GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מירב בן ארי: זאת אומרת זה שהאיגודים באים עם תכניות משלהם, זה נחמד, אבל בסוף התיישבה ועדה ועוד ועדה ועוד ועדה - - -
יפעת שאשא ביטון: ושיתוף הפעולה הוא בזה שמשרד החינוך נותן את הכסף והאיגוד נותן את התכנית והרעיון הוא - --
מירב בן ארי: כן, אבל - - -
<ניצן בן נתן: אני רוצה לתקן, משרד החינוך לא נותן את הכסף.
<ניצן בן נתן: משרד הספורט נותן את הכסף.
<ניצן בן נתן: מה שמשרד החינוך עושה, הוא יספר תיכף בעצמו.
יפעת שאשא ביטון: משרד הספורט, סליחה.
<ניצן בן נתן: אגב, בלי חלילה להפנות אצבע מאשימה לאף אחד, אני גם עונה לשאלה שלך.
<ניצן בן נתן: היו ישיבות עם משרד החינוך לגבי תכנים משותפים.
<ניצן בן נתן: משרד החינוך די עומד על שלו שבתוך בתי הספר הוא עושה את הפעילות שלו בצורה שהוא רוצה לעשות אותה ולא יחד איתנו בשיתוף פעולה, כי יש להם את הדרך שלהם ויש להם את התכנים שלהם ולכן אנחנו בחרנו לפעול בערוץ הזה, שיפנה לאגודות ולאיגודים, כי בסופו של דבר אנחנו עובדים עם האגודות ועם האיגודים, אנחנו עובדים עם הספורטאים, אנחנו עובדים עם מאמנים.
<ניצן בן נתן: אנחנו פחות עובדים עם הילדים בתוך השעות של מערכת החינוך.
<ניצן בן נתן: אנחנו עובדים ב - - -
יפעת שאשא ביטון: דווקא כמי שמתעסק בספורט ואתם אמורים להיות טים פלייר, אני נגד התפיסה – ואני חושבת שזה מה שאנחנו צריכים לפרוץ כאן.
יפעת שאשא ביטון: אני נגד התפיסה שהמשרד הזה יעשה את מה שהוא צריך, אנחנו נעשה את מה שאנחנו צריכים ואלה יעשו את מה שהם צריכים.
יפעת שאשא ביטון: אני מאמינה שרק בשילוב ידיים, באמת, בישיבה משותפת, כשכולם מסונכרנים וזה עובר כחוט השני – מבית ספר, למגרשים, לסביבות השונות שהילדים נמצאים – רק כך אנחנו נוכל לעשות את השינוי ולא להשאיר את זה כל אחד לתוך הבועה שלו.
יפעת שאשא ביטון: והנה, אני מזמינה אותך, אותך ואת ההתאחדות, ואנחנו תיכף נשמע גם את ההתאחדות ואת משרד החינוך, לשבת ביחד ולהתייחס קצת למה שכתב המבקר, לא אנחנו.
<ניצן בן נתן: רק תשובה אחרונה, אני מסכים איתך לחלוטין.
<ניצן בן נתן: אני שוב חוזר ואומר.
<ניצן בן נתן: אנחנו ישבנו עם משרד החינוך, אנחנו הגענו להבנות.
<ניצן בן נתן: לא ממש הגענו להבנות לגבי איך הנושא הזה יתקדם ביחד.
<ניצן בן נתן: יכולנו להחליט להשאיר את הנושא הזה בחלל ריק לחלוטין ולא לתמוך בנושא הזה בשום צורה.
<ניצן בן נתן: בחרנו בדרך אחרת.
<ניצן בן נתן: אני שוב אומר, אולי לא הדרך האופטימאלית, היא לא הדרך המקסימאלית, היא לא נותנת מענה מלא, אבל היא נותנת מענה במקומות שבאים ומבקשים ורוצים.
<ניצן בן נתן: אנחנו יודעים לעזור להם, הם יודעים לבוא ולהציג בפנינו את מה שהם עושים.
<ניצן בן נתן: לדעתי זה נותן מענה מסוים.
<ניצן בן נתן: אני חלילה לא בא לטעון שאנחנו מגיעים לכל אגודה ולכל ילד בארץ.
<ניצן בן נתן: רחוק מכך, אבל אנחנו עושים את מה שאנחנו עושים במשאבים שלנו.
<ניצן בן נתן: אני מסכים שצריך לחבר משאבים.
יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת מירב בן ארי ואחר כך נשמע עדות של אמא, בבקשה.
מירב בן ארי: תודה, גברתי יושבת הראש.
מירב בן ארי: מאד חשוב לי לחזק אותך.
מירב בן ארי: אני גם באה כי זה דיון משותף של ועדת המשנה לספורט, שאני חברה בה.
<תמי ברנע: לא, זה לא דיון משותף.
מירב בן ארי: לא משנה, בלי קשר.
<תמי ברנע: אני רק רוצה לדייק לפרוטוקול.
<תמי ברנע: אני רק אסביר.
<תמי ברנע: רצינו מאד לעשות דיון משותף, אבל תקנון הכנסת לא הרשה את זה, מכיוון שיש הבדל ב - - -
מירב בן ארי: אז תודה.
<תמי ברנע: אבל אנחנו הזמנו מתוך רצון - - -
מירב בן ארי: אני חברה בוועדת המשנה לספורט ואנחנו עוסקים המון בנושא, ולכן היה חשוב לי מאד להגיע לדיון, בטח של יושבת הראש.
מירב בן ארי: אני חייבת לומר לך משהו.
מירב בן ארי: יש דו"ח זליכה משנת 2014, יש את הדו"ח של צור.
מירב בן ארי: אני חושבת, תסלח לי, ואני רואה אותך – אתה נשמע מסתייג בדבריך.
מירב בן ארי: זאת אומרת, מראש אתה אומר דברים ואתה נשמע עם הסתייגויות ואני מניחה אותך.
מירב בן ארי: כי בסופו של דבר אתם משרד הספורט.
מירב בן ארי: מה הבעיה לשבת חבורה של אנשי תוכן, שזו ההתמחות שלהם, ולעשות תכנית ולהציע אותם לארגונים?
מירב בן ארי: מה קורה, כל הזמן אומרים לעמותות ולארגונים – תעשו תכנית, אנחנו ניתן לכם כסף.
מירב בן ארי: מה עם מדיניות?
מירב בן ארי: איפה המדיניות של משרד הספורט, לנושא של אלימות של בני נוער בספורט?
מירב בן ארי: אני לא צריכה את אחיין שלי, שנמצא בקבוצת כדורגל, שסוף סוף יצא מהקבוצה הזאת, ברוך השם, באמת.
מירב בן ארי: לא שאני נגד.
מירב בן ארי: אני אוהבת כדורגל, אני כל חיי גדלתי בקופסא, במכבי נתניה – מודה, אבל שמחתי שהאחיין שלי יצא.
מירב בן ארי: תשמע, אני גדלתי, אני חייתי, זה מה שספגתי בבית ועכשיו שמחתי שאחיין שלי יצא מבית"ר טובורג.
מירב בן ארי: לא שיש לי בעיה עם הקבוצה, יש לי בעיה עם האלימות שיש שם, וחבל שזה הפתרון שהוא צריך לצאת.
מירב בן ארי: עכשיו עזוב רגע את העניין האישי.
מירב בן ארי: מבחינה מקצועית, לדעתי יש כאן סוג של - וגברתי יושבת הראש, זה משהו שאת צריכה באמת, ואני יודעת שבנפשך העניין – יש כאן עניין של זריקת אחריות:
מירב בן ארי: אנחנו ניתן לאיגודים, להתאחדות, שיבואו עם תכניות – ניתן לכם כסף.
מירב בן ארי: ומדבריך נשמע שיש לך בעיה עם זה.
מירב בן ארי: אתם – משרד הספורט, יש בעיה של אלימות בספורט של מבוגרים, של צעירים, של ילדים – תעשו תכנית.
מירב בן ארי: אין לכם אנשי תוכן שיכתבו תכניות ויגידו לעמותות ולארגונים צאו לדרך?
מירב בן ארי: למה צריך להשליך את זה עליהם?
מירב בן ארי: איפה ההתערבות שלנו כמדיניות?
מירב בן ארי: כל היום מצפים מהמחוקק לחוקק, אבל בסופו של דבר אתם משרדי הביצוע.
מירב בן ארי: ואני מצטערת, זה כמובן לא משהו אישי.
מירב בן ארי: אל תיקח את זה - - -
<ניצן בן נתן: לא, אני חלילה לא לוקח את זה אישי.
<ניצן בן נתן: אני גם אזכיר לך אחר כך שאנחנו מכירים, אבל לא משנה.
מירב בן ארי: לא, אני רוצה לומר לך משהו.
מירב בן ארי: הקשבתי לכל מה שאמרת, נשמע כאילו אפילו אתה לא שלם עם מה שאמרת.
<ניצן בן נתן: לא, אני שלם עם מה שאמרתי בנקודת הזמן הזאת.
<ניצן בן נתן: אני לא שלם עם זה שזה הדבר הכי טוב שאפשר לעשות.
<ניצן בן נתן: אני אומר - - -
מירב בן ארי: עזוב, אתם לא עושים.
יפעת שאשא ביטון: לא, אבל זה לא רלבנטי, כי אנחנו נצא מכאן עם המלצות מאד ברורות ואני מקדימה את המאוחר ואומרת – אתם תצטרכו לשבת ביחד.
יפעת שאשא ביטון: אי אפשר יהיה לברוח מזה.
<ניצן בן נתן: בסדר גמור.
מירב בן ארי: או אפילו אם תשבו לבד, אבל תעשו משהו.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה חברת הכנסת מירב בן ארי.
יפעת שאשא ביטון: חבצלת עזוז, בבקשה, את מוזמנת להצטרף לשולחן.
יפעת שאשא ביטון: רק בבקשה, בלי שמות.
יפעת שאשא ביטון: על פי התקנון, אם אנחנו נצטרך, אנחנו פשוט נבקש.
יפעת שאשא ביטון: לטובת העניין, אני קובעת כי לפי סעיף 120 לתקנון, ככל שתהיה בקשה או שיעלה הצורך – יימחקו מהפרוטוקול המפורסם לעיון הציבור פרטים מזהים של דוברים או קטינים שעליהם דובר בדיון, או חלקים מסוימים מתוך הדברים שנאמרו לפרוטוקול – ככל שהדבר נדרש כדי להגן על עניינים של קטינים.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, חבצלת.
<חבצלת עזוז: אני אציג את עצמי.
<חבצלת עזוז: אני מסתובבת במגרשים כבר כמעט 30 שנה.
<חבצלת עזוז: ליוויתי את בעלי עוד כשהוא היה שחקן נוער.
<חבצלת עזוז: ליוויתי את הבן הבכור שלי, שהיום הוא בן 25 מספיק זמן.
<חבצלת עזוז: היום אני מלווה את הבן הקטן שלי.
<חבצלת עזוז: כולנו תחת אגודת הפועל רמת גן.
<חבצלת עזוז: כל מה שאתם מדברים פה – בתור אמא – אני יכולה להגיד שאני צוחקת על מה שנעשה פה בדיון.
<חבצלת עזוז: כי שום דבר ממה שאתם אומרים פה – לא מתנהל בשטח.
<חבצלת עזוז: האלימות מתחילה מזה שאין הפרדה בין הורים במגרשים, שהורים חושבים שהם בעצם מאמנים.
<חבצלת עזוז: הם השחקנים.
<חבצלת עזוז: הם דוחפים את הילדים עצמם, שמשחקים, לאלימות – תשבור לו את הרגל, תעשה לו ככה, תעשה לו ככה.
<חבצלת עזוז: מעבר לזה שאני אמא, אני בארבע השנים האחרונות גם מנהלת קבוצה של נערים וגם לשחקנים שמשחקים, זה לא נעים לשמוע את ההורים שלהם מתנהגים ככה.
יפעת שאשא ביטון: אז לפי הדברים שלך, חבצלת, את לא צוחקת על מה שנאמר פה.
יפעת שאשא ביטון: את מזדהה עם כל מילה, כי אלה הדברים שנאמרו פה.
<חבצלת עזוז: לא, אני אגיד לך על מה אני צוחקת.
<חבצלת עזוז: אני צוחקת על זה, כי בעצם שום דבר לא נעשה כל השנים.
<חבצלת עזוז: 30 שנה, ואני לא מאמינה שייעשה משהו, כי אם הוועדות פה רבות אחת עם השנייה, אז בתכל'ס, בדשא, שום דבר לא קורה והאלימות תמשיך.
<חבצלת עזוז: אני עוד פעם אומרת, אפשר לדבר המון מה לעשות ואיך לעשות.
<חבצלת עזוז: בפועל לא נעשה שום דבר.
<חבצלת עזוז: שום דבר לצערי.
יפעת שאשא ביטון: זו הסיבה שאנחנו כאן, חבצלת, באמירה מאד חד משמעית.
יפעת שאשא ביטון: יצא דו"ח מבקר ובכל זאת לא נעשה וזו הסיבה שאנחנו כאן.
יפעת שאשא ביטון: אז עד פה אני לפחות מזהה שאנחנו תמימי דעים, ולצערי הרב גם השיקוף של מה שקורה במגרש, מתוך מה שאת מתארת, מאד מתאים למה שנאמר כאן.
<חבצלת עזוז: אני מתארת את זה ואני חושבת שקודם כל צריך לעשות הפרדה.
<חבצלת עזוז: צריך שיהיה שיטור גם במשחקים של הילדים הקטנים, שזה מאד מאד חשוב, ששם בכלל הולך בלגן אחד שלם.
<חבצלת עזוז: מעבר לשיטור, אתם מדברים על סדנאות להורים?
<חבצלת עזוז: מי יזהה את הבעיה?
<חבצלת עזוז: מי ייקח את ההורים האלה לסדנאות?
<חבצלת עזוז: ההורים האלה יגיעו לסדנאות?
יפעת שאשא ביטון: חלק מפעילות האגודה, הם רוצים שהילד יהיה חבר – לתפיסתי לפחות – בקבוצה מסוימת.
יפעת שאשא ביטון: הם יודעים שכמו שחלק מהמטלות שלהם זה להביא אותו לאימונים ולהגיע בשבתות, אז הם גם יגיעו למפגשי הורים שיעסקו בכל הנושא של התנהגות במגרש.
יפעת שאשא ביטון: מאד פשוט אם מחליטים שעושים את זה.
<חבצלת עזוז: בסדר, אני בתור אמא כולי תקווה שזה באמת אכן יקרה ולא עוד 20 שנה.
יפעת שאשא ביטון: כן, אני מקווה שאנחנו ניפגש פה בעוד כמה שנים ונראה - - -
<חבצלת עזוז: לא עוד 20 שנה.
יפעת שאשא ביטון: כן, ונזהה פה תמונה קצת אחרת.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חבצלת.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת זוהיר בהלול, בבקשה.
זוהיר בהלול: כן, באמת גם אני מצטרף לברכות על הדיון הזה, הוא דיון חשוב, אבל גם אם אנחנו מדברים על המקצוע העתיק ביותר בעולם, וזה לא רק ההוא, גם הנושא הזה של האלימות הוא המקצוע העתיק ביותר בעולם, אנחנו לא מביאים אל שולחן הדיונים רעיונות יצירתיים.
זוהיר בהלול: באמת, אנחנו עדיין מסתובבים סחור-סחור.
יפעת שאשא ביטון: בהגדרת הבעיה.
זוהיר בהלול: על פי אותם רעיונות שכבר הובאו בפנינו ואנחנו הבאנו אותם פעם אחר פעם.
זוהיר בהלול: ולכן אני רוצה לדבר באמת בקיצור ולהביא איזה שהוא רעיון אולי קונקרטי.
זוהיר בהלול: א', שני רגעים מכוננים היו לי בתקופה האחרונה.
זוהיר בהלול: הוזמנתי לכפר ורדים ופגשתי ילדים.
יפעת שאשא ביטון: נציגיהם פה.
זוהיר בהלול: איפה הם?
זוהיר בהלול: נעים מאד.
זוהיר בהלול: יופי.
יפעת שאשא ביטון: לחלוטין לא מתוזמן.
זוהיר בהלול: אז הצעירים המופלאים האלה, ואגב, הייתה גם ילדה – שחקנית כדורגל – שזה מאד מעניין ומאד מבורך – הם הלינו בפני על אלימות.
זוהיר בהלול: אני לא רוצה להכביר, כי אם הם פה אז בוודאי הם ידברו בשמם.
זוהיר בהלול: היה רגע מאד עצוב שילדים מזמינים אותי עד סוף העולם, לא סוף העולם – אני מעכו, אבל באתי מירושלים, לא משנה.
זוהיר בהלול: אל תתפסו אותי עכשיו בשקרים הקטנים.
<עדנה בקנשטיין: היו פקקים בדרך.
זוהיר בהלול: באתי מירושלים, לא משנה.
זוהיר בהלול: ושמעתי אותם, במקום לדבר על חדוות העשייה והפעילות, הם מדברים איתי בעיניים נוגות ותוגות על אלימות שהם חוו במגרשים שונים.
זוהיר בהלול: והרגע המכונן השני, הוא לא רגע מכונן, הוא רגע חוזר על עצמו, מעין כרוניקה ידועה מראש, זה המשחק בין בית"ר לבין סכנין שלשום בלילה, ששוב, זה פוגע בנימים המאד חשובים של הניסיון לשקם את החיים המשותפים בין ערבים לבין יהודים.
זוהיר בהלול: ועכשיו להצעה, גברתי ראשת הוועדה.
זוהיר בהלול: האקדמיה ללשון קבעה ראשת במקום יושבת ראש.
זוהיר בהלול: הואיל ומועדוני הכדורגל בישראל – פרימו – מקבלים כסף עתק מהטוטו, מזכויות שידור, וזה נדבך מאד חשוב בתקציבי המועדונים הגדולים והשחקנים משתכרים לא מעט כסף ועיני אינה צרה במשכורות ובשכר ששחקנים מקבלים, אבל הם צריכים להגיש גם משהו לציבור.
זוהיר בהלול: מדוע שחקני כדורגל לא מעניקים שירות לציבור.
זוהיר בהלול: למשל, גברתי כבוד השופטת, מדוע לא נטיל על כל מועדון 100 שעות ביקורים בבתי ספר והם יחלקו את זה על הטלאנטים.
זוהיר בהלול: וטאלנט יגיע לבית ספר ואין לכם מושג כמה הם אנשים נחשקים ומושא להערצה, שחקני הכדורגל.
זוהיר בהלול: אם הם יבואו וירצו בפני-.
זוהיר בהלול: האם אתה מוכן לשמוע?
<ניצן בן נתן: אני שומע.
<ניצן בן נתן: אני מקשיב.
זוהיר בהלול: כשאני מדבר, זה חשוב לי.
<ניצן בן נתן: אני מקשיב בחפץ לב.
זוהיר בהלול: ואם אתה מסתפק בדבריך, אז אוקיי, זה משהו אחר.
זוהיר בהלול: כל מועדון כדורגל יעניק 100 שעות ביקורים בבתי ספר, בשתי הליגות הראשונות, ויגיע זהבי ויגיע חלאילה, ויגיע בוזגלו ויגיע בן בסט לבתי הספר, וידברו בגנות האלימות.
זוהיר בהלול: הם בעלי ההשפעה הכי גדולה.
זוהיר בהלול: הכי מאגית.
זוהיר בהלול: גם אנחנו יכולים להגיע למקומות האלה, אבל אנחנו לא נשפיע.
זוהיר בהלול: שחקני כדורגל שיגיעו מתוקף 100 שעות שירות לבתי הספר, של כל מועדון, הם ישפיעו לדעתי בצורה אדירה.
מירב בן ארי: תרשום את זה כתכנית למשרד הספורט.
יפעת שאשא ביטון: כן, זה נכתב בהמלצות.
מירב בן ארי: יש לכם תכניות.
מירב בן ארי: זו תכנית מצוינת.
<ניצן בן נתן: אני יכול להגיד שאנחנו תומכים בתכנית כזאת, אבל זאת לא הדרך שאתם ממליצים עליה.
<ניצן בן נתן: זאת אומרת מרכוס - - -
יפעת שאשא ביטון: אנחנו תיכף נטפל בזה.
יפעת שאשא ביטון: תשאיר את זה לנו.
<מרכוס גרשקוביץ': זה קיים דרך אגב.
<מרכוס גרשקוביץ': אצלנו בקטמון - כל שחקן בחוזה האישי שלו – יש לו 24 שעות קהילה.
זוהיר בהלול: קטמון זה משהו אחר.
זוהיר בהלול: אתם בכלל נוף זר בכדורגל.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה חבר הכנסת זוהיר בהלול.
יפעת שאשא ביטון: עורך דין יריב טפר, ההתאחדות לכדורגל, בבקשה.
<יריב טפר: שלום.
<יריב טפר: אז במסגרת הפעולות שאנחנו בהתאחדות לכדורגל ובאיגוד השופטים עושים, אז הוקמה ועדה.
<יריב טפר: אנחנו בהתאחדות הקמנו ועדה שתפקידה ליישם ככל שניתן את המלצות המבקר ולהביא באמת המלצות פרקטיות.
<יריב טפר: זיהינו קשר מאד מאד - - -
יפעת שאשא ביטון: מתי הוקמה הוועדה?
<יריב טפר: בישיבת ההנהלה, מיד כשהגיעו ההמלצות.
<יריב טפר: יש התקיימה ישיבת הנהלה ואנחנו עובדים על תכנית פרקטית שתיושם בקרוב.
<יריב טפר: היא כוללת בתוכה שינויי תקנון.
<יריב טפר: עשינו פה גם איזה שהוא סיעור מוחות עם מספר גורמים.
<יריב טפר: אנחנו מזהים בהתאחדות לכדורגל, שכמו שאמרה האמא הנחמדה שהייתה פה, שיש איזו שהיא בעיה עם הורים, יש בעיה גם עם המאמנים, גם עם השחקנים, ואנחנו רוצים להביא לאיזה שהוא מקום שהמאמנים יהיו איזה שהם סוכני שינוי בעניין הזה ויהיו מעורבים בכל התכנית הזאת של החינוך למניעת אלימות.
<יריב טפר: יש אצלנו כמובן את הפרויקט של הכרטיס הירוק – מי שמכיר אותו – על מתן פידבק חיובי לשחקן שעושה פעולה טובה.
<יריב טפר: יש דירוג בסוף העונה.
<יריב טפר: שחקן שנבחר כמי שהצטיין במפעל הזה מקבל סוג של בונוס מסוים.
<יריב טפר: נדמה לי שפעם אחת הייתה נסיעה לאנגליה, יש משחקי נבחרת ואנחנו עושים בעניין הזה המון, וזה באיזה שהוא תהליך.
יפעת שאשא ביטון: מה עושים עם ההורים?
יפעת שאשא ביטון: כי כבר למדנו שמרבית האלימות קורית ביציעים, עם ההורים ולא עם התלמידים.
<יריב טפר: אז גברתי צודקת ואנחנו זיהינו את העניין הזה ואנחנו רוצים לייצר איזה שהוא קשר בין ההורה לבין הקבוצה עצמה.
<יריב טפר: זאת אומרת שאם הורה ביציע פועל, עושה איזו שהיא פעולה שהיא לא תקינה, שהיא בניגוד לתקנון, התנהלות בלתי ספורטיבית, העלבה – לקשור את המעשה של ההורה אל המועדון עצמו ולשייך את זה גם לתוצאת משחק, להעמדה לדין משמעתי.
<יריב טפר: יש אולי אפילו אפשרות להפסקת המשחק כאיזה שהוא מענה לאותה פעולה לא תקינה.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת יינקטו סנקציות.
יפעת שאשא ביטון: במידה והורה מקבוצה מסוימת מפר את הכללים ונוהג באלימות – יהיו סנקציות כלפי הקבוצה.
<יריב טפר: בוודאי.
<יריב טפר: בין אם סנקציות מיידיות, קרי: הפסקת משחקים, ובין אם סנקציות משמעתיות, שזה זימון לבית הדין המשמעתי, עם השלכות ישר בנקודה הכואבת, שזה התוצאה.
<יריב טפר: מה לעשות, בסופו של יום זו תחרות ולאנשים חשובה התוצאה.
<יריב טפר: בנוסף אנחנו עושים ואנחנו בקשר עם המועצה ועם יושבת ראש המועצה למניעת אלימות בספורט.
<יריב טפר: באיגוד השופטים, מאחר שאנחנו פרושים בכל הארץ, יש לנו באיגוד השופטים כ-1,000 חברים שכירים שפרושים מהצפון ועד הדרום, אנחנו גם בעניין הזה - חבר הכנסת זוהיר בהלול – הרמת להנחתה ואנחנו כבר עושים את זה הלכה למעשה.
<יריב טפר: בתכנית שלנו אנחנו מגיעים לבתי הספר, איפה שאנחנו מקבלים אישור לכך מבית הספר ומגיעים גם לאגודות, למתנ"סים והשופטים הבכירים שלנו – לירן ליאני, אלון יפת, זיו אדלר, רועי ריינשבר, כל מיני שמות – באים אל בתי הספר, אל מחלקות הנוער וממש נותנים יופי של הרצאה בנושא מניעת אלימות וקידום משחק הוגן.
<יריב טפר: אני מזמין את גברתי.
<יריב טפר: אני אזמין את גברתי ואת החברים פה, ברגע שנעשה איזו שהיא הרצאה כזאת דומה באזור ירושלים ואתם תיווכחו עד כמה זה משמעותי ויש לזה השפעה מאד מאד גדולה.
יפעת שאשא ביטון: אפשר גם בצפון, אגב.
<יריב טפר: אנחנו עושים.
<יריב טפר: הפרישה שלנו היא מהצפון וזה היכולות שלנו.
<יריב טפר: מאחר שאנחנו פרושים גיאוגרפית מהצפון - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, גם אני פרושה גיאוגרפית מהצפון עד ירושלים.
מירב בן ארי: היא באה להגיד שהיא גרה בקריית שמונה.
יפעת שאשא ביטון: אני מרחיבה לך את האפשריות.
<יריב טפר: בקריית שמונה?
מירב בן ארי: כן, כן.
יפעת שאשא ביטון: אתה יכול להזמין אותי גם בצפון וגם בירושלים.
<יריב טפר: א' גברתי קודם כל קיבלתי את ההזמנה, וב' אני אומר שעשינו גם בקריית שמונה ואנחנו גם עושים את זה בצפון ואת ההזמנה נקבל בשמחה.
<יריב טפר: ולכן אני אומר לגברתי ולכולכם, אנחנו עושים בהתאחדות לכדורגל ולקחנו את העניין הזה כאחד מהמטרות שלנו לשנים הקרובות.
<יריב טפר: עובדים על תכנית עבודה פרקטית, לא סיסמאות ולא כל מיני דברים שטובים תקשורתית, אלא דברים תכלס.
<יריב טפר: באים ומשנים את המציאות בשטח.
<יריב טפר: ואנחנו רואים תוצאות לעניין הזה.
<יריב טפר: אגב, גם המודעות של הקבוצות, יש כאלה שיותר.
<יריב טפר: נמצאים פה גם נציגים של הקבוצות הבכירות ששם את באמת מרגישה את המודעות לנושא הזה ואפשר גם לקחת את המודל של קטמון, כאיזה משהו שאפשר לרוץ איתו.
<יריב טפר: אני הייתי שם פעמיים במשחק, חוויה, אני ממליץ לכולם, לא קשור איזו קבוצה אתם אוהדים וזה משהו שמאד מאד משליך על התרבות שאנחנו רוצים במגרשי הספורט.
<יריב טפר: זהו.
<יריב טפר: אם יש לחברים פה שאלות.
יפעת שאשא ביטון: כן, אני ברשותך רוצה להתייחס שוב לסוגיה של ההורים.
יפעת שאשא ביטון: ראשית, אני מבינה מתוך הדברים שלך, שכחלק מהתכנית שאתם בעצם מקדמים או בונים כרגע, תהיה סוגית הסנקציות כלפי הורים שמפרים את התקנון.
<יריב טפר: את שואלת כרגע משפטית.
<יריב טפר: מאחר שיש איזה שהוא קושי משפטי מסוים לקשור בין ההורה לבין האחריות המשמעתית/פלילית אפילו של הקבוצה, העניין הזה נבחן משפטית, אבל אנחנו מבחינתנו, ההנחיה שניתנה ליועצים המשפטיים, למצוא את הפתרון המשפטי שיוכל לאפשר את זה.
<יריב טפר: אנחנו נייצר את הקשר הזה.
יפעת שאשא ביטון: ברשותך, עוד שני דברים.
יפעת שאשא ביטון: אחד, אני רוצה התייחסות ממך בבקשה לסוגיית הגיל של התחרות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו דיברנו טרם כניסתם לוועדה, על כל הסוגיה של תחרות מגיל מאד צעיר.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שבמדינות אחרות בעולם מתחילים את התחרויות בגיל 13, בחלקן אפילו בגיל 14 ו-15, אצלנו מתחילים את זה מאד מאד מוקדם.
יפעת שאשא ביטון: אולי כדאי בעצם בגילאים הצעירים, יותר לשמור על החוויה, ללמד את הכדורגל, לנסות להכניס לאווירה, שההורים יהיו חלק מאיזה שהוא תהליך שבונה בעצם את הקבוצה ולהתחיל את התחרות בגילאים המאוחרים יותר.
<יריב טפר: תראי, גם בעניין הזה, א' זה מה שקורה ואנחנו במסגרת התכנית - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, זה לא מה שקורה.
יפעת שאשא ביטון: מה שקורה בפועל היום שילדים מאד מאד צעירים – גילאים 9, 10 – כבר נמצאים בקבוצות תחרותיות.
<יריב טפר: אז אני בא ורוצה להגיד ש-א' יש פגישות לכאן ולכאן ואם גברתי אמרה לגבי מה שקורה בעולם, אז יש מקומות בעולם שאכן מתחילים בגילאים צעירים יותר ומעודדים את נושא התחרות ויש כאלה מקומות שחושבים שזה פחות נכון.
<יריב טפר: אנחנו, אחד הדברים שאנחנו בודקים בוועדה שלנו, מה הוא הגיל הנכון לעניין הזה.
<יריב טפר: יחד עם זה, גברתי, כאבא לארבעה ילדים וכמי שמסתובב במגרשים, אני יכול להבטיח לך שגם בחוג של ילדים בגיל 6, כל הורה חושב שהבן שלו זה מסי או רונלדו הבא, וגם בחוג הכי בסיסי – המאמן לא בסדר, למה הוא לא נותן לילד לשחק בצד שמאל ולא בצד ימין ולמה הוא לא שם לב יותר ושם לב יותר.
<יריב טפר: זה משהו שורשי.
<יריב טפר: זה משהו תרבותי.
יפעת שאשא ביטון: משהו שורשי אגב, שהוא לא רק במגרשי הכדורגל.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו רואים שמעורבות ההורים הופכת להתערבות בעוד הרבה מאד נושאים.
<יריב טפר: מצד שני, גברתי, אפשר להשתמש, אין פלטפורמה כמו הספורט וכמו הכדורגל, שהוא הספורט הכי פופולארי, להשתמש בפלטפורמה הזאת להוביל מסרים של חינוך, של תרבות, של סבלנות, של סבלנות לאחר ואני חושב שאני מקבל את מה שאמרה פה גברתי, שאם יהיה פתרון בין משרדי והשקעה של משאבים בנושא הזה, אפשר לבחון את זה.
<יריב טפר: זה משהו מאד מדיד והשינוי יהיה מהיר, ואני מסכים עם מה שאמרת בעניין הזה, שצריך להיות פה שילוב כוחות ואפשר להוציא פה דברים מאד מאד מוצלחים.
זוהיר בהלול: שאלה קצרה.
זוהיר בהלול: מכיוון שמאמן כדורגל לילדים הוא גם מחנך, הוא בעיקרון מחנך, האם אתם מחייבים את המאמנים האלה לעבור לפחות שתיים-שלוש הרצאות תחת מטריית ההתאחדות לכדורגל, כדי שיבינו שהם לא רק מאמנים את הילדים האלה, אלא הם גם מחנכים אותם ובעיקר הם מחנכים אותם - - -
זוהיר בהלול: ולפעמים אין להם מושג – למאמנים האלה – איך להתייחס אינדיבידואלית לתלמיד, שבא לפעמים ממצוקה, להקשיב לו, להיות מעין אב, מעין פסיכולוג, מעין איש שמבין את המצוקות שלו.
זוהיר בהלול: לעתים, המאמנים האלה הם שמחרבים את העסק.
זוהיר בהלול: את יודעת, אנחנו מנסים פה לחנך את ההורים, אבל בואו נחנך את המאמנים האלה שמתייחסים לילדים האלה תחת הכותרת – הניצחון הוא חזות הכל.
זוהיר בהלול: מה זה ניצחון בגילאים האלה?
זוהיר בהלול: תחנך אותו.
זוהיר בהלול: תלמד אותו.
זוהיר בהלול: תהיה חם כלפיו.
זוהיר בהלול: תהיה קשוב למצוקותיו.
זוהיר בהלול: האם אתם מחייבים את המאמנים האלה לעבור סדנא של הרצאות חיוניות כאלה?
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, כבוד השופטת.
<עדנה בקנשטיין: אני רוצה להגיד לך שכשנכנסתי לתפקידי כיושבת ראש המועצה, אני מצאתי לנכון להגיע דבר ראשון לקבוצות שכבר היו בכותרות מבחינת אלימות – בית"ר ירושלים וסכנין והגעתי לשם וראיתי דברים יוצאים מהכלל שנעשים שם עם נוער.
<עדנה בקנשטיין: להפתעתי הגדולה, כשבאתי לבית"ר ירושלים – ילדים ישבו גם עם המאמנים וכו'.
<עדנה בקנשטיין: באמת אווירה של עבודה עם נפש, עם פסיכולוגיה בצידה.
<עדנה בקנשטיין: ישבו עם ילדים שהתקשו בלימודים ועזרו להם.
<עדנה בקנשטיין: זאת אומרת קשרו אותם לתוך העניין.
<עדנה בקנשטיין: בסכנין פתחו מרכז כזה והייתי בפתיחה שלו, שזה היה דבר מדהים גם כן, שהילדים באים לשם ומקבלים גם את הפן החינוכי וגם את הפן ה - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל כבוד השופטת, הסוגיה פה זה לא מה הילדים מקבלים, ואנחנו גם רואים לגבי הילדים הרבה מאד פעמים, לשמחתנו, שהם מתנהגים בסדר במגרש והם מוקיעים את מה שקורה ביציעים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מנסים למצוא פתרון כאן בשולחן לסוגית האלימות בקרב ההורים ביציע, כי לתפיסתנו זה כרגע המקום שצריך לטפל בו.
<עדנה בקנשטיין: אז שני דברים.
<עדנה בקנשטיין: הוא דיבר על העניין של השופטים.
<עדנה בקנשטיין: הוזמן לישיבת המועצה שלנו יו"ר איגוד השופטים, עוזי יצחקי והציגו מצגת יוצאת מן כלל ואמרנו – תצאו עם זה החוצה ובאמת התחילו לצאת עם זה החוצה לילדים.
<עדנה בקנשטיין: אותו דבר עם הקטמונים.
<עדנה בקנשטיין: לבוא למשחק של הקטמונים ולראות את ההורים עם הילדים, נשים וגברים באווירה - - -
מירב בן ארי: אי אפשר מכל הנבחרות כדורגל במדינת ישראל להגיד כל הזמן על קטמון.
מירב בן ארי: קטמון היא - - -
יפעת שאשא ביטון: הם יכולים להנות לפחות מהפרגון.
מירב בן ארי: אז למה מה שקורה שם לא עובד במקומות אחרים?
מירב בן ארי: למה כבר שנים שומעים על קטמון ושנים יש רק קבוצה אחת שכל הזמן - - -
יפעת שאשא ביטון: נסיים עם ההתאחדות ואני רוצה לשמוע נציגות גם מהקבוצות.
<יריב טפר: אחת מההמלצות של הוועדה שהקמנו בהתאחדות, קושרת, כמו שאמרת, בין התנהגות השחקנים לבין עונש אישי שיקבל המאמן.
<יריב טפר: זאת אומרת שאם יש קבוצה – ילדים, נערים או נוער – שאנחנו מזהים שם איזו שהן עבירות התנהגות קשות של השחקנים – מי שיישא בחבות המשמעתית – זה המאמן עצמו.
<יריב טפר: ואז יהיה לו אינטרס להוביל את אותו תהליך שאתה מדבר עליו, זוהיר, לחנך, ללחוץ ידיים, לעשות את כל הפעולות והדברים שיובילו למשחק הוגן ולהוריד את מפלס האלימות.
יפעת שאשא ביטון: נציג משרד החינוך, בבקשה.
<אברהם זוכמן: שמי אברהם זוכמן, אני המפקח המרכז על החינוך הגופני במשרד החינוך.
<אברהם זוכמן: קודם כל אני מברך על הישיבה הזאת.
<אברהם זוכמן: זו ישיבה חשובה ביותר.
<אברהם זוכמן: אני הייתי שותף לוועדות רבות, משנת 1998, טרם הגיעי למשרד החינוך אפילו, בכל מיני ועדות למניעת אלימות.
<אברהם זוכמן: רוב ההמלצות לא יושמו.
<אברהם זוכמן: לא יושמו.
<אברהם זוכמן: בהגיעי לתפקידי, הדבר הראשון שעשיתי זה ליישם את ההמלצות שהיו של ועדות.
<אברהם זוכמן: יצא ספר הוראה למורים לחינוך גופני.
<אברהם זוכמן: הוא כאן.
<אברהם זוכמן: יצאה חוברת הגינות בספורט לכל התלמידים בבתי הספר.
<אברהם זוכמן: שינינו את החוקים של המשחקים, בילדים.
<אברהם זוכמן: למשל, כרטיס צהוב בכדורגל – יושב בחוץ שלוש או חמש דקות.
<אברהם זוכמן: שינוי של החוקה.
<אברהם זוכמן: חשוב לי לציין שבמערכת החינוך משתתפים מדי שנה כ-300,000 תלמידים בתחרויות ספורט של בתי ספר.
<אברהם זוכמן: זה יותר מכל איגודי הספורט יחד.
<אברהם זוכמן: האלימות שואפת לאפס.
<אברהם זוכמן: שואפת.
<אברהם זוכמן: לא שאין.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על בתוך מערכת החינוך.
<אברהם זוכמן: בתוך מערכת החינוך.
<אברהם זוכמן: אחד הדברים שאנחנו עושים, שכל תלמיד – אני מדבר עכשיו על הבוגרים יותר – י"א-י"ב – שעובר מבית ספר לבית ספר כדי לשחק, התלמיד, הוריו ונציג בית הספר – מתייצבים למשרד של המפקח הארצי על החינוך הגופני לשיחה.
<אברהם זוכמן: עכשיו תגידו – אברהם, יש לך זמן לזה?
<אברהם זוכמן: גם לזה מוצאים זמן.
<אברהם זוכמן: ואין שום סיבה שבאגודות הספורט לא יזמנו את ההורים לישיבה לפני שהילד ממשיך.
יפעת שאשא ביטון: נכון, חד משמעית.
<אברהם זוכמן: אנחנו מסבירים להורים את הכללים של בתי הספר, גם לילד עצמו, גם למורה, מנהל, מי שמגיע לשיחה.
<אברהם זוכמן: אני בכוונה מצטרף לזה כי אין לנו זמן להרחיב את כל העשייה בבתי הספר, אבל דווקא בנקודה הזאת אני חושב שניתן לעשות הרבה.
<אברהם זוכמן: במסגרת שיתופי הפעולה של משרד הספורט ומשרד החינוך, נפגשנו פעמים רבות, אני חייב לומר לכם.
<אברהם זוכמן: אני מסרתי את החומרים שיש לנו והצעתי את עצמי לסייע בכתיבה, כי האלוהים חנן אותי בכתיבה טובה, אבל לצערי זה לא צלח.
<אברהם זוכמן: כל ארגון, ויושבים כאן חנן שלאין ודרור רופין, מי שזוכר.
<אברהם זוכמן: כל גוף שיש לו תכנית למניעת אלימות בספורט ורוצה להיכנס לבתי הספר – הוא חייב להציג את התכנית ואנחנו משלבים אותו.
<אברהם זוכמן: אחרונים שנכנסו זה איגוד שופטי הכדורגל.
<אברהם זוכמן: עוזי יצחקי פנה אלינו, נפגשנו איתנו יחד עם המפקחים ו-15 שופטי כדורגל, נדמה לי, משובצים עכשיו להרצאות שונות בבתי הספר.
<אברהם זוכמן: כך שכל המלצה שהייתה – וניתן לראות את זה בדו"ח שהוגש בזמנו, של ועדת המשנה של הצעירים למניעת אלימות בספורט – כל המלצה שכתובה שם מיושמת במערכת החינוך.
<אברהם זוכמן: נכון שמערכת החינוך היא לא הליגות, ששם זה הטירוף, נקרא לו כך - - -
יפעת שאשא ביטון: הארד קור, כן.
<אברהם זוכמן: אבל בתוך המערכת אנחנו עושים רבות.
<אברהם זוכמן: כל בית ספר שמשחק בתחרויות בתי ספר, חייב להגיש תכנית למניעת אלימות ולעידוד נכון בקרב תלמידי בתי הספר וזה ניתן לבדיקה.
<אברהם זוכמן: הכל חשוף.