GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<תהל שטובר: אני מכירה בתי ספר שיש בהם או ביולוגיה או היסטוריה, כשאצלי בבית הספר יש 10 מגמות לבחירה.
<תהל שטובר: אני חושבת שכמו שעכשיו, עם הקמפיין לעידוד חמש יחידות מתמטיקה, כשפותחים כיתות של חמש יחידות מתמטיקה, בכל מקום, עם כמות מאד מאד מצומצמת של תלמידים ואם אין אז פותחים את התגבור מרחוק.
<תהל שטובר: אני כן חושבת שאפשר לצאת באיזו שהיא קריאה כן להרחיב את מספר המגמות בקרב יישובי הפריפריה.
<תהל שטובר: אני חושבת שזה אחד הדברים שלחלוטין יובילו את הקדמה.
<יהונתן חדד: זו גם בעיה באמת תקציבית.
<יהונתן חדד: אני יכול להביא דוגמא חיה.
<יהונתן חדד: בבית הספר שלי יש אופציה להיסטוריה או ביולוגיה, כשכיתה שלמה - - -
יפעת שאשא ביטון: באמת?
<יהונתן חדד: או היסטוריה או ביולוגיה ולא נותנים יותר מזה.
<קריאה: גם וגם?
<יהונתן חדד: אין דבר כזה טכנולוגי.
<יהונתן חדד: אנחנו בית ספר עיוני, ישיבה תיכונית, יש לנו 5 יחידות אנגלית.
<יהונתן חדד: באו בתחילת השנה והביאו לנו בכיתה י' - - -
יפעת שאשא ביטון: אין לכם אלקטרוניקה, פיזיקה?
<יהונתן חדד: שום דבר.
<יהונתן חדד: במוסדות בני עקיבא – שום דבר.
<יהונתן חדד: העניין הוא שכשאנחנו באנו וביקשנו בתחילת שנה בכיתה י' עוד, כשבאו ודיברו איתנו על מגמות, הביאו לנו רשימה ארוכה של מגמות.
<יהונתן חדד: 90% כמעט מהכיתה רצו למשל תקשורת בתחילת שנה הבאה ואמרו – אין לנו כסף לתקשורת, עם כל הכבוד לזה שאתם רוצים.
<יהונתן חדד: כשבאו חברה ורצו פיזיקה – אין לנו כסף להביא מורה לפיזיקה.
יפעת שאשא ביטון: אתם ישיבה קטנה, ותיכף אני אגיד על זה.
<יהונתן חדד: זה מוסדות בני עקיבא, אנחנו לא כזה קטנים.
<יהונתן חדד: בכל מקרה, גם העניין של מספר תלמידים, אבל שוב, הרבה תלמידים בוחרים ללמוד מחוץ לבית הספר בגלל שאין מגמות וזה גלגל שהוא אף פעם לא נגמר.
יפעת שאשא ביטון: אני אתן פיתרון יצירתי.
<יהונתן חדד: נשמח לשמוע אותו.
<אליאב בטיטו: כרמן, נציגת משרד החינוך רצתה להגיב.
<כרמן צוקרמן: רק הערה קטנה.
<כרמן צוקרמן: מאחר ששני נושאים עלו פה לדיון, אני מבקשת להבהיר.
<כרמן צוקרמן: יש הבדל בין מספר האופציות בתוך בית הספר, קרי: מתוך כמה מגמות הילד יכול לבחור; לבין מקסימום מספר ההגברות שילד יכול להגביר, שזה שלוש, על פי ההנחיות של הרפורמה.
<אליאב בטיטו: לא, זה שני נושאים נפרדים.
<אליאב בטיטו: לגבי מספר הבחינות שאפשר לגשת עליהן, זה כבר בטיפול.
יפעת שאשא ביטון: על זה הם דווקא ברכו, על זה שהוא הגביל.
<כרמן צוקרמן: נכון, שמעתי ואני שמחה לשמוע.
<אליאב בטיטו: אין לנו בעיה עם זה.
<אליאב בטיטו: בבקשה, התלמידה, מה שמך?
<נועה רוזן: נועה רוזן מתיכון חדש.
<נועה רוזן: רציתי להוסיף למה שעכשיו נאמר.
<נועה רוזן: בבית הספר שלי יש תלמידים רבים שמגיעים ממקומות מאד מאד רחוקים, כי בבתי הספר שמחוברים לאזור המגורים שלהם, אי אפשר אפילו לעשות יחידה אחת של מקצוע מדעי, אי אפשר לעשות כלום.
<נועה רוזן: ויש תלמידים שנוסעים ברכבת שלוש שעות כל יום כדי להגיע למרכז, כדי להשתתף במגמות האלה.
<יהונתן חדד: אצלנו יש תלמיד אחד שעושה חמש יחידות מתמטיקה.
יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך, יש בית ספר שאין בו בכלל מקצועות מדעים?
יפעת שאשא ביטון: נשמע לי קצת לא בבית ספרנו.
יפעת שאשא ביטון: חמור וקשה.
<טובה בן ארי: לא יודעת.
<טובה בן ארי: אנחנו נבדוק את זה.
יפעת שאשא ביטון: תבדקו, בסדר?
<תהל שטובר: אם אפשר ליצור מערך שיעורים אינטרנטיים.
<תהל שטובר: בתור תלמידת פיזיקה אני יודעת שזה לגמרי ריאלי ללמוד מהאינטרנט.
<תהל שטובר: גם אני לומדת מסרטונים.
<תהל שטובר: אם אפשר ליצור איזה שהוא מערך שמחבר אולי כיתה וירטואלית בין בתי ספר שאין בהם תקצוב למורה וכיתה, אני חושבת שזה יפתור את הבעיה בצורה חלקית לפחות.
יפעת שאשא ביטון: אבל צריך להיות תגבור, כי אני מאד בעד הקשר האישי עם מורה והתגבור צריך להיות תוספת, במקומות שבהם זה באמת נדרש.
<שיר בלס: דרך אגב, לא רק במקצועות מדעיים.
<שיר בלס: באמת בכל מקצוע, אני חושבת שיש פה מחסור כלשהו במורה או שאי אפשר למצוא פתרון, אז אפשר לבצע את הרעיון שתהל הציעה.
<שיר בלס: אני ניסיתי באופן אישי עם כיתת ערבית וזה עבד.
<תהל שטובר: יושבת פה קדם, שלומדת חמש יחידות פיזיקה בכיתה וירטואלית.
<קריאה: וגם אני.
<קדם כלף: וזה מדהים ויש גם את האופציה למתמטיקה.
יפעת שאשא ביטון: ואת לא לומדת בכלל עם מורה את המקצוע הזה?
<קדם כלף: זה מורה.
יפעת שאשא ביטון: לא, לא, חוץ מהלמידה מרחוק, אין לך למידה פיזית בכיתה?
<קדם כלף: יש לי גם מתרגל, סטודנט של פעם בשבוע, שעתיים.
<תהל שטובר: זה לא פתרון אידיאלי, אבל זה הפיתרון הממשי שניתן למצוא.
<אליאב בטיטו: דקה, צריך לעשות טיפה סדר.
<אליאב בטיטו: לגבי הנושא הזה, אגב, שר החינוך באמת התחייב להרחיב את הנושא הזה לכל מקצוע שאפשר.
<אליאב בטיטו: לא כל מקצוע אבל אפשרי, צריך לקחת את זה בחשבון.
<אליאב בטיטו: לדוגמא, מעבדה בביולוגיה, אי אפשר לעשות את זה וירטואלית, כי צריך לעשות את זה פיזית.
<אליאב בטיטו: נציגת משרד החינוך.
<כרמן צוקרמן: רק הערה לגבי מספר המקצועות, מספר ההגברות, ואתה אמרת שיש רק ילד אחד שלומד חמש יחידות אצלך בבית הספר.
<כרמן צוקרמן: האגף לחינוך על יסודי מאד מעודד את התיכון הווירטואלי ואפשר להתחבר אליו.
<כרמן צוקרמן: אם תרצו פרטים אז האגף יוכל לתת פרטים.
<אליאב בטיטו: נציגת ההורים.
<תמי פלד-חיון: התיכון הווירטואלי מבוסס על התנסות באקדמיה, וכמי שלימדה כמה שנים באוניברסיטה הפתוחה, אני רוצה גם לברך על זה שממשרד החינוך מחבק את האופציה הזו וגם להציע אותה ביתר שקיפות לציבור.
<תמי פלד-חיון: זה לא יקטין את הרישום למוסדות פופולאריים של השכלה תיכונית, ולחשוב על דרכי לימוד מקוונות, שהן יותר מערבות פעילות, כי יש אפשרות גם לשלוח את הלומדים מרחוק לעבודות שהם נמצאים במגע עם הציבור, כמו עבודות חקר.
<תמי פלד-חיון: זה גם כן אופציה לשלב את זה יחד עם לימוד מרחוק.
<אליאב בטיטו: רק לגבי הפריפריה, באמת אני אדגיש, שדיברנו על זה גם בוועדת החינוך הבוקר וגם בכלל בכמה ועדות אחרונות.
<אליאב בטיטו: המטרה העיקרית, בעיני לפחות, של הנגשת הנושא הזה, זה לבוא ולקחת דמויות מתוך הפריפריה החברתית ואותם להצמיח.
<אליאב בטיטו: אותם לבוא ולהציג בפני כיתות.
<אליאב בטיטו: לבוא ולהציג אותם בפני תלמידי בית הספר, כי אני יכול להגיד כנער מעפולה, אם יבוא אלי מרצה שבכלל לא גר בעיר שלי או לא גר באזור שלי, בא מאזור מאד מאד ספציפי, ברור שאחוזי ההצלחה שלו יהיו גבוהים, זה פחות ידבר אלי כנער ממוצע.
<אליאב בטיטו: זה לגבי זה.
<אליאב בטיטו: אנחנו נסיים כרגע את הדיון.
<אליאב בטיטו: אני רוצה להודות קודם כל ליושבת ראש הוועדה, שהסכימה לקיים את הדיון הזה וגם למנהלת הוועדה שוב.
<אליאב בטיטו: תודה לכל מי שהשתתף והבמה היא שלך, לסכם את הדיון.
יפעת שאשא ביטון: כם אני אתייחס לכמה נקודות כדי באמת לסכם ולתת המלצות.
יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו נתחיל עם הנושא של הקפיטריות: חוזר מנכ"ל הוא לא המלצה ומאד חשוב לומר את זה.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת את זה כמה וכמה פעמים, יוצא לי בשבועות האחרונים ואנחנו נחזור ונחדד את זה בפני משרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נפנה למשרד החינוך בדרישה לפיקוח על מחירים ואכיפה של מה שבעצם נמכר בקפיטריות; ובאותה נשימה, אנחנו נוציא מסמך גם לשלטון המקומי כדי שגם הרשויות המקומיות ייקחו אחריות יחד עם בית הספר, ובכך ננסה באמת לאכוף את זה מכל הכיוונים.
יפעת שאשא ביטון: הנושא של שעת אפס – זכויות אמרת, נכון טובה?
יפעת שאשא ביטון: אז זכותם לדעת באיזה בתי ספר יש - - -
<טובה בן ארי: זה החובות של המבוגרים.
יפעת שאשא ביטון: אז באמת לפרסם.
יפעת שאשא ביטון: קודם כל לאכוף את הנושא של שעת אפס.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו גם באחד הסיורים שלנו פגשנו בנושא הזה - - -
<טובה בן ארי: ב - - -
יפעת שאשא ביטון: ושהילדים באמת יידעו.
יפעת שאשא ביטון: תנו למועצת התלמידים, זה חלק מהעצמה שלנו את הנוער, לתת להם את הכוח ואת הכלים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו סומכים עליהם שיידעו ושיוכלו לטפל בהתאם.
יפעת שאשא ביטון: דבר נוסף, כרמן, את אמרת שאת תבדקי את הנושא של מקצועות מדעיים בבתי ספר.
יפעת שאשא ביטון: לגבי נושא של קוד לבוש בקרב מורים והנושא של העישון.
יפעת שאשא ביטון: אז קודם כל אני אגיד – ולא לצעוק – יש דברים שאנחנו יכולים לבקש מכם שתעשו כילדים, למרות שלנו מותר כמבוגרים, אבל זה לא הסיפור.
יפעת שאשא ביטון: אני רק אומרת את זה כאמירת סוגריים.
יפעת שאשא ביטון: בעניין של לבוש אין שאלה.
יפעת שאשא ביטון: מה שנמצא בתוך מערכת החינוך - - -
<הדרה רוזנבלום: אנחנו גם לא רוצים מורים עצבניים.
יפעת שאשא ביטון: אבל יש פינות עישון בבית ספר ואני אומרת באמת הם צודקים – נאה דורש, נאה מקיים.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהעניין של המודלינג והדוגמא האישית הוא מאד מאד חשוב, במיוחד כשאנחנו מדברים על מערכת החינוך.
יפעת שאשא ביטון: מי שבחר בשליחות הזאת, אז כן, יש בה עול בהרבה מאד מובנים ואנחנו הרבה פעמים צריכים לשאת בו.
<תמי פלד-חיון: יש קוד לבוש למורים?
<תמי פלד-חיון: יש דבר כזה?
יפעת שאשא ביטון: אז אני יודעת שיש בתי ספר שמגדירים - - -
<טובה בן ארי: בחו"ל, לא בארץ.
יפעת שאשא ביטון: יש בתי ספר שמגדירים.
<אסנת עוזרד: אם אין תקנה - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אבל יש בתי ספר שהגדירו שעם גופיות לא מגיעים לבית הספר ועם שורטים לא מגיעים לבית הספר.
<אלמוג בן משה: לבוש מכובד.
<אסנת עוזרד: אין קוד אתי כתוב.
<טובה בן ארי: לא, אין קוד אתי, כי הוא מחייב תקציבים.
יפעת שאשא ביטון: אז מאד יכול להיות שצריך באמת לחשוב - משרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: צריך לפנות אולי למשרד החינוך ובאמת לבקש להגדיר, ולמרות שזה נשמע על פניו מופרך, כי ברור לנו שהמבוגרים צריכים לבוא בלבוש הולם, אבל לבקש ממשרד החינוך שיהיה קוד ברור גם לסגל החינוכי.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת סגל חינוכי, כי מבחינתי כל מי שבא בשערי בית הספר ועובד שם, הוא איש חינוך וצריך לשמור באמת על הנושא הזה, אבל גם בלי הקוד הזה, יש פה עניין של דוגמא אישית ואנחנו ננסה להעביר את המסר הזה.
יפעת שאשא ביטון: ופה אני רוצה להכניס באמירת סוגריים גם את הנושא של המכנסונים בקרב בנות הנוער.
יפעת שאשא ביטון: התחלתי לשמוע עדכונים חדשים של מחאת המכנסונים.
יפעת שאשא ביטון: אז פה אני אומרת גם לבנות, זה לא כי יש פה אפליה מגדרית וזה לא כי מחפיצים אתכם או כל מיני אמירות כאלה.
יפעת שאשא ביטון: בדיוק מאותו מקום שאני רוצה שמורה או מורה יגיעו בלבוש הולם, שמכבד אותו ואת המקום שהוא נמצא בו, אני מצפה שגם הבנות יבואו באמת בלבוש הולם - - -
<תהל שטובר: וגם הבנים.
יפעת שאשא ביטון: וגם הבנים, כן, כן.
יפעת שאשא ביטון: רק הבעיה שלבנים אין את המכנסונים המאד קצרים.
<טובה בן ארי: אולי את לא מכירה.
<קריאה: מה קרה לך, כל שני וחמישי כשאני רץ בים.
יפעת שאשא ביטון: אני מודה שאני גם לא רוצה לראות.
יפעת שאשא ביטון: גם בנים וגם בנות וגם סגל חינוכי – לשמור על קוד לבוש ואני שמחה שיש לי את ההזדמנות לבוא ולומר את זה .
יפעת שאשא ביטון: לא, אז גם לבנים צריך לאכוף את האורך המקובל של מכנסיים.
יפעת שאשא ביטון: זה לא קשור לעניין של מיניות ולא לעניין של מגדר.
יפעת שאשא ביטון: זה עניין של קוד לבוש הולם, נקודה.
<אליאב בטיטו: חברה, לגבי הנושא הזה, פנינו שנה שעברה למשרד החינוך - גם יושבת הראש הקודמת והמועצה - ומשרד החינוך יוצא בהנחיה ברורה.
<אליאב בטיטו: שוויון מגדרי מוחלט בין גברים לנשים, זה דבר אחד.
<אליאב בטיטו: דבר שני, כל בית ספר מחויב, היום מחויב לקבוע את קוד הלבוש של בית הספר, עם מועצת התלמידים ועם כל באי בית הספר, אם זה עם ההורים ועם זה עם כל מי שבית הספר רואה לנכון.
יפעת שאשא ביטון: ועל אחת כמה וכמה אני פונה אליכם, כשאתם קובעים את קוד הלבוש עם מנהל בית הספר, תעשו את זה באמת במקום שהוא ראוי.
יפעת שאשא ביטון: אתם העליתם את הנושא של ועדות ברשויות המקומיות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כבר הוצאנו פניה לשלטון המקומי בחודש ינואר, אנחנו נוציא פנייה נוספת גם בעקבות הוועדה הזו כדי לחזק את המסר ואנחנו כמובן נעקוב ונראה מה קורה.
יפעת שאשא ביטון: לגבי עבודת הנוער, אז באמת אנחנו בתהליך מאד מעמיק.
יפעת שאשא ביטון: השותפה שלנו הדרה, באמת עושה עבודה מדהימה.
יפעת שאשא ביטון: זה פשוט תענוג.
יפעת שאשא ביטון: אמרתי את זה גם בוועדה הקודמת.
יפעת שאשא ביטון: ובגללכם היא הייתה חסרה לי היום בבוקר, בדיון של עבודת הנוער, אבל אני סולחת לה, כי איך שפגשתי אותה היא אמרה – הפוסטר מוכן, זה מוכן, אז אני הולכת לישון בשקט בלילה.
יפעת שאשא ביטון: אחרי הפגרה אנחנו בעזרת השם ניפגש ותהיה לנו תכנית מוכנה בנושא של פיקוח ואכיפה על עבודת בני נוער, כולל הסיירות שאת דיברת עליהן היום.
יפעת שאשא ביטון: השלטון המקומי אמר שהם יגייסו גם את יחידות הנוער כדי בעצם לעבות ולהרחיב את נושא הסיירות.
יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו לגמרי בכיוון הנכון וזה מרגש כל פעם מחדש לדבר על זה.
יפעת שאשא ביטון: דבר אחרון, נושא של מגמות.
יפעת שאשא ביטון: זה נכון שבפריפריה, בגלל גודל בתי הספר, וזה לא רק עניין של תקציב, אבל אין מספיק מורים הרבה פעמים, שהם מאד מאד מוכשרים.
יפעת שאשא ביטון: יש הרבה אתגרים בפריפריה, למרות שאני מוכרחה לומר שיש גם בתי ספר מצוינים.
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לפחות להעיד על בית ספר דנציגר, איפה שאני למדתי והיום הבן שלי לומד שם.
יפעת שאשא ביטון: יש באמת היצע גדול, ועדיין אני חושבת שאפשר היה להרחיב את זה, אם היינו מתחילים לעבוד בראייה אזורית.
יפעת שאשא ביטון: וזה נכון בעיקר לגבי בתי הספר הדתיים.
יפעת שאשא ביטון: גם לנו יש ישיבה תיכונית יש שם מספר מאד מאד קטן של תלמידים.
יפעת שאשא ביטון: אי אפשר לפתוח מגמה לכל שני תלמידים, אבל אם היה אפשר - - -
<יהונתן חדד: ש - - - שבנים ובנות יהיו ביחד.
יפעת שאשא ביטון: אם אפשר היה ליצור שילוב גם בתוך העיר ולצורך העניין גם באזור, זה היה מרחיב את היריעה.
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לומר לכם שבגלל העליון, בתי הספר של הקיבוצים זה משהו שהובלתי עוד כשאני הייתי מורה שם.
יפעת שאשא ביטון: נושא של שיתוף פעולה אזורי.
יפעת שאשא ביטון: בבית ספר אחד נניח לומדים סוציולוגיה, באחר פסיכולוגיה, באחר תקשורת או תיאטרון או משהו, ואנחנו מרוויחים פעמיים.
יפעת שאשא ביטון: פעם אחת באמת את העניין הלאומי, שיש לנו היצע יותר גדול; ופעם שנייה את ההיכרות במרחב הפיזי בין המושבים לקיבוצים, לעיר.
יפעת שאשא ביטון: יש פה באמת רווח חברתי מאד גדול ואני חושבת שככל שרשויות תעבורנה לעבוד בראייה אזורית - - -
<דניאל זליקוביץ: עדיין אפשר אבל לפתור את זה בהוספה של תקציב לחינוך ה - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, זה לא רק עניין תקציבי.
<אליאב בטיטו: זה לא רק עניין תקציבי.
יפעת שאשא ביטון: כמה תקציב?
יפעת שאשא ביטון: יש גבול גם לתקציב שאתה מוסיף.
יפעת שאשא ביטון: מגמות זה דבר מאד יקר, זה יכול להיות פעולה נקודתית - - -
<דניאל זליקוביץ: כמו שתהל אמרה.
<דניאל זליקוביץ: במקום להביא כסף לרשויות חזקות, להביא עוד כסף ל - - -
יפעת שאשא ביטון: זה התקצוב הדיפרנציאלי שאני לגמרי מסכימה, אבל אני אומרת שבראייה אזורית, לא משנה כמה תקציב אתה תוסיף, כשיש לך שלושה בתי ספר שכל אחד מהם יכול לפתוח מספר מגמות ולשלש אפילו – ולצורך העניין אנחנו מדברים על שיתוף פעולה אזורי בין שלושה בתי ספר - אתה משלש את האפשרויות.
<אסנת עוזרד: הפוך.
<אסנת עוזרד: זה פותר את הבעיה התקציבית של כל הרשויות.
יפעת שאשא ביטון: ואנחנו מרוויחים גם חברתית.
יפעת שאשא ביטון: אז זה ככה רעיון יצירתי שאתם יכולים בדיונים הבאים שלכם, לגלגל אותו הלאה.
יפעת שאשא ביטון: זאת לא פנטזיה, זה משהו שהוא גם עובד ב - - -
<אסנת עוזרד: לגלגל אותו למחוזות.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להודות לכולכם.
יפעת שאשא ביטון: באמת, תמיד תענוג להיות אתכם.
יפעת שאשא ביטון: מבחינתי אין יותר כיף מלשבת אתכם ולסיים את היום המאד עמוס הזה.
יפעת שאשא ביטון: אליאב - האיש והאגדה.
יפעת שאשא ביטון: בעזרת השם, אני מקווה שאני אהיה פה, אני לא יודעת מה יהיה, אבל שאני אראה אותך פה בעוד כמה שנים וגם את הנציגים האחרים.
יפעת שאשא ביטון: גם ליושב ראש של ועדת זכויות הילד ליום הזה, אלי חי, המון תודה וסליחה שהתשנו אותך.
יפעת שאשא ביטון: ברשותכם, אני פותחת את דיון הוועדה בנושא מדיניות גיור קטינים במערך הגיור הממלכתי ואנחנו נרחיב במעט את הדיון לסוגית הגיור בכלל.
יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר שקראתי מספר דו"חות בימים האחרונים, ככה כדי להעמיק בנושא, כולל דו"ח המבקר וכולל מחקרים או ניירות עמדה שנכתבו.
יפעת שאשא ביטון: אחד הדברים שזיהיתי כנושא שהוא בעל חשיבות לדיון הוא נושא גיור קטינים, כשאנחנו בעצם רואים שלא מעט קטינים או באחוזים ניכרים, מתחילים את תהליך הגיור ולא מסיימים אותו.
יפעת שאשא ביטון: הנקודות המאתגרות שאני זיהיתי בנושא, וזה שוב, מבלי לכפור בכלום, הן סוגיית החינוך הדתי, שמחייבות בעצם ילדים שעוברים תהליך גיור להתחנך בחינוך הדתי.
יפעת שאשא ביטון: יש לי מספר שאלות לגבי הסוגיה הזאת, דווקא כמי שלא התחנכה בחינוך הדתי ומרגישה מאד יהודיה.
יפעת שאשא ביטון: וראיתי גם תהליכים שמעוררים עוד יותר שאלות, כשגם אחים שנולדו בארץ, יהודים לכל דבר, לאמא יהודייה ומאמצים ילד בתוך המשפחה, אז גם הם בתוך תהליך הגיור של אותו ילד, נדרשים לעבור למסגרת דתית.
יפעת שאשא ביטון: אני מודה שזה עורר בי הרבה מאד תהיות ועוד הרבה מאד תחושות אחרות, שוב, כיהודיה גאה, שחושבת שכן צריך לשמור על סטאטוס קוו במדינת ישראל ובכל את יש כאן שאלות מהותיות שעומדות על הפרק, ככל שאנחנו מדברים על קטינים ואני מדגישה – על קטינים – והרבה פעמים אנחנו מדברים על עוללים.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אנחנו מדברים על ילדים שרק נולדו, באים לחיות כאן מיומם הראשון במדינת ישראל, במשפחה יהודית לצורך העניין וצריכים לעבור איזה שהוא תהליך שכנראה שאנחנו נצטרך לענות על חלק מהשאלות שלגביו בדיון הנוכחי.
<תמי ברנע: תתחילי עם זה, שאם נצטרך - - -
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז מנהלת הוועדה באמת מעירה את תשומת ליבי לגבי הפרוטוקול, כדי שאם יעלו פרטים אנחנו נצטרך לקבל עליהם חיסיון – אז אני קובעת כי לפי סעיף 120 לתקנון, ככל שתהיה בקשה או שיעלה הצורך, יימחקו מהפרוטוקול המפורסם לעיון הציבור פרטים מזהים של דוברים או של קטינים שעליהם דובר בדיון, או חלקים מסוימים מתוך הדברים שנאמרו לפרוטוקול, ככל שהדבר נדרש כדי להגן על עניינם של קטינים.
יפעת שאשא ביטון: ככל שיש צורך לחסות פרטים מזהים או חלק מתוך הפרוטוקול מהעילה השנייה הקבועה בסעיף, והיא העמדת הפרוטוקול לעיון הציבור, העלולה לגרום נזק לו או לזולתו, יש צורך שיפעת תודיע לפרוטוקול כי – אני קובעת לפי סעיף 120 לתקנות – ככל שתהיה בקשה או שיעלה הצורך – יימחקו מהפרוטוקול המפורסם לעיון הציבור פרטים מזהים של דוברים או חלקים מסוימים מתוך הדברים שנאמרו לפרוטוקול, ככל שהדבר נדרש לבקשת מי שהשתתף בישיבה, אם העמדת הפרוטוקול לעיון הציבור עשויה לגרום לו נזק או לזולתו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נפתח את הדיון.
יפעת שאשא ביטון: כם אעביר את רשות הדיבור לחבר הכנסת אלעזר שטרן, בבקשה.
אלעזר שטרן: אני חושב, גברתי יושבת הראש, שפתחת נכון בשני ההיבטים.
אלעזר שטרן: אחד, כמובן מהדוגמא האישית שלך, אבל יבואו ויגידו שאת, מה לעשות, נולדת ככה, אז את יכולה להנות או לסבול, אבל אין ספק שהדוגמאות שנתת כאן הן דוגמאות שמעידות על הבעיה הקשה מאד, זאת אומרת שהתניה של גיור אחד – ודרך אגב, זו מדיניות שחוצה את כל הגילאים, למרות שאנחנו פה מתעסקים בנושא של הילד - - -
יפעת שאשא ביטון: ומתמקדים בו גם.
אלעזר שטרן: ומתמקדים בו ונתמקד בו כמובן, אבל שכאילו רוצים להרוויח עוד דברים על הגב של המתגייר.
אלעזר שטרן: זאת אומרת, רוצים להרוויח את החינוך של האחים שלו, בטענות שאני אגיד, שטענות שאני שמעתי לפני שנים, זה שאם הוא יבוא הביתה וחס וחלילה הוא יפגוש ילדים שלא למדו בחינוך הדתי, מה יהיה על היהדות שלו, ולכן צריך שגם הם יעברו לחינוך דתי.
אלעזר שטרן: השורה התחתונה של המדיניות הזאת, שכמעט שעד שאי אפשר להבטיח, לא מגיירים קטינים ואחרי שהם בוגרים, כמובן שיש בפניהם קשיים אחרים שעליהם אנחנו לא נדבר כאן.
אלעזר שטרן: אבל המשמעות הצועקת, שכל יום נולדים בישראל ואני כרגע לא מדבר על מי שמביאים אותו או מאמצים אותו תינוק, אלא אפילו רק על אלה שנולדים כאן.
אלעזר שטרן: כל יום נולדים בישראל כ-13-14 תינוקות כאלה.
אלעזר שטרן: זאת אומרת באופן מצטבר, אנחנו מדברים על אלפים כל שנה.
יפעת שאשא ביטון: מה זה "נולדים"?
יפעת שאשא ביטון: נולדים בעצם למשפחה שאינה יהודית?
יפעת שאשא ביטון: כי אז אנחנו צריכים לחלק את הדיון לשניים.
אלעזר שטרן: בשביל לדייק אני אגיד לך, נולדים למשפחה שהאמא לא רשומה כיהודייה.
אלעזר שטרן: אם היא יהודייה או לא יהודייה – יש מי שיגיד, וכמובן יהודי לפי החוק זה או מי שנולד לאם יהודייה או מי שעבר תהליך גיור, בסדר?
אלעזר שטרן: ועכשיו על תהליך הגיור לשמחתנו כבר בית המשפט העליון גם אמר את דברו לפני מספר שבועות.
אלעזר שטרן: אבל בשביל ללכת אחורה, אין ספק שהאמירה הזאת, ההתנהגות הזאת של מערך הגיור של הרבנות הראשית, מביא להתבוללות, בגלל שאנחנו מדברים פה על מספרים של עשרות אלפים מצטברים, עד החתונה.
אלעזר שטרן: הם משרתים איתנו, לומדים איתנו בבתי הספר, לרובם אין מבטא בכלל, או חלקם עלה בגיל אפס.
יפעת שאשא ביטון: משרתים בצבא אחר כך.
אלעזר שטרן: משרתים בצבא, עובדים במקומות העבודה.
אלעזר שטרן: הילדים של כולנו מתחתנים איתם, אולי חוץ מאלה שקובעים את המדיניות ההיא, אני לא יודע איפה הם נמצאים, אבל כשאני אומר כולם, אז זה לאו דווקא הילדים שלי.
אלעזר שטרן: הילדים של השכנים שלי, של החברים שלי, של החברה שמשרתים איתי, זה לא משנה.
אלעזר שטרן: ובשורה התחתונה, הם מביאים התבוללות לתוך העם.
אלעזר שטרן: לא הייתי טוען את הדברים האלה, אם לא היה לי להסתמך על רבנים שבאמת גדולים, הרבה יותר מחלק מאלה שקבעו את המדיניות, ורב אחד יושב כאן – הרב ראם הכהן, ראש ישיבת עתניאל לדוגמא, שמבינים גם את גודל השעה ואני עפר לרגליו ואני אף פעם לא ניסיתי להתערב בנושא ההלכה.
אלעזר שטרן: אבל אין ספק שאם הרב ראם הכהן והרב נחום רבינוביץ' ואני יכול להגיד הרב ריבקין והרב סתיו ועוד רבנים, שבקיאים בעולם ההלכה מחד גיסא, ומאידך גיסא מבינים את צורכי עמך, לפחות כמו שהבינה אותו הסבתא רבא של דוד המלך – של עמך עמי ואלוהיך אלוהי, וזה מה שאנחנו נקרא ביום ראשון הבא.
יפעת שאשא ביטון: בעוד שבוע, נכון, מגילת רות.
אלעזר שטרן: ואולי אפילו מול מדיניות מנכרת, כמו של דור עזרא ונחמיה, אבל שם הפתרון היה על מואבייה, שזה הרבה יותר קשה מאשר - אנחנו צריכים לדעת פה גברתי, שאנחנו מדברים על כאלה שרובם המוחלט – אבא שלהם או סבא שלהם יהודי.
אלעזר שטרן: זאת אומרת לא מדובר פה על מי שבא מאני לא יודע איפה.
אלעזר שטרן: ועכשיו אני אומר ממה נפשך?
אלעזר שטרן: זאת אומרת אם אתה רוצה בעולם ההלכה, אז יש לנו על מי להשתייך גם בתוך העולם האורתודוקסי, על גדולי תורה.
אלעזר שטרן: ואם אתה רוצה מבחינת האתגר היהודי-ישראלי, אם את רוצה גם הומאני בהקשרים האלה, אני רואה בהתנהגות הזאת של מערך הגיור ומדיניות הרבנות הראשית התאכזרות.
אלעזר שטרן: התאכזרות לגר, התאכזרות לתינוק שלו, התאכזרות להורים שלו.
אלעזר שטרן: אתה שולח מישהו לתוך כיתות, לתוך חברה, כשאתה מדביק עליו תווית של לא יהודי.
אלעזר שטרן: עזבי את מה אנחנו מפסידים, אבל גם הם, שמוכנים להתגייר על פי ההלכה בבתי דין, אז אנחנו בשורה התחתונה משפילים אותם, משפילים אותנו ופוגעים בעתידה של מדינת ישראל פגיעה אנושה כמדינה יהודית ודמוקרטית, אבל בקטע הזה כמדינה יהודית יותר.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת אלעזר שטרן.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לחדד את הדברים בעקבות דברייך.
יפעת שאשא ביטון: ראשית אני מסכימה.
יפעת שאשא ביטון: אני לא יודעת אם הייתי קוראת לזה התאכזרות, אבל יש פה בהחלט קשיחות דתית שקצת קשה להבין אותה והיא מעלה שאלה קשה אחרת, ואני יודעת שאולי זה מאד נפיץ, אבל צריך להגיד את זה – של מי הוא יהודי.
יפעת שאשא ביטון: ואני אגיד לך למה זה עולה לי.
יפעת שאשא ביטון: כי אם אני לוקחת את עצמי כאיזו שהיא סימולציה לסיטואציה שבה אני בעצם מגדלת ילדים ומשפחה ומרגישה יהודייה בכל רמ"ח אברי.
יפעת שאשא ביטון: לא התחנכתי מעולם בבית ספר דתי וזה לא פגע בזהות היהודית שלי ובתחושת השייכות, ואם אני אחליט לאמץ ילד - - -
אלעזר שטרן: יש שיגידו שכן.
יפעת שאשא ביטון: ואם אני אחליט לאמץ ילד, אז בשביל להוכיח שהוא יהיה יהודי או בשביל לאפשר לו להיות יהודי טוב, אני בעצמי אצטרך להיכנס לאיזה שהוא אורח חיים אחר מזה שאני הורגלתי אליו, כדי להוכיח למישהו שאני באמת יהודייה ושהמשפחה שלי, לצורך העניין הילדים שלי, כולל הילד המאומץ, יצטרכו לעבור למסגרת דתית, אני רואה פה משום מה איזו שהיא כפייה, איזו שהיא קשיחות, ששוב, אנחנו צריכים לברר בינינו לבין עצמנו האם מי שמתחנך בבית ספר דתי, הוא יותר יהודי ממי שמתחנך במסגרת אחרת.
יפעת שאשא ביטון: זו שאלה קשה.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שאני יוצרת איזו שהיא תחושה של התרסה בקרב חלק מכם, אבל אני אשמח אם אנחנו ננסה לדון בשאלות האלה בצורה כנה, אמיתית, עם כל הקושי שבדבר.
יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת עליזה לביא, את רוצה להתייחס עכשיו?
עליזה לביא: אני רוצה להודות לך קודם כל על קיום הדיון המאד חשוב הזה, היום, כמה ימים לפני חג השבועות, החג שבו יותר מכל לחזור לקרוא את מגילת רות, שבה נראה באיזו דרך מגיירת נעמי את רות בדרך משדה מואב לבית לחם.
עליזה לביא: כל תהליך הגיור נעשה באופן פרטי, על ידי אישה לאישה.
עליזה לביא: בסוף הדרך הגושפנקא היא של הקהילה, אבל תהליך הגיור נעשה במרחב הפרטי, האישי, האזרחי.
עליזה לביא: ברגע שאדם, אישה, גבר, מחליטים שהם רוצים להצטרף לעם היהודי, צריך לפתוח בפניהם את הדלת, את השער.
עליזה לביא: גיור קטינים, גיור ילדים, שזה המנדט של הדיון הזה ושל הוועדה שאת עומדת בראשה ועושה פה עבודה מופלאה למעמדם של ילדים, אפשר ורצוי וצריך לעשות את זה בשלב הזה.
עליזה לביא: יש פתרונות הלכתיים, יש הצעות אזרחיות, יש מודלים קיימים.
עליזה לביא: מה שחסר לאורך כל הדרך זה אומץ הלכתי.
עליזה לביא: לפני כמה שבועות ישבתי עם אחד מהעומדים ברשת כפרים של נוער ודיברנו על כך שהרבה מאד מהתלמידים, שמצד אחד מצטיינים במקומות הטכנולוגיה ובאים ורוכשים ידע, דעת, הבנה, הכנה לעולם המחר, סטירת הלחי המהדהדת והמצלצלת, בלי שום עורף משפחתי, קהילתי, אפשר לבוא ולפתור את זה, אבל צריך באמת להכניס את זה למודעות.
עליזה לביא: כל מה שיהיה אחרי זה בהמשך החיים שלהם, מי שיצליח לעבור דרך הגיור הצבאי, זאת הדלת האחרונה.
עליזה לביא: כמי שמלווה גרים וגרות בוגרים, לרוב אחר או תוך כדי השירות הצבאי, אני יודעת מה אפשר לחסוך לילדים הללו, אם זה ייעשה ואפשר לעשות את זה, רק בלי שרשראות הברזל שדורשים.
עליזה לביא: וצריך לעשות את זה.
עליזה לביא: ואולי הפרויקט הבא צריך להיות באמת באמצעות כפרי הנוער ויש מי שיוביל את זה, רק צריך גיבוי גם של הבית הזה, גם של הקהילה ובעיקר אומץ הלכתי.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חברת הכנסת עליזה לביא על הדברים.
יפעת שאשא ביטון: הרב ישראל וייס, בבקשה.
<הרב ישראל וייס: אני רוצה ברשותכם להתייחס בראש ובראשונה לדברי חברי הכנסת.
<הרב ישראל וייס: ביחס לדברי חבר הכנסת שטרן – אני מבין את גודל השעה, בניגוד למה שאתה חושב.
<הרב ישראל וייס: אני מבין את צורכי העם.
<הרב ישראל וייס: אני הומאני, אני לא אכזר ואתה יודע שאני לא אכזר.
אלעזר שטרן: יש דיון על זה.
<הרב ישראל וייס: בבקשה.
אלעזר שטרן: אל תכניס לי דברים לפה.
אלעזר שטרן: אני לא אכניס לך ואתה לא - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, הדיון הוא לא אישי.
יפעת שאשא ביטון: הדיון הוא מהותי על עצם תהליך הגיור במדינת ישראל - - -
<הרב ישראל וייס: אני מגיב למה שחבר הכנסת שטרן אמר.
<הרב ישראל וייס: הוא אמר שאני אכזר ואני מודיע שאני לא אכזר.
<הרב ישראל וייס: אני לא אכזר דרך אגב לא לגר ולא לתינוק ולא להוריו.
<הרב ישראל וייס: אני גם לא משפיל אותם ולא פוגע פגיעה אנושה בעם היהודי.
<הרב ישראל וייס: אני לא.
<הרב ישראל וייס: ביחס לדברי חברת הכנסת לביא, גיור צבאי הוא לא שרשראות של ברזל.
<הרב ישראל וייס: צריך אומץ הלכתי ויש לי.
<הרב ישראל וייס: יש לי אומץ הלכתי.
עליזה לביא: במה הוכחת אותו?
<הרב ישראל וייס: אני מבקש לפרוש את היריעה וגברתי תפסיקי אותי כשתביני שאני - - -
יפעת שאשא ביטון: תנסה לתמצת את הדברים, כדי שלפחות בדברים שחשוב לך לומר אני לא אפסיק אותך באיזה שהוא שלב ש - - -
<הרב ישראל וייס: יש כאן עולם ומלואו.
<הרב ישראל וייס: בבית הדין לגיור, ואני מתמקד רק בבית הדין לגיור, יושבים בדרך כלל שלושה דיינים קבועים.