GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ערן קופל: אחיות זו מצוקה קשה, והרופאים, אני חושב שהמקצוע הזה ייעלם עוד קודם לכן.
<ערן קופל: אנחנו גם היום, גם בתקנון וגם מבחינת התנאים שמוצעים להם, הבעיות הן גדולות מאוד.
<ערן קופל: למעשה מי שבמקצוע הזה שם עומד לפרוש בשנים הקרובות, הקוהורט הגדול של הרופאים של טיפות החלב, רופאי אם וילד ומעקב היריון.
<ערן קופל: שלושה משפטים שאני מקריא מנייר העמדה, פתרונות שאיגוד רופאי בריאות הציבור רוצה להציע, להניח את זה פה על שולחן הוועדה.
יפעת שאשא ביטון: תגיד את זה בעל פה.
יפעת שאשא ביטון: קראתי את המסמך, אני חושבת שהדברים גם נאמרו פה על ידי אחרים, אין טעם לחזור עליהם.
<ערן קופל: אז רק נושא קיצור התורים, כי זה בטווח המיידי ממש.
יפעת שאשא ביטון: והוא נידון פה מן הסתם כמה וכמה פעמים.
<ערן קופל: אני שמח לשמוע, כי בהחלט זה משהו שיכול להועיל כבר בשנה הקרובה.
<ערן קופל: אני מודה לך על זכות הדיבור.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך, ערן.
<תמר ארז: אני אתייחס רק למה שלא דובר פה, כי אני באמת חושבת שיוצגו רוב הדברים.
<תמר ארז: הייתי שותפה כפסיכולוגית התפתחותית לעיצוב סל שירותים של התפתחות הילד, כשמלאו 20 שנה לחוק ביטוח בריאות ממלכתי.
<תמר ארז: הוא לא כולל הרבה דברים שנדרשים בשביל גישה טובה של בריאות הציבור.
<תמר ארז: כבר ב-93' כתבתי לתמר גוז'נסקי מסמך בנושא הזה, הוא תקף גם היום.
<תמר ארז: מאוד אשמח להצטרף למאמצי חקיקה, להרחבת סל השירותים הבסיסי לגיל הרך.
<תמר ארז: האגודה שלנו כבר הגישה הצעות בנושא הזה, נשמח לפעול ביחד.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, תמר.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מתכנסים לסיום.
יפעת שאשא ביטון: אני ממש מתנצלת, אנחנו כבר אחרי הזמן.
יפעת שאשא ביטון: לפני כן אני רוצה הבהרה ממשרד הבריאות, במסמך ששלחתם לוועדת הביקורת אתם כתבתם שיוקם צוות שיבחן מחדש את הסטנדרט הנדרש וכו'.
יפעת שאשא ביטון: מי הצוות?
יפעת שאשא ביטון: האם הוא התכנס?
<מירה חנוביץ: יש את כתב המינוי, את הטיוטה שלו, שעומדת לצאת בימים הקרובים.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת הצוות הזה עוד לא - - -
<מירה חנוביץ: יש את המסמך, יש את המועמדים.
<מירה חנוביץ: מי שצריך לשלוח את כתב המינוי זה מנכ"ל משרד הבריאות והוועדה הזאת תורכב מאנשים מתוך משרד הבריאות ומחוץ למשרד הבריאות.
יפעת שאשא ביטון: מי אלה מחוץ למשרד הבריאות?
יפעת שאשא ביטון: יש נציגות של אוצר בסיפור הזה?
<מירה חנוביץ: יש נציגות של תקציבים, עד כמה ש - - -
<קריאה: אנחנו נהיה חברים בוועדה.
<מירה חנוביץ: הוועדה הזו תהיה מוגבלת בזמן, היא תצטרך להגיש את המסקנות שלה ל - - -
יפעת שאשא ביטון: תוך כמה זמן?
<מירה חנוביץ: אני לא ראיתי את המסמך הסופי, אני חושבת שעד - - -
יפעת שאשא ביטון: אז אני אשמח לקבל אותו.
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לראות.
<מירה חנוביץ: בסדר גמור.
יפעת שאשא ביטון: אני אתחיל מהסוף, דווקא מהצוות הזה.
יפעת שאשא ביטון: אין טעם בהקמה של צוות נוסף או ועדה נוספת, בהנחה שבאמת יושבים שם נציגי משרד הבריאות, נציגי האוצר, מאגף התקציבים, ואני מניחה ומקווה לפחות שתהיה נציגות לאחיות טיפות החלב כדי שיהיה אפשר באמת לתת את התחושה שכולנו משתפים פעולה.
<רונית אפרים: אני רוצה בוועדה הזאת רק לומר כמה מילים, אני אחות מהשטח, אני מנהלת של טיפות חלב בירושלים, אני מנהלת של טיפת חלב בפסגת זאב.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה בדקה.
יפעת שאשא ביטון: את התפרצת ומתוך הכבוד אני אתן לך לומר את הדברים, אבל ממש בדקה.
<רונית אפרים: כי אני חשה שזה בדמי וזה בדם כל חברותיי, שעובדות ונמצאות בשטח וחוות את זה באופן יום יומי.
<רונית אפרים: כולכם דיברתם, כיבדתי ושמעתי ודבריכם היו - - -
יפעת שאשא ביטון: ייצגו אתכם יפה מאוד, עם המון אמפתיה.
<רונית אפרים: אבל אין כמו קול שנמצא בתוך השטח ורואה אל מול עיניו.
<רונית אפרים: אין כמו יום יום להתמודד מול הורים שמתקשרים, מול הורים שבאים ואין לי את היכולת המקצועית למה שלמדתי, למה שחינכו אותי, לנהלים שמדינת ישראל הקימה ואני לא יכולה לעשות אותם הלכה למעשה.
<רונית אפרים: אני עומדת מול ההורה חסרת אונים, הוא שואל אותי 'את נותנת לי תור בעוד ארבעה חודשים/את נותנת לי תור בעוד חודשיים, את מבטיחה לי שלילד שלי לא יקרה כלום?
<רונית אפרים: ' מה אני צריכה לענות לו?
<רונית אפרים: מה אני צריכה לומר לו?
<רונית אפרים: אמא שמתקשרת שיש לה קשיים בהנקה, אין לי ביומן שום חלון להכניס אותה, מה, אני אגיד לה 'תחכי עוד חודש?
<רונית אפרים: ' תיפתר הבעיה של ההנקה שלה?
<רונית אפרים: תינוק שלא עולה טוב במשקל, לאן אני אקח אותו?
<רונית אפרים: תחכו עד שהוא יגיע לבית חולים?
<רונית אפרים: טיפת חלב זה כל מה שלא קורה, אף אחד לא סופר את זה ואף אחד לא מספר על זה, כי זה לא קורה.
<רונית אפרים: אבל כשזה יקרה אז כולם יעמדו וכולם ידברו.
<רונית אפרים: אז אני חושבת, באמת מספיק עם כל הוועדות, מספיק עם כל הדברים האלה, אני חושבת שגם לא צריך למצוא לזה תחליף, לא צריך לקרוא לזה הגיל הרך ולא צריך להקים מרכז.
<רונית אפרים: אם פרופ' טרכטנברג היה פה אז הוא היה ממציא את זה היום, אם טיפות חלב לא היו הוא היה ממציא, הוא היה כותב ספר ודוח מלא איך להקים כזה דבר שנקרא טיפת חלב שנותן את הטיפול הזה.
<רונית אפרים: כאילו מקימים כל מיני דברים חדשים וממציאים דברים חדשים כשהדבר שקיים ונמצא, הוא פשוט קורס ומחפשים לו תחליפים.
<רונית אפרים: אין תחליף לטיפת חלב, אין לו מתחרה פוטנציאלי והעלות שלו נמוכה מכל אופציה אחרת שעולה פה, או שמישהו חושב עליה.
<רונית אפרים: היא הכי נמוכה.
<רונית אפרים: והערך המוסף שלה הוא המשמעותי ביותר שקיים במדינת ישראל.
<רונית אפרים: אני קוראת מפה, קול קורא, להקים מועצה לשימור וטיפוח טיפות החלב במדינת ישראל.
יפעת שאשא ביטון: כרגע אמרת שאת לא רוצה ועדות.
יפעת שאשא ביטון: בהתחשב בזה שאם לא הייתה ועדה לא היית אומרת פה את הדברים, אז את רוצה להמציא מועצה?
<רונית אפרים: אני רוצה מועצה שלאורך שנים תהיה קיימת והיא תפעל מול כל הגורמים והיא תשמור ותטפח את טיפות החלב, כי הכי קל לדחוק אותנו החוצה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, רונית.
יפעת שאשא ביטון: אני מקווה שאנחנו נמצא את הפתרון ואת המזור עוד לפני שיקימו מועצה.
יפעת שאשא ביטון: כי אם היית יודעת מה התהליך של להקים מועצה, אז מה זה ועדה ליד זה?
יפעת שאשא ביטון: אבל תודה רבה, הכאב נשמע, ואני חושבת שבמקרה הספציפי הזה יוצגתם נאמנה.
יפעת שאשא ביטון: הכאב שלכם נשמע כמעט מפיו ופיה של כל דובר ודוברת, כך שאני מקווה שמתוך המקום הזה אנחנו כן נצליח לסייע לכם לעבוד קצת יותר בשפיות.
יפעת שאשא ביטון: אני חוזרת לסוגיית הצוות הזה שמוקם.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שמעבר לזה שתבחנו את הסטנדרט החדש ותגידו 'כן מתאים, לא מתאים', אני רוצה שתיבנה תכנית אמיתית, כולל התייחסות תקציבית לגבי הפעלה מיטבית של טיפות חלב, כשזה אומר להתייחס גם לסוגיית התקנים, להתייחס לסוגיית השעות.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שכל כך התקדמנו שאין שום סיבה שאנחנו לא נהיה מסוגלים לתת מענה גם בשעות אחר הצהריים.
יפעת שאשא ביטון: לא יודעת, לפצל את השירות.
יפעת שאשא ביטון: אתם תעשו את העבודה, תחשבו יצירתית איך אנחנו יכולים לתת מענה להורים - - -
רחל עזריה: מי חבר בצוות?
יפעת שאשא ביטון: משרד הבריאות, משרד האוצר וגורמים נוספים מבחוץ.
<מירה חנוביץ: כתב המינוי עוד לא הופץ, המנכ"ל צריך להפיץ אותו אז אני לא יכולה לדבר על משהו שעוד לא יצא.
<מירה חנוביץ: אני רק אמרתי - - -
יפעת שאשא ביטון: אז אני מבקשת שבהמלצה הקודמת למה שהצוות יעשה, שתהיה דרישה ממשרד הבריאות לקדם בדחיפות את הנושא של הקמת הצוות וכתב המינוי כדי שאפשר יהיה לצאת לדרך ושזה יקרה כבר במהלך החודש הקרוב, אחרת הם לא יספיקו לעשות את העבודה עד הסוף.
רחל עזריה: צריך בעיקר ייצוג מהשטח.
רחל עזריה: אנחנו שומעים פה על פער מאוד גדול בין האופן שבו הדברים - - -
יפעת שאשא ביטון: ביקשנו, שיהיה ייצוג של אחיות - - -
רחל עזריה: לא, אני מציעה ממש מהשטח.
<קריאה: אחיות מהשטח, שתספרנה על מה שהן באמת מתמודדות.
יפעת שאשא ביטון: בסדר, יהיה, אני מקבלת לגמרי, אנחנו אמרנו את זה, שרצוי שתהיה נציגות.
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח אם אני אוכל להגיד את הדברים ברצף, אחרת זה יוצר בלגן.
יפעת שאשא ביטון: אז קודם כל אנחנו מתחילים בדרישה ממשרד הבריאות, שכתב המינוי לצוות ייצא כבר במהלך החודש הקרוב, כדי שהצוות יוכל להתחיל את העבודה שלו ולסיים אותה, כפי שכתוב פה, עד סוף 2016.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שתיבנה שם תכנית שמתייחסת גם להיבטים תקציביים, מתייחסת לשעות הטיפול ותיתן מענה גם לשעות שהן אחר הצהריים כדי שהורים שעובדים, תוכל להיות להם גם האפשרות הזו.
יפעת שאשא ביטון: סוגיה של ויסות התקנים, זאת אומרת היכולת לווסת תקנים למקומות שנדרש יותר או יש יותר מצוקות ממקומות שבהם המצב הוא קצת יותר טוב.
יפעת שאשא ביטון: לבחון אפשרות לתמרוץ של אחיות טיפות חלב, כדי שתהיה אפשרות לאייש תקנים.
יפעת שאשא ביטון: היום יש תקנים שהם לא מאוישים, אנחנו מדברים על מחסור, אבל אף אחד לא רוצה לבוא לשם, מעדיפים ללכת למקומות אחרים.
יפעת שאשא ביטון: צריך לראות איך אנחנו עושים את זה, לא רק במקומות שקיימים היום שבהם יש מחסור ומצוקה, אלא גם בצורה רוחבית.
יפעת שאשא ביטון: נושא של שירותי מזכירות, או לחילופין נושא של אחות אחראית, אם אפשר את שניהם, אז מה טוב, אז שבאמת תהיה איזה שהיא אוטוריטה שיודעת לווסת את העבודה ואת ההורים ואת מה שצריך בין האחיות השונות, תקלוט אותן, תעשה את ההדרכה שצריך והם לא יהיו ישויות נפרדות בשטח.
יפעת שאשא ביטון: הגדרה מחדש של תפקיד אחות טיפת חלב.
יפעת שאשא ביטון: ההגדרה האחרונה הייתה ב-2007.
יפעת שאשא ביטון: מאז קיבלתם עוד תפקידים נוספים או הוטלו עליכם תפקידים נוספים ומשום מה אין הגדרה מחודשת?
יפעת שאשא ביטון: למה את נושמת ככה, זה לא מדויק?
<מירה חנוביץ: לא, ממש לא מדויק.
<מירה חנוביץ: גם החלק הקודם לא היה מדויק ואני רוצה להגיד .
<מירה חנוביץ: קודם כל המערך של הסיעוד, בכל הגורמים שמפעילים את השירות המונע, הוא מערך מוסדר.
<מירה חנוביץ: קודם כל יש גורם מתכלל ברמה הארצית, כל - - -
יפעת שאשא ביטון: לא רק ברמה הארצית, אלא בכלל, גם ברמה המקומית.
<מירה חנוביץ: לא, זה התחיל עם הנושא של התכלול.
<מירה חנוביץ: יש את הפיקוח במשרד הבריאות, כל הגופים שנותנים את השירות עובדים על פי אותם נהלים של משרד הבריאות, נעשית עליהם בקרה, כך שיודעים שזה עובד כמו שצריך.
יפעת שאשא ביטון: זה לא עובד כמו שצריך.
<מירה חנוביץ: לא, זה עובד, כולם עובדים על פי אותו סטנדרט.
<מירה חנוביץ: את הסטנדרט צריך לתקן, אבל כולם יודעים מה הם צריכים לעשות.
<מירה חנוביץ: לגבי מערך הסיעוד, האחיות האחראיות, הפיקוח, אם זה בקופות חולים, אם זה בעיריות ואם זה בכל התחנות של משרד הבריאות, המערך של הסיעוד יודע להפעיל את הסיעוד, זה לא שעכשיו צריך להמציא את זה.
<מירה חנוביץ: נכון שאין שעות ניהול - - -
יפעת שאשא ביטון: לא צריך להמציא, צריך להסדיר את זה.
<מירה חנוביץ: זה מוסדר, המערך הזה מוסדר.
<מירה חנוביץ: הדבר היחיד שלא מוסדר זה מה שהאדון כאן אמר, שאין שעות ניהול בתקן של האחות, זאת אומרת לא אומרים לה 'שלוש שעות או חמש שעות בשבוע את מקצה לזה', אבל כל הנושא של קליטת אחיות, הכשרת אחיות, הכול מוסדר.
יפעת שאשא ביטון: מי עושה את זה?
<מירה חנוביץ: האחיות בטיפות חלב בשטח.
<מירה חנוביץ: כמו שלכל אחת יש תואר של מדריכה קלינית, מי שיכולה לעשות את זה היא מי שלמדה את הנושא של הדרכה קלינית.
יפעת שאשא ביטון: אבל שעות הניהול שלה לא מוסדרות.
<מירה חנוביץ: שעות הניהול, אני מסכימה.
<מירה חנוביץ: זה הדבר היחיד.
<יצחק קדמן: היא נספרת גם כאחות טיפת חלב וגם כמנהלת.
<יצחק קדמן: אתם סופרים את אותו בן אדם כמה פעמים.
יפעת שאשא ביטון: גם בקופת חולים, יש אחות אחראית שחלק מהמשרה שלה מוגדר לניהול וחלק לא.
יפעת שאשא ביטון: פה מה שצריך להגדיר בעצם זה את שעות הניהול.
יפעת שאשא ביטון: אני מקבלת את החידודים האלה ותרגישי חופשי להעיר אותם, כי חשוב שאנחנו נעלה אותם.
יפעת שאשא ביטון: אבל אני כן אומרת שבתחושה האישית שלי, לפחות כיו"ר ועדה, זה שיש לי חלק מטיפות החלב כאן וחלק שם, וזה לא משנה כמה משרד הבריאות יגיד שהוא מפקח והכול, בעיניי צריך שהכול ייכנס תחת סל אחד או תחת גוף אחד, כי מאוד קל בצורה כזו ללכת לאיבוד ואני הייתי ממליצה לשקול את העניין הזה בלי להגיד עכשיו מי.
יפעת שאשא ביטון: אבל קודם כל בואו נעשה את ההסדרה וניתן להם איזה שהיא סביבת עבודה שפויה.
יפעת שאשא ביטון: אז בחינת תקן אמרנו, סוגיית אחות אחראית אמרנו.
יפעת שאשא ביטון: הצגת אומדן תקציבי, אנחנו נכניס את זה בתוך התכנית, אין טעם שנעשה את זה בנפרד מול משרד האוצר.
יפעת שאשא ביטון: כשאתם תאמדו את הסטנדרט החדש, את התקן החדש ואת כל מה שצריך אז תיתנו אומדן תקציבי של התכנית.
<יצחק קדמן: מה עם תנאים פיזיים?
יפעת שאשא ביטון: דיברנו, בחינת התשתיות והסדרת המצב הקיים, כחלק מהתכנית שייתנו גם על זה את הדעת.
יפעת שאשא ביטון: התייחסות לילדים חסרי מעמד.
יפעת שאשא ביטון: צריך לבחון את הסוגיה הזו ולראות איך אנחנו נותנים להם מענה מוגדר, מוסדר, לא משהו שהוא וולונטרי או שתלוי ב - - -
<חיים נחמה: לא, אנחנו לא עושים את זה וולונטרית, אנחנו עושים את זה בצורה - - -
יפעת שאשא ביטון: כשאני אומרת וולונטרי זה לא שאתם לא מקבלים כסף, זה מסתדר לכם בתוך הסך הכול הכללי ובמקומות אחרים זה אולי לא מסתדר, אז פחות נותנים על זה את הדעת.
יפעת שאשא ביטון: אז להסדיר גם את הסיפור הזה.
<מירה חנוביץ: לא, הם מקבלים את השירות בכל מקום, פשוט בתל אביב יש את הריכוז הכי גדול וההתמודדות הכי קשה היא של עיריית תל אביב עם הנושא הזה.
<מירה חנוביץ: כשאני אוספת נתונים כל שנה על כמה ילדים כאלה יש בכל הארץ אז מדובר בבודדים, באופן יחסי לתל אביב.
יפעת שאשא ביטון: נציגות של השלטון המקומי, אני כן חושבת שצריך לשקול נציגות שלכם.
יפעת שאשא ביטון: ואני רוצה להודות לאמהות ולאחיות ולנציגויות שהגיעו מירושלים וגם ממקומות אחרים.
יפעת שאשא ביטון: נורא קשה בוועדה כזו לתת לכולם לדבר, אבל אני חושבת שקולכם נשמע דרך הנציגים שלכם, אז תודה רבה שהגעתם.
יפעת שאשא ביטון: מאוד רלוונטי להיום, בלי מתכונים זה לא עובר פשוט.
<אילת שחק: אין משפחה ואין שורשים.
<דן תדמור: אז אמרנו תערוכות, אמרנו מאגרי חינוך, אמרנו מאגרי מידע והדבר האחרון הוא שאנחנו עוסקים בתרבות יהודית.
<דן תדמור: כמעט בכל יום בשבוע יש כאן איזה שהיא פעילות תרבותית.
<דן תדמור: מי שהיה בארצות הברית מכיר את המושג של JCC, שזה Jewish Community Center, ובארץ זה קצת מוזר, יש לנו community centers, שהם מתנ"סים נפלאים, אבל הם לא מרכזי תרבות יהודיים, הם לא עוסקים בתרבות יהודית, הם עוסקים בכל מיני דברים אחרים.
<הדרה רוזנבלום: אבל יש גם התחלה של ה-JCC בירושלים.
<דן תדמור: פה ושם יש גופים שעוסקים בתרבות יהודית, בית אביחי בירושלים עוסק בתרבות יהודית וגם אנחנו.
<דן תדמור: תרבות זה הקרנה של סרט דוקומנטרי, זה ערב קהילה, זה הקראת שירים וכל פעילות תרבותית, הופעות, יש לנו שני אודיטוריומים שאנחנו עושים בהם הופעות, אנחנו עוסקים בתרבות יהודית.
יפעת שאשא ביטון: זה גם משהו שקורה במתנ"סים קהילתיים, שבתוך זה משלבים עוד דברים נוספים.
יפעת שאשא ביטון: זה לא לחלוטין נעדר משם.
<דן תדמור: אחד האתגרים הגדולים, שכולנו התבלבלנו לגבי מה ההבדל בין דתיות לבין תרבות יהודית, ולכן בכל מיני מקומות יש דחייה של תרבות יהודית, מתוך זה שחושבים שמישהו מנסה להחזיר בתשובה.
<דן תדמור: לפעמים זה גם נכון.
<דן תדמור: אחת המשימות של בית התפוצות זה לעמוד על העובדה שיש זהות יהודית גם כשהנושא הדתי לא בתמונה ולחזור ולהזכיר לאנשים כמה דברים מאחדים אותנו, גם תרבותית, גם כשהם לא תכנים דתיים פרופר.
<דן תדמור: כל תחומי העיסוק של בית התפוצות נמצאים בשנים האחרונות בתנופת פיתוח, אבל אני אשים את הדגש על השניים העיקריים והכי משמעותיים.
<דן תדמור: האחד, מאגרי המידע של בית התפוצות, שזמינים עד כה רק לאנשים שפיזית באים לכאן, במהלך השנה הזאת עולים לאינטרנט.
<דן תדמור: זו תוצאה של עבודה מאוד מאומצת של שנתיים וחצי של צוותים.
<דן תדמור: מתנהל פה בעצם איזה סטרט אפ, אפילו לא קטן, סטרט אפ בינוני של עשרה אנשים שלוקח את המפלצת הזאת של שישה מיליון פרטי מידע ומעלה אותם לאינטרנט ומנגיש אותם לכולם, בכל עת, בכל מקום ובחינם.
<דן תדמור: אמרתי שזה יקרה במהלך השנה הזאת, למרות שמבחינה טכנית זה כבר קרה, את הסוויץ' כבר הרמנו, אבל עוד לא הודענו על זה לעולם משום שממשק המשתמש עדיין נמצא בפיתוח ואנחנו עוד לא חושבים שזה משהו שאנחנו רוצים שהציבור הרחב יתחיל לעסוק בו.
<דן תדמור: אבל אנחנו מאוד מקווים שעד סוף השנה הזאת אנחנו כבר נשיק את מאגרי המידע און ליין בגרסת ביתא.
<דן תדמור: אבל הפרויקט הכי גדול שאנחנו עושים זה בעצם מחדשים את מוזיאון העם היהודי בבית התפוצות.
<דן תדמור: מי שביקר בתצוגת הקבע שלנו, שעדיין פתוחה ועדיין מושכת כ-200,000 מבקרים בשנה, בוודאי שם לב שהיא מעט מיושנת.
<דן תדמור: היא מיושנת פיזית, היא מיושנת טכנולוגית, ובמידה מסוימת היא מיושנת גם רעיונית.
<דן תדמור: העבודה הנפלאה שנעשתה פה על ידי דור המייסדים לפני 40 שנה, הגיע הזמן לעדכן אותה.
<דן תדמור: מה שאתם תראו בסיור באגף החדש זה שלב א' של מוזיאון העם היהודי בבית התפוצות כאשר שלב ב' הוא שדרוג מוחלט של תצוגת הקבע.
<דן תדמור: בעבודה על הגרסה המעודכנת של המוזיאון שמנו דגש על כמה שינויים מאוד דרמטיים בנרטיב.
<דן תדמור: האחד, אנחנו אימצנו תפיסה לגבי 4,000 שנות ההיסטוריה היהודית כתקופה שבה עם כל הכאב על הפרעות, ההשמדה וההרג, זה לא סך ההיסטוריה של העם היהודי.
<דן תדמור: ברוב 4,000 השנים הללו אנחנו שגשגנו, הצלחנו, תרמנו והשפענו.
<דן תדמור: אילו רק שרדנו, אז לא היינו 14 מיליון יהודים ברחבי העולם ואני חושב שסך התרומה היהודית לעולם לא הייתה כל כך דרמטית אם כל מה שהיינו עושים זה לעסוק בהישרדות.
<דן תדמור: שינוי פרדיגמה שני נוגע לפלורליזם מכל הבחינות.
<דן תדמור: מי שמסתובב היום בבית התפוצות, אל"ף, רואה רק אורתודוקסיה ולא רואה זרמים אחרים ביהדות, לא רואה לא קונסרבטיבים ולא רפורמים, הוא רואה גברים לבנים אורתודוקסים ובכל אחד משלושה הממדים הללו בסיבוב הזה אנחנו עושים תיקון.
<דן תדמור: אני חייב לומר, כדי להיות הגון, שבהתחשב בעובדה שבית התפוצות הוא מוסד שנפתח ב-78' המייסדים עשו עבודה לא רעה בכלל, בטח לגבי הגיוון העדתי ועדיין זה היה שנות ה-70.
<דן תדמור: אנחנו בגלגול הנוכחי נוודא שכל הגוונים הנפלאים של העם שלנו, בין אם זה מגדר, בין אם זה קהילה ומוצא עדתי ובין אם זה זרם דתי, כולם מיוצגים.
<דן תדמור: מוזיאון העם היהודי חייב לנטוע בקרב המבקרים בו תחושה שהם מיוצגים.
<דן תדמור: מי שמרגיש שהוא מגיע לשמוע את סיפורו של העם היהודי אבל הסיפור שלו לא נשמע לא יתחבר.
<דן תדמור: הסיסמה שלנו היא אתם חלק מהסיפור וצריכים את הסיסמה הזו להגשים הלכה למעשה.
<דן תדמור: לפעמים זה לא פשוט.
<דן תדמור: אני אתן לכם דוגמה, עניין מגדר למשל, נשים הודרו לאורך השנים, גם מעשייה היסטורית ובוודאי מתיעוד היסטורי ולכן כשאנחנו רוצים עכשיו להגיע למצב אידיאלי של שוויון מגדרי וייצוג יש אתגר אמיתי, איפה אתה מוצא נשים שכולם מכירים, שיש להן הישגים מתועדים שכולם מכירים.
<דן תדמור: איינשטיין, אם אני מראה לכם את התמונה שלו כולכם מזהים, אבל רוזלין פרנקלין, שפענחה את הדנ"א, אני מראה לכם תמונה, נגיד שאפילו מישהו מכיר את השם, ואני לא הכרתי לפני שעשינו את התערוכה, לא מכירים לא את השם ולא את התמונה.
יפעת שאשא ביטון: יכירו, הזדמנות מצוינת, חלק מהערך המוסף שהמקום הזה ייתן.
<דן תדמור: אז באמת בגלריות שלנו הפעם, כשנלך לאזור המוזיקה, אז כן יהיה שם גרשווין ולאונרד ברנשטיין, אבל גם יהיו האחים אל כווייתי ותהיה חביבה מסיקה ותהיה זוהרה אלפסיה, וכשאנחנו נגיע לאזור ה - - -
יפעת שאשא ביטון: פגשתי את הבן שלה בשליחות האחרונה שלי בארצות הברית, לפני חודש.
יפעת שאשא ביטון: הוא אירח אותנו לארוחת הערב הראשונה החגיגית.
<דן תדמור: מדהים.
<דן תדמור: וכשנגיע לאזור של זוכי פרס נובל אז כן אנחנו שוב נפגוש את איינשטיין ודומיו, אבל גם את טנוג'י ובן אסרף, שהם זוכי פרס נובל יהודיים בפיזיקה, צרפתים יהודים, אבל ממוצא מרוקאי, והדברים האלה חשובים מאין כמוהם.
<דן תדמור: אנשים חייבים להבין שהם מגיעים למקום של כולם וזה חייב להתבטא בכל מה שאנחנו עושים, אחרת פספסנו את הייעוד שלנו.
<דן תדמור: ויש עוד כהנה וכהנה שינויי פרדיגמה.
<דן תדמור: למשל אנחנו נקראים בית התפוצות, בין היתר מסיבות היסטוריות וגם מסיבות חוקיות, החוק שמתוקפו אנחנו מקבלים את הסיוע מהמדינה הוא חוק בית התפוצות, אבל באנגלית אנחנו כבר לא משתמשים במושג דיאספורה, אלא קוראים לעצמנו the Museum of the Jewish People משום שהאני מאמין של המקום הזה הוא לא מתיחת הקו בין יהודים שלמים שעשו עלייה לבין יהודים לקויים שגרים במקומות אחרים.
<דן תדמור: אנחנו לא מחלקים ציונים לאף אחד ולא משאירים אף אחד מחוץ לגדר, אנחנו שמים את הדגש על מה שמשותף לכולם.
<דן תדמור: כל השינויים הנרטיביים הללו לצד הדברים הנפלאים שטכנולוגיה מודרנית מאפשרת לנו, אני מקווה שיאפשרו לנו לתת חוויה משמעותית למבקרים של המוזיאון.
<דן תדמור: אמרתי, מגיעים היום לבית התפוצות כ-200,000 איש, המטרה שלנו היא להכפיל את הכמות הזאת, 400,000 איש זה כמות משמעותית.
<דן תדמור: בית התפוצות מיוחד בזה שהוא לא מגדל שן, אסור לו להיות, אנחנו צריכים לגעת בהמון אנשים, לגעת בהם פיזית באמצעות ביקורים כאן, לגעת בהם באמצעות יוזמות האון ליין שלנו והיוזמות שלנו שחוזרות לקהילה בכל רחבי העולם.
<דן תדמור: אם אנחנו לא ניגע בהמון אנשים אנחנו חוטאים למטרה שלנו.
<דן תדמור: אנחנו לא גוף אליטיסטי, אנחנו לא גוף שמוציא פה אנשים עם תארים, לא יוצאים מפה לא עם בי.
<דן תדמור: איי.
<דן תדמור: ולא עם PHD, ייצאו מכאן, אני רוצה להאמין, אנשים עם תחושת שייכות מחוזקת באמצעות עוד ידע.
<דן תדמור: ידע מחזק תחושת שייכות, אנשים צריכים לדעת מאיפה הם באו, אנשים צריכים לדעת על העם שלהם.
<דן תדמור: זו תחנה ראשונה, שנייה ושלישית במסע.
<דן תדמור: אנשים ירצו להמשיך את המסע במקומות אחרים?
<דן תדמור: נפלא, התרומה שלנו זה לתת דחיפה.
<דן תדמור: אחת התערוכות שאתם תראו היום שתיפתח בעוד שבוע היא תערוכה במלאות 30 שנה למבצע משה, להעלאת יהודי אתיופיה.
<דן תדמור: אני מעלה את הסוגיה הזאת כאן כדי לדבר על נקודה אחרת.
<דן תדמור: אם לא נדאג שיגיעו לכאן בעיקר צעירים ובעיקר מהפריפריה אנחנו נחטא לתפקידנו.
<דן תדמור: זה נחמד מאוד שסוף סוף יש תערוכה ליהודי אתיופיה והם מרגישים מיוצגים במוזיאון העם היהודי, אם לא נדאג שהם יגיעו לכאן אנחנו נחמיץ.
יפעת שאשא ביטון: זה שאתה אומר צעירים ומהפריפריה זה מחבר את זה לאתיופים?
יפעת שאשא ביטון: כלומר כולם מודעים פה לחלוקה הגיאוגרפית ש - - -
<דן תדמור: אני אגיד לך, יש במדינת ישראל גם פריפריה של אזור המרכז, לכי לרמלה וללוד.
יפעת שאשא ביטון: אבל אני אומרת בתפיסה שלנו זה ברור, יש גם מזרחים בפריפריה של תל אביב, אבל זה ברור לכולנו איך הייתה החלוקה של ההון האנושי בתוך מדינת ישראל.
יפעת שאשא ביטון: בסדר, אני רק מציבה את זה, שנזכור שזה יושב פה איפה שהוא.
<דן תדמור: אני אספר לך משהו מאוד מתסכל.
<דן תדמור: כשלוקחים את מפת מדינת ישראל ומלבישים עליה את מפת הביקורים בבית התפוצות מקבלים אדום אחד באמצע ונקודות ממש ממש ממש ספורדיות בצד.
<דן תדמור: הבעיה היא לא בבית התפוצות, הבעיה היא תחבורה.
<דן תדמור: הבעיה היא שאנחנו פותחים את שערינו ובסוף כשבית ספר בשדרות או בקרית מלאכי רוצה להגיע לבית התפוצות אין לו את האוטובוס.
<דן תדמור: לכן אנחנו מגייסים עכשיו, אנחנו הולכים היום לתורמים ואומרים להם, '2,500 שקל זה אוטובוס, תביא לי 2,500 שקל', אוטובוס, אוטובוס, אוטובוס, אוטובוס.
<דן תדמור: לפני שלושה חודשים עשינו כאן אירוע במלאות שנה לפטירתו של שלמה להט, צ'יץ', שהיה יושב ראש בית התפוצות והיה הרוח החיה מאחורי העברת חוק בית התפוצות.
<דן תדמור: הערב הזה גייס קצת יותר מ-100,000 שקל במטרה אחת, לאוטובוסים.
<דן תדמור: זה לא הלך לחשבון חשמל ולא לשלם את המשכורת שלי, זה הלך כדי להביא אוטובוסים ספציפית מהפריפריה, כי הבעיה של הפריפריה עם בית התפוצות היא לא הכניסה, היא להגיע לפה.
יפעת שאשא ביטון: היא גם.
יפעת שאשא ביטון: אני לא מדברת על הכניסה, אני אומרת שהיא גם הסעות, אבל אני אתייחס לזה אחר כך.
<הדרה רוזנבלום: סליחה שאני מפריעה, אני באמת אמנם אני מבוגרת, אבל אני מאוד מאוד מאוד מחוברת לנוער ואני גם אחראית על נושא מאוד מרכזי, מעבר לנושא של מועצות תלמידים ונוער ומנהיגות אני אחראית על כל הנושא של המשלחות הבינלאומיות של ישראל.
<הדרה רוזנבלום: כלומר לא עיר לעיר, אבל אם זו משלחת - - - יצאנו עם מיזם מדהים שאני אשמח לשתף.
<הדרה רוזנבלום: אחרי שגמרנו אתמול כל הדרך חשבתי על רעיון, משהו מאוד ייחודי בנושא של הסברה ואנחנו ממש מחייבים, יצא חוזר מנכ"ל שכל ילד שיוצא חייב לקבל לפחות עשר שעות בעשרה נושאים שבחרנו בצורה מתוקשבת באופן אישי.
<הדרה רוזנבלום: ממש מיזם.
<הדרה רוזנבלום: סיימנו, אנחנו בעריכה אחרונה, ואני יושבת וחושבת כמה היה יותר חכם אם היינו יכולים לחזור, כי פעם עשינו את זה, פעם הייתי מוציאה נגיד משלחת של זרעים של שלום והיינו כאן עושים יום עיון, גם היו מתחברים לשורשים, כי אתה שם נפגש עם בני נוער בכיתה ט' מהמזרח התיכון ואז ככל שאתה יודע יותר על השורשים שלך - - - אבל כשילד צריך לשלם כל כך הרבה כסף - - -
<דן תדמור: לשלם כסף על מה?
<הדרה רוזנבלום: לכניסה.
<דן תדמור: אני רוצה להגיד לך משהו על כניסה.
<דן תדמור: אני הייתי שמח מאוד להיות בסטטוס של יד ושם, שלא גובה כניסה בכלל, הכניסה ליד ושם היא חינם, למה?
<דן תדמור: כי יד ושם מתוקצב במלואו.
<הדרה רוזנבלום: לא, אבל אני כן משלמת ליד ושם על הדרכה ואין לי בעיה לשלם על הדרכה כי אז יש לי שעות מרצה, אבל זה - - -
<דן תדמור: אז אני אענה לך.
<דן תדמור: הייתי שמח מאוד להיות כמו יד ושם ולא לגבות כניסה.
<דן תדמור: לצערי מדינת ישראל מתקצבת אותנו ב-7.5 מיליון שקל בשנה, זה בערך שליש מהתקציב השוטף שלנו, מה שאומר שאנחנו חייבים להשלים את שני השלישים הנוספים בתרומות ובהכנסות עצמיות.
<הדרה רוזנבלום: אנחנו גם ניסינו לעשות הצעת חוק שלפחות פעמיים בשבוע, כמו במרבית העולם, שבני נוער יוכלו להיכנס למוזיאונים בחינם.
<דן תדמור: אני אמחא כפיים להצעת חוק כזאת.
<הדרה רוזנבלום: זה עבר כבר קריאה שנייה והתחלפה לנו הממשלה.
<דן תדמור: מה שאנחנו גובים, בהסכם שיש לנו עם משרד החינוך, כרטיס הכניסה כאן הוא 45 שקלים, במשרד החינוך אנחנו מוכרים 18.
<דן תדמור: זה מחיר הפסדי.
<דן תדמור: 18 שקל כפול קבוצה של 20 תלמידים - - -
יפעת שאשא ביטון: אי אפשר להמיר את זה להדרכה?
<דן תדמור: לא מכסה לי את המדריך.
<דן תדמור: 18 שקל כפול 20 תלמידים לא מכסה את ההדרכה.
<דן תדמור: אני שמח להפסיד כסף על הקבוצות האלה, שרק יבואו עוד.
<דן תדמור: לצערי אנחנו לא יכולים שלא לגבות כניסה בכלל, לא יכולים.
יפעת שאשא ביטון: לא, אבל השאלה פה, מבחינת הדרה, הדרה אומרת שיש הליך לצורך העניין בירוקרטי יותר.
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לשלם על הדרכה אם אתה תגדיר את זה הדרכה ולא תגדיר את זה כניסה.
<הדרה רוזנבלום: אני למשל כשאני מביאה אותם למוזיאון בירושלים אז אנחנו לוקחים חמש שעות מרצה, אנחנו לוקחים מדריכה שמסתובבת איתנו כשעתיים או שלוש וזה במקום.
יפעת שאשא ביטון: ואז את יכולה לתקצב את זה בעצם?
<הדרה רוזנבלום: כן, שעות מרצה יש לי.
<הדרה רוזנבלום: אני לא רוצה לבקש מכל ילד עוד כסף נסיעה, מספיק עד שהם מגיעים.
<הדרה רוזנבלום: כי אצלי זה מכל הארץ.
<חן סער כהן: כשאת מבקשת לבקש הדרכה לקבוצה את מחויבת עבור ההדרכה ולא עבור הכניסה.
<חן סער כהן: זאת אומרת זה לגמרי אפשרי.
<הדרה רוזנבלום: זה חדש, כי זה לא היה.
<חן סער כהן: אני אשמח שאנחנו נפתור את זה.
<חן סער כהן: זה לגמרי פתיר.
<הדרה רוזנבלום: אני אשמח מאוד שיש לי פה אפשרות באמת לחשוף הרבה בני נוער.
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח להתייחס, ברשותך, לכמה נקודות.
יפעת שאשא ביטון: דיברת על הסעות, אני חושבת שזה הרבה מעבר להסעות, כי הרבה פעמים בתי הספר יוצאים ויש הסעות והם בוחרים לאן והם לא בוחרים בבית התפוצות ואנחנו צריכים לשאול למה.
יפעת שאשא ביטון: אני אומר לך מהחוויה שלי, זה קצת מתחבר לדברים שאתה אמרת ואני מרשה לעצמי לומר אותם דווקא בגלל השינויים שהצבעת עליהם והתפיסה החדשה שמובילה את המקום, בשבילי בית התפוצות היה מוזיאון אירופאי, שאנחנו כבר רגילים לשמוע, אנחנו פוגשים אותו בספרי ההיסטוריה ואנחנו פוגשים אותו באירועים השונים ואנחנו פוגשים אותו בכל מיני מקומות אחרים שאנחנו מגיעים אליהם, לא תפוצות אמיתי כמו שהוא, לצורך העניין, אמור להיות, תפוצות אז זה כולם, משמים, זאת אומרת אפור, כי ככה אנחנו - - -
<קריאה: חשוך.