GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל השאלה איך אנחנו יוצרים זליגה.
יפעת שאשא ביטון: מה שאתה מתאר פה הוא פנטסטי.
<אברהם זוכמן: אני אומר – בבתי הספר, במקומות שיש תחרויות.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז אני אומרת - מה שאתה מתאר כאן הוא פנטסטי לצורך העניין.
יפעת שאשא ביטון: השאלה איך אנחנו יוצרים בעצם "זליגה" של הדבר הפנטסטי הזה, אל תוך המגרשים, אל תוך האגודות, כדי לראות שאנחנו מחברים.
יפעת שאשא ביטון: הרי בסופו של דבר זה אותם ילדים.
יפעת שאשא ביטון: הילדים של בית הספר בבוקר הם הילדים של אחר הצהריים במגרשי הכדורגל.
<אברהם זוכמן: נכון גברתי, ולכן בין ההמלצות למשל, ואני לא זוכר בעל פה את כל ההמלצות.
<אברהם זוכמן: אני הייתי יושב ראש הוועדה.
<אברהם זוכמן: היה שם נציג של משרד הספורט, התאחדות לכדורגל, נציג של איגוד הכדורסל.
יפעת שאשא ביטון: כל הרלבנטי.
<אברהם זוכמן: תראי, הייתי שחקן בנבחרות ישראל, אני מכיר את הספורט.
<אברהם זוכמן: חייתי על המגרשים.
<אברהם זוכמן: נולדתי וחייתי על המגרשים 40 שנה.
<אברהם זוכמן: העניין של גיל התחרות ומה לעשות עם כל הדברים האלה – מופיע בהמלצות, אבל האיגודים לא מיישמים את זה.
יפעת שאשא ביטון: תיכף נשמע את האיגודים.
<אברהם זוכמן: או שהם לא יכולים או שלא מעוניינים, אני לא יודע, אבל ההמלצות מופיעות בדו"ח של הוועדה למניעת אלימות בספורט.
<אברהם זוכמן: כך שלנושא ההורים אני חושב שנתתי את התשובה בזה שכל הורה חייב להגיע ולקבל את ההנחיות.
<אברהם זוכמן: ההורים הם חלק מהקהל של בית הספר.
<אברהם זוכמן: כל הורה הוא בצד של בית הספר שלו והקהל בבתי הספר הוא רב, הוא לא זוטר.
<אברהם זוכמן: הענישה היא מאד מאד קפדנית.
<אברהם זוכמן: אנחנו מוציאים בית ספר שלם מתחרויות של בתי ספר.
<אברהם זוכמן: לא חוששים מהדברים האלה.
<אברהם זוכמן: הורים – מוציאים אותם מהמגרש.
<אברהם זוכמן: קהל שלם באצטדיון כדורגל בחיפה, כשהיה משחק כדורגל שלא נהג על פי הכללים, 3,000 צופים נאלצו לצאת מהאצטדיון כדי להמשיך את המשחק.
<אברהם זוכמן: צריך להחליט שעושים את זה ולעמוד אחרי הכללים שנקבעים מבלי לחשוש משום דבר.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה אברהם זוכמן.
יפעת שאשא ביטון: נעבור לשמוע את אנשי הספורט.
יפעת שאשא ביטון: מה קורה אצלכם במגרשים ואיך אתם מגיבים למה שנאמר פה?
יפעת שאשא ביטון: אבל הכי חשוב, איזה פתרונות אתם בעצם מציעים מתוך ההיכרות שלכם את השטח, לתופעה שאנחנו מדברים עליה כאן.
יפעת שאשא ביטון: אז נתחיל עם מי שכל כך הרבה פירגנו לו, הפועל קטמון.
מירב בן ארי: כן, לפני שאני הולכת.
יפעת שאשא ביטון: אני כבר סקרנית.
יפעת שאשא ביטון: מי נציג קטמון?
<ניר רייכמן: אני.
<ניר רייכמן: אני חושב שמרכוס יתחיל ואני אשלים את דבריו מהשטח.
יפעת שאשא ביטון: ובתנאי שאתם מתחלקים באותו זמן.
<מרכוס גרשקוביץ': באותו זמן.
<מרכוס גרשקוביץ': ניר ידבר.
<מרכוס גרשקוביץ': ניר הוא מנהל מחלקת הנוער שלנו, הוא מתעסק בזה ביום יום.
יפעת שאשא ביטון: מי מכם רוצה להתחיל?
<ניר רייכמן: שמי ניר רייכמן, אני שחקן כדורגל מגיל 9.
<ניר רייכמן: אמנם שיחקתי בבית"ר ירושלים, לאחר מכן עבדתי שם במחלקת הנוער.
זוהיר בהלול: הייתי כישרון, אבל חבל שלא - - -
<ניר רייכמן: הייתי כישרון, אבל הייתי קצת עצלן.
<מרכוס גרשקוביץ': הוא מצא אהבה.
<ניר רייכמן: מצאתי בהחלט אהבה.
<ניר רייכמן: אני יכול לספר את סיפורי משני הקצוות, כי הסיפור בקטמון הוא קצת אחר מבית"ר ירושלים, מבלי לפגוע באף אחד.
<ניר רייכמן: אני אתחיל עם מה ששמעתי כאן מראשי ההתאחדות, עניינים של סנקציות.
<ניר רייכמן: הסנקציות הן קורות.
<ניר רייכמן: הסנקציות הן בשטח.
<ניר רייכמן: זאת אומרת, אני מכיר משנות פועלי בבית"ר, שהורים נניח שמקללים או עוברים איזה סוג של עבירת משמעת, אני יכול לומר לכם שהילדים שלהם נפגעים.
<ניר רייכמן: הם נפגעים, הם עוברים אגודות, הם ממש מסולקים.
<ניר רייכמן: זה לאו דווקא עוזר.
יפעת שאשא ביטון: שזה גם כואב.
יפעת שאשא ביטון: שזה ממש אבות אכלו בוסר, שיני בנים תקהינה.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת צריך לראות איך מוצאים פתרון כדי שהילד - - -
<ניר רייכמן: היה תחתי שחקן שאני לא אזכיר את שמו.
<ניר רייכמן: שחי שחקנים באגודה אחת, האב יצא למשחק חוץ נגד מכבי תל אביב, שם קילל או עשה את מה שעשה.
<ניר רייכמן: ביום ראשון זימנו אותו אלינו לבית וגן והאב, יחד עם ילדיו, התבקש לעזוב.
<ניר רייכמן: היום הם מטיילים, אחד אצלי חזר לקטמון, אחד בהפועל ירושלים.
<ניר רייכמן: זאת אומרת שהסנקציה הזאת לא עזרה לאורך זמן, וזה קורה.
<ניר רייכמן: זה לטעמי לא הפתרון.
<ניר רייכמן: אני יכול לומר שבקטמון הדברים – ועוד פעם – זה אולי יישמע קצת מתנשא או קצת לא אמיתי – אבל בקטמון הדברים הם לא כאלה.
יפעת שאשא ביטון: לא, אז מה הם כן?
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שתגיד לי מה אתם עושים אחרת, שאצלכם פחות פוגשים אלימות במגרשים.
<ניר רייכמן: המבנה זה תורה אחרת.
<ניר רייכמן: המבנה של הקבוצה הוא שונה.
<ניר רייכמן: זאת אומרת אין בעל בית, יש 700 איש בקהל שהם בעלי הבית.
<ניר רייכמן: זאת אומרת כשמישהו הנכס הוא שלו, אז זה קשה לתפוס את זה כי שנות צריך לשנות את כל מבנה הכדורגל בכדי להגיע לתוצאות יותר טובות.
<ניר רייכמן: זה לא משהו שהוא ריאלי וזה רחוק מאד ממשהו ישים.
<ניר רייכמן: הנושא הזה של מה שאנחנו כן משקיעים וכן עושים, זה כל הסיפור הזה של ההדרכה.
<ניר רייכמן: הוא דיבר על בחירת המאמנים ובחירת הצוות המקצועי וההכשרה שלו.
<ניר רייכמן: זה משהו שאנחנו שמים המון המון דגש.
<ניר רייכמן: עושים שילוב עם ערכים בספורט.
<ניר רייכמן: זאת אומרת אנחנו כל הזמן מדברים על הורים.
<ניר רייכמן: עשינו כמה סדנאות של ההנהלה של הפועל קטמון עם ערכים בספורט בנושא הזה של שילוב הורים.
<ניר רייכמן: זאת אומרת יש נטייה היום לחשוב.
<ניר רייכמן: זאת אומרת ההורים היום רוצים להיות חלק מזה הרבה יותר מפעם.
<ניר רייכמן: זאת אומרת פעם אם ההנהלות היו אומרים ההורים בבית, השחקנים פה, היום אנחנו כן רוצים לחבר את ההורים.
<ניר רייכמן: כן רוצים שהם יהיו חלק מזה.
<ניר רייכמן: אנחנו כן רוצים לשתף אותם.
<ניר רייכמן: אנחנו מבינים שאין ברירה, תמיד היה עדיף שהורים יישבו בבית ויתנו לילדים להתאמן, אבל אין היום ברירה.
<ניר רייכמן: הורה שרוצה להיות מעורב, יהיה מעורב, אז בוא נחבר אותם.
<ניר רייכמן: זאת אומרת בואו לא נחבר אותם ביחד, ניצור ביניהם לא רק סדנאות של לחנך אותם ולהגיד להם נו, נו, נו, מה אסור.
<ניר רייכמן: בואו תהיו חלק מקבלת החלטות.
<ניר רייכמן: בואו תהיו חלק מה - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, להיפך.
יפעת שאשא ביטון: סדנאות ושיח נכון לא יגררו אחריהם סדנאות של נו,נו, נו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא במקום של הנו-נו, נו, אנחנו במקום של ליצור תרבות ספורט אחרת.
<ניר רייכמן: כן, אבל כמות הסדנאות וכמות היכולת שלך להביא הורה לדבר כזה, היא קצת מוגבלת.
<ניר רייכמן: בדרך כלל ההורים היותר פרובלמאטיים הם לא אלה שיגיעו לסדנאות האלה, אבל הדרכה שהמהות שלה היא ספורט או הגינות בספורט, אז להורה יהיה הרבה יותר קל לבוא מאשר הדרכה שהיא נגד אלימות, שהורה שבדרך כלל מרגיש שהוא חלק מזה, יהיה לו הרבה יותר קשה להגיע.
<ניר רייכמן: זאת אומרת הרצון בסוף, ואנחנו כרגע בונים את תכנית העבודה הזאת, בסוף לגרום להורים להגיע דרך הספורט.
<ניר רייכמן: זאת אומרת לא דרך הנושא הזה של אלימות, אלא לטפל בכל מה שקשור בחינוך ובחינוך גופני ובדברים, וככה לחבר את ההורים לתוך המערכת.
<ניר רייכמן: לילדים עצמם למשל, יש לנו פרויקט שנקרא חוויות חיים.
<ניר רייכמן: זה סטודנטים שמגיעים אלינו פעם בשבוע מהאוניברסיטה העברית ומדברים עם החברה שלנו.
<ניר רייכמן: זה נקרא העברת פעילות חברתית בנושאים של הקניית כישורי חיים בסיסיים לפני נוער בסיכון או לא בסיכון, שעומדים לצאת לחיים העצמאים.
<ניר רייכמן: שם הסטודנטים האלה מדברים עם הילדים על סכנות אלכוהול בנהיגה, על סכנות של אלימות, על איך לצאת לחיים, על איך שוכרים דירה, איך מדברים עם בחורה.
<ניר רייכמן: כל העניינים של אינטרנט, כל הדברים האלה.
<ניר רייכמן: מהידע שאנחנו עכשיו מיצרים, אני יודע שזה מאד עוזר וגם מנסים לחקות את זה במקומות אחרים.
<ניר רייכמן: זה עוד דבר שמאד מאד יכול לעזור.
<ניר רייכמן: ממש כאילו לא לדבר דווקא על ענייני ספורט וכדורגל, אלא לבוא ולהפוך את הילדים האלה קודם כל לבני אדם, כי בינינו, גם אנשי האגודות יודעים שאחוז קטן ומינורי הופכים להיות כדורגלנים.
<ניר רייכמן: כל השאר אנחנו צריכים להוציא החוצה לפחות כבני אדם, ועל זה אנחנו שמים דגש בקטמון ועל זה אני יכול להגיד, גם מעבודה עם ערכים בספורט בבית"ר ירושלים, גם זה דברים שממש ממש עוזרים במיתון האלימות.
מירב בן ארי: אולי אתה תיתן למשרד הספורט תכניות והם יעבירו את זה לאיגודים.
<ניר רייכמן: בשמחה.
<ניר רייכמן: יש לי המון רעיונות.
מירב בן ארי: זה מה שנקרא איגום משאבים, אבל זה היה רק רעיון אחרון לפני שאני הולכת.
<אסנת עוזרד: שלום, שמי אסנת אוזרד, אני מנהלת בית ספר בתפקידי, אבל אני כאן גם בכובע של משרד החינוך, מנהיגות נוער ארצית וגם כחברה בוועד מנהל של עמותה שנקראת שעל שוויון, ואני מעריכה שיש פה לא מעט אנשים שיושבים בחדר ושמעו עליה.
<אסנת עוזרד: עמותת שער שוויון זאת עמותה שפועלת מקריית שמונה בצפון עד ירוחם בדרום.
<אסנת עוזרד: בקריית שמונה אגב, בכל בתי הספר היסודיים זה נמצא.
<אסנת עוזרד: זוהיר מכיר אותם מצוין.
<אסנת עוזרד: אתה קשור אליה.
<אסנת עוזרד: התאחדות הכדורגל יצרה איתנו קשר לפני מספר חודשים.
<אסנת עוזרד: הייתה חתמה בין עמותת שער שוויון לעמותה שלנו.
<אסנת עוזרד: בקצרה: עמותה שלוקחת תלמידים מגיל צעיר, אפרופו קטמון, מה שאתם עושים, אנחנו עושים בענק.
<אסנת עוזרד: 150 בתי ספר במדינת ישראל שמקבלים חינוך להשכלה.
<אסנת עוזרד: במשך פעמיים בשבוע במהלך כל השנה ועוד פעמיים אימוני כדורגל עם מאמנים שמקבלים בעצמם הכשרות על ידי העמותה עצמה.
<אסנת עוזרד: זאת עמותה שלדעתי עושה מהפכה במדינה.
<אסנת עוזרד: זאת עמותה שהגביע שלה, הראוי ביותר הוא גביע ההוגנות בספורט.
<אסנת עוזרד: זאת אומרת שלמרות שיש תחרויות, התחרות היא קודם כל על ההוגנות בספורט.
<אסנת עוזרד: אני מבקשת ממי שנמצא פה ורוצה להעמיק איתנו שיתופי פעולה, אנחנו נשמח מאד.
<אסנת עוזרד: יש לנו היום שיתופי פעולה עם האקדמיה, כמעט כל המוסדות להשכלה גבוהה.
<אסנת עוזרד: סטודנטים הם אלה שחונכים את התלמידים.
<אסנת עוזרד: אנחנו עוברים תהליך מדהים.
<אסנת עוזרד: שער שוויון זה מודל מדהים בכל מדינת ישראל, וכשאני אומרת את זה אני מתכוונת ולצערי - - -
יפעת שאשא ביטון: כמה זמן אתם פועלים?
<אסנת עוזרד: אנחנו כבר שבע שנים.
<אסנת עוזרד: השנה - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אני אגיד לך למה.
יפעת שאשא ביטון: באמת, הדברים שאני שומעת פה ולא חלילה – אני מחבקת את מה שאת אומרת, אבל הדברים שאנחנו שומעים פה כל כך נפלאים, יש תכנית כזו ויש תכנית כזו ובבתי הספר נעשים דברים ואתם כעמותה, ובכל זאת אנחנו יוצאים החוצה, עולים על המגרשים ותוהו ובוהו שם.
<אסנת עוזרד: אני יכולה להגיד לך ששבע שנים לא הייתה לנו אלימות במגרשים, משום שהדבר הראשון זה הערכים.
<אסנת עוזרד: ודבר נוסף, השותפים - - -
<קריאה: לא בגלל שאין הורים?
<אסנת עוזרד: זה גם לא נכון שאין הורים, אני לא מסכימה איתך.
<אסנת עוזרד: תבוא איתי.
<אסנת עוזרד: יש לנו 12 מחוזות, יש לנו משחקי טורנירים.
<אסנת עוזרד: אתה רואה את ההורים גם יושבים ביציעים.
<אסנת עוזרד: אני ממש מתנגדת למה שאתה אומר.
<אסנת עוזרד: דבר נוסף בשער שוויון, יש לנו קשר טוב עם רשויות מקומיות.
<אסנת עוזרד: אני חושבת שזה לא צריך להישאר רק ברמה של רשויות מקומיות אלא בהתאחדות הכדורגל, בהעמקת יתר.
<אסנת עוזרד: עם תמיר גילת הייתי בפגישה אקראית לא מזמן.
<אסנת עוזרד: עם משרד התרבות.
<אסנת עוזרד: אנחנו צריכים תקציבים להעמיק את זה.
<אסנת עוזרד: אנחנו נשמח.
<אסנת עוזרד: היום אנחנו עושים את זה לא רע, אנחנו צריכים לעשות את זה הרבה יותר עמוק.
<אסנת עוזרד: ואני אומרת לכם, קחו את הכדור שאנחנו נותנים לכם בידיים.
<אסנת עוזרד: אני חושבת שאנחנו יכולים להעמיק מאד את העבודה המשותפת.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה אסנת, ואני מקווה באמת שהתמונה שאת מציגה כאן כן תתרחב ותהפוך להיות נחלת הכלל.
יפעת שאשא ביטון: משה פרימו.
<משה פרימו: כן.
<משה פרימו: שלום גברתי, תודה על ההזמנה.
<משה פרימו: אני בדרך כלל – מילים כמו ועדה, מצגת, ועדת ספורט – כל הדברים האלה מוציאים אותי מהכלים.
<משה פרימו: לא יוצא מזה שום דבר.
<משה פרימו: אני באתי פעם אחת לכנסת להיות פרקטי.
<משה פרימו: כל הדוברים פה לא יביאו לך שום דבר פרקטי.
<משה פרימו: הדבר האלים - - -
יפעת שאשא ביטון: חכה, אנחנו לא פוסלים אף צעד.
<משה פרימו: רגע, רגע, תני לי לסיים.
<משה פרימו: אני על 100 קמ"ש, קשה לי לתת ברקס.
<משה פרימו: תקשיבי, הדבר האלים ביותר בישראל זה האלימות של ההורים במגרשי הכדורגל ואני אסביר למה.
<משה פרימו: יש אלימות בברים, קניונים, בכל מקום.
<משה פרימו: רוב האנשים שנמצאים פה לא נמצאים במגרש כדורגל ואף אחד פה לא יכול להבין מה זה ילד בן 9, 10 ו-11, שאבא שלו הולך מכות או שהוא מקבל מכות.
<משה פרימו: זה ילד שמקבל טראומה שאי אפשר לתאר אותה.
<משה פרימו: וכל הדברים האלה מסביב, אני שמח שיריב טפר מההתאחדות לכדורגל, ואני אגיד לך למה, לא שחס וחלילה אני חושב שהכנסת לא יכולה.
<משה פרימו: העניין הפרקטי יכול לבוא רק מההתאחדות לכדורגל, וכמו שאמרת-.
<משה פרימו: תראי, הדבר הזה הוא בדמי.
<משה פרימו: אני 28 שנים בתקשורת.
<משה פרימו: נתתם פה יותר מדי פה לקטמון.
<משה פרימו: קטמון היא לא הדוגמא הטובה למה שקורה במגרשי הכדורגל.
<משה פרימו: אני מקושר מדן ועד אילת, אין שבת שאני לא מקבל הודעות על מכות רצח בין הורים ולא בקטמון.
<משה פרימו: קטמון היא מחוץ לתחום.
<משה פרימו: בואי אני אצלם לך את מה שצילמו לי פעם בשכונת התקווה, מה שצילמו לי פעם בכפר קרע, לא תאמינו למראה עיניכם.
<משה פרימו: עכשיו מה אני רוצה לומר, מה העניין הפרקטי.
<משה פרימו: אני מחזיק פה ביד לוח - - -
יפעת שאשא ביטון: אתה אומר שבקטמון זה לא קורה.
<משה פרימו: לא.
<משה פרימו: קטמון היא לא דוגמא טובה.
יפעת שאשא ביטון: היא דוגמא טובה.
יפעת שאשא ביטון: היא דוגמא טובה לאיך - - -
<משה פרימו: לא, לא, לא דוגמא טובה לדיון.
<ניר רייכמן: היא לא מייצגת.
<ניר רייכמן: הוא טוען שהיא לא מייצגת.
יפעת שאשא ביטון: היא לא מייצגת.
<משה פרימו: לא מייצגת.
<משה פרימו: קטמון, מכבי תל אביב, מכבי חיפה.
יפעת שאשא ביטון: פוסחים על הדוגמא הזאת.
<משה פרימו: יפה.
<משה פרימו: עכשיו רייכמן נתן למשל דוגמאות על הורים וילדים שעזבו את הקבוצה.
<משה פרימו: אני אתן לך על כל דוגמא שהוא נותן, 10 דוגמאות הפוכות שחושבים בקבוצה שגודל להם איזה מסי קטן וכמה עבירות משמעת הוא ואבא יעשו, הוא ימשיך, אז יעיפו אותו ליומיים-שלושה.
<משה פרימו: אין פתרון.
<משה פרימו: עכשיו הפתרון הוא כזה וזה בא בעקבות דו"ח שופט שקיבלתי לפני תשעה ימים – ילדים בני תשע, אני חושב ששלחתי לך את זה, בני תשע.
<משה פרימו: קבוצת יהוד והוד השרון ואני מקריא מילה במילה מה כותב שופט המשחק, ואז אני אגיע לפרקטיקה.
<משה פרימו: "אחד ההורים של קבוצה בהוד השרון, נעמד ליד המאמן והחל לאיים עלי לאורך כל המחצית השנייה, אני מצטט: "אני ארצח אותך, אתה לא תצא מפה חי, סוף המשחק אתה מת".
<משה פרימו: יש לציין שאנשים ניסו לעזור.
<משה פרימו: עם שריקת הסיום ראיתי את הבן אדם שלאורך כל המחצית איים עלי ברצח, רץ לכיוון-", זאת אומרת לא רק שהוא איים עלי, גם בסוף המשחק הוא רצה להרביץ לו.
<משה פרימו: ילדים בני 9 עוד לא יודעים לשרוך שרוך.
<משה פרימו: כשהם באים למגרש הכדורגל אחת האמהות צועקת – איזה מקום אתם?
<משה פרימו: הילדים עוד לא יודעים מה זה כדורגל, כבר מכניסים אותם לאווירה של מתח.
<משה פרימו: אני עושה הרצאות לבתי ספר ויש אחד ההורים שאומר לי אני מלווה את הילד שלי, בשבת בבוקר אנחנו קמים וזה וזה, ואז אני אומר לו תגיד, מתי בפעם האחרונה היית באסיפת הורים?
<משה פרימו: מתי בפעם האחרונה עשית איתו שיעורי בית?
<משה פרימו: מכניסים לראש שיש לנו וגודל לנו זהבי אחד ל-20 שנה.
<משה פרימו: הם לא מביאים את זה, שאם הם לא יקדישו בלימודים, םה יהיו אחרי זה במקצועות החופשיים, הם גם לא יהיו שחקני כדורגל וגם בקושי יגרדו את ה-5,000 שקלים, כך שלדירה עם לא יכולים להגיע בחיים ובהרצאות אני עושה אני לא נותן את ערן זהבי דוגמא.
<משה פרימו: ערן זהבי מרוויח חצי מיליון שקלים נטו לחודש.
<משה פרימו: לא מגיעים לזה.
<משה פרימו: גם את לא וגם אני לא.
<משה פרימו: עכשיו למצב הפרקטי, וטפר, תקשיב אתה מה אני אומר, מה הפרקטיקה.
<משה פרימו: לא יכול להיות שהדבר הזה שאני מקריא לכם, מגיע לבית הדין של ההתאחדות לכדורגל ובית הדין של ההתאחדות לכדורגל לא נותן על זה דעת.
<משה פרימו: כבוד השופט עמנואל סלע, הדיין, ברגע – ולא מעניין אותי אם זה בן תשע ולא מעניין אותי אם זה הורה אחד.
<משה פרימו: תקשיב, תכניסו את זה לתקנון ההתאחדות לכדורגל, הכנסת לא תעזור לכם פה.
<משה פרימו: ברגע שאבא של אוהד, של ילד בן 9, 10, 11, זה לא מעניין – עשה מה שעשה – סוגרים את הקבוצה הזאת לשבועיים.
<משה פרימו: אין מה לעשות.
<משה פרימו: יהיה פה לחץ בלתי רגיל מצד ההורים האחרים, שבגלל האבא הזה והזה אין להם משחקים שבועיים.
<משה פרימו: אם לא נעשה את זה – לא יעזרו כל הדוגמאות.
<משה פרימו: אני שומע את האיש ממשרד הספורט.
<משה פרימו: הוא מנותק ממה שקורה במגרשי הכדורגל.
<משה פרימו: יש לי סרטונים.
<ניצן בן נתן: על מה אתה מדבר?
<ניצן בן נתן: מאיפה אתה יודע שאני מנותק?
<משה פרימו: מתי היית במשחק של ילדים פעם אחרונה?
<ניצן בן נתן: לפני שבועיים.
<משה פרימו: היית.
<משה פרימו: סליחה, מתנצל.
<ניצן בן נתן: לא, אבל להגיד זה נוח.
יפעת שאשא ביטון: לא, בואו נדבר עלינו.
<ניצן בן נתן: אפשר לדבר גם על אלימות בתקשורת ולפתוח דיון צד ולשאול מאיפה הילדים האלה לומדים.
<משה פרימו: נעשה את זה בשמחה.
<ניצן בן נתן: זו גם שאלה בפני עצמה.
<משה פרימו: ביציע העיתונות - - -
<ניצן בן נתן: בין היתר.
יפעת שאשא ביטון: בואו, זה גם שיח קצת אלים, אני מוכרחה לומר.
יפעת שאשא ביטון: בואו ננסה לדבר עלינו, פחות נערב וכל אחד יגיד את מה שהוא מרגיש וחושב וזה בסדר.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, משה.
יפעת שאשא ביטון: האמירה שלך לגבי האכיפה והסנקציות - - -
<משה פרימו: זה הדבר היחיד שבאתי לומר, עם כל הכבוד לוועדת הכנסת.
<משה פרימו: מאחר שההתאחדות לכדורגל היא טריבונל בפני עצמו, אז אני לא יודע אם את יכולה לחוקק חוק בעניין הזה, אבל אם זה יבוא דרכך, מהכנסת, שאם אבא מאיים ברצח על שופט - - -
זוהיר בהלול: אני מתנגד לעונשים קולקטיביים, ערטילאיים, ארכאיים - - -
<משה פרימו: אז איך תמנע את זה?
יפעת שאשא ביטון: לא, אבל חבר הכנסת זוהיר בהלול, אתה - - -
<משה פרימו: זה הלחץ החברתי.
<יריב טפר: אמרת יש 24 ילדים, מתוכם אחד, האבא שלו, אז כל ה-23 ממשיכים - - -
<משה פרימו: מה לעשות?
<יריב טפר: מה שאתה מציע, פרימו, הוא הפתרון הקל.
<יריב טפר: זה פתרון ש - - -
יפעת שאשא ביטון: הוא לא קל בכלל, אגב.
<משה פרימו: אם לא יהיה הפתרון הזה, לא יהיה פתרון.
<יריב טפר: צריך להתמודד עם הבעיה.
<יריב טפר: להגיד יש בעיה, אני סוגר.
יפעת שאשא ביטון: אגב, גם אתה הצעת הצעה כזו.
יפעת שאשא ביטון: הצעה קומה.
<יריב טפר: אני אמרתי לקשור בין התנהגות של שחקנים ל - - -
יפעת שאשא ביטון: להתנהגות של הקבוצה.
יפעת שאשא ביטון: אז זה אותו דבר.
<יריב טפר: לא, אז אמרנו, לפני שעושים את הדברים האלה, קודם כל לעניין בתי הדין המשמעתיים שנסמכים על ראיות ועל עובדות שקורות בשטח, אני לא נכנס למקרה הספציפי הזה וכל דבר נבדק לגופו של עניין.
<יריב טפר: אני חושב שלפני שהולכים לאותו עונש שהוא - - -
זוהיר בהלול: בסופו של דבר - - - לסגור בתי ספר - - -
<משה פרימו: חברה, חברה - - -
יפעת שאשא ביטון: רגע, חברים, שנייה.
יפעת שאשא ביטון: תנו לו רגע לסיים.
<משה פרימו: גם אם בן אדם אחד זורק מצית בסכנין המגרש הולך להיסגר.
יפעת שאשא ביטון: סליחה, משה.
<יריב טפר: לכן אני אומר, זו המטרה של ההתאחדות לכדורגל, לייצר איזה שהוא מדרג בענישה גם, שלפני שמגיעים לעניין הזה של מה שמציע פה פרימו, יש כמה שלבים.
יפעת שאשא ביטון: לא, אבל איום ברצח?
יפעת שאשא ביטון: לפי מה שאני שומעת ואני הקשבתי קשב רב לכל מי שדיבר כאן, אתם לא בהכרח סותרים אחד את השני, כי גם אתה אמרת שצריך לקשור בין מעשה של הורה לבין התייחסות לקבוצה לצורך העניין, במדרגים השונים.
יפעת שאשא ביטון: וכן, אם יש פה אלימות מאד קשה של הורה כלפי מגרש, לא מדובר על לסגור לתמיד.
יפעת שאשא ביטון: מדובר על סנקציה של שבוע או שבועיים.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהורים יתחילו לקחת אחריות על הקבוצה.
<יריב טפר: אנחנו לא אומרים שלא.
<יריב טפר: אנחנו רק אומרים, ואני אתן דוגמא בכוונה ממקרים שקרו בליגת העל.
<יריב טפר: ביתך הדין המשמעתי, ברגע שהוא רואה שמועדון עושה ככל יכולתו כדי למנוע מעשים של אלימות וקורה מקרה שיש עשב שוטה אחד שזורק איזה משהו אבל המועדון הזה עובד מדי יום, משקיע בחינוך בנוער, משקיע בפעולות של מניעה של כניסה של כל מיני חפצים והכל, במקום לעודד אותם אנחנו נסגור אותם?
<יריב טפר: לא.
<יריב טפר: בא בית הדין ובאה ההתאחדות לכדורגל ונותנת גזר למי שמשקיע ועושה פעולות חיוביות.
<יריב טפר: ולכן אמרתי, מה שמציע פרימו זה בקצה הסקאלה.
<יריב טפר: זאת אומרת - - -
יפעת שאשא ביטון: במקרים שהם בקצה הסקאלה.
<יריב טפר: בדיוק.
<יריב טפר: זה אם המועדון לא - - -
יפעת שאשא ביטון: בסדר, אז אתם לא בסתירה.
יפעת שאשא ביטון: אז שוב אני מחדדת, אתם לא בסתירה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על סנקציות בקצה הסקאלה על מקרים שהם בקצה הסקאלה ואנחנו מדברים על סנקציות אחרות - - -
<יריב טפר: ואם נעשו כל הפעולות המתבקשות כדי למנוע, אז יכול להיות שזה הפתרון הזה.
<יריב טפר: מה שמציע פרימו זה הפתרון הקל.
<יריב טפר: זה לא להתמודד.
<משה פרימו: זה לא קל.
<יריב טפר: אנחנו באים, בהתאחדות לכדורגל ובכל הגופים שנמצאים פה ואני יודע מה ש - - -
יפעת שאשא ביטון: יריב, שורה תחתונה אנחנו יורדים למגרשים היום – האלימות שם חוגגת והשאלה מה עושים.
<יריב טפר: קודם כל האלימות היא קיימת.
<יריב טפר: אני לא מסכים עם זה שהיא חוגגת.
<יריב טפר: היא קיימת, היא מאד מתוקשרת, זה כן.
יפעת שאשא ביטון: לא, אז אני אז אני יכולה להגיד לך שאני מכירה כל כך הרבה מקרים שהם בכלל לא מתוקשרים.
<יריב טפר: אני נמצא שם.
<יריב טפר: גברתי, אני נמצא שם, עלי לא יכולים להגיד שאני לא נמצא במגרשים.
<יריב טפר: אני נמצא במגרשים, כמו שאמרתי, מתוקף היותי אבא לילד שמשחק כדורגל ולמי שאחראי על כל השופטים במדינת ישראל.
<יריב טפר: אני אומר לך גברתי, זה מאד מתוקשר, נכון.
<יריב טפר: מתבצעות פעולות, צריך לעשות יותר, צריך לעשות שילוב של הדברים.
<יריב טפר: אין ספק שהורה, שנשען על גדר ואין לו כיסא לשבת וצל מעל הראש ב-40 מעלות חום, אין ספק שמשהו פה זז לו, כמו שזז לא בכביש - - -
יפעת שאשא ביטון: ואז מה?
יפעת שאשא ביטון: יש לזה לגיטימציה?
<יריב טפר: לכן אני אומר, צריך לשפר תשתיות, לייצר שכשמי שבא למגרש כדורגל, גם אם זה משחק ילדים נערים ונוער, שיהיה לו כסא לשבת, שיהיה לו צל מעל הראש, שיהיה לו מקום לחנות, שהוא לא מגיע ואין לו.
<יריב טפר: תשתיות זה עניין של המדינה, שהיא צריכה להיכנס לעובי הקורה ולהוביל מהלך כזה ואני יודע שחברי בטוטו עושים את זה.
יפעת שאשא ביטון: אתה יודע מה מטריד אותי במה שאתה אומר?
יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה איתך, אגב, שיש פה אחריות ושצריך לדאוג לתשתיות וצריך שיהיה נוח לאוהדים וכו', אבל זה קצת מזכיר לי את הסינדרום עם האישה המוכה – אל תעצבני אותי – אז אני לא ארביץ לך.
<יריב טפר: לא, לא, לא, אני לא אמרתי את זה.
יפעת שאשא ביטון: לא, כי אתה אומר הוא בחום והוא יושב על הגדר וברור שהסתובב לו קצת.
<יריב טפר: לא, לא - - -
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שמה שלא יהיה – ההורה יידע שצריך לשמור על עצמו.
<יריב טפר: אז אני חוזר לתחילת הדיון שלנו, שאמרנו שצריכה להיות פעילות משולבת של כל הגורמים.
<יריב טפר: צריך להיות מתקנים ראויים ונעשות פעולות בכל נושא החינוך בבתי הספר, כי שם נמצאים רוב היום הילדים.
<יריב טפר: אנחנו בהתאחדות לכדורגל יצאנו מהנישה של מי שמתבונן מהצד, אלא אנחנו אקטיביים, עושים פעולות, יוצאים לשטח, עושים דברים ורוצים ליזום דברים ולהוביל מהלכים.
<יריב טפר: וזה יהיה וזה יקרה.
<יריב טפר: אני רק רוצה לציין - - -
יפעת שאשא ביטון: מה סמכויות ההרחקה שלכם אגב, של הורים, במידה והורה - - -
<יריב טפר: אז לכן אמרתי.
<יריב טפר: כרגע אנחנו בוחנים את העניין משפטית ואנחנו נעשה את זה ונסדיר את העניין הזה.
<משה פרימו: אני אמרתי את זה רק בגלל שאין להם ולכן אמרתי לך שזה לא יכול לצאת, זה טריבונל בפני עצמו.
<משה פרימו: הם צריכים לומר כשבא דיין ורואה שקרה מה שקרה במגרש כדורגל – הוא יכול להעניש את הקבוצה.
<משה פרימו: ולגבי מה שהם אומרים קולקטיבי – משחק הכדורגל – העונשים בו הם קולקטיביים.
<משה פרימו: עכשיו בני סכנין היו לה 7,000 אוהדים, 100 התפרעו – כל ה-7,000 יסבלו.
יפעת שאשא ביטון: לא באים.
<משה פרימו: לא רק זה.
<משה פרימו: אני אתן לך דוגמא יותר קיצונית.
<משה פרימו: אם מנהל קבוצת כדורגל שוכח שלאחד השחקנים יש כרטיסים צהובים והוא נותן לו לשחק, הקבוצה נענשת בהפחתת שלוש נקודות.
<משה פרימו: כל הקבוצה.
<יריב טפר: זה משהו אחר.
<משה פרימו: אני מדבר על קולקטיב.
<יריב טפר: כל קבוצה קיבלה יתרון - - -
<משה פרימו: בואי נגיד ככה - - -
יפעת שאשא ביטון: אתם שמים לב מה קורה, אנחנו לא במגרש.
יפעת שאשא ביטון: בואו.
<משה פרימו: יציע העיתונות.
<משה פרימו: אני רק אומר, אם תבוא קבוצת הכדורגל לבית הדין ותוכיח שהאבא והילד מחוץ למועדון, אין מקום להעניש אותם.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, בסדר.
יפעת שאשא ביטון: אני הקשבתי לכם, אני אמרתי, כולם מדברים על אותו גל.
<משה פרימו: זו ההצעה שלי.
<משה פרימו: תודה רבה לך.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך, משה.
יפעת שאשא ביטון: נציג כבר ורדים, בבקשה.
<משה פרימו: אלה שמות יותר מדי יפים לכדורגל, כפר ורדים.
יפעת שאשא ביטון: בכלל מקום מקסים.
יפעת שאשא ביטון: כדורסל, הנה, בואו.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשמוע את אחד הילדים לפני שנמשיך עם קבוצת הספורט.
יפעת שאשא ביטון: תתגבשו ואנחנו נמשיך.
יפעת שאשא ביטון: גיא צוקרמן, בבקשה.
יפעת שאשא ביטון: ממכבי תל אביב, נכון, גיא?
<גיא צוקרמן: כן.
<גיא צוקרמן: אני מנהל מחלקת הנוער של מועדון הכדורגל מכבי תל אביב.
<גיא צוקרמן: מסתכל על הדברים מ - - - אני גם במקצוע שלי במשרד החינוך 21 שנה, מרכז מגמת ספורט בכדורגל, מלמד פסיכולוגיה, אנטומיה, שחקני כדורגל.
<גיא צוקרמן: אני אגיד בכמה נקודות מה אנחנו עושים במועדון של מכבי תל אביב, אבל אני חייב לציין שאנחנו – המועדונים הגדולים – זה לא כל כך חכמה, כי לנו יש כלים.
<גיא צוקרמן: אנחנו מועדונים חזקים ואנחנו כן יכולים לטפל בבעיות של אלימות.
<גיא צוקרמן: אין אצלנו כמעט בעיות אלימות ואם יש אנחנו מטפלים בזה בחומרה.
יפעת שאשא ביטון: באיזה דרכים אתם נוקטים?
<גיא צוקרמן: אנחנו מאגדים, המועדון שלנו – 2,000 שחקנים פעילים במעגל הקרוב ועוד 1,500 שחקנים פעילים בשלוחות מחוץ לתל אביב.
<גיא צוקרמן: זה כמעט 3,500-4,000 ילדים.
<גיא צוקרמן: כל ילד שבא להירשם למכבי תל אביב בליגה, יש לו תקנון מועדון שבתקנון ההורה נכנס למשרד וחותם שחלק נכבד מהתקנון זה מה קורה במקרה, אני יכול להקריא, שהמועדון יגלה אפס סובלנות כלפי כל גילו אלימות פיזית, מילולית והמועדון לא יתפשר בנושא אלימות, בין אם הופעלה כלפי הצוות המקצועי של המועדון או כלפי שופטים ושחקנים אחרים ממועדונים אחרים.
<גיא צוקרמן: במידה וזה קורה – ההורה מוזמן לוועדת משמעת עם הילד, מורחק מהמועדון.
<גיא צוקרמן: ועוד הפעם, אצלנו, אני לא רוצה להתנשא, אבל זה כמעט לא קורה, גם אני יודע במכבי חיפה, כי אנחנו יכולים לטפל בזה.
<גיא צוקרמן: הבעיה הגדולה ביותר היא במועדונים הקטנים, ששם כל ילד וכל הורה הוא מלך, כי צריכים אותם, הם משלמים כסף, הילד הוא שחקן טוב, עליו בנויה הקבוצה ושם זה הרבה יותר קשה להתמודד.
<גיא צוקרמן: לנו יש את הכלים.
<גיא צוקרמן: יש לי כמה הצעות, כדי שלא סתם נדבר, שמתוך העבודה שלי גם כמאמן כדורגל, גם כמנהל מחלקה, שאפשר לעשות ואפשר לעשות זאת באופן מיידי.
<גיא צוקרמן: קודם כל חייבים, למרות שלא כולם מסכימים איתי, גם במועדון שלי, חייבים להוציא את העוקץ של התחרותיות מכמה שיותר שנתונים.
<גיא צוקרמן: עשינו את זה בהתאחדות בטרום ב' טרום ג'.
<גיא צוקרמן: היום יש טורנירים בלי שערים, לא סופרים גולים וכמעט אין - - -
יפעת שאשא ביטון: משחקי ראווה מה שנקרא.
זוהיר בהלול: נגד היצר האנושי.
<גיא צוקרמן: ואין אלימות.
זוהיר בהלול: מה שאתה מבקש נוגד את היצר האנושי.
<גיא צוקרמן: אין אלימות.