GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<שרית אולשביץ: לנו יש תכנית, 60 שעות, שזה מה שמחויבים אליו בכיתה י' ו-30 שעות בכיתה י"א, שכל מי שירצה לעשות את המחויבות האישית כסיירת לזכויות נוער, יהיה איך להדריך את זה, יהיה איך לעשות את זה וללוות את ה - - -
יפעת שאשא ביטון: תעודדו את זה?
יפעת שאשא ביטון: חשוב לעודד את זה.
<שרית אולשביץ: אנחנו עושים את זה כבר היום.
<הדר אליהו: אפשר לחבר את זה גם דרך יחידות הנוער.
יפעת שאשא ביטון: דרך יחידות הנוער.
יפעת שאשא ביטון: אז זה חשוב, אוקיי.
יפעת שאשא ביטון: אז צריך לציין שבנוגע לסיירות נוער של נוער למען נוער, הנוער העובד יחד עם מועצת התלמידים, יחד עם שלטון מקומי – יחידות הנוער.
יפעת שאשא ביטון: זה אומר שבמפגש הבא כשאנחנו יושבים פה כבר יש תכנית.
יפעת שאשא ביטון: זהו, זה מפגש סיכום כי אנחנו רגע לפני הקיץ.
<שרית אולשביץ: אני אגיד שהשנה אנחנו התנסינו בסיפור הזה יחד עם רשת אורט.
<שרית אולשביץ: זאת אומרת רשת אורט באה ואמרה לנו בואו תעבירו 10 מפגשים לקבוצות מנהיגות בתוך בתי הספר שלנו.
<שרית אולשביץ: עשינו את זה בכמה בתי ספר של רשת אורט, אז זה היה - - -
יפעת שאשא ביטון: אתם חייבים להתחבר עם הדרה כאן כדי לראות איך אנחנו משלבים את זה, ויחידות הנוער זה מצוין, כי זה יכול להיעשות דרך יחידות הנוער ברשויות.
יפעת שאשא ביטון: הנקודה השנייה זה הסיפור שדיברנו עליו.
יפעת שאשא ביטון: לא כל הצוות נמצא פה, אז אולי אנחנו נחדד את זה בפעם הבאה.
יפעת שאשא ביטון: יום העסקים הטובים קראנו לו?
יפעת שאשא ביטון: המעסיקים הטובים.
יפעת שאשא ביטון: יום המעסיקים הטובים, כשהרעיון הוא באמת - מעבר לזה שאנחנו ניתן בראש למי שלא מתנהג כמו שצריך - אז אנחנו גם נפרגן למי שכל מתנהג כמו שצריך, כדי ליצור איזו שהיא מוטיבציה.
יפעת שאשא ביטון: אמרנו שאנחנו נגבש תכנית גם לגבי זה ונקבע אולי אפילו תאריך, אז את זה אנחנו נשאיר לדיון הבא, כשכולם יהיו שותפים, כי הדרה הייתה מאד בתוך העניין.
<שירה קוה: מה הרציונל של יום כזה, לא הבנתי.
יפעת שאשא ביטון: להעניק תעודות וזה כמובן בשיתוף משרד הכלכלה, אילון גם היה חלק מהשיח, להעניק תעודות הוקרה של מעסיק טוב, הוגן, ששמר בעצם על זכויות בני הנוער.
יפעת שאשא ביטון: תעודה כזאת שהוא יוכל לתלות ותהווה עוד איזה שהוא סמל שיבטא את ההגינות וההוגנות שלו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו חושבים שזה יכול ליצור מוטיבציה בקרב מעסיקים, במיוחד אם גם ניתן לזה פרסום ונלווה את זה במשהו שהוא - - -
<שירה קוה: ואיך האיסוף של הנתונים, של המידע בעצם?
יפעת שאשא ביטון: אז זה צריך להיות חלק מהעבודה שלנו – שלכם לצורך העניין – כשאתם יוצאים ומפקחים והכל, מאתרים את בעלי העסקים שמתנהגים בצורה לא הוגנת.
יפעת שאשא ביטון: לצד זה אתם מוצאים מעסיקים שלצורך העניין מעסיקים הרבה בני נוער באופן מיוחד, שומרים על הזכויות שלהם, שומרים על תנאי עבודה נאותים.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שיש רשתות שכן מאד לטובת הנוער, מאד עם הנוער ולאט לאט גם הולכים ומשתכללים בתחום הזה.
יפעת שאשא ביטון: אמרנו שאולי אנחנו זמן אותם לדיונים הבאים.
יפעת שאשא ביטון: את יודעת, ליצור קצת מוטיבציה שאנשים גם ירצו להעסיק את בני הנוער וגם יתנהגו כמו שצריך.
<הדר אליהו: אני הבנתי מהדרה שבעצם רוצים דרך מועצות הנוער, שהם אלה שיבנו מעין קבוצות כאלה שיעשו איזה שהם סקרים, כל אחד והיישוב שלו ויתנו לזה איזה שהוא מקום של פאר והדר, אולי אפילו בלשכת ראש הרשות.
<שירה קוה: זה צריך להיות גם תהליך שנבחן גם משפטית, כי הוא צריך להיות שוויוני - - -
יפעת שאשא ביטון: נכון, דיברנו גם על זה.
<הדר אליהו: צריך מאד להיזהר בזה האמת.
יפעת שאשא ביטון: דיברנו גם על זה.
יפעת שאשא ביטון: בגלל זה אמרתי שאנחנו לא נפתח את זה כי הדרה פה אמרה שהם מגבשים ממש תכנית, אז אנחנו נפתח את זה כבר בדיון הבא כשהיא תהיה כאן ואנחנו נצלול פנימה, אבל זה הרעיון, באמת לאתר את המקומות שאפשר גם לפרגן להם.
<הדר אליהו: יש לי רעיון.
<הדר אליהו: אולי אפשר במקומות שעברו ביקורת, איך זה נקרא?
<הדר אליהו: הכוונה שזה בהפתעה ועברו את זה בהצלחה, אז כמו שאנחנו אומרים – העסק של אדם כשל, אז להגיד שהעסק הצליח.
יפעת שאשא ביטון: עבר בהצלחה.
<הדר אליהו: עבר בהצלחה.
<הדר אליהו: אני חושבת שזו גם אמירה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נחשוב איך אנחנו עושים את זה בדיון הבא, כשכבר הכל יהיה מוכן וזה יהיה הדבר האחרון שנשאר לנו לעשות, אז אנחנו ננסה לצלול פנימה ולראות איך אנחנו עושים את זה נכון.
יפעת שאשא ביטון: אפשר באמת דרך סקרים.
יפעת שאשא ביטון: לא חסרות דרכים, רק צריך לראות איך אנחנו בוחרים דרך שהיא גם ריאלית וגם נכונה משפטית.
<שרית אולשביץ: יש לי שאלה.
<שרית אולשביץ: היא טכנית, אבל כדי באמת לקדם את זה, אני חושבת רגע אחורה על הסיפור של ההסברה בבתי הספר.
<שרית אולשביץ: זאת אומרת גם אם משרד הכלכלה נכנס דרך משרד החינוך או דרך הרשויות המקומיות, השאלה היא לאן הוא נכנס.
<שרית אולשביץ: כי בתי ספר הרי הם תמיד בבעיה של לחץ של זמנים ושיעורים.
<שרית אולשביץ: אז זה עניין אחד אם זה נכנס לתכנית הלימודים באזרחות וזה עניין אחר אם זה בשיעורי חברה.
<שרית אולשביץ: זאת אומרת זה עניין טכני לחלוטין.
יפעת שאשא ביטון: אז זהו, הדרה לא כאן כדי לענות, אבל היא התחייבה שיהיו שיעורי הכנה.
<שרית אולשביץ: זה נמצא בחוזר מנכ"ל כבר שלוש שנים.
יפעת שאשא ביטון: לא משנה, אבל היום הם מחויבים וגם שר החינוך אמר שהוא מתחייב לזה.
<קריאה: שר החינוך מכיר את הנושא.
<שרית אולשביץ: כן, הוא מכיר אותו, השאלה אם זה יורד לשטח.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו הצענו - כדי שאנחנו לא נצטרך לחפש את בתי הספר שכן עשו או לא עשו - שיהיה יום כזה שאנחנו נגדיר יום של תעסוקת נוער ואז מקדישים לצורך העניין את ההפסקות או שעתיים ראשונות, או איזו שהיא רצועה בזמן שבעצם, אתם יודעים, גם כחלק מהפנינג ופליירים ודברים שחולקו שם ויסבירו בעצם לנוער את זכויותיו; וגם פלייר, שדיברנו עם משרד החינוך, מה שאני לא יכולתי בעצם לתרום את חלקי כאן, שהם יפיצו את הפלייר, את הכרזות שיהיו בכניסה לכל כיתה, בשכבות הבוגרות.
יפעת שאשא ביטון: וזהו, משרד החינוך לא כאן, אז אנחנו קצת - - -
<שרית אולשביץ: אני יכולה לספר שאנחנו בדיוק עשינו דבר כזה לפני שבועיים, זה היה ביום האישה.
<שרית אולשביץ: אנחנו עושים תמיד קמפיין שנקרא "עצמאית", אנחנו הופכים את זה ליום הנערה העובדת ואנחנו נכנסים לבתי ספר.
<שרית אולשביץ: השנה נכנסנו לבתי ספר דתיים, רק של בנות ועשינו שם בדיוק יום כזה בהפסקות והבנות גם הצטלמו ואמרו את המוטו שלהן לחיים – למה נערות צריכות לצאת לעבוד ומה זה עבודה שוויונית מבחינתם.
<שרית אולשביץ: זה היה מדהים.
<שרית אולשביץ: גם יש לנו המון תמונות של נערות שהעלינו לפייסבוק ולאתר שלנו, שהן ככה גאות בזה שהן יוצאות לעבוד.
<הדר אליהו: תוודאו שיש לכם אישור הורים לפרסום התמונות.
<שרית אולשביץ: כן, כן.
<שרית אולשביץ: הכל ביי דה בוק.
<שרית אולשביץ: אבל אני אומרת שזה באמת היה מאד מאד חשוב.
יפעת שאשא ביטון: אז זה הרעיון.
יפעת שאשא ביטון: זה הרעיון וצריך באמת לבקש תשובות ממשרד החינוך, לראות שהם באמת התקדמו בעניין הזה, גם בעניין הכרזה.
יפעת שאשא ביטון: ראיתי תוך כדי דיון אנשים מהנהנים, משתתפים פאסיביים בדיון.
יפעת שאשא ביטון: מישהו רוצה להתייחס, להגיב?
יפעת שאשא ביטון: לא? אתם בסדר כולכם?
יפעת שאשא ביטון: טוב, אז תודה רבה לכולם ואנחנו ניפגש כאן אחרי הפגרה.
יפעת שאשא ביטון: אני ממש מבקשת מכם – תגיעו כשזה בפינאלה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו בנושא של אלימות על מגרשי הספורט, אבל אנחנו בכל זאת פותחים את הדיון הזה באופן קצת חגיגי.
יפעת שאשא ביטון: אז ברשותכם אני אפתח את הדיון באופן רשמי בנושא אלימות במשחקי ילדים ובני נוער בליגות הספורט השונות ואני כן אומר כמה מילים מרגשות.
יפעת שאשא ביטון: ראשית יש לנו אורחים מכפר ורדים, מהצפון, מקום שאני גם הייתי שותפה בו קצת במערכת החינוך וממש מחמם את הלב שהם כאן איתנו.
יפעת שאשא ביטון: תמיד כייף לראות ילדים, אבל מהבית מה שנקרא זה בכלל מרגש.
יפעת שאשא ביטון: והיום יש כנסת צעירה ויש לי מחליף שיסייע לי כאן – אליחי ממועצת התלמידים הארצית.
יפעת שאשא ביטון: אני שמחה מאד שהוא כאן לצדי.
יפעת שאשא ביטון: אני בכלל שמחה כשהם לידי תמיד.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו בחרנו להקדיש את הדיון לנושא של אלימות במגרשי הספורט, בעיקר בליגות של בני נוער וילדים ואני שמה דגש על ילדים, כי מסתבר שאצלנו כל הספורט התחרותי מתחיל מאד מוקדם וזו אחת השאלות שאנחנו נעלה כאן לסדר היום – האם נכון באמת להתחיל את הספורט התחרותי בגילאים שבהם הוא מתחיל.
יפעת שאשא ביטון: בכלל, יש המון שאלות לגבי סמכויות האכיפה במגרשים, מאיפה בכלל מתחילה האלימות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מגלים שהאלימות באה לאו דווקא מתוך המגרש, מקרב השחקנים הצעירים.
יפעת שאשא ביטון: הרבה פעמים אנחנו נדרשים להתמודד עם האלימות דווקא ביציע מצד המבוגרים, מצד ההורים שאמורים להיות גורם מחנך, גורם שהמהווה איזו שהיא דוגמא אישית ודווקא שם אנחנו רואים את ההתפרצויות.
יפעת שאשא ביטון: אז מה סמכויות האכיפה כלפי ההורים האלה?
יפעת שאשא ביטון: מי בכלל אמור להתמודד עם אלימות ביציעים.
יפעת שאשא ביטון: האם המאמן, האם השופט, האם נציגות אחראית אחרת.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת הרבה מאד שאלות לגבי הסדרת הסיפור של ליגות ספורט בקרב בני נוער וילדים.
יפעת שאשא ביטון: אני מקווה שאנחנו נוכל במהלך הדיון גם למצוא תשובות, גם לחשוב ביחד וגם לראות איך אנחנו פועלים כדי למגר את התופעה.
יפעת שאשא ביטון: כם אני רוצה לפתוח מקטע שנשלח אלי ברשת החברתית בעקבות הדיון.
יפעת שאשא ביטון: אנשים שפשוט נחשפו לכך שמתקיים דיון בוועדה לזכויות ושיתפו אותי.
יפעת שאשא ביטון: אז מיומנו של שחקן: "מחר הדרבי הגדול, איזו התרגשות", סיפור אמיתי אגב.
יפעת שאשא ביטון: "כל השבוע התכוננו למשחק.
יפעת שאשא ביטון: שבוע קשה, מאד לחוץ, המון בעיטות לשער, אימונים חזקים עם המון כוח, חושבים רק על הדרבי בשבת.
יפעת שאשא ביטון: לעשות הכל בשביל לנצח, בשביל שהמועדון יהיה גאה בנו".
יפעת שאשא ביטון: "לילה, לא מצליח להירדם מרוב לחץ.
יפעת שאשא ביטון: חושב כל הזמן על מחר.
יפעת שאשא ביטון: מה יהיה?
יפעת שאשא ביטון: איך אשחק?
יפעת שאשא ביטון: שלא אאכזב את כולם – את המאמן, את החברים והכי חשוב את אבא.
יפעת שאשא ביטון: יום המשחק.
יפעת שאשא ביטון: הגענו למגרש, לא רחוק מהמגרש שלנו, אבל זה אצלם בבית.
יפעת שאשא ביטון: אני לא סובל אותם.
יפעת שאשא ביטון: אולי אפילו שונא.
יפעת שאשא ביטון: מלא קהל ומשפחות.
יפעת שאשא ביטון: כבר בחימום אני רואה שכולם בלחץ.
יפעת שאשא ביטון: יש צעקות ואני לא מרוכז".
יפעת שאשא ביטון: "מתחיל המשחק.
יפעת שאשא ביטון: אני מקבל מכה בכוונה משחקן שלהם.
יפעת שאשא ביטון: זה מאד מעצבן אותי ואני מחזיר.
יפעת שאשא ביטון: אני מקבל כדור הל הקו ומתחיל לרוץ.
יפעת שאשא ביטון: שחקן יריב רץ אחרי.
יפעת שאשא ביטון: מישהו מהקהל צועק לו – לשבור לי את הרגל.
יפעת שאשא ביטון: הכל עובר לי בראש והכל אני שומע.
יפעת שאשא ביטון: גם את אבא שלי.
יפעת שאשא ביטון: אבא שלי מתעצבן ופתאום יש מהומה גדולה ביציע.
יפעת שאשא ביטון: ההורים הולכים מכות ביניהם וכולם מסתכלים, חלקנו בוכים.
יפעת שאשא ביטון: מגיעה משטרה כדי להפריד, המשחק מופסק וכולנו הולכים הביתה.
יפעת שאשא ביטון: אני חזרתי עם חבר, כי אבא שלי נלקח למשטרה.
יפעת שאשא ביטון: אבא אחר מאושפז בבית חולים.
יפעת שאשא ביטון: נמאס לי מהכדורגל, אני לא רוצה יותר".
יפעת שאשא ביטון: מי שכתב את הקטע הזה ושלח אלי הוא ילד בן 11 מקבוצת טרום א' מאזור המרכז, ואני חושבת שבקטע הקצר הזה הוא בעצם מגלם את כל החוויה שלו מאותו משחק, כולל ההתמודדות עם התחושות הקשות, גם מהצעקות, גם מהאלימות, גם מהמשטרה וגם מהחוויה בכלל.
יפעת שאשא ביטון: אז ברשות
יפעת שאשא ביטון: כם אני פותחת את הדיון ואני אשמח לשמוע את ההתייחסות לסוגיה הזו מנציגת משרד התרבות והספורט, השופטת בדימונה עדנה בקנשטיין.
<עדנה בקנשטיין: אני פה, אבל אני לא נציגת משרד התרבות והספורט.
<עדנה בקנשטיין: ישנו פה נציג.
<עדנה בקנשטיין: אני יושבת ראש המועצה למניעת אלימות בספורט ואני קוראת לה המועצה למניעת אלימות וגזענות בספורט, אבל זה חלק ממשרד התרבות.
יפעת שאשא ביטון: כן, זה חלק ממרכז התרבות והספורט.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נאפשר גם לנציגים האחרים, אל תדאגו, אף אחד לא תופס את מקומו של אף אחד.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, כבוד השופטת, נשמח לשמוע את ההתייחסות שלך.
<עדנה בקנשטיין: אחד הדברים שאני מוכרחה לומר, קודם כל אני מברכת שיש את המפגש הזה ואני סבורה שיש לו חשיבות רבה ואני בטוחה שיהיו לו וגם מקווה שיהיו לו הדים שיועילו להמעטת האלימות והגזענות בספורט.
<עדנה בקנשטיין: העניין הוא שאנחנו חיים בתקופה שהאלימות סובבת אותנו מכל כיוון וזה מקרין גם על הספורט ואחד הדברים - אנחנו התכנסנו בגלל הנושא של הילדים בספורט – אז בואו נגיד שזה גם מתחיל במבוגרים.
<עדנה בקנשטיין: אחד הדברים שאנחנו לא יכולים להתעלם מהם, זה שאנחנו חיים בסביבה בהחלט אלימה היום.
<עדנה בקנשטיין: סביבה בהחלט גזענית היום, וזה שני הדברים שצריך ללחום בהם ולגדל את הנוער שלנו ולגרום לכך שהנוער יהיה מאופק יותר ושהספורט יהיה שדה שייתן סובלימציה לאותה אלימות ולא יצירה לאותה אלימות וגזענות.
<עדנה בקנשטיין: וכשאני אומרת סובלימציה, למעשה הספורט בפני עצמו צריך ליתן מסרים לציבור, כי אנחנו יודעים שיותר ויותר אנשים היום-.
<עדנה בקנשטיין: איש הספורט הגיע.
<עדנה בקנשטיין: בכל מקרה, אנחנו יודעים שיותר ויותר אנשים היום – הספורט לדידם הוא דבר שביום יום.
<עדנה בקנשטיין: שלום לך מר ספורט.
<עדנה בקנשטיין: בכל מקרה, מצד אחד יש עידוד גדול לעסוק בספורט מטעמים של הפחתת אלימות וגם מטעמים של בריאות וממש עוסקים בזה ויש לזה הדים שאנחנו כבר מגיל צעיר מאד ילדים נחשפים לעשייה בספורט.
<עדנה בקנשטיין: היום הילדים והתקשורת הם לא כמו שאנחנו שהיינו קטנים – אני מתכוונת לעצמי.
<עדנה בקנשטיין: היום הילדים רואים בתקשורת גם את המשחקים של המבוגרים עם הסיפורים של האלימות שישנה שם.
<עדנה בקנשטיין: כל משחק מתחיל איך שהוא, אז אתמול היה משחק בין מכבי תל אביב לבאר שבע, עשרה עצורים.
יפעת שאשא ביטון: מודל רע לחיקוי.
<עדנה בקנשטיין: כן.
<עדנה בקנשטיין: זה אחד.
<עדנה בקנשטיין: שניים, המשחקים של הילדים.
<עדנה בקנשטיין: תראו, כשאנחנו מדברים על ספורט בכללות, אנחנו צריכים קצת לעשות את הסיווג.
<עדנה בקנשטיין: כשמדברים על ספורט ששם אנחנו רואים הכי הרבה אלימות – זה בכדורגל וראינו את זה גם בכדורסל, אמנם פחות - - -
יפעת שאשא ביטון: במינונים אחרים.
<עדנה בקנשטיין: במינונים הרבה פחות.
<עדנה בקנשטיין: אני רואה שהמועצה עוסקת הרבה מאד בנושא של הכדורגל והכדורסל, אבל הכדורגל זה האובייקט.
<עדנה בקנשטיין: קודם כל זה משחק המוני יותר, ציבור האוהדים הוא גדול יותר והילדים כבר מגיל אפס, בבתי הספר, מתחילים.
<עדנה בקנשטיין: אם אתה רוצה להיות אחד מהחברה אתה משחק כדורגל.
<עדנה בקנשטיין: ואחרי כן מתחילה התחרות ויש מתחים בין הילדים עצמם שיוצאים לכדי אלימות בינם לבין עצמם – מי יותר חזק, מי יותר טוב.
<עדנה בקנשטיין: תיכף אני אדבר על המשחקים עצמם.
<עדנה בקנשטיין: אחד הדברים שאנחנו גם רואים, כשאנחנו מגיעים למשחקים, שמי שבהחלט תורם לאלימות במגרשים של הילדים, זה ההורים שלהם.
<עדנה בקנשטיין: אני מוכרחה להגיד שאחד הדברים שנחרטו בזיכרוני במהלך התקופה שאני בתפקידי זה, זה סיפור שהיה פה בירושלים, בבית וגן.
<עדנה בקנשטיין: משחק גדנ"ע מרכז נגד בית"ר ירושלים, נערים, נערות, ואבא, אני לא אגיד של איזה צד, מוציא סכין, כי לא מצא חן בעיניו שהקבוצה של הילד שלו היא לא זאת שמובילה.
<עדנה בקנשטיין: לא חשוב, האיש נעצר, בסוף הגישו נגדו כתב אישום על החזקת סכין, אבל זה היה חלק אלים.
<עדנה בקנשטיין: יש עוד דבר, שההורים מרוב זה שהם מזדהים עם הילדים שלהם ורוצים שהם יהיו הכי טובים, היום הרי כל אחד צריך להיות אלוף, אם הוא לא אלוף אז ההורה לא כל כך מרוצה ממנו.
<עדנה בקנשטיין: פעם אהבנו את הילדים רק בגלל שהם ילדים נחמדים, היום אתה צריך להיות הטוב מכולם.
<עדנה בקנשטיין: ואז יש המון המון מקרים של הורים שממש מסיתים, בוא נאמר ככה – קולטים את מה שקורה במגרש מצד אחד, אבל הם באים כבר מוכנים עם תחושה של הסתה מכל מיני סוגים, ואני מדברת גם על גזענות בעניין הזה, לא רק על אלימות.
<עדנה בקנשטיין: וההורים האלה, הנזק הוא נזק אנכי – זה הולך כלפי מטה – לדור הצעיר.
<עדנה בקנשטיין: זה לא רק נזק אופקי.
יפעת שאשא ביטון: כן, נכון.
<עדנה בקנשטיין: ולכן אני חושבת שאם אנחנו הולכים היום עם המבט קדימה, אני לא רוצה לקחת זמן מכולם, כי אפשר לדבר על זה 500 שעות – כל אחד מאיתנו בוודאי.
<עדנה בקנשטיין: אבל אני רוצה לומר שאחד הדברים שאנחנו צריכים באמת באמת לשים את הדגש עליו זה קודם כל הפן החינוכי בבתי הספר.
<עדנה בקנשטיין: תחרות זה תחרות, מנצח זה מנצח, אוהד זה לא אחד שצועק הלוואי שאבא שלך ימות, זה אחד שצועק הלוואי ונצליח וננצח.
<עדנה בקנשטיין: אוהד במובן של אוהב את הקבוצה שלו.
<עדנה בקנשטיין: הדוגמא של האוהדים היום במגרש ובטלוויזיה היא נוראית, נוראית.
<עדנה בקנשטיין: לכן אני אומרת, אנחנו צריכים לקחת בחשבון שדווקא בקבוצות של הילדים ובליגות הנמוכות, אני לא מדברת על הליגות הגבוהות עכשיו ששם הפוקוס נמצא כבר.
<עדנה בקנשטיין: דווקא פה אנחנו צריכים לשים עין ולחנך יחד עם הילדים גם את ההורים.
<עדנה בקנשטיין: גם את ההורים ואולי קודם את ההורים.
<עדנה בקנשטיין: זה בערך המסר שאני רוצה להעביר.
יפעת שאשא ביטון: נכון, אני מסכימה לגמרי וגם ציינתי בדברי הפתיחה שבאמת למרבה הפלא או הצער, אנחנו פוגשים את האלימות במגרשים דווקא ביציעים בקרב ההורים, אבל אני רוצה לשאול דווקא במקום שלך, מתוך משרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: בסופו של דבר הספורט, ואנחנו באמת מעודדים לספורט ולתחרות לא רק בכדורגל ולא רק במגרשי הספורט, אלא יש את זה גם בשיעורי החינוך הגופני בבתי הספר, בהפסקות.
יפעת שאשא ביטון: תלמידים מתחרים בינם לבין עצמם ואני חושבת שהאלמנט החינוכי פה הוא מאד משמעותי וצריך להתחיל אותו גם בבית הספר.
יפעת שאשא ביטון: מדו"ח המבקר, כפי שאני קראתי אותו, שהעביר ביקורת מאד קשה וחמורה על כל מה שקורה מבחינת האלימות במגרשי הספורט בליגות של בני נוער, נתן המלצות מאד ממוקדות, לא משהו שהוא ככה ארכאי או מופשט.
יפעת שאשא ביטון: דברים מאד מאד קונקרטיים, גם להתאחדות וגם למשרד החינוך וגם לשיתופי הפעולה ביניהם ולצערי הרב שום דבר מזה לא קרה.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת לא באמת נבנתה כאן איזו שהיא תכנית משולבת כדי לראות איך אנחנו מתמודדים עם תופעת האלימות.
יפעת שאשא ביטון: רציתי לדעת איפה אתם, או לפחות בעקבות הדיון הזה, מרימים את הכפפה ויוצרים תכנית כזאת בתוך בתי הספר.
<עדנה בקנשטיין: אני רק רוצה להוסיף ולומר.
<עדנה בקנשטיין: בתקופה שהייתי על כס המשפט ופנו אלי - אני הייתי הנשיאה של בתי המשפט במחוז תל אביב - פנו אלי מהרצלייה, יש להם באחד מבתי הספר מגמת ספורט והם פנו אלי ברעיון שיישמתי אותו ואני חושבת שאפשר ללמוד ממנו.
<עדנה בקנשטיין: הרעיון היה להביא את כיתת הספורט הזה לשמיעה של משפטים בבית המשפט ולאחר מכן, וזה היה הרעיון הבסיסי – שמיעת משפטים, לראות איך דברים עובדים, איך מיישמים חוקים, איך אי אפשר לחרוג, כי אם אתה חורג זה אחת, שתיים, שלוש.
<עדנה בקנשטיין: לאחר מכן אני הייתי יושבת עם הילדים האלה באולם ומה שהיינו עושים זה – משווים.
<עדנה בקנשטיין: בספורט יש חוקים.
<עדנה בקנשטיין: משווים את העניין של החוקים בבית המשפט עם החוקים בספורט.
<עדנה בקנשטיין: קודם כל אני הצגתי לילדים את הדברים וכו' ואחרי כן היו שאלות, והיו מגיעים לשאלות שהיו מגיעות לדברים באמת באמת מהבסיס.
<עדנה בקנשטיין: אפילו בנושא של יחסי מין – מסכים, לא מסכים.
<עדנה בקנשטיין: עלו שאלות של ילדים בכיתה ח' ובכיתה ו'.
<עדנה בקנשטיין: אז אני אומרת, צריך ליישם איך שהוא.
<עדנה בקנשטיין: להביא גם את הילדים למסגרת של חוק.
<עדנה בקנשטיין: ספורט זה לא סתם הפנינג.
<עדנה בקנשטיין: יש לו את החוקים שלו, יש לו את הערכים שלו, ובלי זה הוא לא יהיה טוב לא לך כפרט ולא לכלל הקבוצה שלך.
<עדנה בקנשטיין: ואת ההורים - אולי כדאי גם אותם להביא לבית המשפט, שיראו.
יפעת שאשא ביטון: ההורים – חד משמעית – נמצאים כחלק אינטגראלי בתוך הדו"ח, כשנאמר מפורשות שיש לקיים סדנאות גם להורים ולראות איך בעצם גם שם משרישים תרבות אחרת, אבל אנחנו תיכף נשמע את השותפים פה סביב השולחן.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשמע איש מקצוע, חבר כנסת ונעשה פינג פונג כמו שמקובל בכנסת.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, חבר הכנסת יגאל גואטה.
יגאל גואטה: שלא יתבלבלו, אמרת איש מקצוע, חבר הכנסת.
יפעת שאשא ביטון: אז את השופטת בדימוס, אשת מקצוע.
מירב בן ארי: אתה תהיה גם איש מקצוע.
יגאל גואטה: איש מקצוע חבר כנסת יש פה ראש אחד וזו היא.
יגאל גואטה: ראשית, אני מברך את יושבת הראש על הדיון הזה.
יגאל גואטה: אני חושב שהנושא הוא מאד מאד חשוב.
יגאל גואטה: אני מסכים עם הגברת, כבוד השופטת, שאמרה שצריך להגדיר את זה אלימות וגזענות, כי יש פה בעיה אמיתית בכל מה שקשור לנושא ספורט.
יגאל גואטה: במיוחד במגרשי הכדורגל הנושא של הגזענות הוא חמור ביותר וצריך להציף אותו ולראות איך פותרים אותו.
יגאל גואטה: מה שאני חושב, שבמקרה שלנו, הטיפול בנוער בספורט הוא בדיוק הפוך מכל מה שאנחנו רגילים כל השנים, מהמושג חנוך לנער על פי דרכו, גם כי ישכיל לא יסור ממנה, כי בדרך כלל אנחנו אומרים שכשאנחנו רוצים לחנך למשהו, מתחילים לחנך את הילד מאז שהוא קטן.
יגאל גואטה: אז אין ספק שצריך באמת לעשות הסברה במוסדות החינוך, אבל הבעיה האמיתית שלנו היא בדיוק הפוכה, שפה צריך לחנך את המבוגרים, כי המבוגרים האלה הם מודל לחיקוי לילדים האלה וזה בדיוק מתחיל הפוך ואני חושב שהסברה צריכה להיות יותר אצל המבוגרים מאשר אצל הילדים, כי אם המבוגרים האלה לא יהיו מודל לגזענות ולא מודל לאלימות, אז לא תהיה לנו את הבעיה עם הילדים האלה.
יגאל גואטה: אז לכן פה באמת יש לנו את המאסטרו של דפוסי ההתנהגות במגרשי הספורט.
יגאל גואטה: אני בהחלט חושב שגם האכיפה וגם כולם צריכים לעשות את זה בכל חומרת הדין, בכל מה שקשור למבוגרים בספורט, כי זה פשוט ביזיון.
יגאל גואטה: האנשים האלה, הספורטאים האלה הם נהפכים להיות מודל חיקוי לילדים.
יגאל גואטה: יש לי ילד שמשחק בקבוצת כדורגל ואני שומע את הלך הדברים ואנחנו שומעים את זה והם פשוט מחקים אותם, ולפעמים אפילו לא מרצון זה הופך להיות איזה משהו שהוא IN – שברתי לו את הרגל, לא נתתי לו לזוז, ואני לא רוצה לחזור על הביטויים האלה.
יגאל גואטה: רבותי, ספורט הוא חלק מתרבות ואנחנו פה רואים שזה אי תרבות.
יגאל גואטה: אז אנחנו רוצים לעשות באמת הכל שהספורט ייהפך לתרבות שכולם ייהנו ממנה, ובטח בטח הילדים שלנו, שרואים את המבוגרים האלה והופכים אותם מודל לחיקוי, שיהיה להם מודל לחיקוי טוב מכל הבחינות.
יגאל גואטה: אני רוצה לציין שנושא האלימות של שחקנים הוא מאד מאד רחב.
יגאל גואטה: ובכלל, אם כבר מדברים על המודל הזה, צריך לדאוג שדפוסי ההתנהגות של הספורטאים המבוגרים יהיו ממש ממש באמת מודל לחיקוי, אם זה אפילו באלימות מילולית, וודאי לא באלימות פיזית, וגם אם אפשר לדחוף – גברתי יושבת הראש – בתוך זה את כל דפוסי ההתנהגות של הספורטאים המהוללים האלה, שהם נהפכים להיות מודל לחיקוי בכל התנהגות החיים שלהם.
יפעת שאשא ביטון: ניצן בן נתן, אתה נציג משרד הספורט?
<ניצן בן נתן: אני נציג משרד הספורט.
יפעת שאשא ביטון: מרכז המועצה הלאומית לספורט.
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח – בין יתר הדברים שאתה התכוונת לומר – שתתייחס לסוגיה שעלתה בדו"ח המבקר עם המלצות מאד קונקרטיות.
יפעת שאשא ביטון: מה נעשה, אנחנו יודעים – לא ממש נעשה, אבל אני אשמח לדעת למה לא ומה האתגרים, כדי שנראה איך אנחנו יכולים לקדם את זה.
<ניצן בן נתן: אוקיי.
<ניצן בן נתן: אני כמובן אתחיל בדברי ברכה וממקום אחר, כי תמיד כשאנחנו נמצאים פה בדיונים על אלימות בספורט אנחנו מדברים על הליגות של הבוגרים.
<ניצן בן נתן: אני שמח שסוף סוף יש דיון מפוקס בנושא הזה, כי זה דיון מאד מאד חשוב לטעמי.
<ניצן בן נתן: אחרי שאמרתי את זה, אני ישר אצלול לשאלה שלך, כי ממילא התכוונתי לדבר דרכה.
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח אגב אם תפתיע אותי.
<ניצן בן נתן: אני אפתיע אותך.
<ניצן בן נתן: משרד הספורט, ביחד עם המועצה למניעת אלימות בספורט, תומך למעשה כבר בפרויקטים שמכוונים לפעילות באגודות ובאיגודים, שחלק גדול ממטרתם היא גם בטיפול בנושא של הנוער וחלק מסוים בהם הוא גם בטיפול של ההורים.
<ניצן בן נתן: יושב לא רחוק מפה מרכוס, הוא יכול להעיד על כך.
<ניצן בן נתן: אמיר, מערכים בספורט, חנן שלאין מאחורה – חברים בסביבה הוגנת.
יפעת שאשא ביטון: אז אני אשמח אם תפרטו מה באמת נעשה, כדי שנוכל להתרשם.
<ניצן בן נתן: שוב, יש שני מסלולי תמיכה כספית לצורך העניין הזה, שמפעיל המשרד באמצעות המועצה להסדר ההימורים בספורט.
<ניצן בן נתן: יש קריטריונים ברורים.
<ניצן בן נתן: ניתן להגיש בקשות.
<ניצן בן נתן: אגודות עושות את זה.
<ניצן בן נתן: איגודים עושים את זה.
<ניצן בן נתן: אגב, חבל לי שאני לא רואה פה נציגי איגודים.
<ניצן בן נתן: קצת מוזר לי בתוך כל הדיון הזה, שאיגודי הספורט, שלמעשה האגודות מסונפות אליהם - אנחנו בסך הכל רגולטור מלמעלה.
<ניצן בן נתן: האיגודים צריכים להיות אינטרסנטיים מאד גדולים שתחתיהם יקרה הדבר הזה.
<תמי ברנע: הזמנו.
<ניצן בן נתן: ולכן מאד חשוב לי לומר שאנחנו לחלוטין לא חושבים שהסוגיה הזאת לא חשובה, או שלחלוטין אנחנו לא חושבים שהיא לא מטופלת.
<ניצן בן נתן: אני לא אומר שהיא מטופלת בצורה הטובה ביותר.
<ניצן בן נתן: הסוגיה קיימת.
<ניצן בן נתן: אני גם יכול לספר אנקדוטה קטנה.
<ניצן בן נתן: אני שיחקתי כדורסל לפני 16-17 שנים, היו משחקים שהיו נגמרים ככה גם כן, וסיפרתי לשופטת בדרך – כי נסענו ביחד – שהאימון למחרת היה נגמר בזה שהיינו רצים עד שהיינו מקיאים את נשמתנו, אם היינו הולכים מכות במשחק שלפני.
<ניצן בן נתן: אז אני לא מציע לחנך בדרך הזאת, אבל אני בא ואומר שהתופעה ידועה ומוכרת.
<ניצן בן נתן: הנה, ההתאחדות הגיעו, אז הם יוכלו להתייחס למה שאמרתי אולי לגביהם.
יגאל גואטה: תגיד להם מה אמרת לגביהם.
<ניצן בן נתן: בסדר, אני אשמח לחזור על הדברים אם צריך.
<ניצן בן נתן: זאת אומרת נעשות פעולות, נעשו פעולות.
<ניצן בן נתן: יכול להיות שהטענה שאנחנו לא אלה שיוזמים את התכנית האסטרטגית ומורידים אותה כלפי מטה – מלמטה למעלה – יש בה מן האמת, אבל המדיניות הייתה לתמוך במי שרוצה לעשות את זה.
<ניצן בן נתן: רק לאחרונה תיקנו את אמות המידה, כך שהן נותנות יותר מיקוד לפעולות שנעשות דווקא לכיוון ההורים.
<ניצן בן נתן: זה קול קורא שעומד להתפרסם תוך עניין של ימים, דרך כספים של המועצה להסדרי ההימורים בספורט.
<ניצן בן נתן: זאת אומרת אנחנו לחלוטין קשובים לדו"ח הזה.
<ניצן בן נתן: מן הסתם דיברנו עם מחבר הדו"ח הזה לאורכו ולרוחבו, הוא גם ישב איתנו על חלק מהדברים.
<ניצן בן נתן: זה לא בא בחלל ריק, הדו"ח הזה.
מירב בן ארי: מה התכנית אבל?
מירב בן ארי: יש כסף אמרת וקריטריונים וקול קורא, אבל מה תכלס התכנית?
<ניצן בן נתן: זאת אומרת אנחנו לא נתנו איזה תכנית דגל ואמרנו תגישו בקשה לפי תכנית הדגל הזאת.
<ניצן בן נתן: יכולה להגיש אגודה מסוימת בקשה, כפי שהיא עושה עם ערכים בספורט, או יכולה להגיש הפועל קטמון ירושלים על פעולה שהיא עושה באמצעותה במחלקות נוער וילדים.
<ניצן בן נתן: אנחנו נותנים יותר מיקוד לדברים שנעשים במחלקות נוער וילדים.
<ניצן בן נתן: אנחנו נותנים יותר תשומות כספיות לתוך הכיוון הזה.
<ניצן בן נתן: לשם אנחנו מפנים את כל המשאבים שלנו בנושא מניעת אלימות בספורט, כמובן לצד דברים אכיפתיים כמו אמצעים טכנולוגים – זה כרגע, אבל בתחום הספציפי של פרויקטים למניעת אלימות וגזענות בספורט – את רוב המשאבים אנחנו מפנים לנושא הזה של ילדים ונוער.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, ממה שבעצם אתה אומר, זה וולונטרי לחלוטין.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת יכולה להחליט אגודה מסוימת או קבוצה מסוימת שהיא מעוניינת בתכנית כזו, היא מגישה את הקול הקורא וזוכה לתקצוב.
יפעת שאשא ביטון: השאלה איך אנחנו יוצרים פה משהו שהוא מערכתי.
יפעת שאשא ביטון: כי בסופו ש לדבר זה לא שייך לקבוצה כזו או אחרת, אלא זה משהו הרבה יותר רחב.
יפעת שאשא ביטון: אני בכלל טענתי גם מקודם, זה לא רק על מגרשי הספורט.
יפעת שאשא ביטון: אתה צולל פנימה גם לתוך בתי הספר.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת יש לנו פה הזדמנות מצוינת לעשות משהו שהוא רחב היקף גם בקרב הילדים וגם בקרב ההורים כמובן, ולא להשאיר את זה בידי מי שרוצה.
יפעת שאשא ביטון: השאלה איפה ההתערבות שלכם יכולה להיות כאן.
מירב בן ארי: אני גם רוצה לחדד את מה שיושבת הראש אומרת, כי הוועדה במפורש המליצה לכם – למשרד החינוך ולמשרד התרבות – לשתף פעולה ולגבש תוכן מתאים.