרו, אני רק רוצה לומר מהפן האישי.
נורית קורן: אני חושבת שטיפת חלב מאוד מאוד חשובה, במדינות רווחה נותנים את זה עד הבית, האחות מגיעה הביתה, בודקת איפה הילד נמצא.
נורית קורן: פעם זה היה ככה, אני זוכרת ש - - -
אורי מקלב: ביקורי בית, נכון.
נורית קורן: כשגידלתי את הילדים היא הגיעה הביתה, ראתה את המיטה של התינוק, את הבגדים, איך האמא מסתדרת.
נורית קורן: אני רוצה לומר לכם שעכשיו אני חווה את זה עם הנכדים שלי ואני חושבת שזה דבר מאוד מאוד חשוב - - -
אורלי לוי אבקסיס: רגע, זה קורה עם הנכדים שלך?
נורית קורן: לא, זה לא קורה.
נורית קורן: אני חווה עם הילדים שלי עכשיו, שמי שצריך ללמד את האמא זה אני, לא האחות של טיפת חלב.
נורית קורן: ואני רוצה לומר לכם, כמה שיש לנו את דור ההיי טק, מישהו מלמד אותנו להיות אבא ואמא?
נורית קורן: לא, זה התפקיד של האחות של טיפת חלב, לפחות בימים הראשונים, איך לתת לתינוק לאכול, מה להלביש אותו, איך להניק אותו.
אורלי לוי אבקסיס: המקלחת הראשונה הכי מלחיצה.
נורית קורן: נכון, ואני רוצה לומר לכם שזה מלחיץ גם את הסבתא, זה לא רק מלחיץ את האמא.
נורית קורן: אני רוצה לומר לכם שהיום בדור ההיי טק, אני חושבת שהמגע האישי של אחות טיפת חלב כל כך חשוב.
נורית קורן: כשהמצרך הזה לא נמצא זה גרוע ביותר.
נורית קורן: אני הייתי בטיפת חלב בתל אביב וזה פשוט קטסטרופה.
נורית קורן: יש הרבה אנשים ממתינים בתור, לפעמים רואים שהתור כבר יותר מדי, לא פעם ולא פעמיים הבת שלי הלכה ולא נתנה את החיסון בזמן וזה חמור, כי אני חושבת שאנחנו צריכים לחסן את הילדים ולעשות כל מה שניתן.
נורית קורן: כשגם אין הדרכה, כשאתה שולח תינוק אחרי חיסון והאחות לא יכולה להתקשר ולראות מה קורה עם הילד ואם הכול בסדר, גם זה לא בסדר.
אורי מקלב: האמא לא יכולה להתקשר לאחות, זה יותר גרוע, אין טלפון.
נורית קורן: נכון, אין עם מי לדבר.
<קריאה: אין לנו זמן לענות.
נורית קורן: אני אתכם לא מאשימה בכהוא זה.
יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת קורן, אמרת 'אחרי שכולם דיברו אני אדבר בקצרה'.
נורית קורן: אני מסיימת.
נורית קורן: השיטה של הייבוש, צריך להפסיק אותה.
נורית קורן: אנחנו רואים את זה במשרד הבריאות בכל מיני נושאים, אם זה בבריאות הנפש, אחיות של בתי הספר, צריך להפסיק עם זה ואני אתמוך בכל מה שרק אפשר.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חברת הכנסת נורית קורן.
יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת רחל עזריה, בבקשה, ואחר כך מוריה אשכנזי.
רחל עזריה: אני רוצה להודות לך, חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, על ההיענות לדיון הזה.
רחל עזריה: פנו אליי מקמפיין, פרויקט של עיריית ירושלים שנקרא 'היי לי אם ואחות', שבעצם אחיות טיפות חלב ואמהות ואבות וכולם ביחד יתאגדו כדי לדאוג למצב של טיפות החלב בירושלים.
רחל עזריה: אז אתה שואל, חבר הכנסת מקלב, מה השתנה עכשיו לעומת מה שהיה אז, שעכשיו גם להורים יש מודעות והם נמצאים בתוך המהלך הזה ואנחנו כבר למדנו, מקמפיין העגלות וכל מיני דברים כאלה, שכשההורים נמצאים בעניינים אז באמת התמונה שונה.
רחל עזריה: אז נמצאות פה אחיות של טיפות חלב וגם אחות של טיפת חלב של הילדים שלי, האחות אורית, ויש פה אמהות ירושלמיות וזה חוצה מגזרים, חרדיות, חילוניות, דתיות, ממש מכל הקשת.
רחל עזריה: הרב אהרון ליבוביץ הוא חבר מועצה שאחראי על התחום הזה ואלה מנו בן יוסף.
רחל עזריה: בעיניי יש פה כמה דברים.
רחל עזריה: קודם כל יש חשיבות מאוד גדולה לטיפות חלב, כמו שכולנו יודעים, כבר נאמר פה, בעצם מגיע תינוק לא חולה, יש פה outreach, מניעה, אבל יש כמה בעיות חמורות.
רחל עזריה: אחת, זה הנושא של התקנים, שבאמת חסרים התקנים, אבל זה אפילו לא רק שחסרים תקנים, אלא גם כשיש תקנים מאוד מאוד קשה לאייש, בעיקר בערים שבהן יש תחרות מול בתי חולים או מול קופות חולים.
רחל עזריה: בירושלים זה מאוד בולט, יש מערך רפואי מאוד מאוד משמעותי וגדול, אז גם כשיש תקנים, לבית חולים הדסה יש הצעות הרבה יותר אטרקטיביות לאחיות ואחיות זה מקצוע שחסר לנו באופן כללי והמקום הראשון שבו אנחנו מרגישים את זה הוא טיפות החלב.
רחל עזריה: זה מהמקום של האחיות, אבל אם אנחנו מסתכלים שנייה מהמקום של ההורים, וזה הכול מאוד מאוד מצטלב, זה שאי אפשר להזמין תור באינטרנט.
<מירה חנוביץ: אנחנו בדרך לזה.
<מירה חנוביץ: אנחנו בדרך מאוד מאוד מתקדמת לזה.
רחל עזריה: לאינטרנט או לטלפון?
<יצחק קדמן: המחשבים לא עובדים אצלכם.
<מירה חנוביץ: גם זימון תורים בטלפון וגם באינטרנט.
רחל עזריה: אני דיברתי עם מישהו אחר ממשרד הבריאות וגם בעירייה, אמרו לי שהולכים לעשות עכשיו זימון תורים בטלפון.
<מירה חנוביץ: גם וגם.
רחל עזריה: אני שמחה לשמוע.
רחל עזריה: לפני 20 שנה זה היה טוב, אבל היום גם פקס לא צריך, צריך שהכול יהיה באינטרנט.
רחל עזריה: אותו דבר גם לכתוב מיילים.
רחל עזריה: היום לרופא המשפחה אנחנו כולנו כותבים מיילים, ואם היה אפשר, חבר הכנסת מקלב, לכתוב מייל לאחות, לספר מה קורה אחרי זה, אז אפילו לא צריך להרים את הטלפון, זה הרבה יותר קל, ואם רואים שיש בעיה אפשר לחזור, אבל כל התשתית וכל המערכת היא בכלל לא בדיאלוג עם הנושא הזה.
אורי מקלב: גם כל החיסונים לא נמצאים ב - - -
רחל עזריה: וזה שזה רק בשעות הבוקר, שכמעט רק בשעות הבוקר אפשר לקבל את הטיפול, בעבר נשים עבדו הרבה פחות, אמהות עבדו הרבה פחות, היום כולם עובדים, שני בני הזוג עובדים, על פי ה-OECD אנחנו אחת המדינות שבהן אחוז תעסוקת נשים הוא מהגבוהים ולכן בוודאי שאנחנו צריכים טיפת חלב גם אחרי הצהריים.
רחל עזריה: אני יודעת שמדובר בשינוי משמעותי, אבל זה מאוד מאוד חשוב, כי אחרת מה שקורה זה שבאמת המערכת נהיית יותר ויותר קשה לאזרח וכשהמערכת נהיית קשה לאזרח אז גם הדיאלוג איתה הוא הרבה יותר קשה ואז מגיעים ההורים העצבניים ואז מגיעים ההורים הכועסים, ולאחות לא מגיע בכלל לקבל את היחס הזה, כולנו יודעים שהן אחיות מסורות, הן כולן היו יכולות להרוויח יותר כסף במסלולים אחרים וכולם בחרו להיות במסלול הזה בגלל שהוא חשוב להן, בגלל שהוא יקר להן, בגלל שיש להן את הגישה לתינוקות ולאמהות ולהורים.
רחל עזריה: והדבר האחרון, טיפות חלב זו פלטפורמה מדהימה שלא מנוצלת כמעט בכלל.
רחל עזריה: היום הורים לילדים קטנים, ודיברה על זה חברת הכנסת נורית קורן וגם חברת הכנסת עליזה לביא, על החוויה של ההורות, החוויה הזו שצריך אם ואחות, צריך עזרה והרבה פעמים אין אותה בגלל אורח החיים המודרני, שאנחנו עוברים דירה, אנחנו לא גרים ליד ההורים, ולכן טיפות חלב היו יכולות להיות מקום לקורסים, לפינות הנקה לשיתוף פעולה בין אמהות וכו'.
רחל עזריה: אין את זה היום.
רחל עזריה: כשעבדתי על זה בעיריית ירושלים, הייתי אחראית לתחום הגיל הרך, עבדתי על זה וניסיתי לארגן משהו, הדלות התקציבית זועקת לשמים, במיוחד כשברור לחלוטין שפה ממש קצת תמיכה כלכלית משנה לחלוטין את המפה, זה לא עלויות גדולות.
רחל עזריה: אני דיברתי עם דמויות אחרות במשרד הבריאות, אני חייבת לומר, ואני מבינה שבמשרד הבריאות אין התנגדות חד משמעית להפרטה.
רחל עזריה: אני חושבת שזו תהיה טעות מאוד מאוד גדולה, אני חושבת שאסור להפריט את טיפות החלב, אני יודעת שיש טענה שבמקומות מבוססים זה עובד טוב, במקומות פחות מבוססים זה עובד פחות טוב.
רחל עזריה: מאוד קשה לדעת מה יקרה בשכונה עוד עשר שנים, גם אם היום יש שם משפחות מבוססות, קשה לדעת מה יקרה בעתיד ולכן הטענה הזו היא טענה מאוד בעייתית ואני ממש מבקשת שאתם תהיו מאוד נחרצים בעניין הזה, כי כרגע הקולות ממשרד הבריאות הם פחות נחרצים.
רחל עזריה: היו הרבה מאבקים כדי למנוע את התהליך הזה ו - - -
אורלי לוי אבקסיס: אולי נשמע את משרד הבריאות?
אורלי לוי אבקסיס: אתם מתנגדים להפרטה, מתנגדים להעברה לקופות, נכון?
<מירה חנוביץ: אני יכולה לייצג רק את עצמי בזה, אני לא יכולה לדבר על עמדת משרד הבריאות.
אורלי לוי אבקסיס: עמדת האגף שלך?
<מירה חנוביץ: אני לא יכולה להגיד את הדברים האלה - - -
<יצחק קדמן: יש מסמך של פרופ' גרוטו.
<מירה חנוביץ: הדיון הזה במשרד הבריאות נמשך - - -
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו צריכים לדעת מול מי אנחנו נאבקים, מול האוצר או גם מול ההנהלה של משרד הבריאות?
<מירה חנוביץ: - - - את השר ליצמן ואת המנכ"ל, אני לא מורשית לענות על זה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נפנה שאלה למשרד הבריאות וננסה להבין את העמדה שלו לגבי העניין.
אורלי לוי אבקסיס: אני הולכת לישיבת סיעה, אבל אני אקרא את הפרוטוקול.
יפעת שאשא ביטון: מוריה אשכנזי, בבקשה.
<מוריה אשכנזי: שלום לכולם.
<מוריה אשכנזי: אני יושבת ראש חטיבת אחיות בריאות הציבור בהסתדרות האחיות ומייצגת נכון להיום את הדיון ואני מבקשת להודות ליושבת הראש ולכל חברי הכנסת שגילו באמת נכונות להגיע ולא ל - - -
יפעת שאשא ביטון: זה מחמם את הלב שהגיעו כל כך הרבה חברי כנסת, נכון?
יפעת שאשא ביטון: זה לא בכל נושא.
<מוריה אשכנזי: נכון, את צודקת ומלוא ההערכה לכולם.
<מוריה אשכנזי: מה שאני מבקשת לציין ולמקד את הנושא שאני מבקשת להעלות, הבעיות הן מוכרות, הן חוזרות על עצמן כבר שנים, חבר הכנסת מקלב אמר שיש זקן לבן ארוך.
<מוריה אשכנזי: באיזה שהוא מקום הגיעה השעה שנצא מפה עם החלטות חד משמעיות על תאריכים מסוימים.
<מוריה אשכנזי: אני מציעה גם איזה קיום של ועדה משותפת עם האיגוד המקצועי, עם נציגי האוצר ונציגי המשרד, על מנת לפתור את הבעיה.
<מוריה אשכנזי: אם מדובר בשכר, בכל הדברים האלה, חייבים להתכנס ביחד ולהקים ועדה מסודרת על מנת שהדברים האלה יבואו על פתרונם.
<מוריה אשכנזי: לא לתת לדברים להיגרר לעוד שנה ולעוד כמה.
<מוריה אשכנזי: התביעה הראשונית שלנו פה היא חד משמעית לבוא עם החלטה שאנחנו דורשים על מנת להתחיל לשבת ולדון על הנושא.
<מוריה אשכנזי: אם מדובר על ההפרטה, אני חושבת שאם מדובר על שוויון, אז איפה שבאמת יש שוויון לילדים זה אך ורק בטיפות החלב.
<מוריה אשכנזי: אני לא מפלה בין חבר קופת חולים אחד לשני, אני מקבלת וקולטת את כולם.
<מוריה אשכנזי: אם מדובר על העברה של השירות, אני יכולה גם לציין מקומות בארץ שהקופות סוגרות את השירותים שלהן והקהל הזה נקלט אצלנו ללא תוספת תקנים, את כל הדרישות שיש לנו.
<מוריה אשכנזי: למעשה העובדה היא כזאת שאנחנו גם קולטות מטופלים, אני יכולה לציין לכם אפילו שמות של מקומות.
<מוריה אשכנזי: קופת חולים כללית סגרה, נכון לפני חודשיים, תחנה שלה ביבנה.
<מוריה אשכנזי: לאן הקהל הזה מבקש להגיע?
<מוריה אשכנזי: הוא מחפש אותנו.
<מוריה אשכנזי: אנחנו קולטות אותם.
<מוריה אשכנזי: ואין לנו את הטייס האוטומטי.
<מוריה אשכנזי: אנחנו מתמודדות עם האוכלוסייה הבדואית, עם כל האוכלוסיות בסיכון.
<מוריה אשכנזי: באיזה שהוא מקום הגיעה השעה שהשירות הזה יעבור לאחריות המדינה במלואו, עם הקצאת תקנים, הקצאת תקציבים ותנאים פיזיים לאחיות שתוכלנה לעבוד.
<מוריה אשכנזי: דיברתם על מזכירה ועל האינטרנט, רבותיי, זה חלום ב - - - איפה האוכלוסייה הבדואית?
<מוריה אשכנזי: יש להם שם אינטרנט?
יפעת שאשא ביטון: ברור, אבל צריך לתת מענים ייחודיים גם למגזרים - - -
רחל עזריה: קופות חולים עובדות עם מי שיש לו וזה מקל.
<מוריה אשכנזי: אני לא אמרתי שלא, אבל צריך להיות מציאותיים, הקהל שלנו מאוד מגוון.
יפעת שאשא ביטון: המציאות היא שכל מגזר צריך לקבל גם את ההתייחסות הייחודית לו, אבל זה לא אומר שבגלל שמגזר אחד לא יכול לעשות בזה שימוש אז אנחנו עוצרים את כל המערכת.
<מוריה אשכנזי: אני לא שוללת את זה, אני רק אומרת שצריכים לתת את הדעת גם לגיוון של - - -
יפעת שאשא ביטון: לכל אחד מהמגזרים.
<יצחק קדמן: הבעיה היא הבדואים?
<יצחק קדמן: לכם אין אינטרנט, אין לכם מחשב שעובד.
יפעת שאשא ביטון: ד"ר יצחק קדמן, תשמור, אתה תקבל זכות דיבור.
<מוריה אשכנזי: אם אני מתייחסת לנתונים שהופיעו בדוח, על פי הדרישה של הוועדה לביקורת המדינה, אני מניחה שזה ממוצע שעשו, מאחר שבפועל זה לא ככה, אני מתייחסת לקבוצות הגיל של יחס פעוטות לתקן אחיות.
<מוריה אשכנזי: רבותיי, אם אני מדברת על נוהל או סטנדרט שנקבע ל-375 תינוקות, תעיינו בזה ותראו שאין אף אחות בארץ בכל התחנות שלנו שעומדת בדרישה הזאת.
<מוריה אשכנזי: אין, הכול זה כפל כפליים.
<מוריה אשכנזי: ועוד פעם, מדובר בקבוצת גיל שאנחנו בעקבות המטלות הנוספות לא מסוגלות, לא יכולות, לתת את המענה.
<מוריה אשכנזי: פה הגיעה השעה שגם במטלות הנוספות, אנחנו בהסתדרות האחיות בחלק הזה מכינים דוח מאוד מובנה, כולל חישוב של תקנים על פי פעילויות שנעשות בערכים של זמן על מנת לבוא ולומר שאנחנו דורשים איקס תקנים ולתת לאחיות את כל המשאבים, כולל משכורת.
<מוריה אשכנזי: ותודה לכולם.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, מוריה.
איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, יפעת.
איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לומר לכם שמי אני ומה אני ואיזה מין אמא אני בלי סוזי מטיפת חלב ברחוב בלפור בתל אביב.
איילת נחמיאס ורבין: באמת, צריך לומר את זה.
איילת נחמיאס ורבין: כשנולד לי ילד, אמנם לא הייתי אישה צעירה במיוחד, אבל אנחנו הרבה פעמים חסרות אונים, עם כל העזרה שיש מסביב מהאמא ומהאבא, מההורים, בסופו של דבר אני הרגשתי הרבה פעמים תלויה בסוזי.
איילת נחמיאס ורבין: אני מצאתי את עצמי הרבה פעמים מתקשרת אליה כדי להתייעץ איתה בנושאים שקשורים לתזונה, שקשורים למחלות, שקשורים למיליון ואחד דברים, וגם את הצרחות של הילדים שלי בעת שהם קיבלו חיסונים בחדר שלה אני זוכרת מצוין ואני לא רוצה לחזור לשם.
איילת נחמיאס ורבין: אבל צריך לזכור משהו מאוד מאוד חשוב, בעיקרון אנחנו קוראים לזה טיפת חלב, זה מיד עושה לנו קונוטציה לגיל הינקות, אבל טיפות החלב בעצם אמורות להיות הליווי ההתפתחותי של ילדי ישראל.
איילת נחמיאס ורבין: אם אני לא טועה, טיפות חלב מלוות את הילדים עד גיל ארבע - - -
<קריאה: גיל שש.
<קריאה: עד בית ספר.
איילת נחמיאס ורבין: אוקיי, אני פשוט זוכרת שבגיל ארבע יש את הבדיקה האחרונה.
איילת נחמיאס ורבין: הזכרת לי שאני צריכה ללכת לסוזי כי התאומים שלי עכשיו בני חמש.
איילת נחמיאס ורבין: מה שאני מנסה לומר זה שזה הרבה יותר מאשר מה שאנחנו מייחסים לטיפת חלב, מבלי שדיברנו על המטלות הנוספות.
איילת נחמיאס ורבין: זאת רשת הביטחון של הילדים שלנו, זאת רשת הביטחון שלנו כהורים במידה רבה, מעבר למטלות כמובן של זיהוי של אלימות, של תזונה לקויה, של דברים שאנחנו צריכים וצריכות להיות מוטרדים מהם ובסופו של דבר אנחנו מפריטים את עצמנו לדעת.
איילת נחמיאס ורבין: אני מבינה שאני בת מזל במידה רבה במובן הזה שאני גרה בתל אביב, שבתל אביב כנראה עוד עדיין איכשהו מישהו שם את האצבע בסכר.
יפעת שאשא ביטון: הדברים שם איומים בתל אביב.
יפעת שאשא ביטון: מה, הם לא איומים בתל אביב?