GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: קודם כל באמת בתודה ענקית לכולכם שהגעתם ולקחתם חלק בדיון החשוב הזה והייתם ברוב קשב, עם כל המורכבויות והשיח שעלה כאן וזה לגמרי לא מובן מאליו.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שכן יהיה ברור, ואלה, זה לא רק העובדים הסוציאליים, זה אנחנו כבני אדם, הכי טבעי לנו לחשוב שילד צריך להיות עם ההורים שלו, גם אם קצת קשה וגם אם זה לא תמיד הולך כמו שזה צריך באמת להיות.
יפעת שאשא ביטון: התחושה היא שעדיף שהילד יישאר בתא המשפחתי וזו נקודת המוצא.
יפעת שאשא ביטון: אבל אין שאלה בכלל שאנחנו נדרשים הרבה מאד פעמים להציל את הילדים ולאפשר להם לחוות גם משפחה נורמטיבית, והקשר שאת מתארת בין המשפחה הביולוגית לבין משפחת האומנה ופה תיארו את זה, לבין הפנימייה, הוא מאד מאד חשוב כדי בעצם להשאיר לילד גם את התמונה השלמה ואת הזהות השלמה שלו.
יפעת שאשא ביטון: חשוב לשקף לציבור את הנתונים האמיתיים - משרד הרווחה - וזה גם קצת על כתפיכם.
יפעת שאשא ביטון: אני אסייע ככל שאני יכולה, אבל אני חושבת שהדברים חייבים להיות שקופים לציבור.
יפעת שאשא ביטון: אי אפשר להשאיר את זה כל הזמן במקום המאד כואב של מקרה כזה או אחר, שאולי גם הייתה שם טעות ואולי גם לא הייתה שם טעות, אבל אנחנו מקבלים איזו שהיא תמונה מאד מסוימת מזווית מאד מסוימת, כפי שמישהו מאד מסוים ראה אותם ואני חושבת שהנתונים שלכם, שהם לא נתונים סובייקטיביים, זה נתונים אמיתיים של כמה כסף מושקע, כמה ילדים משולבים במסגרות כאלה וכמה בקהילה ומה התהליך שאתם עוברים, הוא מאד מאד חשוב, ושגם עדויות כאלה, של ילדים שאומרים, ואגב זה לא רק בוועדה הזו.
יפעת שאשא ביטון: יצא לי לשוחח עם כמה ילדים, הם היום כבר בגירים, שיצאו מביתם ואומרים – הצילו אותי.
יפעת שאשא ביטון: הצילו אותי.
יפעת שאשא ביטון: ואני חושבת שהקול הזה - - -
<קריאה: אבל את זה גם צריך להביא לידיעת הציבור.
יפעת שאשא ביטון: אז אני אומרת, חשוב שגם הכל הזה יישמע.
יפעת שאשא ביטון: א', אני חושבת שאת יכולה להיות לחלוטין מי שמייצגת את זה בצורה מאד נעימה ואוטנטית ושלמה.
יפעת שאשא ביטון: באמת שלמה, עם כל המורכבות ועם כל מה שחווית בתהליך הזה.
<קריאה: וגם מ'.
יפעת שאשא ביטון: וכמובן גם מ' שיושבת איתנו כאן וסיפרה את הסיפור בהתחלה.
יפעת שאשא ביטון: חוק זכויות הילד - כפי שהוצג כאן - אני אקרא אותו ואני בהחלט אבחן את קידומו, אחרי שאני אלמד את הפרטים.
יפעת שאשא ביטון: ושוב, חיזקו ואימצו, גם אתם העובדים הסוציאליים, גם אתם מהפנימיות, גם מהעמותות השונות שמסייעות ושותפות לדרך וגם למי שהגיע לכאן לספר את הסיפור שלו, תודה ענקית.
יפעת שאשא ביטון: כם פותחת את דיון הוועדה בנושא טיפול החלב, כשההתמקדות שלנו היום תהיה בליקויים חמורים במסד הנתונים של מערך טיפות החלב.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נדון בעצם בממצאי תחקיר "מקור ראשון".
יפעת שאשא ביטון: מי היה מאמין שאנחנו נשב כאן פחות או יותר באותו הרכב כעבור שבועיים.
יפעת שאשא ביטון: אני רק אחדד ואני אומר, אנחנו לא מקיימים את הדיון מחדש על טיפול החלב, מה גם שאני יודעת שאתמול התקיים דיון גם בוועדה לביקורת המדינה, ככה איזה שהוא דיון המשך למשהו שהתחיל לפני מספר חודשים.
יפעת שאשא ביטון: לא ניכנס לכל הסוגיות המורכבות שכולנו כבר מכירים ודנו בהן.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתמקד נטו בעניין מסד הנתונים של מערך טיפות החלב, ננסה להבין מה קורה בתוך המערכות היום ועד כמה באמת אנחנו נמצאים במצב של כשל כפי שהוא מופיע בתחקיר, ואם כן אז פנינו לאן, מה שנקרא, מה אנחנו הולכים לעשות מחר בבוקר כדי שהדבר הזה יתוקן.
יפעת שאשא ביטון: אז ברשותכם אנחנו ניתן את זכות הדיבור למשרד הבריאות.
יפעת שאשא ביטון: שירה?
<בעז לב: אולי לפני שירה, אני מנכ"ל משרד הבריאות ברגע זה, משנה למנכ"ל משרד הבריאות ברגע זה וגם כל מיני דברים אחרים.
<בעז לב: שמי ד"ר בעז לב.
<בעז לב: אני רוצה לומר כמה דברים.
<בעז לב: א', באמת עברנו חלק מהאירוע הזה, שמתרחש כאן, אתמול בוועדה לביקורת המדינה, בנושא של המחשוב.
<בעז לב: בנושאים אחרים באמת דווקא היו בעיות.
<בעז לב: אני מוכרח לומר שהתחקיר הזה של "מקור ראשון" הוא תחקיר לקוי, הוא מפריח השמצות חסרות שחר ובסיס.
<בעז לב: זאת מערכת שמשרד הבריאות גאה בה אולי כמעט יותר מאשר כל מערכת אחרת שקיימת בתוך המערכת.
<בעז לב: זאת מערכת ששדרגה שנות אור ודור את מערכת המחשוב של טיפול החלב והביאה אותה לאיזו שהיא תקשורת שהיינו רוצה לראות כמוה בכל מערכות הבריאות במדינת ישראל.
<בעז לב: זה תהליך שהתחיל בשנת 2011 או בשנת 2012.
<בעז לב: להטמיע כזאת מערכת גדולה, מורכבת, שמתעסקת בהרבה מאד נקודות קצה, קופות, טיפות חלב, בתי ספר עם מערך של חיסונים ודברים אחרים שכרוכים במערכת הזאת, זה אירוע ברמה בינלאומית, בסדר גודל אדיר.
<בעז לב: זה עבר למערכת מודרנית, שמאפשרת היום גם לתקן ליקויים, כי היו המון ליקויים במערכת הישנה.
<בעז לב: זו הייתה מערכת שעבדה 25 שנה.
<בעז לב: באמת, 25 שנה זה כמעט לפני המצאת המחשב, בערך שלנו, איך שאנחנו מתקדמים.
<בעז לב: היינו צריכים להתקדם לתוך המערכת החדשה, המודרנית, ואני חושב שאנחנו נמצאים היום שם.
<בעז לב: עשינו כמה דברים ואני באמת נותן רק כמה כותרות, כדי לבדוק את עצמנו ובדקנו לפני יומיים, לכבוד הוועדה, אמרנו אנחנו רוצים לראות איך זה בדיוק קורה ובואו תבדקו היום מה קורה היום במגעים.
<בעז לב: בדקנו 1,000 מגעים, 1,000 רשומות, ובתוכן נמצאו מעט שגיאות הקלדה, שזה דבר אנושי, מותר למישהו שמקליד לטעות - - -
יפעת שאשא ביטון: אנושי, אתה יודע, אבל מגלם מאחוריו איזו שהיא סכנה ל - - -
<בעז לב: לא.
<בעז לב: לא, אני לא יכול להגיד מה עומד מאחורי, כלום לא עומד מאחוריו, חוץ מזה שמישהו טעה.
<בעז לב: לא עומד מאחוריו כלום, אין לזה שום השפעה קלינית, לא לרעה וגם לא לטובה.
יפעת שאשא ביטון: עדיין רצוי למזער את טעויות ההקלדה, - - - רפואי - - -
<בעז לב: דרך אגב, אני רוצה לומר לך, טעויות ההקלדה האלה הן המזעריות, ותיקחי כל מערכת אחרת, מדובר תמיד בסדרי גודל של אחוזים עד לפעמים לסדר גודל של 20-30% של טעויות אם תלכי למרשם התושבים או דברים מהסוג הזה.
<בעז לב: כאן אנחנו מדברים על 5 פרומיל של טעויות הקלדה, שזה כלום שבכלום שבכלום, ואנחנו רוצים למזער את זה.
<בעז לב: וטעות, לא טעות, אלא בעיה אחת שכרוכה בזה, שהייתה פעם מערכת שהייתה לא תקינה ולא טובה, וטעות אחת-.
<בעז לב: סליחה.
<בעז לב: מעבר לזה שבדקנו לזה ואנחנו סמוכים ובטוחים שהמערכת הזאת היא מהטובות שיש, אולי בעולם, גם ביקשנו מאנשים שעובדים בשטח עם המערכת הזאת, כי אנחנו באמת יושבים במגדל השן של מגדל הבריאות וחושבים שהכל טוב והנה באים כל מיני תחקירים.
<בעז לב: דרך אגב, ביקשנו מהם, תנו לנו את הפרטים של אותן טעויות כי אנחנו רוצים לבדוק אחת לאחת.
<בעז לב: אחת לאחת, לא סיסמאות.
<בעז לב: יש תקלות ולהפחיד אותנו בכל מיני דברים.
<בעז לב: חברה', לא קרה שום דבר רע, חוץ מדברים טובים בתוך המערכת הזאת.
<בעז לב: הבאנו אנשים מהשטח, האחיות - - -
יפעת שאשא ביטון: אני מפחדת מהאמירות האלה.
יפעת שאשא ביטון: אתה יודע, נתתי לך בשמחה רבה את רשות הדיבור רגע כדי לתאר, זה בסדר.
יפעת שאשא ביטון: אגב, אנחנו לא פה ממקום שאנחנו שופטים את המערכת, אנחנו ממקום של לראות האם - - -
<בעז לב: אני לא מתנצל בשם המערכת.
יפעת שאשא ביטון: לא, שנייה, לא ביקשתי גם שתתנצל, אבל אני רק אומרת, כשבאים ואומרים לי במקום שאנחנו, ואגב כבר בדיון הקודם, דיברנו על זה.
יפעת שאשא ביטון: אתה מדבר איתי פה על בריאות התלמיד וכאלה, אין סנכרון בין המערכות.
יפעת שאשא ביטון: אין סנכרון.
יפעת שאשא ביטון: כבר דיברנו על זה וזה לא קשור רק למשרד הבריאות, זה קשור בכלל למערך של טיפות החלב, שאני בעד להסדיר אותו.
<בעז לב: כולנו.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אני הכי עם הפנים לטיפות החלב ואני הכי מבינה את החשיבות של טיפות החלב וכמה צריך לחזק את המערך הזה.
יפעת שאשא ביטון: אבל כשבאים ואומרים לי המערכת היא הכי טובה והכי מתקדמת והכי הכי הכי - - -
<בעז לב: זה לא בסדר?
<בעז לב: זה לא בסדר שאנחנו גאים במערכת שהיא נפלאה?
יפעת שאשא ביטון: כשאנחנו יודעים שיש לקונות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו עוד לא יודעים את סדרי הגודל, אבל - - -
<בעז לב: אז תציגו לנו את הלקונות ואנחנו נבדוק אותן.
<בעז לב: אני אומר לך שיש לקונות כמו בכל מערכת.
יפעת שאשא ביטון: אתה רוצה לומר לי עכשיו שממה שמתואר פה בתחקיר, על אנשים ש - - -
<בעז לב: כן, הוא הופרך לחלוטין, במאה אחוז.
יפעת שאשא ביטון: אנשים שהגיעו לקבל חיסון מסוים ומסתבר שאו שהם קיבלו כבר או שרשום שהם קיבלו חיסון והם מעולם לא קיבלו אותו, שהדברים האלה מופרכים?
<בעז לב: ברשותך, על זה יענו לך אנשי השטח שעובדים בשטח.
<בעז לב: אני לא רוצה, הרי אני לא יכול.
יפעת שאשא ביטון: מה אתה מצפה שהם יגידו לי?
יפעת שאשא ביטון: כן, בטח, אנחנו רשמנו טיפול למישהו שלא קיבל.
יפעת שאשא ביטון: כאילו, באמת אני שואלת.
<בעז לב: רגע, מה את מצפה שאני אגיד?
<בעז לב: חברת הכנסת המכובדת, מה את מצפה שיגידו לך?
<בעז לב: אני רוצה שהם יגידו לך את האמת.
יפעת שאשא ביטון: אני אגיד לך למה אני מצפה מהדיון הזה.
<בעז לב: אני דרך אגב רוצה לומר לך לא דיברתי איתם, אני לא מכיר אותם, זו פעם ראשונה שאני פוגש אותם הבוקר.
<בעז לב: יעידו חברי.
<בעז לב: יש כאן שלוש אחיות שעובדות – מוריה - - -
<קריאה: מוריה כבר לא עובדת.
<בעז לב: מוריה עובדת, אבל היא לא.
<מוריה אשכנזי: אני הייתי הבכורה בהקמת - - -
יפעת שאשא ביטון: דוקטור לב, באמת, עם מלוא הכבוד וההערכה, יש לי גם סימפטיה יתרה, אני מודה, למשרד הבריאות מהרבה מאד בחינות, גם משום השר שעומד בראשכם ואני לחלוטין חולקת כבוד.
יפעת שאשא ביטון: אבל אני אגיד לך מה אני מצפה מהשיח הזה.
יפעת שאשא ביטון: באמת, שאנחנו נשב פה באומץ.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא באים עכשיו לא לבקר אף אחד ולא להכות בראש של אף אחד.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשב פה באומץ וננסה לברר מה באמת קורה בתוך המערכת הזאת ומה אנחנו צריכים לעשות כדי שכשלים כמו שמופיעים כאן – בין אם הם היו ובין אם הם לא היו – אנחנו נדאג שהם לא יהיו גם בעתיד.
יפעת שאשא ביטון: זאת המטרה של הדיון הזה.
יפעת שאשא ביטון: באמת פחות רלבנטי לי מה היה במערכת הקודמת.
יפעת שאשא ביטון: זכותכם להחליף מערכת מחשוב, מכל סיבה שהיא.
<בעז לב: זה חובתנו.
יפעת שאשא ביטון: לא משנה, אני אומרת, יש לכם זכות אמיתית, גם אם בא לכם לרענן ולחדש.
יפעת שאשא ביטון: זה לא משנה, יש לכם זכות אמיתית ומלאה וזה בסדר גמור, ובלבד שאנחנו נדאג שכל מערכת שאתם בוחרים גם תעבוד כמו שצריך.
<בעז לב: אז אני ברשותך קודם כל מודה לך, כי זה חשוב לנו.
<בעז לב: חשובה לנו הבמה.
<בעז לב: מאד חשובה לנו הבמה, משום שכשבמה אחרת, בלתי אחראית, מכריחה – ואני רוצה להיות בוטה.
<בעז לב: סליחה שאני מתבטא ככה בכנסת ואני יש לי הרבה שנים בכנסת - - -
יפעת שאשא ביטון: תתבעו אותם.
יפעת שאשא ביטון: באמת אני אומרת, אם מישהו פה מוציא דיבתכם רעה - - -
<בעז לב: יכול להיות.
יפעת שאשא ביטון: אני מודה שכשאני קראתי את זה אני קפצתי.
<בעז לב: זאת הצעה שאנחנו נשקול, יכול להיות.
<בעז לב: כי המערכת הזאת באמת נותנת מענה באמת טוב.
<בעז לב: יש כאן אנשי מקצוע מצד המחשוב וגם את האחיות שעובדות עם המערכת הזאת בשטח.
<בעז לב: מאד חשוב שתשמעי אותם.
<בעז לב: ברשותך, יש לי דיון נוסף, מאחר שאני מחליף את כל האנשים היום, אז יש לי דיון נוסף בנושא אחר.
<בעז לב: היה לי חשוב להגיד את זה, כי זה בא מהנשמה שלנו.
<בעז לב: הנושא הזה הוא בליבנו.
<בעז לב: אנחנו יודעים שהוא בלבך, אנחנו יודעים שהוא מאד מרכזי וחשוב לך וגם לנו.
<בעז לב: אז ברשותך.
<בעז לב: תודה רבה.
יפעת שאשא ביטון: בהצלחה בדיונים האחרים.
<בעז לב: תודה.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז שירה, בבקשה.
<שירה לב-עמי: בוקר טוב.
<שירה לב-עמי: קודם כל אני אשמח אם יש לנו זמן, להציג מצגת שמסבירה קצת את התהליך, את המערכות שקיימות, את הבעיות כמו שאנחנו מכירים אותן, אם אפשר.
<שירה לב-עמי: או לחילופין אם יש שאלות ספציפיות שאת רוצה שנשיב עליהן.
יפעת שאשא ביטון: את יכולה בהחלט להציג את המצגת.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שאתם נערכתם לזה, אבל מישהו בא לחבר את זה?
<קריאה: יש כאן כל כך הרבה אנשי מחשוב, הם לא יודעים לחבר?
<קריאה: זה מערכת של הכנסת.
<קריאה: זה אקסטריטוריאלי המערכת של הכנסת.
יפעת שאשא ביטון: שירה, לא כאורך הרצאה, אלא באמת למקד את הדברים ואם אני ארגיש איזה משהו על שקף מסוים שהוא ברור וצריך לעבור, אז אני אומר לך, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: פשוט כדי שאנחנו נוכל לאפשר לכולם גם להתייחס.
<שירה לב-עמי: בסדר גמור.
יפעת שאשא ביטון: אני אשאל אותך בינתיים.
יפעת שאשא ביטון: למעשה מתי החלפתם את המערכת?
יפעת שאשא ביטון: כמה שנים אתם עם המערכת החדשה?
יפעת שאשא ביטון: המערכת הישנה לא ממש מעניינת אותי.
<שירה לב-עמי: בערך שנתיים.
יפעת שאשא ביטון: שנתיים?
יפעת שאשא ביטון: כאילו מלפני שנתיים נכנסה מערכת חדשה?
<שירה לב-עמי: לקח זמן לעשות את תהליך המעבר ו - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, מה זה לקח זמן לעשות את תהליך המעבר?
<שירה לב-עמי: היו בערך שנתיים של תהליך המעבר מהמערכת הישנה.
יפעת שאשא ביטון: שפירושו?
<שירה לב-עמי: אני אתחיל להגיד מה היה קודם ומה יש אחר כך.
<שירה לב-עמי: אני בתפקיד חמש שנים.
<שירה לב-עמי: אני מנהלת האגף לבריאות דיגיטלית ומחשוב במשרד הבריאות וכשנכנסתי לתפקיד, אחת הפגישות הראשונות שהיו לי, זה הצוות המוביל של בריאות הציבור, שבאו במשלחת עם נציגים מהשטח ודפקו על השולחן ואמרו אי אפשר לעבוד ככה.
<שירה לב-עמי: אנחנו עובדים במערכת שהיא ישנה.
<שירה לב-עמי: היא הייתה אז בת 18 שנה, היום היא כבר יותר.
<שירה לב-עמי: מערכת שאי אפשר לעשות בה שינויים ועדכונים ותיקונים.
<שירה לב-עמי: מערכת שנמצאת בכל אחת מטיפות החלב בנפרד, וגם זה רק בחצי מהתחנות.
<שירה לב-עמי: ובאו בדרישה מאד מוצדקת ולגיטימית בעיני, לתת מענה, לתת פתרון לסוגיה.
יפעת שאשא ביטון: קיבלתם החלטה – משנים מערכת.
<שירה לב-עמי: ההחלטה הייתה קצת יותר מורכבת, אבל לשמחתי מי שהיה אז מנכ"ל משרד הבריאות וראש שירותי בריאות הציבור, הבינו את החשיבות של זה והחליטו להשקיע בזה בצורה מאד משמעותית, כהשקעה בתעדוף גבוה מאד, עד שזה היה אחד הדברים המרכזיים שעסקנו בהם בשנים שבהן שעבדנו על השדרוג, והתהליך שעשינו היה תהליך שבמקום לקחת עכשיו, ללכת הצידה, להגיד בוא נפתח מערכת חדשה מאפס, נאפיין אותה, נפתח, נפרוש אותה, ייקח לנו 4-5 שנים, היה לנו מאד חשוב, בגלל הדחיפות והצורך במידע נכון, לתת מענה מהיר יותר ולהשתמש במה שקיים, עם תהליך שהוא מביא תוצאות יותר מהר, אבל יותר מדורג.
<שירה לב-עמי: וזה סיכון.
<שירה לב-עמי: זה משהו שהוא פחות טריוויאלי לעשות אותו.
<שירה לב-עמי: אנשי מחשוב בדרך כלל אוהבים לזרוק את הישן ולהביא משהו חדש שלהם, יותר קל, יותר אטרקטיבי, ומה שעשינו היה תהליך שהוא יותר מורכב טכנולוגית, הוא לקחת את המערכת הישנה ולעשות לה תהליך של שדרוג.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת לא החלפתם מערכת במערכת.
<שירה לב-עמי: אנחנו לקחנו את המערכת הישנה, שדרגנו אותה, איחדנו אותה, בנינו מערכת מרכזית שכל התחנות עובדות עליה.
<שירה לב-עמי: לכן פתאום נהיו סוגיות של תקשורת, כי בעבר זה ישב במחשב, מתחת לשולחן של אחת האחיות בתחנה ולא היו בעיות תקשורת.
<שירה לב-עמי: פתאום אם נופל קו בזק, אז עכשיו מתנתקת לי המערכת.
<שירה לב-עמי: זאת תופעה שמבחינת האחיות היא חדשה, אבל כשעובדים מול מרכז מרכזי, שזה המצב היום ברובן המוחלט של המערכות בעולם, אז יש גם סוגיות של ניתוקים לפעמים.
<שירה לב-עמי: התהליך שעשינו היה תהליך של שדרוג לטכנולוגיה חדשה, יחד עם מרכוז של המערכת למקום מרכזי - - -
יפעת שאשא ביטון: מה המשמעות של הניתוקים?
<שירה לב-עמי: המשמעות של הניתוקים היא קודם כל שזה מפריע, זה לא נוח למשתמש - - -
יפעת שאשא ביטון: וזה משהו שקורה היום?
יפעת שאשא ביטון: זה יותר מזה.
יפעת שאשא ביטון: כי אם יש לי ניתוק אני לא יכולה לדווח.
יפעת שאשא ביטון: אני לא יכולה לדווח, זה לא מופיע במערכת.
יפעת שאשא ביטון: זה לא מופיע במערכת, זה לא מסונכרן עם כולם.
<שירה לב-עמי: נכון.
יפעת שאשא ביטון: אז זה לא התנתק, לא נוח.
<שירה לב-עמי: אני אומרת, זה קודם כל דבר שהוא לא נוח והדבר השני הוא, שבדרך שבה המערכת בנויה היום, אחרי שאתה מתעד מידע, אתה צריך ללחוץ שמור.
<שירה לב-עמי: והסיבה שאנחנו עושים את זה ככה, היה לנו דיון האם אנחנו רוצים שכל שדה יישמר.
<שירה לב-עמי: ברגע שהכנסת אותו - הוא כבר נשמר, הוא כבר בפנים.
<שירה לב-עמי: ההחלטה הייתה, וזו הייתה החלטה, אפשר לשנות את ההחלטה הזאת, אבל ההחלטה הייתה שאנחנו לא שומרים רשומה תוך כדי, אלא רק אחרי שמסיימים להקליד אותה ולוחצים על Save.
<שירה לב-עמי: והסיבה היא שהחשש שלנו היה שאם אנחנו מאפשרים שמירות ביניים כאלה ואחר כך מחקו ושינו ואחר כך היו דברים שהיו פחות נכונים.
<שירה לב-עמי: זה יכול לייצר יותר זבל במערכת, יותר רשומות שגויות מאשר מצב שהאחות צריכה לעבור על כל הרשימה, להסתכל עליה ואז לשמור אותה בצורה שהיא אקטיבית.
<שירה לב-עמי: והמשמעות של זה היא שאם אני התחלתי לכתוב משהו וקרה משהו, המחשב שלי קרס, התקשורת נפלה, מה שאני רשמתי עוד לא נשמר.
<שירה לב-עמי: אני יודעת שהוא לא נשמר, כי אני לא לקחתי על Save.
<שירה לב-עמי: אז זו המשמעות.
יפעת שאשא ביטון: כמה זה חשוב לנו הנתונים האלה?
יפעת שאשא ביטון: באמת, אני מרגישה כאילו את מתנצלת עכשיו, מנסה להסביר.
<שירה לב-עמי: למה מתנצלת?
יפעת שאשא ביטון: לא, אני אסביר, כי אני מנסה להבין.
יפעת שאשא ביטון: לי זה לא משנה הכרוניקה של איך היא מכניסה את הרישום, מתי היא לוחצת Save.
יפעת שאשא ביטון: זה לא באמת משנה מבחינת הדברים.
יפעת שאשא ביטון: משנה לנו בשורה התחתונה אם הנתונים מוזנים למערכת, אם הנתונים הם מדויקים, אם הם אמיתיים, אם הם מסונכרנים לפי השמות.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת באמת התהליך של מתי היא לוחצת Save או לא ומה נשמר לכם במערכת, זה התמודדות שלכם.
<נסיה כהן: לא, זה הניסיון של שירה להסביר לך, גברתי, שהנתונים שמורים.
<נסיה כהן: זאת אומרת הנתונים בפנים.
יפעת שאשא ביטון: לא, אבל לצד זה היא אמרה, ואולי אתם לא שמתם לב, או התחילה בזה שיש ניתוקים במערכת, המערכת לפעמים קורסת ואז ניסיתי להבין בעצם את הקשר של התהליך הארוך של אחות - - -
<נסיה כהן: כמו שיש ניתוקים בטלפון.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מתנצלים, נו, בואו תצאו רגע מהמקום הזה של ההתנצלות וההתגוננות.
יפעת שאשא ביטון: אני לא נגדכם.
יפעת שאשא ביטון: זה לא מס שפתיים, זה גם כתוב בפרוטוקול.
יפעת שאשא ביטון: אני לא נגדכם, אני אתכם.
יפעת שאשא ביטון: בסוף אנחנו כולנו רוצים את אותו דבר, שהדברים יהיו כמו שצריך כדי שאנחנו נמנע תקלות מול הילדים שלנו.
יפעת שאשא ביטון: אז אני אומרת שלפחות מתוך תהליך ההסבר שלך, זה היה נשמע כאילו יש ניתוקים, יש זה, ואז אם אחות מתחילה להזין את הכל ופתאום באמצע זה נופל לה, אז יכולה להיות תקנה בנתונים.
<קריאה: היא ניסתה פשוט להסביר, אבל אם זה לא רלבנטי, אז היא יכולה לעבור לנושא הבא.
יפעת שאשא ביטון: התהליך של איך אתם שומרים את זה, זה תנחו את האחיות החדשות שבאות להזין נתונים.
יפעת שאשא ביטון: אותי מעניין לדעת מה קורה היום בתוך מסד הנתונים של מערך טיפות החלב.
<שירה לב-עמי: ההסבר נועד להסביר ש - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אבל אני בכלל שאלתי כמה שנים.
יפעת שאשא ביטון: אז את אומרת שבעצם עשיתם תהליך של שדרוג מערכת.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת בניתם מערכת על מערכת קודמת, נכון?
<שירה לב-עמי: כן.
יפעת שאשא ביטון: שלקח X זמן ומלפני שנתיים המערכת כבר מאופסת ועובדת כמו שצריך?
יפעת שאשא ביטון: זה מה שהתכוונת?
<שירה לב-עמי: כן, כי לקח זמן להגיע בעצם לכל אחת מהתחנות, בכל תחנה לבצע את השדרוג ולהעביר את המידע למערכת המרכזית, ותהליך כזה של פרישה, גם להדריך את האחיות, להחליף במקומות שהייתה מערכת אחרת, להגיע למצב שהיום כולם עובדים במערכת אחת, כל התחנות הממשלתיות, כולל העירוניות וקופת חולים לאומית, עובדים במערכת אחת מרכזית, שמנוהלת ויש בה גם בקרות שלא היו לנו בעבר.
<שירה לב-עמי: במערכת הקודמת, בגלל שהיא הייתה מבוזרת והיא לא הייתה מחוברת למשרד הבריאות, היו יותר פוטנציאלים לתקנות במידע; ודבר משמעותי נוסף שלא היה לנו, זה אימות של הפרטים של המטופלים מול מרשם האוכלוסין.
<שירה לב-עמי: ולכן יש לנו, אנחנו עדיין סוחבים בחלק מהמקרים מידע שהוא שגוי מהעבר, והתהליך המתמשך שהוא ייקח יותר משנתיים - - -
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת את אומרת שיש תקלות בתוך המערכת, אבל זה תקלות שאנחנו סוחבים מלפני כמה שנים.
יפעת שאשא ביטון: אז קודם כל אנחנו מסכימים עם זה שיש נתונים שהם בתקלה בתוך המערכת.
<שירה לב-עמי: בכל מערכת.
יפעת שאשא ביטון: אז זה לא מופרך לחלוטין, הסיפור של חוסר סנכרון.
<שירה לב-עמי: בכל מערכת יש רמה מסוימת של מידע שהוא לא במאה אחוז נכון, והשאיפה שלנו היא לא לייצר - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל פה זה יכול להיות גם חיים ומוות, כשאנחנו מדברים על מערכות בריאות.
<שירה לב-עמי: גם מערכות קליניות בבתי חולים וגם מערכות מניעת זיהומים.
יפעת שאשא ביטון: אז מה עושים עם זה, שירה?
יפעת שאשא ביטון: מה עושים עם זה שיש לנו נתונים שהם בכשל בתוך המערכת, בגלל היסטוריה, בגלל סינדרום עבר.
<שירה לב-עמי: אז מה שעושים זה מספר דברים.
<שירה לב-עמי: הדבר הראשון והוא החשוב אם נסתכל קדימה, מטרתו למנוע ככל הניתן היקף גדול של תקלות חדשות.
<שירה לב-עמי: ולכך נועדה המערכת ונועדו הבדיקות שהמערכת עושה ונועדו ההדרכות שנעשות ואני חושבת שהאחיות מאד מקפידות והן עושות הרבה מאמץ כדי לדאוג שהמידע יהיה נכון.
<שירה לב-עמי: זאת אומרת עדיין יכולים להיות מקרים שמידע הוא שגוי, אבל זה היוצא מן הכלל - כמו שבעז אמר כאן - באלפיות אחוזים.
<שירה לב-עמי: אני חושבת שהתהליך המתמשך של טיוב נתוני העבר, הוא תהליך שהצוות משקיע בו הרבה מאד אנרגיה, זה סוג של crowd sourcing.
<שירה לב-עמי: אנחנו משתמשים בחכמת ההמונים כדי לדאוג שכל דבר שמישהו מוצא הוא שם לב אליו.
<שירה לב-עמי: אנחנו מיד מעבירים אותו לצוות של המערכת כדי לבדוק, לראות מה הייתה ההשתלשלות ההיסטורית שהביאה לזה, האם זה נכון או לא נכון, ולתקן במקרה שנדרש.
<שירה לב-עמי: ואנחנו רואים שלאט לאט הולכות ופוחתות הטעויות מהעבר והמרכזת מתייצבת במצב שהוא הרבה יותר נכון ולידי מאשר היא הייתה בעבר.
יפעת שאשא ביטון: את מדברת בעצם על תהליך של לצורך העניין, פלוס מינוס שלוש שנים, נכון?
יפעת שאשא ביטון: של התארגנות, היערכות, בנייה מחדש.
יפעת שאשא ביטון: שנתיים שאנחנו מאופסים ובסך הכל סדר גודל של 5 שנים, שבהן לא הצלחתם לפתור בעצם את כל מה שאתם סוחבים מהעבר לגבי אי סינכרון של נתונים?
<שירה לב-עמי: מה הכוונה בלפתור?
<שירה לב-עמי: אם למישהו רשמו את המידע לפני שש שנים בתעודת זהות שגויה, הוא קיבל את החיסונים והם נרשמו במקום לא נכון.
<שירה לב-עמי: איך עכשיו את יכולה לבוא ולהגיד – אה, נראה לי שההוא זה רשום לא נכון.
<שירה לב-עמי: המקרים שבהם יש דרך לעשות את בקרת האיכות על הנתונים, היא או באופן מדגמי, כשאנחנו עושים בקרות איכות ומדדי איכות, שזה תהליכים שהמשרד עושה מיזמתו כי הוא רואה בהם חשיבות, או למשל כשהוא מגיע עכשיו לקבל חיסון בכיתה א' והאחות מתודרכת, לוודא שהמידע הוא נכון.
<שירה לב-עמי: בנקודה הזאת, כשהיא פוגשת שוב את הילד, היא יכולה להסתכל ולהגיד – יכול להיות שיש כאן סוגיה, בואו נבדוק אותה.
<שירה לב-עמי: אז בהיבט הזה אין פה איזה תהליך שאתה יכול להגיד אני מריץ תוכנה, היא רצה על כל הרשומות והוקוס פוקוס, הבעיות נפתרו.
יפעת שאשא ביטון: לא, ברור שהמערכת בעצמה לא יכולה לדעת אם הילד שרשום אז זה הילד שבאמת קיבל, אבל השאלה אם היה איזו שהוא תהליך של מעקב והקבלה בשטח.
יפעת שאשא ביטון: קרי, אנחנו יודעים שיש תקלות בתוך המערכת שנגזרות ממשהו שאנחנו סוחבים מהעבר, כל ילד שמגיע, האחות יודעת שהיא צריכה לבדוק ולאמת את הנתונים ולבדוק בפנקס חיסונים.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת האם יש את הערנות הזאת בתוך המערכת?
יפעת שאשא ביטון: האם נעשתה בדיקה תוך כדי תנועה לאורך השנים האלה, שבה אתם ניסתם לזהות/לתקן מידע שהוא שגוי?
<שירה לב-עמי: אני חושבת שהעבודה שנעשתה - - -
<מירה חונוביץ: תראי, היו לנו לדוגמא שתי תחנות מאד משמעותיות בנושא הזה של תיקון רשומות.
<מירה חונוביץ: שמי מירה חונוביץ, אחות מפקחת ארצית בבריאות הציבור.
<מירה חונוביץ: במבצע הפוליו עשו מערך יוצא מן הכלל כדי שיוכלו לתעד בזמן אמת את כל הילדים שמקבלים את הפוליו, כדי שנדע מה אחוזי הכיסוי, באיזה אזורים בארץ וכו'.
<מירה חונוביץ: תוך כדי ראו שיש הרבה רשומות כפולות של ילדים, וזה התאפשר במצב שהיה פעם, כמו שהיא אמרה, שכל תחנה עבדה לבד, ואז יכלו באותה תחנה אולי לפתוח שני תיקים כי לא הייתה התרעה במערכת, או שילד פתחו לו רשומה במקום אחד, אחר כך הוא עבר למקום שני וכו'.
<מירה חונוביץ: אז גם בתקופת הפוליו, אנחנו עסקנו המון בטיוב נתונים.
<מירה חונוביץ: זאת אומרת לא רק חיסנו, אלא גם בדקו איפה יש רשומות כפולות וניסו לסגור רשומות כפולות.
<מירה חונוביץ: עכשיו, למי עשו את זה?
<מירה חונוביץ: לאותם ילדים שהגיעו ואנחנו בדקנו מול שמות כפולים, מול תעודות זהות.
<מירה חונוביץ: עכשיו שירה הזכירה את מדדי האיכות.
<מירה חונוביץ: אנחנו הכנסנו מערכת של מדדי איכות לבריאות הציבור ואז, לפני שבודקים את המדד, מריצים את כל הרשומות של הילדים הרלבנטיים.
<מירה חונוביץ: אז כל פעם זו קבוצה אחרת של ילדים – גיל אחר, בדיקה אחרת וכו' ובודקים את הרשומות.
<מירה חונוביץ: ואז בודקים – האם הבדיקה נעשתה, כן או לא, ואם לא, אז בודקים למה.
<מירה חונוביץ: זאת אומרת כל תיק לעצמו.
<מירה חונוביץ: אם יש רשומות כפולות, אז מוודאים איפה הילד פעיל היום וסוגרים את הרשומה בתחנה השנייה.
<מירה חונוביץ: זאת אומרת שיש לנו כל פעם, כל התפתחות מקצועית, יש לנו את התחנות האלה שאנחנו עושים את טיוב הנתונים, את תיקון הרשומות וכו'.
<מירה חונוביץ: עכשיו אנחנו עשינו ולהפתעתנו, דווקא אחרי הפוליו ושסגרנו הרבה רשומות, אנחנו רואים שהמספר הזה הולך ופוחת.
<מירה חונוביץ: זאת אומרת אנחנו מגיעים ליותר ויותר ילדים במערכת ואנחנו מתקנים את זה וזה התהליך הנכון.
יפעת שאשא ביטון: אין סיכוי שרשומה כפולה פירושה שבעצם הילד קיבל פעמיים?
<מירה חונוביץ: לא, לא.
יפעת שאשא ביטון: על סמך מה את אומרת?
יפעת שאשא ביטון: מאיפה הביטחון?
<מירה חונוביץ: אני אגיד לך מאיפה הביטחון, כי כשאמא באה לטיפת חלב, אז היא באה לאותה טיפת חלב אחת.
<מירה חונוביץ: היא באה, פותחים את המחשב והיא מביאה את פנקס החיסונים.
<מירה חונוביץ: בינתיים הם עובדים עם שתי רשומות – המחשב ופנקס חיסונים, והאחיות מאד מקפידות לעשות חיסון, כנגד שתי הרשומות האלה.
<מירה חונוביץ: ומה שבעז אמר, שאנחנו לצורך העניין, למרות שזו בקרה יומיומית, זו העבודה השוטפת של התחנות.
<מירה חונוביץ: זאת אומרת, אמא באה לחיסון, ואנחנו עושים אלפי חיסונים ביום, משווים את הרשומות ובודקים אם כן או לא.
<מירה חונוביץ: עכשיו, נגיד שאין הלימה.
<מירה חונוביץ: כאין הלימה, יכולות להיות כמה סיבות.
<מירה חונוביץ: יכולה להיות סיבה שאחות, מאיזו שהיא סיבה לא תיעדה.
<מירה חונוביץ: יכול להיות באמת קרה ניתוק, מה ששירה אמרה ואולי המידע הזה לא נשמר.
<מירה חונוביץ: אבל יש לנו תקשורת עם האמא, אנחנו יודעים – היא הייתה באותו יום.
<מירה חונוביץ: יש לנו כמה נקודות שבאמצעותן אנחנו יכולים לאתר.
<מירה חונוביץ: גם האמא אומרת – הילד קיבל את החיסון, אז אנחנו בודקים את זה עוד יותר.
<מירה חונוביץ: זה לא שהאמא לא יודעת.
<מירה חונוביץ: אומרים לה תראי, עכשיו הוא מקבלת את המחומשת הראשונה, עכשיו הוא מקבל את המחומשת הבאה- - -
יפעת שאשא ביטון: את חושבת שאם את תגידי לי בתור אמא הוא מקבל את המחומשת הראשונה יהיה לי מושג על מה את מדברת?
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שהוא מקבל זריקה, אין לי מושג מה היה בה.
יפעת שאשא ביטון: אני עם ניסיון של שלושה ילדים.
<מירה חונוביץ: אז תשמעי, יש פה אחות שעובדת יום יום, יש פה את ליבי שעובדת יום יום - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, האחיות בוודאי ובוודאי יודעות, אבל אמא?
יפעת שאשא ביטון: כאילו, כשאת אומרת - - -
<מירה חונוביץ: כן, גם האימהות יודעות.
<מירה חונוביץ: אני מזמן לא בתחנות, אבל האימהות יודעות.
<קריאה: יש ויש.
יפעת שאשא ביטון: מה הן יודעות?
יפעת שאשא ביטון: שהן קיבלו מחומש?
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שקיבלו חיסון - - -
<מוריה אשכנזי: מקבלים הסבר גם על מהות החיסון.
<מוריה אשכנזי: זה לא אליך אוטומטי.
יפעת שאשא ביטון: מה הם קיבלו.
<מוריה אשכנזי: יש לה הדרכה מקדימה ומסבירים לאמא.
<מירה חונוביץ: אם היא אומרת אני הייתי לפני חודשיים, אנחנו גם יודעים איזה חיסונים נותנים.
<מירה חונוביץ: הרי - - -
יפעת שאשא ביטון: לדעת אם היא הייתה או לא הייתה, זה כן.
יפעת שאשא ביטון: לדעת מה היא קיבלה באותו חיסון, זה לא.