GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<פנחס נגל: בגלל העומס שיש בבתי הספר, היא מעבירה את זה לאחת הפקידות הבכירות, שתדווח לה מה יש שם הדברים החשובים.
<פנחס נגל: זה פשוט עניין פרקטי.
<פנחס נגל: הדברים האלה במשך 9 שנים, רוב המורים, רוב היועצות, פשוט מה שאמרו פה, לא יודעים על השירותים.
יפעת שאשא ביטון: הבנו את זה.
יפעת שאשא ביטון: מחדל.
<פנחס נגל: רגע, שנייה.
יפעת שאשא ביטון: לא, לא, אני לא חוזרת אחורה.
יפעת שאשא ביטון: זה משהו שאנחנו צריכים להתייחס אליו ולתקן אותו.
יפעת שאשא ביטון: יטופל.
יפעת שאשא ביטון: זו הנקודה הראשונה שסגרנו.
<פנחס נגל: שנייה, עוד נקודה באותו נושא.
<פנחס נגל: הדרך שטופלה על ידי הזכיין הקודם הייתה, בתחילת שנה מורים שהיו בתוך הפייפליין, ניגשו לבתי הספר שהיו באזור שלהם, בתחום האחריות שלהם ורעננו את הזיכרון ורעננו את המידע, טפסים, תכניות חדשות, כל דבר שהוא – בבית הספר.
<קריאה: אסור להם.
<פנחס נגל: בשנה האחרונה זה לא נעשה, אבל אני אומר לפני כן זאת הייתה - - -
יפעת שאשא ביטון: שמך עוד פעם.
<פנחס נגל: פיני.
יפעת שאשא ביטון: פיני, אנחנו פוגשים פה הורים ש-10 שנים לא ידעו מה הזכויות שלהם, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה איתך לחלוטין שאנחנו חייבים לטפל בנושא הנגשת המידע.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהמשרד איתנו, מבין את המצוקה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נחשוב יצירתית איך אנחנו הופכים את זה ליעיל יותר.
יפעת שאשא ביטון: זאת נקודה ראשונה לסיכום, אני אפילו מקדימה את המאוחר.
יפעת שאשא ביטון: נעשה את זה הכי טוב שאפשר.
יפעת שאשא ביטון: אני מקווה שכשנשב פה בעוד שנה, אז אנחנו נוכל לשמוע שיש שיפור גם בעניין הזה.
יפעת שאשא ביטון: אני מקווה שיהיו פחות חולים.
יפעת שאשא ביטון: התייחסות נוספת של משרד החינוך, לפני שאנחנו עוברים לדוברים נוספים?
יפעת שאשא ביטון: בסדר כרגע?
יפעת שאשא ביטון: יש לי פה את ש"ר.
<ש"ר: טוב, שומעים?
<ש"ר: אני אמא של ניצן רכבי, ניצן היא כיום בת 14, היא בכיתה ח'.
<ש"ר: היא לומדת בבית ספר לחינוך מיוחד און בצהלה.
<ש"ר: היא נולדה עם תסמונת גנטית, שעם השנים אנחנו פחות או יותר מגלים מה היא צופנת בחובה.
<ש"ר: בעיקרון - - -
יפעת שאשא ביטון: ברשותך, רק בואי נחשוף פחות פרטים, פשוט שלא יהיה לנו עניין עם הפרוטוקול.
יפעת שאשא ביטון: בשבילך פשוט.
<ש"ר: אוקיי, אין בעיה.
<ש"ר: פשוט, בסופו של דבר היא הולכת לבית ספר של חינוך מיוחד והסכנה שנשקפת לה היא בעיקר בהידבקות במחלות ולכן היא יומיים בשבוע, בין יומיים לשלושה – מקבלת לימודים בבית ובשאר הימים היא הולכת באופן חלקי, עד השעה שתיים, לבית הספר.
<ש"ר: אני חייבת להגיד שאני הייתי מאד בחששות בשנה שעברה.
<ש"ר: פתאום אמרו לי מחליפים את טללים, אחרי שהיינו עם טללים 13 שנה או 10 שנים, מגיל 4, ואני הייתי מאד בחששות ומאד כעסתי ואמרתי למה באמצע השנה וזה לא פייר וזה לא הוגן.
<ש"ר: ואני חייבת להגיד שהמעבר מבחינתי לפחות, ואני מעידה רק על עצמי, היה יחסית חלק.
<ש"ר: אני מאד חששתי, אבל בסופו של דבר כל מה שהובטח לי התקיים, המורים שעבדו איתה, וכבר נבנה קשר והייתה היסטוריה של עבודה, נקלטו ב"קדימה מדע" בצורה חלקה, עד כמה שאני יודעת.
<ש"ר: הם התבקשו להגיע, הם עברו ראיון והתקבלו לשם בתנאי שכר דומים, עד כמה שידוע לי, אולי אפילו יותר טובים.
<ש"ר: אני לא בטוחה, אבל הם לא נפגעו.
<ש"ר: מה שבטוח זה שהם לא נפגעו והן היו מאד מרוצות.
<ש"ר: הם המשיכו לעבוד באמת בשמחה והרצף נשמר, שזה דבר שאני מאד חששתי ממנו, והשנה הזאת גם כן המשכנו עם אותן מורות וקלטנו עוד מורה, אבל הכל בסדר והמשיך ולא הייתה שום פגיעה לא רגשית ולא מבינה של הלימודים.
<ש"ר: דבר שני שקיבלנו ממש במתנה.
<ש"ר: יום אחד התקשר אלי מיטל ושאלה אותי אם אנחנו חושבים שאנחנו יכולים להיעזר במרפאה באומנות, שזה מה שלא היה תחת הטיפול של טללים עם הפרה-רפואי.
<ש"ר: אני מאד שמחתי, כי בעיקרון ניצן יושבת בבית כשהיא חוזרת, מהשעה שתיים כשהיא חוזרת מבית הספר היא בעיקרון בבית, עם אייפד, אייפד, אייפד.
<ש"ר: כמה אפשר אייפד?
<ש"ר: אז מאד שמחתי.
<ש"ר: אז עכשיו יום בשבוע מגיעה אלינו מורה של "קדימה מדע", מרפאה באומנות ועובדת איתה.
<ש"ר: זה מקסים.
<ש"ר: זהו, בעיקרון תמיד יש.
<ש"ר: אני הצלחתי ליצור קשר, תמיד חזרו אלי, כלומר אין בעיה של - - -
יפעת שאשא ביטון: ברצף במעבר בעצם מזכיין לזכיין, אתם הרגשתם איזה שהוא - - -
<ש"ר: זה לא היה נעים כי היה המון חוסר ודאות והיו חששות - - -
יפעת שאשא ביטון: לא בחוסר הוודאות.
יפעת שאשא ביטון: מבחינת הפרקטיקה, בתכלס, הילדה קיבלה בעצם את מה שנדרש באופן רציף?
<ש"ר: כן, זה היה בסדר גמור, ממש, מאד חלק.
<ש"ר: שזה היה החשש הגדול שלי.
<ש"ר: ועוד קיבלנו את המרפאה בעיסוק.
<ש"ר: מבחינת נגישות וזמינות אז אין בעיה, כלומר תמיד הצלחתי לתפוס אותם, שזה דבר שעם טללים גם תמיד היה אפשר להגיע ומאד חששתי שעם משרד החינוך וגוף גדול ו"קדימה מדע", שאין עם מי לדבר ולא חוזרים.
<ש"ר: היו מאד בסדר.
<ש"ר: אני יודעת שחוזרים אלי, חוזרים למורים אם הם צריכים משהו.
<ש"ר: רק עוד דבר.
<ש"ר: שגם אני יודעת שזה התחיל בשנה שעברה, כאשר קצת אחרי שנכנסו יצרו קשר עם בית ספר ודיברו עם היועצת, דיברו עם היועצת בעיקר והם בקשר גם עם המורים שעובדים עם הילדה.
יפעת שאשא ביטון: טוב, זה הם נדרשים כי הם מספרים פה שיש פה בעצם קשר רציף - - -
<ש"ר: כן, אני רק רוצה להגיד שזה מתקיים וזה מגיע אלי דרך בית ספר, שאמרו לי.
<ש"ר: דיברו איתנו מ"קדימה מדע" והמורים אומרים לי שיש מין רכזים אזוריים אני חושבת, שמשוחחים איתה.
<ש"ר: כלומר זה לא שהמורה הוא לבד בשטח, מנותק, אלא יש כן פידבק ויש תמיכה וקשר גם עם בית הספר וגם עם המורים של "קדימה מדע".
יפעת שאשא ביטון: יש לי שאלה רק באמת שעולה מתוך הדברים ופספסתי קודם – סוגית המורים.
יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך בעצם מפקח, יודע מי המורים שנכנסים ומלמדים במסגרת התכנית?
יפעת שאשא ביטון: הדברים בעצם נעשים בשיתוף אתכם, יש לכם מעקב?
<רחלי אברמזון: את הגיוס מגייס "קדימה מדע".
<רחלי אברמזון: אבל יש תנאי סף של מי הם המורים ה - - -
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, שמשרד החינוך קובע אותם?
<רחלי אברמזון: כן, הם נמצאים במכרז.
יפעת שאשא ביטון: מי קובע את תנאי השכר?
<רחלי אברמזון: גם.
<רחלי אברמזון: הם נמצאים בתוך המכרז.
יפעת שאשא ביטון: גם בתוך המכרז?
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת הדברים הם מאד ברורים.
יפעת שאשא ביטון: זה לא ש"קדימה מדע" יכולים לשלם פחות או לעשות איזה שהוא משהו?
יפעת שאשא ביטון: הדברים הם - - -
<רחלי אברמזון: המכרז היה מכרז מפורסם ופומבי ונראה - - -
מיכל רוזין: יש פה מורים שעבדו?
יפעת שאשא ביטון: כן, תיכף אנחנו ניתן.
<ד"ת: יש לי עוד שאלה, אם אפשר.
יפעת שאשא ביטון: אחר כך אתה תוכל.
<ד"ת: לא, להבהרה על הנקודה הזאת.
יפעת שאשא ביטון: של מה?
יפעת שאשא ביטון: של המורים?
<ד"ת: שמשרד החינוך ייתן תשובה.
<קריאה: על השכר.
<ד"ת: לפני השכר.
<ד"ת: האם כל מורה, או יש איזו שהיא בדיקה מדגמית, לפחות של המורים שמתקבלים לעבודה על ידי "קדימה מדע", האם הם נבדקו על ידי משרד החינוך, כמו מורה בבית ספר, שהוא בא, מציע את מועמדתו לעבוד בבית ספר - - -
מיכל רוזין: קוראים לזה הפרטה.
<ד"ת: אוקיי.
מיכל רוזין: ישראל 2016.
יפעת שאשא ביטון: לא, זה לא קשור להפרטה.
מיכל רוזין: זו הפרטה.
מיכל רוזין: הם הפריטו את האחריות על המורים ל"קדימה מדע".
מיכל רוזין: זה לא - - -
<ד"ת: אני אביא עוד מעט כמה דוגמאות - - -
יפעת שאשא ביטון: רגע, סליחה, שנייה.
<ד"ת: זו השאלה.
<ד"ת: שמשרד החינוך ייתן תשובה על זה בבקשה.
יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך, שוב, אני שאלתי את השאלה הזו מקודם, אני אחזור עליה שוב.
יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך מודע למצבת המורים שמלמדים ב"קדימה מדע".
יפעת שאשא ביטון: מודע.
יפעת שאשא ביטון: יודע.
יפעת שאשא ביטון: אומרים במשרד החינוך יש תנאי סף.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שהם לא יכולים לקבל פחות מזה, הם יכולים לקבל רק יותר מזה.
<ד"ת: אבל הם בודקים את זה שהם מקיימים את זה?
יפעת שאשא ביטון: יש פיקוח על המורים שנכנסים?
<ש"נ: זה מחלק מ - - -
יפעת שאשא ביטון: סליחה, אני שואלת את משרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: את יושבת במשרד החינוך, גברתי?
יפעת שאשא ביטון: לא, פשוט שאני אדע, כי כשאני שואלת את משרד החינוך ואת עונה, אז האם את יושבת שם?
<ש"נ: קיבלנו מורים או ללא תעודת הוראה או שזה מורה להתעמלות שלימד או כל מיני.
<ד"ת: נגיע לזה, עזבי.
<ש"נ: סליחה, אני לא אפריע, אתה צודק.
<ד"ת: אל תקלקלי.
<ד"ת: את יכולה להגיד.
<ד"ת: אני לא סתם שואל את השאלה.
יפעת שאשא ביטון: אז אני שואלת ומחדדת שוב, יש לכם בקרה על המורים שנכנסים לשם?
<חיה הראל: זה חלק מישיבות הסטאטוס שלנו.
<ד"ת: אוקיי, בסדר.
יפעת שאשא ביטון: ש"נ.
<ש"נ: שלום, תודה.
יפעת שאשא ביטון: אה, שחשבנו לרגע שהיא משרד החינוך.
<ש"נ: אני לא משרד החינוך ותודה לאל שאני לא משרד החינוך, למרות שיש לי תעודת הוראה, אבל אני מאד שמחה שלא.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נחסוך את ההערה הזו מהפרוטוקול, בבקשה.
<ש"נ: הייתי חייבת להגיד אותה.
<ש"נ: טוב, קודם כל אני רוצה רק להוסיף נקודה אחת חשובה בנושא של הנגשת מידע.
<ש"נ: החוסר בהנגשה של מידע, העובדה שיצא חוזר מנכ"ל, העובדה שיצאה חוברת הנחיות של 40 עמודים, לא אומר שהמידע מונגש.
<ש"נ: כשאני מדברת על זה שהמידע בעצם לא מונגש מספיק, זה אומר שתלמידים שניגשו-.
<ש"נ: ילדים חולים, סליחה, ילדים חולים שהגיעו – סליחה, אני פשוט מתרגשת.
<ש"נ: אני מצטערת.
<ש"נ: ילדים שחלו ובית הספר פנה וביקש את הסיוע עבורם, או מורה שהרים טלפון לחברה, כי הרבה פעמים זה מה שקרה, כי בית הספר, כשאתה חולה שלוש-ארבע-חמש שנים, הרבה פעמים יש נתק לצערי מבית הספר וזה לא שיש חיבור גם כשהילד חולה ונמצא כל הזמן בבית.
<ש"נ: אני אומרת ממקום אישי, לא באים הרבה פעמים, ואני לא מכלילה.
<ש"נ: זאת אומרת יש בתי ספר שהם מדהימים, יש עדיין בתי ספר שלא דואגים לחיבור עם הילד, לא דואגים לזה שירימו טלפון, שיבואו יבקרו, שיביאו חומרים.
<ש"נ: זאת אומרת אם אתה כהורה לא מרים טלפון וכל הזמן מבקש ומנדנד ומציק ליועצת ומציק לכולם, אתה לא מקבל את זה.
<ש"נ: אחד מהדברים זה שפנתה אלי משפחה, שאני לא אגיד מה הפרטים.
<ש"נ: היא אמרה שהיא מאד אובדת עצות, כי הילדה קטנה, היא מעל גיל 3 והיא מחינוך מיוחד.
<ש"נ: היא הרימה טלפון לחברה והדבר היחיד – היא שאלה אותי למי לפנות עוד, אז אמרתי לה מה זאת אומרת?
<ש"נ: אז היא אמרה לי שהחברה אמרה שמגיע 6 שעות בשבוע.
<ש"נ: אז אמרתי לה – אתם מחינוך מיוחד, תבדקי, כי מגיע לכם יותר מזה, במיוחד לאור מצבה של הילדה.
<ש"נ: עכשיו, אני לא מכלילה, כמובן, צריך לעשות תכנית וכמובן כל זה, אבל הערנו את תשומת ליבה שמאד יכולה להיות שמגיע לה יותר, וכשהיא פנתה ושאלה שוב בחברה, אז אמרו לה אוי נכון, את צודקת.
<ש"נ: עכשיו, כמה עוד כאלה שיודעים שקיבלו רק שירות חלקי ולא אמרו להם?
<ש"נ: יש המון כאלה.
<ש"נ: עוד פעם, אני לא מכלילה, יש נכון כאלה שגם קיבלו - - -
יפעת שאשא ביטון: בואי נדבר עליך.
יפעת שאשא ביטון: את עשית מחקר, את יודעת שיש עוד המון כאלה?
יפעת שאשא ביטון: כאילו באמת, לא.
יפעת שאשא ביטון: אני בכוונה שואלת את הדברים - - -
<ש"נ: כן, כן, כן.
מיכל רוזין: הם בתוך ההורים, הם מקבלים - - -
יפעת שאשא ביטון: כי אני בפניות שקיבלתי ובדקתי, ובדקתי מול משרד החינוך, לפחות כל הפניות שאת הפנית אלי, כולל הפניה האישית שלך, לא רק שקיבלתם מה שצריך, יש גם הרבה מקומות שהם קיבלו יותר ממה שצריך, כי הם מאד לחצו והיה תסכול והם מאד - - -
<ע"ע: קיבלו כי הם שמעו מש' שהם צריכים לקבל.
יפעת שאשא ביטון: שנייה, סליחה.
יפעת שאשא ביטון: אמא גאה, גם אני גאה בך, אבל בואי רגע, שנייה.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת שאנחנו בדקנו - - -
<ש"נ: אחרי שאנחנו בדקנו, קיבלנו, נכון.
מיכל רוזין: כן, אבל השאלה היא אם הם קיבלו מלכתחילה או רק אחרי דרישה של ההורים, ובזכות זה שההורים מדברים ביניהם, הם מגלים מה צריך לקבל, וזה לא צריך להיות ככה.
יפעת שאשא ביטון: לא, יש פה תיעוד, לפחות גם על המקרה של ש', שאגב כבר לא מטופלת, כבר לא זכאית בכלל לטיפול של "קדימה מדע".
<ש"נ: אני כן זכאית, אבל לא של "קדימה מדע".
<ש"נ: הילד שלי הוא ילד חולה, הוא הגיע - - -
יפעת שאשא ביטון: את זכאית למשהו של משרד החינוך, נכון?
<ש"נ: רגע, אז חשוב לי פה באמת לספר.
<ש"נ: הבן שלי הוא מאד מאד חולה - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, כי אני רוצה שנדייק את הדברים, שבסוף נצא מפה קצת יותר מסודרים.
<ש"נ: אני מדייקת.
<ש"נ: אני מאד רוצה.
<ש"נ: אני מאד רוצה, זאת הסיבה שאני כאן.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, קדימה.
<ש"נ: הבן שלי מגיע פחות מ-50% והיו גם שנים שהוא לא הגיע בכלל ב-10 השנים האחרונות, גם גידול במוח, עם אפילפסיה, עם לקות שמיעה וראייה.
<ש"נ: מצבו לא השתנה עד היום.
<ש"נ: זאת אומרת עד היום הוא חולה, עד היום אנחנו עם טיפול כימותרפי, עד היום עם תרופות לאפילפסיה, עד היום הילד במצב שהוא עם טיפול יום יומי בבית - - -
יפעת שאשא ביטון: מה השתנה?
יפעת שאשא ביטון: שהוא בעצם נוכח יותר בבית הספר, נכון?
<ש"נ: הוא מגיע פחות מ-50% לבית הספר.
<ש"נ: זאת אומרת שהזכאות עדיין קיימת.
<ש"נ: זה אומר שעדיין הקשיים שם, זה אומר שהוא עדיין ילד חולה, הוא מתאשפז, הוא מגיע לביקורות בתדירות מאד מאד גבוהה.
<ש"נ: זאת אומרת אני לא יודעת מה סיפרו לך, אני אומרת לך מה האמת.
<ש"נ: ובתוך כל המערבולת הזאת, חצי שנה בעצם הציעו מורים שלא התאימו לילד ואני - - -
יפעת שאשא ביטון: מי החליט שהם לא מתאימים לילד?
<ש"נ: בדיקה שלנו יחד עם בדיקה של בית הספר, יחד עם זה שיש לו תכנית, שלפי התכנית אתה אמור לקבל משהו מסוים.
<ש"נ: זה לא התאים והיו מורים גם שכשאתה בא ואתה שואל, אוקיי, הילד שלי צריך למקצועות אחד, שניים, שלושה, מה אתה מלמד?
<ש"נ: אז הוא אומר אני מלמד רק מתמטיקה, אבל אני יכול לעזור לו בעוד מקצועות.
<ש"נ: אז אמרתי לו סליחה - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אבל אתם קיבלתם בעצם מורה למתמטיקה ומורה למקצועות אחרים.
יפעת שאשא ביטון: את בעצם דרשת שיהיה מורה לכל המקצועות ביחד.
<ש"נ: לא.
<ש"נ: אז רגע, אני רוצה שנייה להסביר.
יפעת שאשא ביטון: זה מה שכתוב בפנייה שלך.
יפעת שאשא ביטון: את כתבת את זה.
<ש"נ: רגע, שנייה.
<ש"נ: רגע.
<קריאה: זו התשובה של משרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: זה היא כתבה.
יפעת שאשא ביטון: חשוב לי להדגיש כי הותוו 12 מורים שונים במקצועות לימוד שונים.
יפעת שאשא ביטון: זו פניה שלה.
<ש"נ: רגע, בסדר, שנייה.
<ש"נ: יש תכנית שבנו את זה עבור הילד.
<ש"נ: זו תכנית שעבדו איתה במשך 10 שנים.
<ש"נ: זו תכנית שבמשך 10 שנים הילד הצליח להתקדם בזכות זה שליוותה אותו דמות אחת, כשבעצם חוץ מהדמות הזאת, היו פה ושם, כשקיבלנו שעות חולים אז היה בבית הספר עוד אחד שלימד ועוד אחד, אבל זה אנשים שהכירו אותו.
<ש"נ: אלה לא דמויות חדשות, כי יש פה מורכבות שתבוא ותסביר למורה מה זה לקות שמיעה, מה זה לקות ראיה, מה זה אפילפסיה מאד מאד קשה שצריך לתת עזרה יום יומית.
<ש"נ: להסביר מה זה אומר שהילד קשה לו לקרוא, מה זה אומר שצריך לעבוד איתו בצורה מסוימת.
<ש"נ: העבודה היא מאד מאד קשה וככל שיש ריבוי של מטפלים, וזה משהו שגם הבאנו דרך אגב גם אישור רפואי, גם אישור מהפסיכולוג - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל אתם רוצים אנשי מקצוע.
יפעת שאשא ביטון: מצד אחד הצעקה שאני שומעת, ואני בכוונה מחדדת את זה, כי מצד אחד הצעה שאני שמעתי מכם, ההורים, עזבו רגע משרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: אני מנתקת רגע את הגוף המפעיל.
יפעת שאשא ביטון: מכם, ההורים.
יפעת שאשא ביטון: מצד אחד הזעקה ששמעתי את זה – הי, סליחה, אנחנו רוצים אנשי מקצוע ומורים שהם מוכשרים ללמד את המקצוע הזה והזה והכל, ומצד שני אני שומעת טענות על ריבוי של מורים.
יפעת שאשא ביטון: הרי אנחנו יודעים שגם בתוך המערכת, אגב, גם היום בחינוך היסודי אפילו, אנחנו מדברים על פרופסיונליזציה של ההוראה, כך שמגיעים ומלמדים, במיוחד אם זה מתמטיקה ואנגלית, מורים שהם מוכשרים למקצוע.
יפעת שאשא ביטון: אז זה קצת יושב בסתירה.
<ש"נ: אני מסכימה.
<ש"נ: אני ממש מסכימה איתך והיינו מוכנים מאד להתפשר.
<ש"נ: הבעיה היא, והייתה פה בעיה - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, לא צריך להתפשר, אתם צריכים לקבל את מה שמגיע לכם.
יפעת שאשא ביטון: אני לא מרשה לכם להתפשר, אבל בואי רק - - -
<ש"נ: זהו, אז מה שאמרתי אוקיי, אז אנחנו מוכנים שיהיו שניים או אפילו שלושה מורים, אבל סליחה, כשמגיע מורה ואומר לי אני יכול לעזור לו ללמד בסבבה גם היסטוריה, תנ"ך ולשון ואני שואלת אותו – לימדת פעם?
<ש"נ: אז הוא אומר לא, אבל יש חומר, נקרא, נלמד בעל פה ביחד.
<ש"נ: עכשיו, תשובה כזאת לא מקובלת עלי כשהילד ניגש לבגרויות.
יפעת שאשא ביטון: המורה לא נמצא פה, אז אני לא יכולה לשפוט את האמירה הזאת, וזה גם קצת שונה ממה שאת כותבת פה.
<ש"נ: אני גם לא אמרתי את שם המורה, אז זה בסדר.
<ש"נ: זה גם יותר ממורה אחד ששמעתי פחות או יותר אותם דברים, מלמד את הילד לעבוד בעל פה.
<ש"נ: עכשיו, אתה לא יכול, זה ילד שניגש לבגרות וזה ילד עם קשיים שהם בלי קשר, עם לקויות למידה, עם בעיות, עם מחלה, עם בעיות רגשיות, עם - - -
יפעת שאשא ביטון: ש', את ביקשת מורה אחד לכל המקצועות.
יפעת שאשא ביטון: זה גם מה שאת כתבת.
<ש"נ: נכון, אבל מאז שכתבנו - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל מי שרוצה מורה אחד לכל המקצועות שלא לימד, ולמרות שלא בדיוק עמדו בדרישה הזו, כי התעקשו שלפחות במתמטיקה יהיה מורה מקצועי, אז מן הסתם זה כאילו מורה שאמור לחלוש על הכל.
<ש"נ: תראי, יש תכנית - - -
יפעת שאשא ביטון: צריך לבוא עם תארים של הוראה ו - - -
<ש"נ: נבנתה לו תכנית ועל פי התכנית הזאת הגיעו הדרישות.
<ש"נ: עכשיו, התכנית הזאת בעצם ישבה במקומות שהיא הייתה צריכה לשבת, אם זה בבית הספר ואם זה בעבודה מול משרד החינוך.
<ש"נ: והם ידעו מה הילד הזה צריך, מה הקשיים שלו עם אנשי המקצוע שעבדו איתנו בחוץ, שזה אומר פסיכולוג רפואי שעבד איתו, זה אומר אנשי מקצוע שמלווים אותנו כבר 10 שנים עם פגיעה מוחית מצד אחד; מצד שני עם יכולות, שעובדה שהוא כבר עשה חצי מהבגרויות.
<ש"נ: זה אומר שעובדה שברגע שהשנה הוא קיבל את מה שהוא היה צריך - - -
יפעת שאשא ביטון: אז השנה הוא קיבל את מה שהוא צריך?
<ש"נ: אבל ממשרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: את מרוצה ממה שקרה השנה?
<ש"נ: מאד.
<ש"נ: קודם כל מסיבה ראשונה שהמורה אין לה את ה - - -
יפעת שאשא ביטון: קודם כל אני שמחה, כי אני כל הזמן הייתי בתחושה שיש מרמור בזה.
<ש"נ: הכי שמחה שבעולם, באמת.
<ש"נ: קודם כל המורה, אין לה את הדאגה הזאת של הפרנסה, זה אומר אני מורה קבלן, אני לא מקבל, אני כן מקבל, אני שייך פה, אני צריכה להרים טלפון.
<ש"נ: יש לה כל חודש משכורת ממשרד החינוך.
<ש"נ: זה משהו שהוא משמעותי לעומת מורה קבלן.
<ש"נ: זה אומר שאתה מגיע עם חיוך על הפרצוף - - -
יפעת שאשא ביטון: טוב, אבל זה לא רלבנטי לסיפור הזה, כי המורים ששייכים - - -
מיכל רוזין: זה מאד רלבנטי.
יפעת שאשא ביטון: לא, זה לא רלבנטי, אני אסביר לך למה, מיכל.
מיכל רוזין: את יכולה להסביר לי, אבל ההפרטה של מערכת החינוך - - -
יפעת שאשא ביטון: זה לא עניין של הפרטה.
יפעת שאשא ביטון: גם אם מערכת החינוך הייתה, הרי אנחנו לא - - - הילדים עולים - - -
מיכל רוזין: לא - - -
יפעת שאשא ביטון: זה ניתן שירות פר הצורך שעולה בשטח.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא יכולים - - -
מיכל רוזין: כן, אבל השירות לא ניתן על ידי משרד החינוך, סליחה.
מיכל רוזין: את יכולה לחשוב את עמדתך וזה בסדר.
מיכל רוזין: לי יש עמדה לגבי מערכת החינוך וכל שאר השירותים החברתיים, גם רווחה ואחרים.
מיכל רוזין: אנחנו מפריטים את השירותים האלה לחברות פרטיות.
מיכל רוזין: יש פיקוח של המשרד, העובדים הם לא עובדי משרד החינוך, זה לא כמו מורה שקמה בבוקר ומגיעה לבית הספר ויש לה משכורת והיא עובדת של משרד החינוך והיא מאוגדת תחת ארגון המורים או הסתדרות המורים.
מיכל רוזין: סליחה, זה לא אותו דבר.
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל אי אפשר שזה יהיה - - -
מיכל רוזין: זה שזה המצב ואנחנו לא יכולים כרגע לטפל בזה עכשיו, נכון.
מיכל רוזין: זה הנתונים, אבל אי אפשר להגיד זה לא חשוב וזה לא רלבנטי.
יפעת שאשא ביטון: לא, אני אגיד שזה לא רלבנטי - - -
מיכל רוזין: זה מאד רלבנטי גם לשיח שלנו.
יפעת שאשא ביטון: לא, לא, לא, סליחה, זה מאד - - -
מיכל רוזין: זה לא עובדים קבועים, זה עובדים שמתחלפים.
מיכל רוזין: הם לוקחים מורים והם יכולים לעזוב אותם אחרי חודש.
מיכל רוזין: זה לא מערכת החינוך שהיא מערכת קבועה, היא מערכת מסודרת.
מיכל רוזין: מורה שנכנס עובר את כל ההשתלמויות, עובר את כל התמיכה.
מיכל רוזין: יש לו בית ספר שתומך, יש לו מערכות.
מיכל רוזין: באמת, חברה, בואו לא נשים את זה בצד.
מיכל רוזין: זה לא טענה אליכם, זה טענה למדינה ולאיך שהדברים מתנהלים, מה לעשות?
יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת מיכל רוזין, סליחה, עם כל הכבוד, שנייה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר את הדברים - - -
<קריאה: הם גוף עסקי, זו הבעיה.
<קריאה: שהכנסת תשנה את זה.
יפעת שאשא ביטון: סליחה, חברים - - -
מיכל רוזין: אני מסכימה איתך, אני נלחמת על זה.
יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת מיכל בירן - - -
מיכל רוזין: בירן אני לא.
יפעת שאשא ביטון: סליחה, רוזין.
<ש"נ: נורא חשוב לי לסיים ולומר - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, חשוב לי לציין, אז סליחה ברשותכם, עם כל הבלגן, חשוב לי גם לשים את הדברים על השולחן.
יפעת שאשא ביטון: באמת, כמי שבאה מהמערכת וליבי עם המורים וחשוב לי שכולם יהיו חלק ממערכת ואני נגד התופעה של מורה קבלן, הכל בסדר והכל נכון.
יפעת שאשא ביטון: אבל אנחנו גם צריכים ללמוד לשים את הדברים במקום שלהם והלוואי שהמציאות הייתה אחרת.
יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה איתך - - -
מיכל רוזין: אבל אי אפשר להגיד שזה מנותק.
יפעת שאשא ביטון: אני אגיד למה במקרה הזה.
יפעת שאשא ביטון: המערכת כך או כך לא הייתה מעסיקה מורים או הייתה יכולה להעסיק מורים בצורה מוגבלת כי אנחנו לא יודעים את היקף הילדים החולים, אנחנו מדברים על אזורים שונים בארץ, אנחנו מדברים על העסקות שונות.
יפעת שאשא ביטון: את לא יכולה להעסיק מורה ושנייה, אל תסמני עם הראש, אני מכירה קצת את המצוקות.
יפעת שאשא ביטון: תאמיני לי, מהרגע הראשון שנכנסתי לכנסת והגיע הסיפור הזה, אני נכנסתי בקרביים שלו.
יפעת שאשא ביטון: זה נכון לגבי הסיפור הזה, זה נכון גם לגבי מקרים אחרים בתוך המערכת, שכולם צועקים – מורי קבלן, מורי קבלן בתוך חדרי המורים ובסוף אנחנו מגלים שזה מורים של קרן קרב או כל מיני מורים אחרים.
יפעת שאשא ביטון: חשוב לשים את הדברים על השולחן וללמוד ולהכיר את המערכת.
יפעת שאשא ביטון: במקרה של ש', אני באמת חוזרת ושואלת – את מרוצה ממה שקורה היום?
יפעת שאשא ביטון: כי אני מנסה להבין מאיפה היה התסכול מתוך מה שאת שלחת לי.
<ש"נ: הבנתי.
<ש"נ: מהעובדה שבעצם חצי שנה שלחתי מכתבים, נפגשתי עם משרד החינוך, עם הסמנכ"ל אריה לוי ועם הגברת רחל אברמזון ועם חיה הראל, וישבנו ואמרנו אוקיי, בואו נחשוב רגע על פתרון יצירתי, כי בסך הכל הילד הזה רוצה ללמוד.
<ש"נ: וברגע שהוא לא לומד הוא גם ככה מנותק מהחיים הרגילים.
יפעת שאשא ביטון: מה הפתרון היצירתי?
יפעת שאשא ביטון: אתם קיבלתם בעצם לצורך העניין עוד לפני שעברתם למשרד החינוך, אתם הייתם זכאים בתקופת טללים, אנחנו מדברים על תקופה ממושכת שאתם מקבלים סיוע, נכון?
יפעת שאשא ביטון: אתם בעצם קיבלתם X שעות.
יפעת שאשא ביטון: במקרה שלכם זה 40 שעות, המשכתם לקבל אותן - - -
<ש"נ: 40 שעות?
<ש"נ: ממש לא.
<ש"נ: אז קיבלנו 8 שעות.
יפעת שאשא ביטון: לכמה אתם הייתם זכאים?
<ש"נ: 8 שעות.
<ש"נ: זה שהיום ת' מקבל יותר, זה בגלל שמשרד החינוך השכיל להבין שהילד שלי צריך לקבל יותר ובגלל שהוא זקוק ליותר, לא בגלל שהוא קיבל 8 שעות.
<ש"נ: מעולם לא קיבלנו יותר.
יפעת שאשא ביטון: אתם קיבלתם 8 שעות בעבר ו-8 שעות גם - - -
<ש"נ: היום אנחנו מקבלים 30 שעות ועוד 10 שעות שעות חולים.
יפעת שאשא ביטון: אתם מקבלים 40 שעות ממשרד החינוך.
<ש"נ: אנחנו מקבלים 40 שעות, אבל את מבינה כמה מתחים, כמה לחץ, כמה מכתבים, כמה כעס, כמה תסכול בשביל להגיע לעובדה שהוא יקבל את מה שהוא צריך לקבל.
<ש"נ: הוא צריך.
<ש"נ: אף אחד לא יתנצל על זה שהוא ילד חולה.
<ש"נ: וכל השנים, גם באמת חשוב לי להעיד, כל השנים האלה היה צריך להילחם כדי שיתנו לו את מה שצריך, כדי שיבנו לו תכנית.
<ש"נ: גם ביסודי.
<ש"נ: אומרים לי רגע, הוא צריך תכנית?
<ש"נ: אבל הוא רוב הזמן גם ככה לא נמצא.
<ש"נ: ובכיתה ז' - - -
יפעת שאשא ביטון: כשזה היה מתי?
יפעת שאשא ביטון: היום באיזה כיתה?
<ש"נ: היום הוא בי"ב.
<ש"נ: אני מדברת על תקופת היסודי.
<ש"נ: ואחר כך כשהיינו בחטיבה אז אחת המפקחות, לא משנה מי, אמרה לי אולי תשאירי אותו בית וזהו, למה את מתעקשת שהוא ילמד?
<ש"נ: ואמרתי רגע, סליחה, אם הוא ילד חולה אסור לו ללמוד?
<ש"נ: אני אשאיר אותו בבית?
יפעת שאשא ביטון: הוא חייב לקבל את השירות, אין פה שאלה, אני לגמרי מסכימה איתך.
<ש"נ: רק דבר אחד שעדיין חסר וזה קלינאי תקשורת, שאני עדיין מחכה שמשרד החינוך יספק.
<ש"נ: מעבר לזה, הוא מקבל כרגע את מה שצריך.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, משרד החינוך מודע לצורך במקרה הספציפי הזה?
<חיה הראל: אנחנו מודעים לצורך, אנחנו גם מודעים להליך.
<חיה הראל: אם לדייק את הדברים, מנהל בית הספר צריך להגיש את הבקשה עם כל המסמכים הרפואיים.
<חיה הראל: לא הוגשו מסמכים רפואיים, אין - - -
<ש"נ: לגבי קלינאי תקשורת.
<חיה הראל: לא הוגשו ואין לנו המלצה - - -
<ש"נ: הוא לא יודע שהוא צריך להגיש אבל, את לא אמרת לו.
יפעת שאשא ביטון: סליחה, סליחה, מה זה השיח הזה?
<ש"נ: אבל אף אחד לא אמר לו.
יפעת שאשא ביטון: שנייה, יש פה נהלים וכללים.
<חיה הראל: מנהל בית הספר, ואני לא מדברת על המקרה הזה, אבל את יכולה להקיש ממנו גם אליו.
יפעת שאשא ביטון: צריך לוודא שמנהלי בתי הספר יידעו בדיוק איך להתנהל במצבים כאלה.
<חיה הראל: מנהל בית הספר צריך להגיש בקשה לשעות חולים, בליווי - - -
<ש"נ: זה לא שעות חולים, זה קלינאי תקשורת.
<חיה הראל: לשעות חולים בליווי - - -
<ש"נ: זה קלינאי תקשורת - - -
יפעת שאשא ביטון: ש', ברשותך.
יפעת שאשא ביטון: היא מסבירה פה את הנוהל.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים לוודא אחר כך שהנהלים האלה נאכפים.
יפעת שאשא ביטון: אני לא מבינה מה הבעיה.
יפעת שאשא ביטון: אם מישהו כשל פה, אנחנו צריכים לוודא שפעם הבאה לא יהיו כשלים.
יפעת שאשא ביטון: אז אני לא מבינה על מה הוויכוח.
<חיה הראל: מנהל בית הספר צריך להעביר את הבקשה לשעות עם תכנית התמיכה לילד, יחד עם מסמכים רפואיים.
<חיה הראל: המסמך הראשון שהוא צריך להעביר זה ההמלצות הרפואיות של הצוות הרפואי שקובע מה הילד צריך.
<חיה הראל: אם מוגש מסמך כזה, אנחנו שוקלים אותו ואנחנו מתאימים את הטיפול המתאים.
<חיה הראל: כשהוא לא מוגש, אי אפשר לבנות את התכנית.
יפעת שאשא ביטון: אז אני כתבתי את זה כאן להמלצות.
יפעת שאשא ביטון: אני אחדד את זה גם עכשיו כדי שלפחות יירגעו פה הרוחות.
יפעת שאשא ביטון: צריך לחדד את כל הנהלים האלה מול מנהלי בתי הספר.
יפעת שאשא ביטון: מנהלי בתי הספר חייבים לקחת אחריות על הילדים החולים שנמצאים במצבת הילדים שלהם.
יפעת שאשא ביטון: והתפקיד שלנו, גם עכשיו אפילו, להוציא מסמך שמזכיר לכולם מה האחריות שלהם וכיצד עליהם לפעול במקרים של בקשה של שעות חולים, קלינאי תקשורת, או כל עניין אחר.
<ש"נ: ומשפט סיכום, ממש קצר, אני מבטיחה דקה.
יפעת שאשא ביטון: ממש לא דקה.
יפעת שאשא ביטון: משפט סיכום כמה שניות.
<ש"נ: משפט סיכום כמה שניות, בסדר.
<ש"נ: חשוב לי באמת היה לחדד את הנושא של הנגשת המידע, מהסיבה שבחוזר המנכ"ל - - -
יפעת שאשא ביטון: כתבנו.
<ש"נ: לא, רגע, לא כתוב תוך כמה זמן יהיה צריך לקבל את הסיוע מרגע שהגישו את הבקשה.
<ש"נ: לא כתוב מה מגיע לכל ילד.
<ש"נ: הדברים האלה לא רשומים.
<ש"נ: זה לא רשום.
יפעת שאשא ביטון: קיבלנו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נטפל.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נדאג שכל המידע יונגש, כולל הנתונים שאת ציינת.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה א'-ב', ואם נתחיל שם - - -
<קריאה: זה כתוב ברור במכרז.
מיכל רוזין: שאלת הבהרה למשרד החינוך.
מיכל רוזין: באיזה שפות המידע קיים באתר?
יפעת שאשא ביטון: זה בדיוק מה שבאתי לשאול.
<חיה הראל: סליחה?
<חיה הראל: אני מתנצלת.
מיכל רוזין: באיזה שפות המידע קיים באתר משרד החינוך.
<חיה הראל: כרגע זה נמצא בעברית.
<חיה הראל: זה צריך להיות גם בערבית, כי אלה שתי שפות רשמיות של מדינת ישראל.
<חיה הראל: אנחנו מודעים לזה.
<חיה הראל: אנחנו פנינו לאגף הפרסומים והם צריכים לתרגם לנו את זה.
מיכל רוזין: האם "קדימה מדע" יכולים להגיד לנו לגבי דרישות או בקשות של הורים מתוך החברה הערבית?
מיכל רוזין: האם קיימות, האם הם - - -
יפעת שאשא ביטון: בכלל במגזרים השונים.
מיכל רוזין: זה בכלל במודעות, המגזרים מודעים ליכולת לבקש?
מיכל רוזין: האם יש פניות?
מיכל רוזין: מה אחוז הפניות מהחברה הערבית?
<חיה הראל: כן, יש לנו.