GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת לפשט את זה.
יפעת שאשא ביטון: תכתבו את זה בצורה פשוטה של זכות ההורים לילדים חולים, אחת, שתיים, שלוש, ארבע, חמש, בצורה מופשטת שכל אחד שייכנס יוכל לקרוא ולהבין.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת שזה יהיה מונגש גם בשפה הערבית כדי שבאמת כולם יוכלו לעשות את זה.
<רויטל לן-כהן: אני רק רוצה להגיד משהו.
<רויטל לן-כהן: משרד החינוך לא אמר את זה, אבל ארגוני ההורים וארגוני הזכויות יושבים עם משרד החינוך על כמה נושאים ואחד מהנושאים שדנו בו לפני שבוע-שבועיים, לא זוכרת, זה ישיבות שבועיות.
<רויטל לן-כהן: היה על הפורטל החדש שהם בונים, וזה בדיוק ההערות שנתנו ובפורטל החדש, לפחות מתוך ה - - -
יפעת שאשא ביטון: אני שמחה שקלעתי לדעת גדולים.
<רויטל לן-כהן: אז זה יקרה.
<רויטל לן-כהן: כי זה בדיוק מה שביקשנו.
<רויטל לן-כהן: ביקשנו פישוט לשוני ולא חוזרי מנכ"ל.
<רויטל לן-כהן: אז זה יהיה.
יפעת שאשא ביטון: אז זהו, אז באמת תפשטו את המידע.
יפעת שאשא ביטון: בלי להיכנס לנעליים של ההורים האלה שנמצאים במצוקה, להיכנס ולהתחיל לקרוא חוק, את רואה את זה את כבר מוותרת מראש.
יפעת שאשא ביטון: תפשטו, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: וכמובן שיהיה גם בשפה הערבית.
יפעת שאשא ביטון: הנושא של איסוף נתונים וריכוז חומרים.
יפעת שאשא ביטון: תקשיבו, זה כלי עבודה.
יפעת שאשא ביטון: היה טללים, היום "קדימה מדע", עוד 10 שנים יהיה מישהו אחר.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שיש הזדמנות לאסוף גם את מסד הנתונים שיסייע לכם לפקח ולעקוב אחרי הילדים שצריכים לקבל את הטיפול, וגם מבחינת בנק של חומרי למידה, כולל עדכון, כי אני מניחה שאם אתם תכנסו לתהליך של איסוף, אז הדברים גם יתעדכנו מעצמם ככל שעובר הזמן, ואז מורים חדשים שנכנסים לתוך המערכת, יש להם מהיכן לשאוב את המידע וחומרים שהם יוכלו להשתמש בהם.
יפעת שאשא ביטון: הנושא של מענה רגשי שהועלה כאן, אני מבקשת לחדד את זה גם בקרב מנהלי בתי הספר.
יפעת שאשא ביטון: אתם אמרתם את זה בצורה מאד פשוטה, יש להם אחריות מעבר למידע שהם מעבירים על הזכות שלהם לקבל סיוע מ"קדימה מדע".
יפעת שאשא ביטון: הם נדרשים בעצם גם להיות אחראים על הצד הרגשי, לתת את המענה, אז בבקשה לחדד גם את הסוגיה הזו בפני המנהלים.
יפעת שאשא ביטון: הצוות הלימודי – שני דברים.
יפעת שאשא ביטון: אחד, אני רוצה שמשרד החינוך יפקח על הצוות הלימודי שנכנס, שאכן כל מי שמתקבל ל"קדימה מדע" עומד בתנאי הסף.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזו הדרישה הבסיסית, הראשונה, שאם אנחנו נעמוד בה אנחנו כבר נוכל להתקדם צעד אחד קדימה.
יפעת שאשא ביטון: דבר שני זה ש"קדימה מדע", אני ראיתי שיש לכם רכזים – יש אותך, אלהאם, ויש גם רכזת, ראיתי פה בשמות של גוש דן, יש לכם רכזים.
יפעת שאשא ביטון: שתהיה איזו שהיא הדרכה, איזו שהיא הנחיה רגע לפני שהמורים נכנסים ומתחילים לעבוד עם הילדים.
יפעת שאשא ביטון: המורים האלה לא מגיעים סתם.
יפעת שאשא ביטון: רק מי שמגיע לעבוד אתכם יודע בדיוק ואם הוא עבר את ההכשרה של הוראה וכו', יודע לאן הוא נכנס.
יפעת שאשא ביטון: ובכל זאת, שתהיה איזו שהיא מעטפת שאומרת להם – אתם מגיעים למסגרת כזו וכזו, הציפיות הן כאלה וכאלה, אתם תפגשו ילדים כאלה וכאלה.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שיהיה באמת איזה שהוא תהליך של הכנסה אל המערכת; וגם תוך כדי תנועה, לראות באמת שהמורים עומדים בעומס, גם הרגשי וגם בכלל.
יפעת שאשא ביטון: ללוות אותם ואולי זה קצת יעזור גם בתחושה של הביטחון אל מול המשפחות.
יפעת שאשא ביטון: סוגית ההפרטה היא סוגיה.
<קריאה: העיקרית.
יפעת שאשא ביטון: רגע, היא סוגיה.
יפעת שאשא ביטון: היא לא לשולחננו כאן, כי אנחנו פה לא קיבלנו את ההחלטות.
יפעת שאשא ביטון: "קדימה מדע" מקיימים את - - -
<קריאה: היא גם לא בתחום הזה בלבד בעולם החינוך - - -
יפעת שאשא ביטון: "קדימה מדע" מקיימים מכרז של משרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: הצוות שיושב פה ממשרד החינוך הוא בעצם מקיים מדיניות.
יפעת שאשא ביטון: היא אולי סוגיה שיש לדון בה, לא רק בתחום החינוך.
יפעת שאשא ביטון: לצערנו הרב, היא קורית בתחומים נוספים.
<נורית קמר: יש שירות שהוא יותר חשוב מאשר שירותי חינוך פה בארץ?
יפעת שאשא ביטון: יבואו אליך אנשים חולים ויגידו יש משהו שיותר חשוב מאשר בריאותו של אדם.
יפעת שאשא ביטון: יש נושאים, כל אחד מדבר - - -
<נורית קמר: בריאות הפריטו את זה?
<נורית קמר: לא הפריטות.
יפעת שאשא ביטון: סליחה נורית, אז את לא מכירה.
<נורית קמר: שירותי הבריאות מופרטים?
<נורית קמר: בתי החולים הממשלתיים?
יפעת שאשא ביטון: חברים, יש - - -
איילת נחמיאס ורבין: לא, לא, אבל יש הפרטה כי יש תפיסה של פעילויות פרטיות לבתי החולים וזאת בעיה.
<נורית קמר: בעיה גדולה.
יפעת שאשא ביטון: חברה, אני לא פותחת - - -
<נורית קמר: לפני שלוש שנים - - -
יפעת שאשא ביטון: נורית, התבלבלתם, אני לא פותחת את זה, כי זה לא על שולחננו היום.
יפעת שאשא ביטון: זאת סוגיה חשובה, צריך לדון בה, צריך לבחון אותה.
יפעת שאשא ביטון: בסופו של דבר יש מי שמקבל מדיניות ומכתיב, אבל אני מסכימה איתך, יש הרבה דברים שאני אישית לא הייתי מפריטה.
יפעת שאשא ביטון: המציאות היום היא כזו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים בתוך המציאות הזו לעשות את ההכי טוב שאנחנו יכולים בשביל הילדים שלנו.
יפעת שאשא ביטון: במיוחד הילדים האלה, שממילא מתמודדים עם מציאות קשה.
יפעת שאשא ביטון: ולכן אני לא מתייחסת מעבר ללהגיד שבאמת זו סוגיה שדורשת התייחסות, אבל אנחנו בשולחן הזה לא יכולים לפתור אותה בכוחותינו הדלים.
יפעת שאשא ביטון: מ"קדימה מדע" יש לי בקשה.
יפעת שאשא ביטון: מעבר לדו"חות ולעדכונים שאני ביקשתי, אני מוכרחה גם לומר מילה טובה ל"קדימה מדע".
יפעת שאשא ביטון: אני מקבלת את הפניות של ההורים, מן הסתם כמו שאתם יודעים, מישהו לוחץ ככה במקום הכואב, ישר אנחנו דופקים חזק מאד על הדלת ומבקשים לדעת מה קורה.
יפעת שאשא ביטון: אני תמיד מקבלת את המענים אז אני רוצה להודות גם על זה.
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לקבל את העדכונים מהישיבות מול משרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה גם מכם לדעת אם יש קשיים בהתמודדות ודברים שאתם חושבים שאנחנו יכולים לסייע כדי לקדם מהלכים או באמת לחזק דברים שנדרשים לכך.
יפעת שאשא ביטון: תיידעו אותנו, אנחנו בהחלט רואים את עצמנו שותפים כוועדה שמאד מאד חשובות לה זכויות הילד.
<שחר בר חן: אם אפשר לומר חשוב לפרוטוקול - - -
<שחר בר חן: בעקבות נושא המורים.
<שחר בר חן: התבקשנו, כשעבר השרביט, לנסות להעסיק כמה שיותר מורים מטללים, כדי לא לפגוע בהם ו-70% מהמורים שלנו הם מורי טללים לשעבר, כך ש - - -
יפעת שאשא ביטון: בסדר, כשזה עדיין לא מכשיר את זה.
יפעת שאשא ביטון: אני לא יודעת מה טללים עשו.
<שחר בר חן: לא, אבל אני רק רוצה - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל בגלל זה אני אומרת ואני לא סתם חידדתי.
<ד"ת: אבל היא לא אשת חינוך.
יפעת שאשא ביטון: סליחה חברה, יש דברים שהם – אתה עוד פעם מפריע לי.
<ד"ת: אני מתפוצץ.
<ד"ת: הבן שלי חולה.
<ד"ת: היא לא אשת חינוך.
<ד"ת: תוציאו - - -.
יפעת שאשא ביטון: סליחה, ד', סליחה - - -
<ד"ת: זה נוגד את המכרז.
<ד"ת: אני לא מבין.
<ד"ת: אנחנו במדינת ישראל.
<ד"ת: האישה הזאת היא לא אשת חינוך.
<ד"ת: איך היא מנהלת - - -
<ד"ת: אלוהים ישמור.
יפעת שאשא ביטון: תסגרי בבקשה את הדלת.
יפעת שאשא ביטון: חבל - - -
<ש"נ: מה אתה צוחק?
<ש"נ: למה אתה צוחק?
יפעת שאשא ביטון: סליחה, ש', תצאי החוצה.
יפעת שאשא ביטון: וחבל שזה קורה רגע לפני שאנחנו מסיימים.
יפעת שאשא ביטון: הדברים היו פה מאד ברורים.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שגם ההורים ציינו פה, הסיפור הגדול זה לא המעבר.
יפעת שאשא ביטון: הסיפור הגדול זה כשלים נקודתיים שבהם אנחנו נדרשנו לטפל ואני ציינתי אותם.
יפעת שאשא ביטון: אז אני לא מצליחה להבין פתאום את ההתייחסות לאדם כזה או אחר.
יפעת שאשא ביטון: אם הדברים לטעמכם במשך 10 שנים מתנהלים בצורה מסוימת, וזה לא שזה בגלל שעכשיו השתנתה המציאות אז השתנו הדברים, אז בואו נשאיר את זה בקונטקסט הזה.
<סימה אוליאר מחוזאי: אפשר רק מילה.
יפעת שאשא ביטון: אני מתנצלת כי אני מוכרחה לסכם ואני כבר סיימתי.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת מ"קדימה מדע" לקבל את כל הדו"חות.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת לדעת וגם לקבל דיווח על המפגש שיהיה במשרד החינוך בחודש מרס, אמרתם?
<אבי גנון: כן.
יפעת שאשא ביטון: כדי לדעת באמת מה קורה שם.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נמשיך לעקוב ואם אנחנו נדרש אנחנו נקיים שוב מפגש סיכום, לראות שלפחות במהלך התקופה שאתם נמצאים, הדברים באמת מקבלים איזו שהיא תפנית ואנחנו עונים על צרכים שהיו עוד לפני שאתם נכנסתם לתוך המסגרת הזו.
יפעת שאשא ביטון: צר לי על ההתרגשות של ד'.
יפעת שאשא ביטון: אני מבינה בהחלט את ההתרגשות, אבל - - -
<פנחס נגל: משפט אחד, קצר.
<פנחס נגל: אני מבטיח שזה קצר.
<פנחס נגל: העניינים האמיתיים לא עלו בדיוק.
יפעת שאשא ביטון: כל מה שעלה במכתבים שאני קיבלתי עלה גם כאן.
<פנחס נגל: אולי כן, אבל העניינים האמיתיים, הבעיות האמיתיות לא עלו.
יפעת שאשא ביטון: ש', האנשים פה.
יפעת שאשא ביטון: אתה מוזמן לכתוב לי אותם, אני אשמח לשמוע ולקבל.
<פנחס נגל: אני כבר לא אטפל בזה.
יפעת שאשא ביטון: כם מבקשת לפתוח את דיון הוועדה בנושא של דילמות ואתגרים ברצף הטיפול בילדים בסיכון ובמשפחותיהם, הן בקהילה והן במסגרות החוץ ביתיות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מקיימים את הדיון במסגרת יום העובד הסוציאלי הבין לאומי.
יפעת שאשא ביטון: חשוב מאד לציין שבנושא, על כל מורכבויותיו, נושא שנידון ככה ביני לבין העובדים הסוציאליים פחות במסגרת הוועדה, יותר במסגרת של דיונים מקצועיים.
יפעת שאשא ביטון: רב בשבוע שעבר אנחנו קיימנו דיון מאד משמעותי ומעמיק מבחינת הסוגיה הזו, יחד עם עובדים בכירים במשרד הרווחה.
יפעת שאשא ביטון: מאד חשוב לנו כל הזמן לבחון את הדברים ולהיות עם היד על הדופק ואנחנו רואים חשיבות רבה בנושא הזה, על כל גווניו.
יפעת שאשא ביטון: אין פה שחור ולבן, כמו שהרבה פעמים מנסים להציג את זה בציבור.
יפעת שאשא ביטון: כשאנחנו אומרים דילמות ואתגרים, אנחנו באמת מתכוונים לכך.
יפעת שאשא ביטון: ההחלטות של הוצאת ילדים מהבית הן לא פשוטות.
יפעת שאשא ביטון: הרבה פעמים מדובר בהצלת נפשות ואולי במקרים אחרים מדובר במקרים שצריך יותר לבחון אותם ולראות אולי אפשר לשלב בקהילה, במידה שנמצאים בתוך המקום הזה של לבחון את האיזון בין הדברים ודווקא מהנקודה הזאת אנחנו רוצים בעצם לקיים את הדיון היום.
יפעת שאשא ביטון: אז ראשית אני מברכת את כל הנוכחים ואני מודה לכולכם שהגעתם לוועדה לזכויות הילד ובהיקף כזה, זה באמת מחמם את הלב.
יפעת שאשא ביטון: לפני שאנחנו פותחים את הדיון, אני נדרשת בעצם להקריא סעיף משפטי שישרת אותנו בהמשך.
יפעת שאשא ביטון: אני קובעת כי לפי סעיף 120 לתקנות, ככל שתהיה בקשה או שיעלה הצורך, יימחקו מהפרוטוקול המפורסם לעיון הציבור פרטים מזהים של דוברים או של קטינים שעליהם דובר בדיון, או חלקים מסוימים מתוך הדברים שנאמרו לפרוטוקול, ככל שהדבר נדרש כדי להגן על עניינם של קטינים.
יפעת שאשא ביטון: בסוף בסוף אנחנו כאן בשביל הילדים, אנחנו צריכים גם להגן עליהם.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתחיל בבקשה עם עובדת סוציאלית דליה לב-שדה, משרד הרווחה והשירותים החברתיים, בבקשה.
<דליה לב-שדה: תודה רבה.
<דליה לב-שדה: קודם כל אני רוצה להודות לך, חברת הכנסת יפעת שאשא-ביטון, שאפשרת לנו באמת לקיים את היום הזה על הנושא הספציפי הזה ובאמת הפעם זה בהקשר שהגורל זימן לנו בהקשר הזה, למרות שאנחנו כבר תקופה מאד ארוכה, העובדים הסוציאליים - שעומדים בקו החזית החברתית של מדינת ישראל, אין מה לעשות – מותקפים, מושמצים ולאחר באמת התכנית האחרונה שהייתה עם הפנים האמיתיות, שזו כבר הייתה תחושה גם בשטח וגם באצלנו במשרד, שהגדישו את הסאה, מה שנקרא, אפשרת לנו לקיים את הדיון הזה, לרכז אותו, להציג את הנושאים שלנו, ולהציג גם אתגרים שיש לנו ולזמן מספר אנשים לדבר כאן בפורום הזה, בוגרים של מסגרות שלנו, הורים שנמצאים בקשר עם שירותי הרווחה והם יספרו את הסיפור שלהם גם בקצרה.
<דליה לב-שדה: אז אני אתחיל קודם כל במצגת קצרה מאד, שככה תמקד אותנו בנושאים שעליהם אנחנו מדברים.
<דליה לב-שדה: קודם כל גם בכתובים, גם בחוקים, גם בתקנות, התפיסה הבסיסית במדיניות משרד הרווחה היא, שילד זקוק למסגרת משפחתית חמה, דואגת ואוהבת, הוא צריך להרגיש שייך אליה, לחוש בה בטוח, מוגן לצורך ההתפתחות שלו.
<דליה לב-שדה: זה החלק הראשון החשוב ביותר.
<דליה לב-שדה: אבל החלק השני שמתבסס עליו, אולי לא אבל, אבל גם החלק השני, שלפי חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות, חלה החובה והזכות על הורים לדאוג לצרכי הקטין ולטובתו, כדרך שהורים מסורים היו נוהגים.
<דליה לב-שדה: זאת אומרת שני הדברים באים ביחד – יש זכויות ויש חובות.
<דליה לב-שדה: אנחנו רוצים להראות את מספר הילדים המוכרים ובסיכון ישיר משפחתית, שנמצאים בנתונים של משרד הרווחה.
<דליה לב-שדה: אז אתם רואים שמשנת 2001 עד שנת 2005 – הגידול במספר הילדים - - -
<קריאה: 2015.
<דליה לב-שדה: 2015.
<דליה לב-שדה: מ-2001, 2010 זה באמצע, כן, 2015.
<דליה לב-שדה: תיכף אני אגיד גם למה בין שנת 2010 לשנת 2015 יש גידול קטן יחסית.
<דליה לב-שדה: אז ילדים מוכרים זה ילדים שפשוט רשומים כי הוריהם רשומים, הם לא בהכרח ילדים בסיכון, אבל אנחנו רואים ש-82.5% מהילדים הרשומים הם גם ילדים בסיכון.
<דליה לב-שדה: ילדים בסיכון זה אומר שזה ילדים שענו על מספר נזקקויות מה שנקרא אצלנו בתוך המשרד, ולכן הם מופיעים ומוגדרים כילדים בסיכון ואנחנו רואים שהמספרים הם גבוהים מאד ועלו מ-142,000 בשנת 2001, דרך 334,000 בשנת 2010, עד 365,981 בשנת 2015.
<דליה לב-שדה: בחמש השנים האחרונות הגידול יחסית קטן, משום שגם נוספו תקציבים לקהילה, גם נוספה התכנית הלאומית, גם ערכנו מיפוי מאד נרחב של משפחות וילדים בסיכון, ולכן התחושה היא שבסך הכל הרבה מאד מהילדים והמשפחות מאותרים ומזוהים במערכת שלנו.
<דליה לב-שדה: קודם כל מאד חשובים לי הנתונים של המועצה לשלום הילד, להראות האם היד קלה על ההדק.
<דליה לב-שדה: מדינת ישראל נמצאת במקום לפני האחרון מבחינת המדינות המפותחות, מדינות הרווחה, בהוצאת ילדים מהבית.
<דליה לב-שדה: הנתון הזה של 3.4, שיעור ל-1,000 ילדים, זה לא שלנו, זה אנשים שמבקרים אותנו ובודקים אותנו.
<דליה לב-שדה: הוא עוד גבוה יותר מהמציאות, כי בתוך זה צריך להוריד כ-750 ילדים שנמצאים בפנימיות יום, שזו מסגרת קהילתית, אבל הם נספרים על מכסות.
<דליה לב-שדה: אז אם אנחנו נוריד את זה, אנחנו מגיעים ל-2.7 ל-1,000.
יפעת שאשא ביטון: כשאת אומרת פנימיות יום, זה בעצם ילדים שבמהלך היום נמצאים במסגרת של פנימייה ואחר כך מגיעים - - -
<דליה לב-שדה: נכון.
<דליה לב-שדה: הם נמצאים בבית ספר בקהילה, הם מגיעים לפנימייה משעות הצהריים עד שעות אחר הצהריים, מקבלים טיפול, ההורים מקבלים טיפול ואז הם חוזרים הביתה.
<דליה לב-שדה: סופי שבוע, חגים, חופשות, הם בבית.
<קריאה: גם ביום יום.
<קריאה: הם ישנים בבית.
<דליה לב-שדה: כן, כן, הם ישנים בבית כל יום ובסוף השבוע.
<קריאה: ועדיין הם מוגדרים ילדים בסיכון.
<דליה לב-שדה: הם בסיכון גבוה, לא רק בסיכון.
<דליה לב-שדה: הם ילדים שאם הם לא היו במסגרות של פנימיות יום, אני חושבת שאת רובם היינו נאלצים להוציא מהבית.
<דליה לב-שדה: הם חלקם נמצאים גם בצווים.
<דליה לב-שדה: דרך אגב גם הפנימייה משמשת להם כמעין עוגן שאם חס וחלילה קורה איזה שהוא משבר במשפחה, אז היא גם יכולה לקחת אותם לאינטרני לפרק זמן ולהחזיר אותם חזרה לקהילה.
<דליה לב-שדה: תהליך קבלת ההחלטות על הטיפול בילדים ונוער ובמשפחות.
<דליה לב-שדה: אז קודם כל מסר ראשון חשוב לנו להגיד, מי שמחליט על השמת ילדים או על בכלל בנייה של טיפול להורים גם בקהילה, גם בחוץ ביתית, זה הוועדה לתכנון טיפול והערכה, שהיא הפורום המקצועי, הבין מקצועי.
<דליה לב-שדה: יושבים בה גם גורמים נוספים שפועלים תמיד בשותפות עם המשפחה.
<דליה לב-שדה: בלמעלה מ-95% מהוועדות משתתפים ההורים, מתוך בדיקה שאנחנו עשינו.
<דליה לב-שדה: עובד סוציאלי, כפי שהציגו גם בתכנית, עובד סוציאלי משפחה – לעולם אינה יכולה לקבל החלטה על השמה חוץ ביתית על דעת עצמה.
<דליה לב-שדה: חשוב מאד לדעת את זה ולציין את זה.
<דליה לב-שדה: רוב הילדים מוצאים מביתם רק לאחר מיצוי תהליכי טיפול בקהילה, למעט אותם ילדים שמוצאים בצו כמובן, אבל - - -
<קריאה: בצו חירום.
<דליה לב-שדה: בצו חירום, סליחה, בצו חירום, ולמסגרות חירום, כשבדרך כלל מדובר על מיעוט די גדול של ילדים, באמת אני חושבת שבסביבות 400-500 ילדים שמוצאים מביתם בצו חירום.
<דליה לב-שדה: וכל החלטה מתקבלת בכובד ראש תוך בחינת כל האפשרויות.
<דליה לב-שדה: המשמעות שלנו היא שאין דבר כזה יד קלה על ההדק.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה ברשותך שתחדדי, אני חושבת שזה חשוב, את הנקודה לגבי מי מקבל את ההחלטה על השמה חוץ ביתית.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת לא עובדת סוציאלית או עובד סוציאלי לבדם מחליטים בעצם.
<דליה לב-שדה: נכון, זה צוות בין מקצועי - - -
יפעת שאשא ביטון: שכולל את מי?
<דליה לב-שדה: שיושבים בצוות הזה יושבת ראש ועדת תכנון טיפול, היא עובדת סוציאלית שזה התפקיד שלה והיא הוכשרה לתפקיד הזה.
<דליה לב-שדה: מוזמנת - - -
יפעת שאשא ביטון: סליחה, תנהלו את השיח הזה בבקשה בחוץ.
<דליה לב-שדה: מוזמנת מדריכת ראש צוות בדרך כלל לדיון הזה וגורמים נוספים.
<דליה לב-שדה: עו"ס המשפחה מוזמנת לדיון הזה, המשפחה כמובן, גם הילד, לפי היכולות שלו, לפי הגיל שלו, אם הוא יכול לדבר וגם אנשי מקצוע נוספים שרלבנטיים בקהילה.
<דליה לב-שדה: אני הייתי רוצה, אני לא יודעת אם עכשיו זה הזמן ואני שואלת אותך פשוט, כי יש לנו פה יושבת ראש ועדת תכנון טיפול, שאנחנו ביקשנו.
<דליה לב-שדה: בהמשך, בסדר.
<דליה לב-שדה: אז זה הפורום שמקבל החלטות על השמה חוץ ביתית.
<דליה לב-שדה: רוב החלטות שמתקבלות הן החלטות בהסכמת ההורים, בשיתוף הפעולה שלהם.
<דליה לב-שדה: כאשר יש התנגדות של ההורים, אז אנחנו עוברים לשלב הבא וזה השלב שבית המשפט צריך לקבל החלטה.
<דליה לב-שדה: דרך אגב, גם רוב המקרים שמגיעים לבית המשפט, בסופו של תהליך מתקבלת החלטה בהסכמת ההורים.
<דליה לב-שדה: יש מיעוט קיצוני של הורים שמתנגדים גם להחלטות בית משפט, ואלה ההורים שבדרך כלל גם מגיעים לתקשורת.
<דליה לב-שדה: כאן רציתי להראות את מספר המטופלים בעצם שיש לנו גם ילדים וגם הוריהם בקהילה ובחוץ ביתי, שזה רק על פי נתוני מערכת המחשוב שלנו.
<דליה לב-שדה: זה לא כל ההורים שמקבלים את הטיפול.
<דליה לב-שדה: תיכף אני אסביר גם למה הכוונה.
<דליה לב-שדה: ואנחנו רואים שמשנת 2005 עד 2015, אם תשימו לב לגבי ההשמה החוץ ביתית, בגדול זה נשאר 0.4% מכלל הילדים במדינת ישראל.
<דליה לב-שדה: זאת אומרת לא משתנה המספר.
<דליה לב-שדה: המספרים המוחלטים עולים ויורדים, אבל זה לא משתנה וזה גם מה שהוצג בתכנית.
<דליה לב-שדה: זה לא 10,000 ילדים בהשמה חוץ ביתית, זה 10,000 ילדים שעוברים במערכת ההשמה החוץ ביתית בשנה.
<דליה לב-שדה: כי יש ילדים שמסיימים י"ב, יש ילדים שההורים מחליטים להחזיר אותם הביתה, העובדים הסוציאליים, שהם בעצמם לא רוצים להישאר.
<דליה לב-שדה: ברגע נתון יש בערך כ-6,000 ילדים בפנימיות ועוד 2,300 ילדים במשפחות אומנה.
<דליה לב-שדה: אנחנו רואים לעומת זאת את הטיפול בקהילה.
<דליה לב-שדה: לאורך השנים, כפי שניתן לראות, יש גידול - - -
מאיר כהן: כמה יש בפנימיות של משרד החינוך?
<דליה לב-שדה: שוב, נתון שהוא מספר שעובר בתוך המערכת של משרד החינוך.
<דליה לב-שדה: הוא נע על 22,000 - - -
מאיר כהן: בדרך כלל מי שמגיע לפנימייה הוא - - -
<דליה לב-שדה: לא, לא, יש שעוברים גם.
<דליה לב-שדה: אבל 22,000.
<דליה לב-שדה: מה שאומרים במשרד החינוך שזה היום יותר ויותר ילדים דתיים שמגיעים לפניות, פחות ופחות ילדים דווקא חילוניים.
<דליה לב-שדה: אבל את זה צריך לבדוק עם משרד החינוך.
<דליה לב-שדה: הפרופיל קצת משתנה.
<דליה לב-שדה: אז אנחנו רואים שלמרות שמספר הילדים שנשאר קבוע ואני חייבת להגיד שזה למרות הגידול במספר הילדים, למרות גידול שאנחנו נראה בהמשך גם במספר הדיווחים, למרות שיש עוני שמתגבר במשך השנים האחרונות, למרות סכסוכי גירושים קשים שיש היום במשפחה, בכל זאת מספר הילדים לאורך כל השנים האלה נשאר יציב.
<דליה לב-שדה: זה אומר מבחינתנו שיש ירידה בהשמה החוץ ביתית, כי זה מספר קבוע.
<דליה לב-שדה: לעומת זאת, מספר הילדים המטופלים והוריהם, אנחנו רואים שיש גידול משמעותי בתוך הקהילה במספרים.
<דליה לב-שדה: תיכף נראה גם את התקציבים שהולכים וגדלים.
<דליה לב-שדה: מה שרציתי כאן לציין זה שעוד עשרות אלפי ילדים והורים נהנים מתכניות בקהילה, שהן לא נמצאות במערכת המסר, אז אין לי מספיק נתונים שאני יכולה להציג.
<דליה לב-שדה: מדובר גם בעשרות מיליוני שקלים שמוסטים לצורך הנושא הזה.
<דליה לב-שדה: בעיקר חונכים, מטפחים, קבוצות הורים, כל מיני טיפולים פרטניים שקונים עבור המשפחות הללו.
<דליה לב-שדה: זו שיטה אחרת, שיטה תקציבית שונה ולכן זה לא נכלל.
<דליה לב-שדה: זה סיווג הפרופיל של הילדים בפנימיות.
<דליה לב-שדה: אין לי כאן לאורך השנים, אבל מה שקורה בפועל, את זה אני אומר, אנחנו רואים שהפרופיל השיקומי הולך ומצטמצם, שזה הילדים הפחות מורכבים.
<דליה לב-שדה: הפרופיל הטיפולי הולך וגדל, זה הילדים עם קשיים, בעיות התנהגות, והפרופיל הפוסט אשפוזי – גם כן הולך וגדל בצורה דרמטית, היום על 15% מסך כל המושמים שלנו.
<דליה לב-שדה: בשנת 2004 התחילה התכנית עם הפנים לקהילה.
<דליה לב-שדה: עם הפנים לקהילה זה לא כל תקציבי משרד הרווחה, זה חשוב להבין.
<דליה לב-שדה: הציגו את זה כאילו מול 1.3 מיליארד שקלים, שאין לי מושג מאיפה הנתון הזה לקוח, כי תיכף תראו את הנתונים, 50 מיליון שקלים הלכו לתקציבי קהילה.
<דליה לב-שדה: ממש לא כך.
<דליה לב-שדה: 50 מיליון שקלים זה סך כל התקציב של עם הפנים לקהילה, שזו התכנית של המרת מכסות ממכסות חוץ ביתיות לשירותים ופיתוח של שירותים בקהילה, שהצטברו לסך התקציבים שמשרד הרווחה יצטרך להשיג ברבות הימים.
<קריאה: אמנון לוי - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, בוא, אנחנו לא מדברים לגופה של תכנית, חברים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים לגופו של עניין וחשוב שהעניין יוצג במלואו.
<דליה לב-שדה: להלן התקציב.
יפעת שאשא ביטון: התכנית לא רלבנטית.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מתכתבים איתה עכשיו, עם כל הכבוד, אנחנו בדיון מקצועי ויש לך את כל הבמה להציג את הנתונים.
<דליה לב-שדה: התקציב של שירות ילד ונוער בלבד, תיכף אני אתן כמה נתונים על שירותים משיקים שחשוב מאד שגם כן נדע אותם.
<דליה לב-שדה: אתם רואים, אפשר להסתכל בעצם על הקווים האדומים והסגולים, הנמוכים, כי הקו הכחול זה הסך הכל.
<דליה לב-שדה: אנחנו רואים שאם בשנת 2006 היינו בתקציב כשהתקציב החוץ ביתי עמד על קרוב לחצי מיליארד שקלים והתקציב הקהילתי 274 מיליון - - - 907 מיליון שקלים, אנחנו רואים שבשנת 2015 אנחנו נמצאים על תקציב חוץ ביתי של 650 מיליון.
<דליה לב-שדה: לכן אני אומרת שאני לא יודעת איך הגיעו לסכומים של 1.3 מיליארד.
<דליה לב-שדה: גם אם לוקחים את חסות הנוער, זה לא נותן את הנתונים הללו של 800 מיליון, לעומת 650 מיליון תקציב בקהילה.
<דליה לב-שדה: זה היום התקציב שיש לנו בקהילה, אבל זה לא כל התקציב.
<דליה לב-שדה: חשוב לי שתראו גם את התקציב הזה.
<דליה לב-שדה: יש עוד 260 מיליון שקלים של שירות פרט ומשפחה שגזרתי רק את התכניות הישירות שתומכות במשפחות.
<דליה לב-שדה: חבר הכנסת מאיר כהן יכול גם להעיד, תכנית נושמים לרווחה נכללת פה.
<דליה לב-שדה: זו תכנית לתמיכה במשפחות עניות, שזה מאד חשוב, כי ככל שהמשפחות מתחזקות, אז - - -
<קריאה: שהוא יזם.
<דליה לב-שדה: כמובן, שהוא יזם והוביל, נכון, ובהחלט אנחנו גם רוצים לראות את הנתונים.
<דליה לב-שדה: וגם שירות נוצץ, מאד חשוב, כל התכניות של הנוער בתוך שירות נוער וצעירים, תומך גם כן בתכניות הקהילתיות ברובן.
<דליה לב-שדה: ילדים מוצאים מביתם במצבי פגיעות קשים, חשוב מאד להגיד את זה.
<דליה לב-שדה: יש להרחיקם ממצבי סכנה כדי לאפשר את ההתפתחות התקינה שלהם.
<דליה לב-שדה: סך הילדים במרכזי חירום, שמוצאים בחירום, הם סך הכל פחות מ-2% מילדים בהשמה חוץ ביתית, מתוכם כשליש חוזרים הביתה.
<דליה לב-שדה: בכל רגע נתון יש כ-175 ילדים במרכזי חירום.
<דליה לב-שדה: 60 ילדים חוזרים לביתם בתום הטיפול.
<דליה לב-שדה: קצת על עלויות.
<דליה לב-שדה: ילד בפנימייה תל אביב נע בין 8,000 ל-12,000 שקלים בפוסט אשפוזי לחודש.
<דליה לב-שדה: ילד באשפוז, זה נע – 1,000 שקלים ליום, בחודש זה 36,000 שקלים.
<דליה לב-שדה: באירופה אנחנו מדברים על סכומים שבין 20,000 ל-30,000 יורו לחודש על פי הנתונים של פרופסור עמנואל גרופר, שהוא גם יושב ראש ויצ"ו בארץ.
<דליה לב-שדה: בדרך כלל בחו"ל המסגרות הן מסגרות קטנות, מסגרות שאנשי מקצוע מנהלים אותן ולכן העלויות מגיעות לסכומים האלה, אז גם את זה חשוב לדעת.
<דליה לב-שדה: לא, עוד לא סיימתי.
יפעת שאשא ביטון: אז ברשותך אנחנו נעשה אתנחתה קלה.
יפעת שאשא ביטון: הצטרף אלינו חבר הכנסת מאיר כהן, שבעצם יזם את היום לזכותם או לכבודם של העובדים הסוציאליים.
<קריאה: הוא היה שר של מרביתנו.
יפעת שאשא ביטון: נכון מאד.
יפעת שאשא ביטון: ואתם זוכרים לו חסד, אין שאלה בכלל, כי זה עובר כחוט השני בכל הוועדות שבהן הנושא מוזכר.
יפעת שאשא ביטון: חשוב לי לומר, חבר הכנסת מאיר כהן, אנחנו פתחנו את הדיון בזה שאנחנו בעצם מציגים את המורכבות של הנושא.
יפעת שאשא ביטון: הנושא הוא לא שחור ולבן כמו שמנסים להציג אותו.
יפעת שאשא ביטון: בהרבה מאד מקרים יש מצבים שצריך להסיר את הילדים מהמסגרת שהכי טבעי היה לנו שהם יישארו בה, אבל זה לא כך.
יפעת שאשא ביטון: לעומת זאת במקומות האחרים אנחנו צריכים לבחון אם באמת נקודת הקצה היא שצריך להוציא את הילד ולהיות מאד רגישים, ואנחנו מציפים את הסוגיה כאן עם כל השאלות וכל האתגרים, ואני יודעת שאתה צריך לנהל ועדה.
מאיר כהן: תודה רבה גברתי, חברת הכנסת ד"ר שאשא ביטון.
מאיר כהן: אני רוצה לציין בפניכם שבשבוע שעבר היא הזיזה את כל הלו"ז, דחתה את כל הישיבות, והיו פה ישיבות מאד חשובות ואמרה לי מאיר, יום העובד הסוציאלי, אני מזיזה את הכל.
מאיר כהן: זה סיפור לקחת לו"ז תוך כדי - - -
יפעת שאשא ביטון: תגיד את האמת, היא אמרה לי מאיר ביקשת.
מאיר כהן: כן, ואני מלא הערכה.
מאיר כהן: תודה רבה גברתי.
מאיר כהן: ובכלל, הצטרפו לכנסת אנשים עם מודעות חברתית ואחת מהן היא ד"ר שאשא ביטון שהשיח הזה, למרות שהיא בקואליציה ואני באופוזיציה, אבל יש איזו תמימות דעים על כך שככל שמצטרפים אנשים עם אוריינטציה, עם שיח חברתי, אנחנו יכולים להגיע להישגים מדידים, או לפחות לשים את הדברים על השולחן.
מאיר כהן: אני במשפט אחד רוצה להגיד, גברתי יושבת הראש, כמו שאמרת, זאת סוגיה מאד מורכבת.
מאיר כהן: זאת סוגיה שלעתים מדממת ולעתים אתה מרגיש שאתה מצליח.
מאיר כהן: אין שום ספק שמשרד הרווחה וכל הקשורים, באמת עושים עבודה מצוינת.
מאיר כהן: שר לי מאד שבסוף, ורק בזה אני מתייחס לתכנית, צר לי מאד שמשרד הרווחה לא חיבק אתכם.
מאיר כהן: לא חיבק אתכם מספיק.
מאיר כהן: משרד הרווחה היה צריך לחבק, והתגובות של – זאת תכנית הכי מצוינת, אנחנו נגיב, זה נותן תחושה שהם צודקים.
מאיר כהן: הם ממש לא צודקים ובזה נסגור את העניין הזה.
מאיר כהן: אני עשיתי הכל ובעזרת השם, אם אני פעם אהיה שר הרווחה אני אמשיך בזה.
מאיר כהן: אין לי שום ספק שאנחנו צריכים לפתח מסגרות קהילתיות ולהשאיר כמה שיותר ילדים בתוך היישובים שלהם וקרובים למשפחות שלהם.
מאיר כהן: זאת הנחת יסוד שלא צריך להתווכח עליה.
מאיר כהן: אני חושב שכשע
מאיר כהן: זבתי את המשרד התקבלה החלטה, אני לא יודע מה קרה עם זה, התקבלה החלטה שאנחנו כל שנה מצמצמים 150 הועדות.
מאיר כהן: והפנימיות, היה קצת כעס, אבל הבנתי מה החשיבות.
מאיר כהן: כי כמו שאמרת ועל זה כולנו תמימי דעים, הלוואי שלא היינו צריכים להוציא את הילדים האלה מחוץ לבית, אבל תהליך ההחלטות הוא תהליך נבון ואין שום דבר שמתקבל בשליפה מהמותן וצריך להגיד את זה דווקא ביום כזה.
מאיר כהן: להגיד את זה ולחזור ולהגיד את זה.
מאיר כהן: עד שמוציאים ילד מהבית יש הרבה מאד מסננות.
מאיר כהן: יכול מאד להיות שאנחנו צריכים להוסיף עוד.
מאיר כהן: יכול מאד להיות שאנחנו צריכים לבחון מחדש את הדברים, וזה תפקידו של משרד רווחה ותפקידה של כנסת, כל הזמן להאיר את הדברים, לבחון אותם ולקבל החלטות.
מאיר כהן: אבל זאת הזדמנות שלי להגיד, צר לי על כך שלא חיבקו אתכם.
מאיר כהן: אז אולי היום הזה מבהיר לכולם מה ששאשא אומרת, מה שאני אומר, מה שעוד הרבה אנשים אומרים, שזה יום שמעבר להצפת הסוגיות ולשמוע אתכם, זה גם יום שסתם להגיד לכם שלא ברור לנו מאליו שאתם נמצאים.
מאיר כהן: אוי לה לחברה שמתייחסת לאנשים שעושים עבודה מצוינת כברור מאליו.
מאיר כהן: שוכחים אותם מהר מאד.
מאיר כהן: אז אני הולך לנהל ועדה, תודה רבה גברת ביטון.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך, חבר הכנסת מאיר כהן על הדברים ובכלל על היום החשוב הזה.