GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: עם המענה הזה ובלי המענה הזאת.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שתשלום של ההורים שהוא תשלום שהוא לא גבוה, ושוב אני אומרת, נקבתי בסכום אצלנו, אז אתם יכולים פחות או יותר להבין את ההיקפים.
יפעת שאשא ביטון: אפשר לקיים את המסגרת, אבל ברור לכולנו שזו לא מסגרת רווחית.
יפעת שאשא ביטון: ברור לכולנו שהרשות - - -
<ליאל אבן-זהר: לא, זה לא ברור לכולנו.
<ליאל אבן-זהר: לצערנו זה לא ברור לכולנו.
יפעת שאשא ביטון: לא, אני אומרת פה לפחות סביב השולחן וזה מה שצריך להבהיר, המסגרת הזאת היא לא מסגרת רווחית, המסגרת הזו היא מסגרת של שירותים שהרשות צריכה להיות חפצה בעיקרם, כחלק מהמענים שהיא נותנת לתושבים שנמצאים בתחומה.
יפעת שאשא ביטון: זה מה שצריך לצאת מכאן ולשם צריך לכוון.
יפעת שאשא ביטון: ואגב, אני אנצל את הזדמנות ואגיד שגם המענים שניתנים היום על ידי הקייטנות הרשותיות, הן גזל, ולרשויות המקומיות אסור לגבות את הסכומים שהם גובים.
יפעת שאשא ביטון: הם פשוט עושים הון על חשבון האזרחים שלהם ואני חושבת שזה לא נכון, בלשון עדינה.
<נעמי אבוטבול: נעמי אבוטבול, משרד הרווחה.
<נעמי אבוטבול: אני מאד מסכימה עם מה שנאמר כאן, ובאמת הנושא הכלכלי הוא נושא מרכזי, אבל אני רוצה רגע אחד להתייחס או לשים זרקור על ילדים במצבי סיכון, שמצבם בחופשות עלול - - -
יפעת שאשא ביטון: שם זה עוד יותר דרמטי.
<נעמי אבוטבול: כן, עלול להידרדר יותר כשנמצאים במשפחות קשות יום, הרבה שעות פנויות עלולות לדרבן את המצב, ובגלל שאנחנו מודעים לזה, אפשרנו למחלקות לעשות פעילויות קיץ.
<נעמי אבוטבול: יש לנו תעריף מיוחד לפעילות בקיץ.
<נעמי אבוטבול: יש קושי למחלקות רווחה להקים בעצמן דבר כזה, ויכול להיות שכן חיבור ברשויות שרוצות בכך, כי כן, יש רשויות שמנסות לעשות את זה ולהקים.
<נעמי אבוטבול: כמובן שזה צריך להיות בחיבור עם הרווחה ועם ליווי של הרווחה, אבל אני חושבת שזה עוד כיוון ואופציה כן לחשוב עליו, כי יש ילדים במצבי סיכון שונים שהם לא במצבים נורא קשים וכן יכולים להשתלב בקייטנות רגילות, עם תמיכה של רווחה וליווי של הרווחה, ויש רשויות שכן מקצות לזה כספים כשיש להן בפול שלהן.
<נעמי אבוטבול: אפשרות לעשות את זה מבחינת המשרד יש.
<נעמי אבוטבול: אז אני כן מציעה לבדוק גם את הכיוון הזה.
<מירי דבוש: את מדברת על ילדים בגילאים צעירים?
<נעמי אבוטבול: כל הגילאים.
<נעמי אבוטבול: יש לנו ילדים במועדוניות.
<נעמי אבוטבול: הרי המועדוניות שלנו מסיימות פעילות בסוף יולי.
יפעת שאשא ביטון: כן, הן מקבלות את המענה מתוקף היותם לילדים.
<נעמי אבוטבול: כל ילדי המועדוניות.
<נעמי אבוטבול: בחודש שלם או כמעט חודש שלם - זה משתנה במסגרת המסגרת - זה הרבה זמן חופשה עבורם, יותר ממשפחות רגילות.
<חוה קליין: אז גם מבחינת משרד הרווחה זה יהיה כן מבורך לעשות את זה ביחד.
<נעמי אבוטבול: כן, אבל את זה אפשר מול רשויות מקומיות – לבדוק את היתכנות.
<ליאל אבן-זהר: המשרד יהיה מוכן להעמיד תקציב לזה ברשויות המקומיות?
יפעת שאשא ביטון: היא אמרת שיש.
<נעמי אבוטבול: יש לכל רשות.
<נעמי אבוטבול: המשרד מחלק מראש תקציב לרשויות.
<נעמי אבוטבול: יש רשויות שלוקחות בחשבון ומכסות גם לקיץ ויש שלא.
<נעמי אבוטבול: יש אפשרויות, אבל זה מול הרשויות המקומיות.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת אוקי מקלב הגיע.
יפעת שאשא ביטון: יש מישהו נוסף שרוצה להתייחס?
יפעת שאשא ביטון: משרד הבריאות?
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, זאב.
<זאב פיש: כן, משרד הבריאות הוא החולה היחיד סביב השולחן הזה.
אורי מקלב: שיהיה לך לבריאות.
<זאב פיש: אני פשוט רוצה להצטרף למה שנאמר כאן, גם מבחינת היוזמה שהיא ברוכה וגם למה שמירי אמרה.
<זאב פיש: אנחנו לא רוצים להיות בירוקרטים, אבל צריך לקחת בחשבון שהארכת הפעילות הברוכה באוגוסט מחייבת גם המשך הפיקוח.
<זאב פיש: אז צריך לבדוק את זה, שגם על ידי הרשות המקומית קודם כל, גם על ידי משרד החינוך ובוודאי משרד הבריאות, ואני חושב שגם משרד הרווחה – שיהיה איזה שהוא תיאום כדי שלא נרוץ קדימה עם הרבה רצון טוב ונעשה - - -
יפעת שאשא ביטון: זה בדרך כלל בא עם אישורים.
<זאב פיש: דבר שני, נאמר פה גם על ידי נציגת עיריית תל אביב, שצריך לקחת בחשבון גם את מרווח הזמן שהפך להיות מאד מאד קצר, כדי לעשות את השיפוצים והשדרוגים של בית הספר לקראת שנת הלימודים.
<זאב פיש: מהניסיון שלי זה לא פשוט הדבר הזה.
<ליאל אבן-זהר: אבל את זה אפשר לפרוש, כמו שעושים את זה בכל מקום ופרושים את זה.
<זאב פיש: הכל ניתן, אבל רק שנהיה ערים.
יפעת שאשא ביטון: בואו נגיד את זה, בדרך כלל אין מאה אחוז ילדים שמשתתפים בתוך המסגרות האלה, גם כשנותנים מענים שהם לא מאד יקרים, מכל מיני שיקולים.
<ליאל אבן-זהר: נכון.
יפעת שאשא ביטון: ולכן אפשר בעצם לשחק עם זה מבחינת חלוקת הזמן לצורך העניין לגנים שונים, וגם לשימוש במערכים הבלתי פורמאליים, שיכולים לאפשר לנו בעצם להוציא את הילדים ממערכת החינוך ולשבץ אותם בתקופה הזאת.
<טלי חן: אני מניחה, כמו שאת אומרת, שלא כל האנשים ירצו את המענה הזה בסוף אוגוסט.
<טלי חן: אז לרכז את הקבוצות, לרכז את הילדים – אז בכיתות במרכזים הקהילתיים – אפשר עם אנשי מערכת החינוך שיעבדו שם, שיאיישו את הקייטנות האלה, אבל הפיזי – לעשות את זה במרכזים הקהילתיים לקבוצות מרוכזות, לא בהכרח אותן קבוצות של גני הילדים המקוריים.
<טלי חן: זה פשוט מערך - - -
<חוה קליין: זה תלוי גם בביקוש שיהיה, בהתאם לביקוש.
<טלי חן: להציל את המערכים האלה.
אורי מקלב: אני הגעתי לדיון הבא, אבל אם כבר הגעתי, אז מה, אני אשתוק ולא אברך על היוזמה?
אורי מקלב: קודם כל על הפיילוט, אבל גם על היוזמה וכאן המקום שמארח ודוחף לכיוון הזה.
אורי מקלב: אין ספק שאם ניקח הורים ונעשה להם שיחה ונשאל מה מטריד, מה מעיק עליכם, אחד הדברים המרכזיים שהם יגידו – החופשות של הילדים.
אורי מקלב: אנחנו, בהתמודדויות שלנו מול זה, של חוסר המסגרות המתאימות לילדים בתקופת החופש, בתקופה שאין לנו הלימה בין החופשות של התלמידים לעבודות, וזה מטריד כל אחד – בגיל יותר קטן, בגיל יותר מבוגר.
אורי מקלב: חופש מלימודים זה עדיין לא צריך להיות חופש ממסגרת.
אורי מקלב: ואם כתובנה קטנה, אם היינו לוקחים את עלות מול תועלת במקרה הזה של חופשים – אם האמא עובד, או אחד מבני הזוג וודאי, שהוא מוטרד ומאחר לעבודה, הריכוז בעבודה, הוא מביא את הילד לעבודה.
אורי מקלב: מציאת הפתרונות לדברים האלה, מול התועלת – שאם היה משהו מסודר – מה התפוקות, מה התועלת – אני כבר לא מדבר חינוכית, אני כבר לא מדבר על עוד דברים ערכיים, אני לא מדבר על ביטחון - - -
יפעת שאשא ביטון: מה מרוויח מזה המשק.
אורי מקלב: מה מרוויח המשק, כן.
אורי מקלב: אפילו כממשלה מה היינו מרוויחים מהעניין הזה, וודאי, אבל אין את התובנה הזאת להסתכל רבע צעד קדימה, לתת, להשקיע, לדרבן, ליזום מסגרות כאלה כדי שאנחנו - - - וכי איזו אפשרות אחרת יש לתת לאנשים, אם לא המסגרות האלה?
אורי מקלב: הרי אי אפשר להפקיר אותם.
אורי מקלב: אנחנו לא גומרים את המחויבות ההורית שלנו בגלל שיש חופש לילדים.
אורי מקלב: זה היה מספיק קצר?
<שרי נוימן: רק הערה: בחינוך החרדי הבנים לומדים על תשעה באב.
<שרי נוימן: הבנות בחופש חודשיים.
אורי מקלב: זו באמת אחת מהבעיות.
יפעת שאשא ביטון: הבנות הרוויחו.
יפעת שאשא ביטון: אומרים שאין שוויון.
<שרי נוימן: זה לא רווח לאימהות.
<שרי נוימן: אני יכולה להגיד כאמא לשלוש בנות, כשהן היו קטנות זה היה בלתי אפשרי.
<שרי נוימן: הקייטנות עלו מאד מאד יקר.
<שרי נוימן: אנחנו עובדים ולהשאיר שלוש בנות קטנות חודשיים בבית זה בלתי אפשרי.
<שרי נוימן: אני לא מדברת על אימהות עם 10 ילדים, שזה בערך כל החברות שלי.
יפעת שאשא ביטון: בדרך כלל כשיש 10 אז הגדול שומר על הקטנים.
יפעת שאשא ביטון: בלי עין רעה ושיהיו בריאים כולם, אבל - - -
<שרי נוימן: אי אפשר להשאיר ילד בן 10 או בן 12 עם עשרה ילדים.
אורי מקלב: לא, אבל הילד לומד בתלמוד תורה, תעני לה אחרת.
אורי מקלב: אותו ילד שצריך לעשות בייבי סיטר והוא צריך להיות הרכז של הקטנים - - -
יפעת שאשא ביטון: אז מביאים אותו בת.
<שרי נוימן: ואם זו בת?
<שרי נוימן: גם.
<שרי נוימן: לא משאירים ילדה בת 12 עם עשרה ילדים קטנים.
אורי מקלב: היו שישה בנים ושלוש בנות, אז מה?
אורי מקלב: זה עדיין לא בשליטה מלאה.
יפעת שאשא ביטון: אני אסכם ברשותכם, אלא אם כן מישהו מרגיש שהוא רוצה לומר משהו ולא נאמר.
יפעת שאשא ביטון: אתם בסדר שם, באגף?
יפעת שאשא ביטון: טוב, אני רוצה לומר שניסינו להעלות איזו שהיא סוגיה – כולם עסוקים ביולי – ואנחנו ניסינו רגע להגיד אוקיי חברה, בואו ננסה לחשוב גם על תחילת אוגוסט.
יפעת שאשא ביטון: הייתה פה יוזמה של הוועדה לזכויות הילד בלשכת עורכי הדין, כדי לראות איך אפשר לתת מענה.
יפעת שאשא ביטון: המכון לטובת הילד.
יפעת שאשא ביטון: אני כל הזמן עסוקה לתקן לגבי הוועדה שלי, אז צריך כמובן ללמוד גם את שמות הוועדות האחרות.
יפעת שאשא ביטון: זה בא בעקבות הבקשה לנסות ולהעלות שיח, כדי שתהיה פה איזו שהיא חשיבה משותפת, איזה מענים אפשר לקדם.
יפעת שאשא ביטון: אז אני אתחיל ואומר, חוה, שאני אשמח לדעת איזה רשויות יוצאות עם הפיילוט הזה ולקבל את התכנית בצורה מפורטת, כי כל עוד שאין לנו תכנית בצורה מפורטת, שכוללת את העלויות, את הגופים שאיתם הם עובדים ואיך זה הולך להתבצע הלכה למעשה, אנחנו לא נוכל בעצם להעביר את זה הלאה כדי שאחרים יוכלו ללמוד מהתורה הזו.
יפעת שאשא ביטון: גם מאד יכול להיות ששיח על הפיילוט עצמו, אם אנחנו מדברים על סוגית העלות, כי את מדברת על מפעילים חיצוניים וכו', יכול להיות שאנחנו נצטרך לעשות מקצה שיפורים לנוכח מה שעלה כאן בדיון.
יפעת שאשא ביטון: אני כן מבקשת שתהיה חשיבה לגבי המערך הבלתי פורמאלי.
יפעת שאשא ביטון: החופשים זאת הזדמנות מצוינת להעלות בחזרה את קרנו של החינוך הבלתי פורמאלי.
יפעת שאשא ביטון: הוא חשוב לנו.
יפעת שאשא ביטון: הוא חשוב לנו חברתית, הוא חשוב לנו קהילתית, הוא חשוב לנו חינוכית ואני חושבת שזאת פלטפורמה מצוינת לראות איך אנחנו מגייסים אותו בתקופה המאד חשובה הזו.
יפעת שאשא ביטון: דיברנו על המד"צים, המשצ"ים, המד"בים, יש מספיק כוח אדם צעיר לצורך העניין, שאפשר לתת לו גם את המקום לבטא את מה שהוא למד במהלך כל השנה וגם בעצם להרוויח את המסגרות לילדים הצעירים יותר.
יפעת שאשא ביטון: דבר נוסף ששווה לבדוק במשרד החינוך – איך מאפשרים את הארכת שנת הלימודים, רק צריך, תמי, להגדיר את זה נכון.
יפעת שאשא ביטון: אני מפחדת שהארכת שנת הלימודים תתפרש שכאילו מסתיימת השנה ב-30 - - -
<קריאה: חודש לימודים נוסף.
<קריאה: פעם זה היה מאושר במגזר החרדי באופן כמעט קבוע, כל שנה.
יפעת שאשא ביטון: כשברור שזה לא נשאר עם הגננת שלו של הגן, נכון?
יפעת שאשא ביטון: אם אני אומרת חודש לימודים נוסף, יבינו שזה בעצם שימוש בשירותים - - -
<קריאה: כדאי לרשום חודש לימודים נוסף לגני הילדים בלבד, כדי שלא - - -
<ליאל אבן-זהר: זה רעיון יוצא מן הכלל, שאם תצליחו להוביל אותו, אתם עושים מהפכה בישראל.
יפעת שאשא ביטון: תכתבי חודש לימודים נוסף בגני הילדים, המשתמש בשירותים של הרשות, קרי: סייעות, כדי שיהיה ברור שאנחנו לא מבקשים עכשיו להאריך את שנת הלימודים, ששנת הלימודים לא תהיה מ-1 לספטמבר עד 30 ביולי, כי יש לזה משמעויות שהן אחרות.
יפעת שאשא ביטון: שימוש במערך הסייעות לצורך העניין של הרשות המקומית, להורים שיבחרו בעצם להשתמש בשירותים.
יפעת שאשא ביטון: אסור – שיהיה כתוב בכוכבית ענקית – אסור שהרשויות יתייחסו למסגרות כאלה כמסגרות רווחיות, נקודה, סימן קריאה.
יפעת שאשא ביטון: גם מה שקורה היום ברשויות המקומיות מבחינת המענה שהם נותנים לקייטנות, הוא – איך אני אגיד במילה שלא תשמע מפוצצת, אבל זה פשע.
יפעת שאשא ביטון: זו שערורייה.
יפעת שאשא ביטון: איזה מזל שיש פה אנשים דתיים שיודעים למתן.
יפעת שאשא ביטון: זו באמת שערורייה, וזו מילה עדינה.
יפעת שאשא ביטון: כי לבקש מההורים, כשאני כרשות מקומית אמורה לתת - ואת יכולה לכתוב את זה בהסבר - אמורה לתת שירותים לאזרחים שנמצאים ואני חפצה ביקרם, גם של האזרחים וגם של השירותים האלה, לא יכול להיות שאנחנו נרוויח כל כך הרבה.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה לא נכון.
יפעת שאשא ביטון: דבר נוסף שהעלינו זה באמת את ההקפדה גם בחודשים האלה, גם בקייטנות האלה על כל הנושא של אישורים ופיקוח.
יפעת שאשא ביטון: זה הילדים שלנו, חשוב לנו שהם יהיו מפוקחים גם במסגרות התוספתיות.
יפעת שאשא ביטון: עלה פה נושא נוסף, וזה העניין של ילדים בסיכון, שיתוף פעולה של המיזם יחד עם רשויות רווחה ומשרד החינוך, לראות איך בעצם אפשר לבנות את זה באמצעות התקציבים שממילא מועברים לרשות.
יפעת שאשא ביטון: כרגע, בנקודת הזמן הזו, זה דורש מאיתנו קודם כל חשיבה יצירתית, לפני שאנחנו רצים לבקש כסף.
יפעת שאשא ביטון: חשיבה יצירתית, לפרוט קצת את הגבולות של מה שאנחנו רגילים לחשוב בהם, ואחר כך, אם נצטרך סיוע, אז לפחות גם נדע מה אנחנו רוצים וכמה אנחנו רוצים לבקש.
יפעת שאשא ביטון: אז השלב הראשון זה באמת לחשוב איך אנחנו מקדמים את זה.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שזה נראה אולי לא כל כך חגיגי, כי חסר לי לפחות, אני לא יודעת מה אתכם, אבל לי חסר מאד הכיבוד.
יפעת שאשא ביטון: אז אתם מוזמנים אלי אחר כך למשרד, כי יש עוגות, אבל לא הרשו לנו להכניס לכאן מטעמי כשרות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו ציינו את זה כפרידה פורמאלית, לתת לד"ר יצחק קדמן את כל המקום והבמה שהוא בהחלט ראוי לה אחרי כל כך הרבה שנים של עשייה מבורכת.
יפעת שאשא ביטון: בסדר, לכל דבר יש את היתרונות שלו ואת המחירים שלו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נמצאים כאן במפגש פרידה - קצת קשה לי להגיד מפגש פרידה, כי אני בטוחה שעוד יהיה לו הרבה מה להגיד ולתרום גם בהמשך – מיצחק קדמן אחרי 30 שנים במועצה לשלום הילד.
יפעת שאשא ביטון: כשאני הגעתי לכאן והתחלתי את התפקיד כיושבת ראש הוועדה לזכויות הילד, אז תמיד הסתכלתי על האיש הזה, שבדרך כלל ישב לימיני וכל כך יודע וכל כך מעורה בפרטים, וישר זיהיתי שהנה, יש לי עוגן, שיש למי לפנות ויש את מי לשאול, ולאט לאט הבנתי שיש בכלל דבר כזה שנקרא מועצה לשלום הילד, שהוא חלק אינטגראלי מכל מה שקורה כאן בכנסת.
יפעת שאשא ביטון: ידעתי שיש מועצה כזו, אבל אף פעם לא הבנתי את המשמעות האמיתית שלה כאן
יפעת שאשא ביטון: בתוך המערך הזה שנקרא כנסת ישראל ואת התרומה כמובן.
יפעת שאשא ביטון: ואני חושבת שצ'יק צ'ק הבנו שיש מקום לשיתופי פעולה והתחלנו לעבוד ביחד.
יפעת שאשא ביטון: תיכף אני אפתח את זה בפני כל הנוכחים, אבל זאת הזדמנות שלי לומר לך תודה גדולה מאד על העזרה, גם להיכנס פנימה לתוך התפקיד החדש, גם להבין את העולם הכל רחב הזה של זכויות הילד וכמובן כל סוגית החקיקה שדנו בה לא פעם וכמובן שיתוף הפעולה לאורך כל הדרך, ההתמדה שלך להגיע הנה ולהשמיע את הכל.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו אני בטוחה שכל הסובבים כאן גם רוצים להוקיר ולהודות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתחיל לפי הסדר, כדי שאף אחד לא ירגיש שהוא מקופח.
יפעת שאשא ביטון: נפתח איתך.
<ברוך עובדיה: שמי ברוך עובדיה.
<ברוך עובדיה: הסיפור שלנו זה רומן עתיק יומין.
<ברוך עובדיה: מה שאני רק יכול לומר כאן, שלאיציק תפקיד מאד מרכזי להפוך את עצרת בית הנשיא לשלום הילד, שקמה כפי שקמה בכדי באמת להשיג את אותן מטרות אשר באמת המועצה במשך הזמן השיגה, אבל האיש הזה בעצם יצר יש מאין.
<ברוך עובדיה: יש מאין בכל מובן אפשרי בישראל.
<ברוך עובדיה: את ראשית עבודתי בעבודה סוציאלית עשיתי עם ילדים ונוער ומה שחסר היה לי מישהו שידאג לזכויותיהם של ילדים.
<ברוך עובדיה: אז האיש הזה, עם המרץ שלו, עם התנופה החשיבתית, עם כוח יצירתי בלתי רגיל, באמת הצליח גם לחדור לצפונותיהם של ילדים ולהבין מה הם צרכיהם, וגם להפוך את זה לשפה של זכויות, שהחברה מעניקה לאותם ילדים.
<ברוך עובדיה: ואני אסתפק בזה.
<ברוך עובדיה: אולי רק מילה אחת.
<ברוך עובדיה: אני בשנים האחרונות התנדבתי לעבוד באומבוצמן עם מירה, וכשאני נמצא אני שומע הורים ואני חינוך שבאים ומבקשים להתייעץ איתנו בנושאים הנוגעים לילדים.
<ברוך עובדיה: אלמלא היינו קיימים היו צריכים ליצור אותנו, להרכיב אותנו.
יפעת שאשא ביטון: היה צריך להמציא אותם.
<ברוך עובדיה: ואני מלא הערכה, הערצה ותודה לאיציק ולחבורה הנפלאה שהוא הקים סביבו, לעשות את מה שעושים לטובתם של ילדים בישראל, והלוואי על כולנו.
יפעת שאשא ביטון: רגע, הוא קרא לך איציק.
יפעת שאשא ביטון: זה אומר שעכשיו, כשאתה יוצא לפנסיה, אני גם יכולה במקום יצחק לקרוא לך איציק?
<יצחק קדמן: את יכולה.
יפעת שאשא ביטון: לא ידעתי שזאת אופציה בכלל.
יפעת שאשא ביטון: היא צריכה להמשיך.
איילת נחמיאס ורבין: אני מתנצלת.
איילת נחמיאס ורבין: אני עזבתי דיון אחר כי אני הרגשתי שאני ממש מוכרחה לבואו, ויפעת, המון תודה שאת נותנת לד"ר קדמן את המקום המגיע לו, לדעתי, בחינוך הילדים.
איילת נחמיאס ורבין: אני פגשתי את ד"ר קדמן רק כשנכנסתי לכנסת והצטרפתי לוועדה לזכויות הילד, אבל אני בעצם הכרתי אותך עוד הרבה שנים קודם ואני מניחה כמו רובנו.
איילת נחמיאס ורבין: פעם היו אומרים לילדים אנחנו נתקשר למשטרה, באיזה שהוא שלב הילדים כבר קיבלו כזה אומץ, הם אמרו – אנחנו נתקשר לד"ר קדמן ולמועצה לשלום הילד.
איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיד לך פשוט תודה רבה על זה שנתת לילדים את הקול שלהם.
איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת על זה הרבה פעמים, על כמה אנחנו צריכים להיות הקול של הילדים פה בוועדה, בכנסת בכלל, בכל מיני דברים.
איילת נחמיאס ורבין: אגב, לא תמיד אני בטוחה שאנחנו עושים להם את השירות הכי טוב והרבה פעמים אולי גם אנחנו לא נותנים את הדוגמא הכי טובה בכנסת, ואולי בזה צריכה להיות גם המשימה הבאה שלך, אולי אתה צריך לחנך אותנו, אבל באמת לומר לך המון המון תודה.
איילת נחמיאס ורבין: אתה השפעת על חיי הרבה יותר מכפי שאתה יודע, יש לי ילדים צעירים יחסית, אז אני הרבה פעמים חושבת לעצמי אוי אלוהים – ואני אצחיק אותך קצת בדיון סביב נושא ההנקה וזה שההודעה של ארגון הבריאות העולמי שחשוב להניק ועצם ההתנגדות להשתמש בתמ"ל, אז כתבתי באיזה שהוא סוג של גילוי לב ואמרתי – האם העובדה שהנקתי את הבן הבכור שלי עד גיל שנה וארבעה חודשים מפצה על רגעים של חוסר סבלנות שלי?
איילת נחמיאס ורבין: ואני מניחה שהתשובה היא כנראה לא, אבל שתדע שהנוכחות שלך ומה שאתה עשית בשביל ילדים בישראל, וכתוצאה מזה גם לפחות על הורים שמנסים להיות קשובים ממני, במה שנקרא הנוכחות.
איילת נחמיאס ורבין: נכון, אנחנו לא נמצאות הרבה בבית, אז אנחנו מסבירות לעצמנו בייסורי מצפון שבעצם הנוכחות שלנו משמעותית מתוקף זה שאנחנו משתדלות לצקת לתוכה משמעות כשאנחנו נמצאות שם פיזית.
איילת נחמיאס ורבין: אז שתדע לך שברגעים האלה- - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אנחנו נתמכים במחקרים שמראים שילדים לאימהות קרייריסטיות מצליחים יותר ויש לנו תעודת כשרות.
איילת נחמיאס ורבין: לא מזמן, שוב, כאיזה פיצוי לילדים, קניתי לבת של שני כלבלבים שהיא מאד מאד רצתה, אז לאחד קראתי ייסורי ולשני קראתי מצפון.
איילת נחמיאס ורבין: ככה הצגתי אותם, כי אין תשובה אחרת לשאלה למה שוב קניתי לה שטויות בשביל למלא את הבית, כשבעצם צריך לקנות להם דברים אחרים לגמרי.
איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה לך מקרב לב ותמשיך להיות נוכח בחיינו.
יפעת שאשא ביטון: תודה, חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, ואנחנו נחזור לסבב.
<דב ברנשטיין: שמי דבר ברנשטיין, אני עובד סוציאלי.
<דב ברנשטיין: אני עסקתי 35 שנה במשרד הרווחה כקצין מבחן לנוער וחוקר ילדים.
<דב ברנשטיין: איציק הוא המנטור שלי.
<דב ברנשטיין: הוא המנטור במלוא מובן המילה של עשרות עובדים סוציאליים במדינת ישראל ואיציק הוא בעצם מותג.
<דב ברנשטיין: זה מעבר לשם כבר, זה הולך לפניו.
<דב ברנשטיין: אני גאה שהוא בחר בי, עם יציאתי לגמלאות, כחבר בוועד המנהל שלו ואני ממש יכול רק לאחל לורד, הנכנסת במקומו, הצלחה ושיהיה לכולנו בריאות טובה, ואיציק, כה לחיי.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, את רוצה לומר משהו?
יפעת שאשא ביטון: איך שאת מרגישה.
<אסתר ספיריה: לא התכוונתי, אבל קוראים לי אסתר, אני בוועד המנהל ואני עוקבת תמיד אחרי העשייה של יצחק, אם זה לשמוע אותו בתכניות שלו ואם גם לשמוע אותו כשהוא מופיע ברדיו.
<אסתר ספיריה: תמיד מאד מאד מדויק, מאד רהוט ומאד לא מנסה לעשות מניפולציות.
<אסתר ספיריה: אנחנו חושבת שיצחק קידם דברים מדהימים בזכויות הילד, זה בפירוש.
<אסתר ספיריה: ואני עדיין לא מבינה למה הוא קם והלך.
<אסתר ספיריה: אני רק מאחלת לו - - -
יפעת שאשא ביטון: 30 שנים.
יפעת שאשא ביטון: מגיע לו קצת לנוח ולנשום.
<אסתר ספיריה: אמרתי את דעתי.
<אסתר ספיריה: אני רק מאחלת ליצחק הרבה הצלחה בעתיד ואני מניחה שהוא ימשיך בנושא הזה של הילדים, ודי בדרכים כאלה או אחרות.
<אסתר ספיריה: רק הרבה הצלחה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה אסתר.
<יוכי סימן טוב: שמי יוכי סימן טוב, אני משפ"י, ממשרד החינוך.
<יוכי סימן טוב: אני לא יודעת אם איציק זוכר את הפעם הראשונה שאני פגשתי אותו.
<יוכי סימן טוב: הוא בטוח לא זוכר, שאני פגשתי אותו אז, אבל אם הוא זוכר את הכנס הזה, זה היה כנס בבאר שבע, הייתי עדיין יועצת בבית ספר.
<יוכי סימן טוב: היה כנס לזכרה של פסיכולוגית שנפטרה ודיברו על פגיעות בילדים והוא הביא סיפורים.
<יוכי סימן טוב: הוא פתח בשלושה סיפורים איך הוא זיהה פגיעה בילדים.
<יוכי סימן טוב: זה הרשים אותי כל כך.
<יוכי סימן טוב: זה כל כך היה חזק בשבילי.
<יוכי סימן טוב: אני רוצה להגיד מה למדתי ממך, איציק, במהלך השנים ומה אני רוצה לקחת ממך.
<יוכי סימן טוב: אני רוצה לקחת את האומץ שלך, להגיד את הדברים ישירים, לפעמים אולי אפילו בוטים, אבל שמעוררים את הסביבה שזה נורא נורא חשוב.
<יוכי סימן טוב: את השותפויות שהצלחת.
<יוכי סימן טוב: זה תמיד היה מרשים אותי בצורה בלתי רגילה.
<יוכי סימן טוב: איזה שותפויות בכנסים שלכם, איך כולם באו והתייצבו והיו שותפים והרגישו שברור שמגיעים.
<יוכי סימן טוב: והכלים הנאים.
<יוכי סימן טוב: גם בדיבור וגם בעשייה, זה תמיד הוגש בצורה טובה, יפה, מקצועית והשילוב של הילדים, תמיד תמיד הילדים היו שם.
<יוכי סימן טוב: אז תודה רבה לך והמשך חיים טובים ומאירים.
<יצחק קדמן: אם אפשר לבקש, מאחר שהמנוח עדיין פה, שיקצרו בדברי ההערכה.
<יוכי סימן טוב: אני סיימתי.
יפעת שאשא ביטון: אחרי 30 שנים אתה חייב להתמודד עם זה.
יפעת שאשא ביטון: התמודדת עם דברים הרבה יותר קשים.
איילת נחמיאס ורבין: אני אגיד לך, אני מבינה את המבוכה, כי בסוף הרי כולנו מדברים על עצמנו ועל איך שאתה השפעת על החיים שלנו.
איילת נחמיאס ורבין: זו ברכה לאריכות ימים.
יפעת שאשא ביטון: צריך להתמודד.
יפעת שאשא ביטון: ליאת, בבקשה.
<ליאת קליין: טוב, שמי ליאת קליין מאיגוד מרכזי הסיוע.
<ליאת קליין: אז אני כמובן כבר אומרת שאני מדברת פה בשם הארגון כולו, בשם כל תשעת מרכזי הסיוע והאיגוד וכל הציבור הרחב שהולך איתנו.
<ליאת קליין: אני לא יודעת, בתקופה שאנחנו עוסקים הרבה מאד במי הוא הילד של כולנו, נראה לי שיותר ברור מי הוא האבא של כולנו ומי טבע פה את המושג ואני לא חושבת שיש מישהו שעשה יותר ופעל וקידם זכויות ופעל בשביל ילדי ישראל יותר מד"ר קדמן.
<ליאת קליין: זה ברור לכל מי שיושב פה.
<ליאת קליין: אז לא רק שטבעת מושג והפכת את החזון הזה לאיזו שהיא מציאות קיימת, אני חושבת שגם הרבה מעבר לעשייה למען הילדים, עשית למען השינוי החברתי בישראל.
<ליאת קליין: ואם כבר חינוך, אז גם בשבילי עשית בית ספר ולימדת אותי איך עושים שינוי חברתי והמון המון תודה על זה.
<ליאת קליין: אני חושבת על הנושא הזה של ילדים, שככה בפרפראזה על הדברים החשובים של יאנוש קורצ'ק, שכבר אמר לכולנו שתיקון העולם יתאפשר רק בתיקון הילדים, אז עשית הרבה מאד בתיקון הילדים ובדרך הזאת גם לתיקון העולם.
<ליאת קליין: המון המון תודה על שנים ארוכות של עשייה.
<ליאת קליין: תודה על שיתוף פעולה איתנו, עם מרכזי הסיוע.
<ליאת קליין: ורד, המון הצלחה.
<ליאת קליין: אנחנו נורא שמחות להמשיך איתך את הדרך הזאת.
<ליאת קליין: אז המון הצלחה והרבה תודה.
<נועה ברודסקי-לוי: נועה ברודסקי-לוי מהלשכה המשפטית של הכנסת, ועדת חוקה.
<נועה ברודסקי-לוי: אז קודם כל מעבר למה שלמדתי, ולמדתי רבות בעבודה שלי במשך שנים במועצה לשלום הילד, אני רוצה דווקא להביע את ההערכה הגדולה שלי שיש בכלל למקום של זכויות הילד בעקבות הפעילות של קדמן, של איציק ושל המועצה לשלום הילד בכלל.
<נועה ברודסקי-לוי: אני מאד רואה את זה גם בעבודה שלי היום, שהשיח בכלל של זכויות ילדים נמצא שם בכל נושא ובכל עניין ועולה.
<נועה ברודסקי-לוי: אפילו היום, לא רק שהמועצה נמצאת ושהיא מביעה את העמדה, אלא זה פשוט נמצא בשיח כבר של יותר ויותר, אני חושבת כמעט של כולם.
<נועה ברודסקי-לוי: וזה הרבה מאד בזכות הפעילות שלך, איציק.
<נועה ברודסקי-לוי: אז באמת הערכה ואריכות ימים.
<נועה ברודסקי-לוי: ורד, בהצלחה רבה.
<מירה קרני: אני עובדת במועצה לשלום הילד ואנחנו פה כמה וכמה עובדות.
<מירה קרני: אני אדבר בשם כולם?
<מירה קרני: או שאנחנו נבקש מורד שתאמר בשמנו את הדברים.
יפעת שאשא ביטון: את יכולה.
יפעת שאשא ביטון: זה בסדר אם אתם רוצים שוורד תאמר בשמכם את הדברים.
יפעת שאשא ביטון: את רוצה עכשיו?
<ורד וינדמן: לשיקולך.
<ורד וינדמן: אפשר.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, הבמה שלך.
<מירה קרני: גם אני רוצה לדבר.
<ורד וינדמן: אני אתן.
<ורד וינדמן: איציק כתב לנו על הלוח איזה מילות פרידה, הלוח של המשרד שלנו.
<ורד וינדמן: אף אחד לא מעז כבר חודש וחצי למחוק אותן.
<ורד וינדמן: אז כשיגיע הרגע הזה, זה יהיה חקוק על לוח ליבנו.
<ורד וינדמן: אני ועוד רבות מחברותי, אנחנו עובדות במועצה לשלום הילד כבר תקופה מאד ארוכה.
יפעת שאשא ביטון: את יכולה לשתף אותנו מה כתוב על הלוח.
<ורד וינדמן: זה לא לפרוטוקול.
<ורד וינדמן: אני עובדת במועצה לשלום הילד כבר 16 שנה וזאת פריבילגיה אדירה לעבוד לצד מי שמקדיש את חייו לזולת, לאוכלוסייה שאין לה קול והיינו שותפים, ואני חשבתי על זה, למעלה ממחצית הזמן מאז הקמת המועצה, שאני יודעת מה זה אומר שהמועצה היא בית, היא לא מקום עבודה רגיל.
<ורד וינדמן: ולעבוד לצד מי שהוא השראה ושעשה לא פחות ממהפכה.
<ורד וינדמן: העובדה שכולנו מתייחסים בנונשלנטיות, בכמעט שוויון נפש לזה שבכלל צמידים את המילים זכויות לילדים ואנחנו יודעים שזאת הייתה מהפכה שבראשה עמד איש אחד, שאנחנו מדברים היום בשפה שלא דיברנו ולשינוי הזה בשיח יש הרבה מאד משמעויות מעשיות ואנחנו רואים אותן.
<ורד וינדמן: הרבה רגעים שהיו לנו כאן בכנסת, שליווינו חקיקה של חוקים שחשבנו שיכולה להיות בהם תועלת אדירה לילדים, ובילינו פה את השעות הקטנות של הלילה או השעות המאוחרות של הערב, כדי לראות אם החוק הזה שליווינו אותו - לפעמים גם 15 שנה - אם הוא מצליח לעבור.
<ורד וינדמן: ומי שנשאר בדרך לאורך זמן, זוכה גם לקצור פרות ויבול ולראות ברכה בעמלו.
<ורד וינדמן: אני מקווה מאד שאנחנו-.
<ורד וינדמן: מילאת לנו תרמיל בדרך, כי צריך לטפס להר וההר הזה גבוה ולפעמים הוא נראה גבוה מדי, אבל התרמיל שלנו, שיצאנו איתו לדרך, הוא מלא באומץ והוא מלא בנחישות והוא מלא בהתמדה.
<ורד וינדמן: אז עם התרמיל הזה שמילאת לנו, אנחנו מתכוונים להמשיך להאמיר אל ראש ההר.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה ורבה.
יפעת שאשא ביטון: הזדמנות, ואנחנו גם נסכם עם זה, אבל הזדמנות לומר לך בהצלחה רבה עם כניסתך לתפקיד הזה, שהוא מאתגר כשלעצמו ועכשיו אולי עוד יותר ואני בטוחה שאת תעשי את זה בהצלחה רבה.
<ורד וינדמן: תודה רבה.
יפעת שאשא ביטון: הצטרפה אלינו חבר הכנסת אורלי אבקסיס, את רוצה לומר עכשיו?
אורלי לוי אבקסיס: טוב, אני צריכה לסכם ולא נוח לי עם סיכומים, אבל אני אגלה לכם.
אורלי לוי אבקסיס: עוד כשרצנו בבחירות לכנסת ה-18 וכשהחלטתי שאני מתעסקת עם ילדים בסיכון, אז הפגישה הראשונה, עוד אפילו לפני שקיבלנו את המשרדים, את המנדט מה שנקרא, נפגשתי עם קדמן.
אורלי לוי אבקסיס: והוא בא אלי עם קלסר ועם מסמכים, רצה לבדוק כמה אני רצינית.
אורלי לוי אבקסיס: היה נראה לו אולי שזו איזו שהיא אמירה שהיא ככה לחלל האוויר, שאין מאחוריה משהו יציב ואני חושב שמהפגישה הזו, לא רק שאני גיליתי מי הבן אדם, אלא מה המניע שלו.
אורלי לוי אבקסיס: וקדמן, מי שמכיר אותו, הוא יכול לעבוד עם כולם.
אורלי לוי אבקסיס: לחוד ובמקביל.
אורלי לוי אבקסיס: ואולי זה סוד הקסם שלך, ויכול להיות שבגלל זה גם חוקים שהם פרי של המועצה לשלום הילד, מצליחים לבוא גם לכדי חקיקה.
אורלי לוי אבקסיס: כשאני נחשפתי לכל הנתונים, וזאת הייתה פגישה באמת ארוכה, פגישת המשך, אותו קלסר, עם כל כך הרבה חוקים ואנחנו מתחילים לעבור על החוקים.
אורלי לוי אבקסיס: ואני אומר לו – רגע, אבל החוק הזה – אז הוא אומר לי, עזבי, בואי נתחיל עם החוקים הקטנים, כי החוק הזה למשל ארבע כנסות לא מצליחים להעביר וקשה לי להאמין שנעביר.
אורלי לוי אבקסיס: אמרתי אוקיי, אתגרת אותי.
אורלי לוי אבקסיס: ואת החוק הזה העברנו.