GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אבי גנון: אנחנו מעסיקים כ-500 אנשי מקצוע בצוות חינוכי-טיפולי במסגרת תכנית שלבים, 350 מורים, כ-75 מסייעים חינוכיים, 63 מטפלים פרה-רפואיים, 10 אנשי מטה וכמובן שאנחנו על פי מה שהמכרז דורש.
<אבי גנון: צריך לזכור שזה מכרז בהיקפים משתנים, כלומר היקף ההעסקה של האנשים הוא על פי הצורך במספר הפניות שמגיע אלינו.
<אבי גנון: זאת אומרת לא בכל רגע נתון יש לי 150 מטפלים, אלא תלוי על פי מספר הילדים שזקוקים לסיוע.
<אבי גנון: הדרך והאתגרים: אנחנו קיבלנו את הפרויקט הזה למעשה ללא חפיפה מסודרת מהארגון שעשה את זה במשך 24 שנה.
<אבי גנון: אגב, מה שנדרש גם על פי חוק, וזה אני מניח שמשרד החינוך גם יתייחס לנושא הזה, למעשה ב-31 בדצמבר 2014 הגיע שליח עם שבעה ארגזים, אמרו לנו זה הפרויקט.
<אבי גנון: ב-1 בינואר אני אמור לתת את השירות לכל - - -
יפעת שאשא ביטון: אז אתה נכנס באמצע שנת לימודים לצורך העניין, שאתה צריך לתת מענה.
יפעת שאשא ביטון: מה זה קיבלת שבעה ארגזים, שהיה בהם מה?
<אבי גנון: קלסרים עם שמות, עם שמות מורים, עם התיקים האישיים של ילדים.
<אבי גנון: זאת אומרת כל החומר - - -
יפעת שאשא ביטון: דאטה ממוחשבת הייתה?
<אבי גנון: לא.
<אבי גנון: אנחנו לא קיבלנו את זה.
<אבי גנון: היו רשימות שלא מעודכנות.
<אבי גנון: קיבלנו רשימות עם ילדים שנפטרו - - -
יפעת שאשא ביטון: איך ידעתם מי מטופל בשלב הזה כשקיבלתם את ה - - -
<אבי גנון: זה בדיוק העניין.
<אבי גנון: זו בדיוק הנקודה, שהיינו צריכים לבנות את כל מסד הנתונים יחד עם משרד החינוך, להתחיל לעבור ילד-ילד, משפחה-משפחה, ולעשות סטנדרטיזציה, או לפחות להבין מול מי אנחנו עובדים.
<אבי גנון: כשאני מדבר על הדרך ועל האתגרים, אז זה אחד באמת האתגרים שהיו לנו.
<אבי גנון: במשך שלושה חודשים ראשונים לקח לנו את פרק הזמן על מנת להעמיד את הפרויקט על הרגליים.
<אבי גנון: בניית שיתופי פעולה – דבר ראשון משרד החינוך כרגולטור של המיזם, של הפרויקט ואנחנו לצורך העניין מיסדנו את מערכת היחסים שלנו מול האגף לחינוך מיוחד במשרד החינוך, במגמה לבחון את הרחב הפרויקט, את ייעול הפרויקט, את הבעיות שיש בתוך הפרויקט, ולראות איך יחד איתם, דרכם לקבל את המענה המקצועי שהמכרז דורש ולמעשה יחד איתם להוביל את הפרויקט הזה קדימה.
<אבי גנון: שיתופי פעולה עם ארגונים ועמותות אחרות שעוסקות בתחום הזה של חינוך ילדים חולים בביתם.
<אבי גנון: פיתוח והפעלת הקמפוס הווירטואלי, שזה אחד הפרויקט שאנחנו נדרשים אליו על פי תנאי המכרז.
<אבי גנון: אספקת ציוד אישי וחינוכי לתלמידים, לא רק מה שהמכרז מחייב אותי, אלא דברים שהם מעבר לזה, כארגון שחלק ממנו עוסק בנושא של מדע וטכנולוגיה לצורך העניין, אז אני יודע היום לתת פתרונות קצה לילדים בתחום הזה, בתחום החינוכי, בתחום הטכנולוגי, על מנת לאפשר ל - - -
יפעת שאשא ביטון: גם מעבר לדרישות המכרז?
<אבי גנון: מעבר לדרישות המכרז, כן.
<אבי גנון: הפעלת תהליך סדיר לבקרת איכות – הכנסנו תהליך מדידה והערכה לפרויקט הזה, הערכה חיצונית, לא הערכה פנימית.
<אבי גנון: זה גוף שמלווה אותנו ובודק אותנו לכל אורך הדרך היכן יש בעיות, איפה הדברים הטובים, מה צריך ואיפה צריכים לשפר את הדברים.
יפעת שאשא ביטון: את מה הוא מלווה בעצם?
יפעת שאשא ביטון: מתהליך הקליטה, מתהליך פנייה של ילד, תהליך הקליטה ו - - -
<אבי גנון: כל התהליך.
<אבי גנון: גם התהליך הפדגוגי, התהליך האדמיניסטרטיבי.
<אבי גנון: בדרך כלל כשמכון הערכה כזה נכנס, הוא בודק את הפרויקט מהמסד ועל הטפחות.
<אבי גנון: הכל כולל הכל.
יפעת שאשא ביטון: יש נתונים שהם מסוכמים?
<אבי גנון: עדיין לא.
<אבי גנון: אנחנו רק בהתחלה, כי בדרך כלל כזה דבר צריכים לעבור שנת פעילות ואנחנו הכנסנו את זה רק באמצע השנה על מנת - - -
<ד"ת: אפשר לדעת את שם המכון?
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לקבל בתום הבחינה את הממצאים, כדי שנוכל ללמוד אותם ולהתעמק.
<אבי גנון: הממצאים הראשונים.
<אבי גנון: כל הפרויקטים שלנו, שאנחנו עושים, שהארגון עושה בישראל מוערכים, חלקם על ידי מכון סולד, חלקם על ידי אוניברסיטת חיפה, חלקם על ידי אוניברסיטת תל אביב, חלקם על ידי - - -
יפעת שאשא ביטון: התכנית הזו בעצם מוערכת על ידי מי?
<אבי גנון: על ידי חברת מובנים.
<אבי גנון: ונושא אבטחת מידע, שגם אותו, יחד עם משרד החינוך, אנחנו למעשה עושים, שוקדים למעשה על הפיתוח שלו.
<אבי גנון: היה מקרה אחד שטופל ישירות מול משרד החינוך ומקרה שני שהוא לא היה בדיוק אבטחת מידע, אלא הוא היה אירוע במיילים ולא באבטחת מידע של זה, אבל נתנו לזה את ההתייחסות ומיד פעלנו על פי ההנחיות וההמלצות של משרד החינוך.
<אבי גנון: שחר.
<שחר בר חן: אני אוסיף, לפני שאני אכנס לזה - - -
יפעת שאשא ביטון: שחר בר חן, את מנהלת את התכנית של "קדימה מדע", לפרוטוקול.
<ד"ת: היא מנהלת הפרויקט לפרוטוקול, אני מבקש שהיא תאמר.
<ד"ת: את מנהלת הפרויקט?
<שחר בר חן: מנהלת התכנית.
יפעת שאשא ביטון: כן, כן, מנהלת התכנית.
<ד"ת: מי מנהל הפרויקט?
יפעת שאשא ביטון: הדברים מאד ברורים.
יפעת שאשא ביטון: "קדימה מדע" בעצם היא הגוף הזכיין ש - - -
<ד"ת: אבל מי מנהל הפרויקט?
<אבי גנון: שחר בר חן.
יפעת שאשא ביטון: סליחה, אני שואלת, בסדר?
<ד"ת: אוקיי, בבקשה.
<ד"ת: תודה.
<ל"ת: אנחנו רק תיעוד של ההכשרה שלו - - -
<ד"ת: אחר כך.
<ד"ת: נגיע לזה.
<ד"ת: עוד מעט נגיע לזה.
יפעת שאשא ביטון: סליחה, בואי, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: את תטרחו.
יפעת שאשא ביטון: יש פה מי שמנהל את הדיון.
יפעת שאשא ביטון: אתם יכולים לנוח, להקשיב, תקבלו את רשות הדיבור, הכל בסדר.
<ל"ת: תודה.
<שחר בר חן: רק כדי להוסיף לדבריו של אבי, אנחנו פועלים בהתאם לקריטריונים ולהנחיות משרד החינוך בכל ההיבט של התהליך של מתן השירות, מרגע קבלת הפניה שאנחנו מקפידים שהפניה תגיע מבית הספר, שהוא בעצם המסגרת החינוכית האחראית על הילד, על חינוך הילד, על תכנית הלימודים שלו; ובשיתוף פעולה איתם לבנות תכנית מותאמת בעצם לצרכים של הילד.
<שחר בר חן: כשאנחנו עושים את זה, כמובן, כל צוות המורים וצוות הפרה-רפואי וסייעים חינוכיים, בהתאם, כשהמטפלים הפרה-רפואיים והסייעים החינוכיים הם רק בחינוך המיוחד לילדי החינוך המיוחד, תוך באמת שמירה – וזה משמעותי וחשוב – שמירה על קשר שוטף עם המסגרת החינוכית.
<שחר בר חן: קורה והמסגרת החינוכית לא מכירה את הילד, אנחנו מכניסים אותה לתמונה עד כדי ביקור בית וההתחלה של ליווי שלהם.
<שחר בר חן: האתגרים שעומדים בפנינו היום, בעצם הרבה מאד צרכים למורים של חינוך מיוחד לאוכלוסייה, מתרבה האוכלוסייה של ילדים בעלי צרכים מיוחדים, סיעודיים מורכבים, שנדרשים בעצם למענה והתמחות בתקשורת תומכת חלופית, כולל אבזור מתאים וכולל הכשרה מתאימה, כדי לקדם אותם.
<שחר בר חן: כיוון שיש לנו מדי פעם קושי במקום הזה, אנחנו מציעים ואנחנו עובדים על זה עם משרד החינוך, עם האגף המתאים, לנסות להגיע לאישור להעסיק בעצם מתמחים בהוראה בשנת ההתמחות שלהם, לעבוד איתנו בתחומים האלה, בחינוך המיוחד, וגם לעודד הכשרה מקצועית לתחום הזה, בעיקר בפריפריה, בחסר.
<שחר בר חן: וזה מחסור ברמה ארצית, זה לא משהו נקודתי שלנו.
<שחר בר חן: כך גם מורים למקצועות המבוקשים מאד, בדרך כלל לשיעורי פרטיים ולתגבור, זה באנגלית, מתמטיקה ומדעים.
<שחר בר חן: אנחנו פתחנו בשיתוף פעולה עם משרד החינוך, עם המפמ"רים, עם המדריכים האזוריים, כדי לגייס את המורים באזורים האלה, כשהם מבוקשים מאד גם בשוק הפרטי.
<שחר בר חן: זאת אומרת המורים שמלמדים בבתי הספר, נדרשים לשעות אחר הצהריים בשוק הפרטי, שלא על ידי הילדים שלנו, לא כל שכן אנחנו.
יפעת שאשא ביטון: תחומים שלוקים בחסר באופן כללי.
<שחר בר חן: באופן כללי ובכל הארץ.
<שחר בר חן: אני מראה פה מגמות שהן מגמות ארציות, שאנחנו בעצם נתקלים בהם גם, בקשיים האלה.
<ד"ת: הם לא אמרו שהם מביאים מורים ל - - -
יפעת שאשא ביטון: תרשום את הכל, תהיה לך זכות לשאול.
<שחר בר חן: מטפלים פרה-רפואיים, כנ"ל, אנחנו יודעים שבדיסציפלינות מסוימות, כמו קלינאיות תקשורת, יש חסר.
<שחר בר חן: אנחנו באמת גייסנו הרבה מאד ואנחנו ממליצים שבפריפריה, אולי אנחנו מנסים לעשות בעצמנו איזה שהוא שיתוף פעולה עם משרד החינוך והות"ת, כדי לעודד הכשרות מקצועיות; וכרגע פתחנו קצת בשיתוף פעולה עם מוסדות לילדים מורכבים, כדי לראות איך אנחנו נעזרים בכוח האדם שלהם במקביל.
יפעת שאשא ביטון: שאלה רגע לפני שאנחנו עוברים הלאה.
יפעת שאשא ביטון: באתגרים שאת מציגה פה בעצם על ילדים עם צרכים מיוחדים, מקצועות שונים שנדרשים, אתם בעצם מקבלים דיווח על הילד לגבי הצרכים שלו, או שאתם מאבחנים את הצרכים?
יפעת שאשא ביטון: איך את יודעת שילד נדרש לחינוך מיוחד או לטיפול כזה או אחר?
<שחר בר חן: בית הספר, באמצעות טופס הפנייה, מציין שזה ילד של חינוך מיוחד.
<שחר בר חן: הצעד הראשון שאנחנו עושים זה תקשורת עם יועצת בית הספר.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שאת כל המידע המקצועי אתם מקבלים בעצם מאנשי המקצוע, שאומרים לכם בדיוק מה צריך וכמה ואיך.
<מוטי דותן: אנשי המקצוע הם של בית הספר ומשרד החינוך.
<שחר בר חן: והמתי"אות, שאמורות בעצם להכיר את הילדים ולטפל בהם, ואנחנו עובדים במין משולש כזה, של קשר - - -
יפעת שאשא ביטון: אתם מקבלים פרופיל ואתם צריכים לתת מענה בעצם לפרופיל שאתם מקבלים.
<שחר בר חן: נכון.
<שחר בר חן: הרבה פעמים זה נבנה תוך כדי, כי לפעמים הילד לא נמצא בבית הספר כבר תקופה ארוכה, עבר ממסגרת למסגרת.
<שחר בר חן: למשל מבית ספר יסודי לחטיבה או מחטיבה לתיכון וצריכים להכיר אותו, אז צריכים לבנות מחדש את פרופיל הלימוד הפדגוגי שלו.
<שחר בר חן: עושים את זה ביחד.
יפעת שאשא ביטון: ביחד עם אנשי המקצוע.
<שחר בר חן: אנחנו עוסקים יחד עם משרד החינוך בכל נושא העלאת המודעות לשירות ולתנאי הזכאות ושיתופי פעולה עם עמותות ומרכזים חינוכיים בבתי החולים, כדי שיביאו למודעות שילד, אם הוא יוצא מבית החולים ולא חוזר לבית הספר תוך פרק זמן קצר, שיידעו על קיום השירות.
<שחר בר חן: יש עדיין חסר במודעות ואנחנו ביחד עם משרד החינוך, יד ביד, עשינו הרבה מאד פעולות, רואים לזה פירות והיד עוד נטויה.
<שחר בר חן: העלינו פה סוגיה נוספת, שזה הילדים שיושבים בבית על רקע נפשי, מהחינוך הרגיל.
<שחר בר חן: על פי המכרז ילדי החינוך הרגיל אינם זכאים לטיפולים פרה-רפואיים, כך גם לא טיפולים רגשיים, והרבה פעמים פונים אלינו הורים בבקשה לטיפול, לעזרה, כי בקהילה אין להם את העזרה הזו גם והתורים מאד ארוכים לקבל עזרה ציבורית בתחום בריאות הנפש בטיפולים הרגשיים, ואנחנו רוצים לבחון יחד אישור מתן טיפולים רגשיים גם לילדים האלה.
<שחר בר חן: בסך הכל אני יכולה לומר שלאורך כל השנה אנחנו נמצאים בדיאלוג מתמיד ופורה, יד ביד עם אנשי האגף לחינוך מיוחד במשרד החינוך.
<שחר בר חן: דנים ביחד גם בקשיים וגם בהצלחות, לומדים ביחד ומקדמים ומשפרים את השירות.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה מכם לעבור לרחלי אברמזון, משרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: רחלי, יש כמה דברים בתוך הסיפור הזה שאני רוצה להבין.
יפעת שאשא ביטון: ראשית, היה לי מאד חסר ואני נגעתי בזה, בכל הנושא של מסד נתונים.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אני בסוף בסוף רואה את משרד החינוך כאבא ואמא של הילדים האלה וזה לא משנה מי הגוף שמסייע לנו בעצם לתת את השירותים.
יפעת שאשא ביטון: האם התחיל איזה שהוא תהליך של בניית מסד נתונים כדי ש-once היו כללים, היום זה "קדימה מדע", מחרתיים – אני מאחלת לכם את כל ההצלחה בעולם, כן?
יפעת שאשא ביטון: אבל אנחנו לא יודעים מה קורה.
יפעת שאשא ביטון: מחרתיים זה מישהו אחר.
יפעת שאשא ביטון: איך אנחנו יודעים לשמור בעצם על הנתונים כך שזה יעבור יותר חלק ממה שאנחנו חשבנו בתחילת הדרך.
<רחלי אברמזון: חד משמעי.
<רחלי אברמזון: אחת התובנות שהיו לנו מתוך המעבר מזכיין לזכיין, הייתה באמת לחדד את המעקב ואת הבקרה שלנו כאגף, על ההתנהלות של אותו זכיין שפועל ועובד בשטח.
<רחלי אברמזון: ולכן אנחנו התחלנו בבניית מסד הנתונים הזה, כשאנחנו דרשנו בעצם אחת לחודש דיווחים שוטפים על כל נתוני התלמידים שמקבלים את השירות.
<רחלי אברמזון: מתוך האגף מינינו את גברת חיה הראל, שיושבת כאן לצדי.
<רחלי אברמזון: היא הממונה על חוק ילדים חולים באגף ואליה צמודה גם מדריכה נוספת, שיושבות לישיבות סטאטוס קבועות גם אל מול נציגי "קדימה מדע", אל מול שחר, ובדיקת הסטאטוס לגבי כל תלמיד ותלמיד אחת לחודש, באופן קבוע.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שמשרד החינוך בעצם מעביר לגוף המפעיל - לצורך העניין במקרה הזה "קדימה מדע" - את התקנים שהם שצריכים בעצם להעניק.
יפעת שאשא ביטון: אם זה מספר שעות לכל ילד, מקצועות שצריכים להילמד.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אתם אלה ש - - -
<רחלי אברמזון: זה היה במסגרת המכרז.
<רחלי אברמזון: כן.
<רחלי אברמזון: זה היה גם קבוע במסגרת המכרז.
<רחלי אברמזון: יחד עם זה אני רוצה לציין שתכנית לילד נבנית באופן אישי.
<רחלי אברמזון: זאת אומרת צוות בית הספר, שהוא בעצם מחויב פדגוגית, הוא ונציגת מומחית התחום במתי"א לילדים חולים, הם אמורים בעצם להוביל את התכנית האישית לילד ולהתאים את החליפה הזאת על פי הצרכים שלו.
<רחלי אברמזון: ומכאן, נציגי "קדימה מדע" יושבים יחד איתנו, כדי לתת את השירות וכדי לתת את המענה.
יפעת שאשא ביטון: כל הצד המקצועי, אני בכוונה רוצה להבין את זה כדי שאנחנו נוכל להתייחס לזה גם בהמשך הדיון.
יפעת שאשא ביטון: כל החליפה המקצועית בעצם נבנית על ידי אני מקצוע בפיקוח שלכם, כי את אומרת שאתם שם כדי לבנות את זה, ואתם בעצם מעבירים את הנתונים לגוף המפעיל, כדי שהוא ייתן את השירות על פי המכרז.
<רחלי אברמזון: הם שותפים יחד עם הצוות שיושב ובונה את התכנית.
<רחלי אברמזון: הם מזהים את הפרופיל של אותו תלמיד.
<רחלי אברמזון: הם בודקים מה הם הצרכים שהוא צריך לקבל ועל פי זה מתחיל להינתן השירות.
<רחלי אברמזון: אז זה מבחינתנו, אוקיי?
<רחלי אברמזון: דבר נוסף שאני מבקשת לומר, זה שבעצם גם מבחינת האגף, אנחנו מקבלים את כל הנתונים והם נבדקים, גם אם לנו יש שאלות.
<רחלי אברמזון: עכשיו, חלק מהפניות שמגיעות אל האגף, כמובן מיד מועברות חזרה.
<רחלי אברמזון: יושב הצוות שלנו עם צוות "קדימה מדע", לנסות ללבן את הבעיה או את הסוגיה שעלתה או הגיעה אלינו, וכך אנחנו ממשיכים להתקדם.
<רחלי אברמזון: כשבעצם אנחנו נמצאים כמעט בקשר יומיומי עם הזכיין, עם התכנית ועם המעקב אחריה.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה רחל.
יפעת שאשא ביטון: יש לי רק עוד נקודה אחת.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו בטח נתייחס אליה גם בסוף הדיון בנוגע להמלצות.
יפעת שאשא ביטון: הגיעו מספר פניות לגבי הנושא של הנגשת המידע.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת התחושה היא, אגב לא רק בתחום הזה, שהרבה פעמים הציבור לא באמת יודע למה הוא זכאי.
יפעת שאשא ביטון: זה נכון לגבי הסיפור הזה, זה נכון גם לגבי מקרים אחרים.
יפעת שאשא ביטון: והשאלה היא איך אתם נערכים כדי שהמידע הזה באמת יונגש לציבור הרחב, לציבור ההורים הרחב, באופן כזה שלא ייצור אחר כך תחושות של תסכול או מרמור שכן קיבלו או לא קיבלו את מה שמגיע להם וזה ייכנס לתוך איזו שהיא פרופורציה של מידע.
<רחלי אברמזון: אז קודם כל עוד רגע חיה הראל, שהיא הממונה על חוק חולים תפרט את הנוהל ואיך אנחנו מנגישים את המידע.
<רחלי אברמזון: דבר שני אני רוצה לומר שאנחנו עדכנו את כל ההנחיות לגבי הזכאות של הילדים וזכיותיהם של הילדים החולים, גם אלה שחולים בביתם וגם אלה שנמצאים במסגרות אשפוז בבתי חולים, וגם אלה שחוזרים אל המסגרת החינוכית אחרי שהם היו בבית, שהו בבית וחזרו חזרה למסגרת.
<רחלי אברמזון: זה נמצא באתר - - -
יפעת שאשא ביטון: המידע נמצא היכן?
יפעת שאשא ביטון: אה, באתר?
<רחלי אברמזון: זה נמצא באתר משרד החינוך, נגיש - - -
<ש"נ: זה לא מידע שלם.
יפעת שאשא ביטון: שנייה רגע.
יפעת שאשא ביטון: סליחה רגע, זה לא בעיה עכשיו גם להיכנס בזמן אמת, אתם יודעים, בעידן הטכנולוגיה, ולראות אם זה שם או לא.
יפעת שאשא ביטון: זה נגיש באתר משרד החינוך?
<רחלי אברמזון: במשרד החינוך, הנחיות - - -
<חיה הראל: באתר האגף.
<רחלי אברמזון: ועכשיו חיה תפרט על דרך ההנגשה שאנחנו - - -
יפעת שאשא ביטון: רגע, זה מופיע בחוזר גם?
יפעת שאשא ביטון: זה מופיע - - -
<חיה הראל: זה מופיע גם בחוזר מנכ"ל וגם בנהלים ותקנות שאנחנו צריכים לעדכן אותם כל פעם.
<ד"ת: הורים קיבלו דבר כזה?
יפעת שאשא ביטון: שנייה רגע, אני אתייחס, שנייה.
יפעת שאשא ביטון: זה מופיע בחוזר, זה מופיע באתר, נכון?
<חיה הראל: כן.
יפעת שאשא ביטון: יש דרך לדעת, לדעתי כן, אבל בואו תעזרו לי רגע לחשוב, דרך מוסדות החינוך, לצורך העניין מוסד חינוכי יודע מתי ילד נמצא במצב של מחלה וצריך טיפול.
יפעת שאשא ביטון: האם הם שולחים להורים בעצם מסמכים לגבי הזכאויות שלהם?
<חיה הראל: חוזר המנכ"ל מגיע לכל בית ספר.
<קריאה: זה דרך בתי הספר?
<קריאה: הם לא מעבירים להורים.
<קריאה: אף הורה לא יודע.
יפעת שאשא ביטון: רגע, סליחה, הרי אם תדברו ביחד ממילא לא נוכל לשמוע, אז השיח לא יהיה אפקטיבי.
יפעת שאשא ביטון: אז בואו ננסה לדבר אחד אחד.
יפעת שאשא ביטון: מה שלא בסדר אנחנו נתקן, אנחנו פה בשביל לעשות טוב, אז בואו נעשה את זה ברגוע.
<חיה הראל: כל בית ספר בארץ, לכל מנהל בית ספר הגיע חוזר המנכ"ל שמדבר על נוהל של מתן מענה לתלמיד חולה, בכל הפאזות, גם בבית החולים, גם בביתו וגם בחזרה ללימודים.
<חיה הראל: חלק מהאחריות של מנהלי בתי הספר, זה להביא את הדברים לידיעת ההורים.
<חיה הראל: להביא את הידע מה קורה כשהילד חולה בביתו, מה מגיע לו, למי צריך לפנות.
<חיה הראל: יש להם את הטפסים, יש להם את הנוהל עם תרשים זרימה מיוחד, שנכתב בו.
<חיה הראל: בתרשים הזרימה יש קיצור של כל הנהלים וחלק מהאחריות של מנהל בית ספר שיש לו ילד חולה, זה להנגיש את המידע הזה להורים.
<חיה הראל: במקביל, בכל בתי החולים בארץ יש לנו את הקשר עם מנהלי בתי החולים מתוקף החוק, ועם מנהלות המרכזים החינוכיים, ומופיע שם במחלקות דף שמדבר על זכויות הילד החולה.
<חיה הראל: אני עוברת בכל בתי החולים בארץ בוועדות היגוי.
<חיה הראל: בכל בית חולים שאני מגיעה, זה תלוי שם.
<חיה הראל: ישנו דף מיוחד, ישנם ילדים שהם לא מאושפזים, אלא רק מגיעים לטיפולים אמבולטוריים.
<חיה הראל: גם לשם.
<חיה הראל: למשל היה לנו דיון עם האגודה להמופיליה.
<חיה הראל: זה ילדים שהם מעט מאד מאושפזים, אבל הם מגיעים הרבה מאד.
<חיה הראל: ישנו דף שמחכה להורים והצוות הרפואי - - -
יפעת שאשא ביטון: הצוות הרפואי מקפיד לתת את זה?
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת once הגיעו הורים לא קיבלו מידע, אני רוצה רגע להבין מבחינת הכרוניקה של הדברים.
<חיה הראל: כן, אוקיי.
יפעת שאשא ביטון: למי אנחנו צריכים בעצם לפנות?
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אם אני עכשיו כראש ועדה רוצה לוודא שבאמת יקפידו על הנושא הזה של העברת מידע או הנגשת מידע להורים על הזכאויות שלהם, איפה אני צריכה לשים את האצבע?
<חיה הראל: כשזה בבית החולים והילד מאושפז, זאת מנהלת המרכז החינוכי ויש לה את הדפים ויש לה את כל חוזר המנכ"ל.
<חיה הראל: כשזה בבית חולים בטיפול אמבולטורי, זה הצוות הרפואי או העובדת הסוציאלית.
יפעת שאשא ביטון: איך אנחנו יכולים לפקח שהם מקפידים על הנושא של הנגשת המידע?
<חיה הראל: אני לא רגולטור של בתי החולים.
<חיה הראל: אני רק יכולה להיות כל הזמן בקשר, כמו שאני - - -
<קריאה: של החוק, מה זה - - -
יפעת שאשא ביטון: רגע, שנייה, סליחה, סליחה.
<חיה הראל: אני יכולה להיות בקשר בוועדות היגוי.
<חיה הראל: בכל בתי החולים, 30 מרכזים חינוכיים יש לנו, 40 בארץ.
<חיה הראל: בכל ועדת היגוי עולה הנושא של הנגשת מידע להורים ודף מוכן להורים ו - - -
יפעת שאשא ביטון: את הדף המוכן אתם מעבירים בעצם לבתי החולים?
<חיה הראל: אני כתבתי אותו ואני העברתי אותו לכל בתי החולים.
<ד"ת: המציאות היא שעד היום אני לא זכיתי לקבל דף כזה.
מיכל רוזין: שאלת הבהרה.
יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת מיכל רוזין הצטרפה לדיון ואני מאפשרת גם לשאול שאלות, בבקשה.
מיכל רוזין: הגננות והמורות, מורים בבתי החולים הם תחת משרד החינוך, הם לא תחת משרד הבריאות.
<חיה הראל: כן, כן, וישנה מנהלת - - -
מיכל רוזין: למה צריך ועדת היגוי?
מיכל רוזין: אם מורה - - -
<חיה הראל: לא, ועדת היגוי היא בחוק.
מיכל רוזין: בסדר, אבל היא עצמה צריכה לדעת להנגיש להורים את המידע.
<חיה הראל: היא יודעת.
<חיה הראל: היא יודעת את זה, אבל שאלה אותי - - -
מיכל רוזין: לא, אבל אני הבנתי - - -
<חיה הראל: שאלה אותי יושבת הראש - - -
מיכל רוזין: רגע, שנייה, אני לא שואלת באוויר, אני יודעת, לכן אני שואלת.
מיכל רוזין: האם אותן מורות גננות יודעות להנגיש את המידע הזה להורים, כי ממה שאני שמעתי, זה לא מונגש.
מיכל רוזין: כלומר, בבתי חולים לא מדברים עם ההורים על הדברים האלה, משחררים את הילד.
מיכל רוזין: הגננת, המורה לא אומרת תקשיבו, עכשיו כשהילד משוחרר והוא צריך להיות בבית, שימו לב, מגיע לכם ממשרד החינוך כך וכך וכך.
<חיה הראל: אוקיי.
<חיה הראל: אז אני מניחה שאליך הגיעו תלונות של אלה שלא קיבלו, ואני מקבלת טלפון מבית החולים, מאמא שיושבת ליד הילד ואומרת אנחנו בעוד שבוע משתחררים, הודיעו לנו היום מה הזכויות שלנו.
<חיה הראל: איך אנחנו יוצרים את הקשר?
<חיה הראל: אמרתי לה יפה, טוב שאת מתקשרת, כי אם תצרי עכשיו את הקשר עם "קדימה מדע", כשהוא ייצא הביתה כבר תהיה התארגנות.
<חיה הראל: אז יש כך ויש כך, בוודאי.
<חיה הראל: אני מודעת לזה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נצטרך לחדד את הפיקוח על הנגשת המידע.
יפעת שאשא ביטון: זו סוגיה שנצטרך לטפל בה.
<חיה הראל: למה התייחסתי למנהל בית החולים?
<חיה הראל: משום ששאלה אותי יושבת הראש איך זה נעשה.
<חיה הראל: חלק מהעשייה זה המפגש עם מנהל בית החולים, שמדבר גם על הנגשת מידע להורים.
<שחר בר חן: חשוב ואני רוצה לציין שאנחנו גם רואים עלייה במספר הפניות בכל חודש, ואני מקבלת לא פעם לאחרונה, כבר די הרבה זמן, פניות וטלפון ישיר ממנהלות המרכזים החינוכיים בבתי החולים.
יפעת שאשא ביטון: שהן בעצם מעבירות את האינפורמציה למשפחות שמבקשות.
<שחר בר חן: כן, הן אומרות עומד לצאת ילד, ונותנות את ה - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, צריך באמת לחדד את הנושא של הנגשת המידע.
<ד"ת: סליחה, אם אפשר.
יפעת שאשא ביטון: מי אדוני?
<ד"ת: אני ד"ת, אבא של ילד.
<ד"ת: הבן שלי היה מאושפז שלוש שנים ומחצה בבית החולים שיבא תל השומר, בית חולים מכובד, בעל שם.
<ד"ת: מעולם לא ידענו על השירות הזה, הם עוד לא היו אז.
<ד"ת: שמענו את זה - - -
יפעת שאשא ביטון: הם עוד לא היו אז.
יפעת שאשא ביטון: זה לפני שלוש וחצי שנים, חשוב שזה יירשם.
<ד"ת: לא היו אז.
<ד"ת: ועד עצם היום הזה, אנחנו שמענו את זה מקליינט שלי, מפציינט של אשתי, שהוא מורה היה בארגון הקודם - - -
יפעת שאשא ביטון: לא קיבלתם במשך שלוש שנים שירות?
<ד"ת: שום דבר.
<ל"ת: 10 שנים לא קיבלנו מידע.
<ד"ת: כלום.
<ד"ת: עד עצם היום הזה אנחנו בשיחות עם הגברת אברמזון.
<ד"ת: שום מידע מה הזכויות שלי.
<ד"ת: אני הכל מלקט מהאינטרנט.
<ד"ת: זה המצב.
<ד"ת: ברוך השם הבן שלי לא מאושפז היום.
יפעת שאשא ביטון: רגע, לא, זה שאתה אומר שאתה מלקט מהאינטרנט, מאיפה?
יפעת שאשא ביטון: מאתר משרד החינוך?
<ד"ת: לא.
<ד"ת: מקבוצות ווטסאפ, מקבוצות פייסבוק, מכל מיני מקומות.
<ד"ת: לא מ"קדימה מדע", לא קיבלתי עד עצם היום הזה.
יפעת שאשא ביטון: טוב, אתה מדבר על 10 שנים אחורה גם, אתה לא מציג את זה.
יפעת שאשא ביטון: בואו לא נשים אצבע.
<ד"ת: לא, לא, לא, גם היום.
<ד"ת: נכון, נכון, סליחה - - -
יפעת שאשא ביטון: 10 שנים - - -
<ד"ת: אני אומר נכון להיום, לדקה הזאת שאני מדבר, לא קיבלתי לא מהקבלן שנותן את השירות, שום דף, כמו שכל קבלן נותן לך מה אתה אמור לקבל - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אבל הגוף המפעיל לא יכול לפנות כי הוא לא יכול להכיר אתכם, אלא אם כן אתם פונים.
<ד"ת: דבר ראשון מה הזכויות שלי, מה אני אמור לקבל.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, בסדר, אני רוצה רגע לעשות סדר.
יפעת שאשא ביטון: באמת, אני בכוונה עושה סדר בדיון.
יפעת שאשא ביטון: תקשיבו, אני אומר ביושר, קיבלתי לא מעט פניות.
יפעת שאשא ביטון: בדקתי כל פנייה בפינצטה.
יפעת שאשא ביטון: כל פנייה לגופו של ילד וילדה, בדקתי.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת גם על חלק מהנוכחים פה בדיוק כמה שעות קיבלו, מי לימד אותם, מה היו ההשגות, איפה התסכול, הכל, הכל, הכל.
<ד"ת: רק הערה שהמידע יהיה יותר נגיש.
יפעת שאשא ביטון: חשובה ההערה, אבל חשוב לי גם שאנחנו נדייק את הדברים אם אנחנו באמת רוצים לטפל בהם ולא לפעול מהבטן.
<ד"ת: כן, נכון, זו הערה מכיוון בונה, שיהיה דף זכויות שכל הורה יכול לגשת ולהבין, כמו בכל דבר.
<ד"ת: לא מנהל בית החולים - - -
יפעת שאשא ביטון: אני הבנתי, שנייה.
יפעת שאשא ביטון: בואו רגע נשים נקודה.
<ד"ת: מנהל בית החולים עסוק ותפוס.
<ד"ת: אנחנו היינו בטיפול נמרץ.
<ד"ת: אין לו זמן לזה.
יפעת שאשא ביטון: שים נקודה.
יפעת שאשא ביטון: חברים, בואו נשים נקודה.
<ד"ת: אין להם כוח אדם לזה.
יפעת שאשא ביטון: אתה לא תקבל רשות דיבור אחר כך, חבל.
יפעת שאשא ביטון: אתה לוקח על חשבון הזמן שלך.
<ד"ת: סליחה.
יפעת שאשא ביטון: אני בכוונה שמה נקודה כי חשוב מאד לחדד את הנושא הזה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נטפל בנושא של הנגשת המידע, נחשוב ביחד איך אנחנו עושים את זה יעיל יותר, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: זו נקודה אחת.
יפעת שאשא ביטון: הדבר השני, חשוב לדעת שהגוף המפעיל, ולא משנה מי הוא, גם לא טללים לצורך העניין לפני כן, אתה מדבר גם לפני 10 שנים ו-3 שנים וגם לא "קדימה מדע" - לא יכולים לדעת על "קיומכם" אלא אם כן נערכת פנייה ולכן מאד חשוב שאנחנו נדע להנגיש את המידע להורים, כדי שההורים יוכלו לבצע את הפנייה וזה בעצם ההליך המקובל.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, רחלי.
<רחלי אברמזון: אני רוצה לחדד בבקשה.
<רחלי אברמזון: קודם כל כל המידע, אז אני לא יודעת על פייסבוק או לא פייסבוק, אבל כל המידע נמצא באתר המשרד, באתר האגף לחינוך מיוחד, כך שכל מי שמבקש ושואל את השאלה איפה אני יכול למצוא את המידע הזה, אז זה ברור - - -
<ע"ע: איך הוא ידע שיש מידע כזה?
<ע"ע: איך הוא ידע?
<קריאה: הוא גם מידע חלקי.
<ע"ע: הורה שהילד שלו חולה חושב על זה שמשרד החינוך - - -
<רחלי אברמזון: הדבר הנוסף - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, רגע, בואו חברים, שנייה רחלי, ברשותך.
יפעת שאשא ביטון: השאלה של איך הוא ידע איפה לחפש את המידע, אז בואו רגע נשים את הדברים.
יפעת שאשא ביטון: חלילה קורה משהו - - -
מיכל רוזין: לא כולם נמצאים באינטרנט ומחפשים - - -
יפעת שאשא ביטון: מיכל, אבל גם אף אחד לא יכול לדעת שפלוני אלמוני עכשיו בתוך בית ספר, נמצא בסיטואציה כזו או אחרת, אלא אם - - -
מיכל רוזין: המורים יודעים, המנהלת יודעת, היועצת יודעת, בתי החולים יודעים.
מיכל רוזין: יודעים.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, יפה.
יפעת שאשא ביטון: מיכל, שנייה רגע.
יפעת שאשא ביטון: סליחה, אני רוצה להשלים משפט.
יפעת שאשא ביטון: דיברנו על הנושא של הנגשת מידע, סגרנו את הנקודה הזאת מקודם.
יפעת שאשא ביטון: Once בית ספר יודע שילד נמצא במצב של מחלה, הוא צריך להנגיש להורים את המידע.
יפעת שאשא ביטון: הילד מגיע לבית חולים, אנחנו נקפיד שבבתי החולים זה יהיה נגיש יותר.
יפעת שאשא ביטון: דיברנו על זה, סגרנו את זה.
יפעת שאשא ביטון: דבר נוסף, בואו, גם הורים, אנחנו אנשים גדולים, אנחנו נמצאים בסיטואציה מסוימת, קרה ולא הגיע אלינו המידע, אנחנו לא מרימים ידיים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יכולים לפנות, יש משרד חינוך, יש מורים.
יפעת שאשא ביטון: יש מורים לילדים האלה, יש מנהלת בית ספר, יש מוסד חינוכי.
יפעת שאשא ביטון: יש את משרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: אז לא כולם באינטרנט, אבל בואו גם אנחנו ניקח אחריות ואתם יודעים מה, ולו בשביל להגיד חברים, אנחנו נמצאים בסיטואציה הזו כבר X זמן, אף אחד לא פנה אלינו, המוסד החינוכי צריך לתת את הדעת.
יפעת שאשא ביטון: אז אני חושבת ששיתוף הפעולה הוא מאד חשוב ואני מסכימה – אני חוזרת לנקודת הפתיחה – אני מסכימה שאנחנו צריכים להיות יותר ערניים כמערכת ולהנגיש את המידע עוד לפני שההורה נכנס למצוקה הזו, אבל בסופו של דבר אפשר לקיים גם את הדיאלוג הזה.
<פנחס נגל: אפשר להעיר איזו הערה קצרה בדיוק בנושא הזה?
<פנחס נגל: אני מורה לשעבר, המפוטר הראשון של "קדימה מדע".
<פנחס נגל: נגל פנחס, אני יש לי דיבור, אבל אני רוצה להעיר בנושא הזה משהו ספציפי.
<פנחס נגל: אני עובד 9 שנים עם ילדים חולים ומדברים על חוזר מנכ"ל.
<פנחס נגל: חוזר מנכ"ל בדרך כלל, מנהלת לא מסוגלת בכלל לקרוא.
<פנחס נגל: בדרך כלל זו חוברת כבדה או חומר - - -
יפעת שאשא ביטון: אני מוחה על ההערה הזו, כי חוזרי המנכ"ל נועדו כדי שיקראו אותם ואני מוחה על כך שמנהלת, עם כל הכבוד לך, לא מסוגלת לקרוא חוזר מנכ"ל.
יפעת שאשא ביטון: אוי ואבוי אם הם לא קוראים את זה.
<פנחס נגל: לא, לא, זה לא שהיא-.
<פנחס נגל: תתני לי לסיים ואז תביני בדיוק על מה אני מדבר.
<קריאה: הם לא קוראים.
<קריאה: אין להם את הזמן לקרוא.