GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אדיב אוריה: אני הייתי לפני שנתיים עם אח שלי ואבא שלי, בשני משחקי NBA ומרגישים את ההבדל.
<אדיב אוריה: אם יש פתאום זיקוקים במחצית ויש מופעים וכל מיני תחרויות באמצע.
יפעת שאשא ביטון: גם אצלנו יש זיקוקים.
יפעת שאשא ביטון: רק לא - - -
<אדיב אוריה: אבל לא ש - - -
<עומר בוקסנבוים: לא, השחקנים הבוגרים הם לא אלימים.
<עומר בוקסנבוים: זה לא נכון להגיד.
יפעת שאשא ביטון: לא השחקנים, האוהדים.
יפעת שאשא ביטון: אוהדים אמרתי.
<אדיב אוריה: האוהדים.
<אדיב אוריה: וכייף, ויש אנשים שפתאום כזה מצלמים את האוהדים רוקדים, יש תחרויות בקהל ולא צריך לקרוא למישהו למגרש עצמו.
<אדיב אוריה: בארץ זה לא מצליח להגיע לרמה כזאת ומרגישים את ההבדל.
יפעת שאשא ביטון: הנה, הוא מאתגר אותנו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו בכלל היינו בכיוון של החינוך והכל והוא אומר תפעילו אותם קצת, אז זה ישחרר את המתח.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה כפר ורדים.
יפעת שאשא ביטון: אליחי, אתה רוצה לומר משהו?
<אליחי סקיטל: כן.
<אליחי סקיטל: אני רוצה להוסיף משהו קטן.
יפעת שאשא ביטון: זהו, ואנחנו מסכמים.
<אליחי סקיטל: בכל מה שאמרתם בדיון, אז חלק מכם האשימו את השחקנים, חלק את ההורים.
<אליחי סקיטל: אני חושב שזה צריך להיות משהו משותף, שהתלמידים וההורים יעברו תהליך משותף.
<אליחי סקיטל: שזה לא יהיה תהליך רק של ההורים בנפרד או רק של התלמידים בנפרד.
<אליחי סקיטל: שאם זה יהיה משהו משותף, אז גם התלמידים, גם ההורים וגם השחקנים ירגישו מחויבות לכל התהליך וככה לדעתי האלימות תרד.
<אליחי סקיטל: זהו.
יפעת שאשא ביטון: תמיד אמרתי שהחכמה היא אצל הילדים שלנו.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, מכבי חיפה, ממש סיכום.
יפעת שאשא ביטון: זה לא כי אני אוהדת מכבי חיפה.
<שמוליק חנין: למה?
יפעת שאשא ביטון: אני עם קריית שמונה, מה לעשות?
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, מכבי חיפה.
<שמוליק חנין: אני רק רוצה ברשותכם, גם בתגובה וגם - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, במשפט, בבקשה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מסכים.
<שמוליק חנין: במשפט.
<שמוליק חנין: אני חושב שמחקרים מוכיחים שדפוסי התנהגות משתנים בעקבות גישה חיובית.
<שמוליק חנין: לא צריכים ללכת לעבירה ובעקבות ההתנהגות השלישית – עבירה – עונש.
<שמוליק חנין: אנחנו חייבים לחשוב בגישה אחרת.
<שמוליק חנין: הגישה החיובית היא הרבה יותר טובה ונכונה.
<שמוליק חנין: תודה.
יפעת שאשא ביטון: כם מסכמת.
יפעת שאשא ביטון: יש לי סיכום, אני מודה, די ארוך, אבל אני אשתדל למצות את כל מה שנאמר כאן ואם אני פספסתי משהו חשוב, אז אתם מוזמנים.
יפעת שאשא ביטון: ראשית, הוועדה ממליצה ליישם את דו"ח המבקר ואת הדו"חות של ועדת זליכה.
יפעת שאשא ביטון: אין שאלה בכלל שההורים חייבים להיות חלק מהתהליך ואפשר לזמן הורים למפגשים.
יפעת שאשא ביטון: לא צריך לעשות סדנאות חינוך ולקרוא להן סדנאות חינוך, אבל כשמתחילים עונה מזמנים הורים למפגש, נותנים להם אינפורמציה.
יפעת שאשא ביטון: בתוך זה הם כבר נמצאים שם, אז עוברים קצת על החוקים ועל הכללים ועל מה שאנחנו רוצים לבנות איתם ועל החשיבות של ההתנהגות הראויה ומה זה עושה לילדים.
יפעת שאשא ביטון: בקיצור, את החינוך אפשר להכניס בכל דלת אפשרית, אם רק אנחנו רוצים ומכוונים לשם; והכי חשוב זה באמת במודלינג ואיך שאנחנו מתנהגים.
יפעת שאשא ביטון: אמר פה אליחי יפה, זה יכול להיות גם עם הילדים.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת לא חייבים להזמין את ההורים בנפרד ולתת את התחושה שאנחנו באנו לחנך אותם, אלא באמת לעשות איזה שהוא משהו שהוא משותף.
יפעת שאשא ביטון: אני סומכת על היצירתיות שלכם.
יפעת שאשא ביטון: הוועדה מבקשת מההתאחדות לקבל את עצות הוועדה שלכם, שהקמתם, כולל את התכנית.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מאד מבקשים.
יפעת שאשא ביטון: הייתה פה התייחסות גורפת – כולם דיברו על העניין של גיל התחרות.
יפעת שאשא ביטון: היה נדמה, חוץ מאבי, שכולם מסכימים לגבי זה שצריך להעלות את גיל התחרות.
<יריב טפר: לא, מה שאבי אמר שה - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אל תסנגר עליו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מחייכים אחד לשני, הכל בסדר.
<יריב טפר: לא, רק מה שהוא אמר זה שיש דעות חלוקות.
<יריב טפר: מי שמחליטה זו ועדת הנוער של ההתאחדות שמורכבת מ - - -
יפעת שאשא ביטון: אז אני אשמח מאד אם יגיע לוועדת הנוער של ההתאחדות, נושא גיל התחרות, כדי להעלות את גיל התחרות.
<יריב טפר: אנחנו נדאג שזה יעלה.
יפעת שאשא ביטון: אתם תחליטו אם מתאים גיל 13, גיל 14.
יפעת שאשא ביטון: אני לא נכנסת לכם לנושא הגיל, אבל שזה יעלה.
יפעת שאשא ביטון: אני כן מאמינה בסנקציות.
יפעת שאשא ביטון: בסופו של דבר, אם לא תהיה סנקציה – עם כל האווירה והחשיבה החיובית – יש תהליך חיובי שעושים כל הזמן, אבל אם הורה מפשל הוא צריך לחטוף באותו רגע, כי אחרת זה פשוט לא נגמר.
יפעת שאשא ביטון: אתה מוותר פעם אחת, פעם שנייה, ההורים רואים שמחליקים.
יפעת שאשא ביטון: אתה יודע, זו גם תופעת העדר.
יפעת שאשא ביטון: כולם מרשים לעצמם להצטרף לחגיגה.
יפעת שאשא ביטון: שיהיו סנקציות מאד מאד ברורות.
יפעת שאשא ביטון: בעניין הזה אני לגמרי מסכימה שצריך להיות תקנון אחיד.
יפעת שאשא ביטון: תנסו לחשוב במסגרת התכנית – תקנון אחיד לכל הקבוצות.
יפעת שאשא ביטון: יש פה מסמך שיכול בהחלט להיות מודל.
יפעת שאשא ביטון: אני לא אומרת שתיקחו אותו כלשונו, אבל באמת אפשר להתבסס עליו.
יפעת שאשא ביטון: אחיד.
יפעת שאשא ביטון: תקנון אחיד לכולם כדי שכל הורה שמגיע לכל מגרש יודע מה כללי ההתנהגות.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת, אני בררתי לגבי האמנה.
יפעת שאשא ביטון: אני הבנתי שחתמתם או שקיימת אמנה כזו או אחרת.
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח מאד אם תחדשו את זה ואם באמת זה יקבל ביטוי בכל דרך שתבחרו.
יפעת שאשא ביטון: אבל שבאמת תהיה כאן התייחסות.
יפעת שאשא ביטון: מחויבות של שחקנים להגיע לבתי ספר – אתם אומרים שזה כבר קורה, אז אנחנו נשמח באמת שיהיה לזה ביטוי גם בצורה רשמית, אם זה במסגרת התכנית ואם בכלל.
יפעת שאשא ביטון: שבאמת שחקנים יגיעו לבתי ספר.
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה להעיד מבית הספר של הבת שלי – הגיעו שחקנים.
יפעת שאשא ביטון: בחיים היא לא הולכת ככה.
יפעת שאשא ביטון: בשעה שבע וחצי רק אני מקלפת אותה מהמיטה.
יפעת שאשא ביטון: באותו יום בשבע ועשרים היא כבר הייתה בדלת של הבית.
יפעת שאשא ביטון: רצתה להגיע לבית הספר.
יפעת שאשא ביטון: זה עושה את שלו.
יפעת שאשא ביטון: תנו להם לרדת, לדבר עם התלמידים, לדבר עם הורים שיפגשו, ואני בטוחה שזה יעשה את שלו.
יפעת שאשא ביטון: נושא של מאמנים – באמת, אני לא אומרת שכל המאמנים יהיו בוגרי חינוך גופני.
יפעת שאשא ביטון: אני מבינה גם את האילוצים המקצועיים, אבל אפשר גם את המאמנים להעביר סדנאות או סדרה של הדרכה, שבאמת מכניסה את החינוך לתוך המגרש.
יפעת שאשא ביטון: שיהיה להם מנטורינג.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אפשר בהחלט ללוות מדריכים באופן כזה שהם יקבלו את האוריינטציה המתאימה.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאני הקפתי את הכל.
יפעת שאשא ביטון: לגבי הדרכה – מי אחראי אגב על תכנית הדרה של מאמנים?
<קריאה: בחוק הספורט.
<קריאה: במשרד הספורט.
<אברהם זוכמן: משנת 1998 – כל ההמלצות היו להכניס פרקי חינוך לקורסי המדריכים וזה לא נעשה עד היום.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז זה בחקיקה, אברהם זוכמן?
יפעת שאשא ביטון: להכניס את פרקי החינוך, צריך לעשות את זה בחקיקה?
<אברהם זוכמן: לא, זה לא בחקיקה.
יפעת שאשא ביטון: לא בחקיקה?
יפעת שאשא ביטון: בתקנון?
יפעת שאשא ביטון: דרך מינהל הספורט.
<ניצן בן נתן: זה כבר רשום בתוך התיקון לחוק.
יפעת שאשא ביטון: שתצא בבקשה פנייה למינהל הספורט.
<תמי ברנע: מנהל הספורט במשרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: משרד התרבות והספורט.
יפעת שאשא ביטון: להוציא אליהם פנייה שיכניסו פרקי חינוך בתוך תכנית ההדרכה וההכשרה של מאמנים.
<אבי לוי: לחייב סדנאות.
יפעת שאשא ביטון: יקרה, ואני גם מבטיחה שאני באופן אישי יטפל בזה.
יפעת שאשא ביטון: אני מחכה לתכנית שלכם.
<יריב טפר: אנחנו נעביר.
<יריב טפר: אנחנו עובדים עליה.
<יריב טפר: היא לקראת סיום.
יפעת שאשא ביטון: חברים, המון תודה.
יפעת שאשא ביטון: הוועדה הייתה ארוכה, אבל זה היה שווה, כי גם רציתי לתת במה לכולם.
<קריאה: אפשר לקבל פתק למשרד?
יפעת שאשא ביטון: אתם כבר יודעים כמה אני שמחה שאתם כאן.
יפעת שאשא ביטון: אני שמחה לפתוח את הדיון באופן רשמי, של הוועדה לזכויות הילד בנושאים שאתם בחרתם, שזה בעצם החינוך לדמוקרטיה וכל סוגית שעות אפס, רק שהיום לא אני אנהל את הדיון.
יפעת שאשא ביטון: היום הבמה היא כולה שלכם ואני אעביר את רשות הדיבור ליו"ר מועצת התלמידים והנוער הארצית, כשאי אפשר לא להכתיר את הסגן, שהוא למעשה היו"ר האמיתי של היום הזה, וזה אלי חי, שהתלווה אלי במהלך כל היום.
יפעת שאשא ביטון: אני רק רוצה לומר שיש לנו פה אורחים חשובים שהתווספו אליכם והם מגיעים מאורט סינגל ובסקי.
יפעת שאשא ביטון: חוץ ממועצת התלמידים יש לנו פה גם קבוצה של תכנית ניר.
יפעת שאשא ביטון: אז גם אתם ברוכים הבאים וכמובן כל השותפים שלי ממועצת התלמידים הארצית – טובה בן ארי.
יפעת שאשא ביטון: אליאב, הבמה היא שלך.
יפעת שאשא ביטון: כל הוועדה שלך.
<אליאב בטיטו: אז צהריים טובים חברים.
<אליאב בטיטו: בתחילת דברי אני מבקש להודות גם ליושב ראש הכנסת, למנכ"ל הכנסת, למירי יכין מאגף טקסים ואירועים ולכל מי שעזר וסייע ולקח חלק בבניית היום הזה, וכמובן ליושבת ראש הוועדה – חברת הכנסת ד"ר יפעת שאשא ביטון ולמנהלת הוועדה תמי, על כל הסיוע הרב מאחורי הקלעים.
<אליאב בטיטו: בשני משפטים על מועצת התלמידים והנוער הארצית.
<אליאב בטיטו: זה הגוף הנבחר, הרשמי והמייצג של כל בני הנוער במדינה – 750,000 בני נוער.
<אליאב בטיטו: יושבים כאן מסביב לשולחן גם חברי כנסת.
<אליאב בטיטו: חברי הכנסת שהם בעצם מייצגי הציבור במדינה ואנחנו כאן - לפחות בני הנוער שכאן - נציגי בני הנוער במדינה ואני רואה ביום הזה איזה שהוא מפגש שיא, מפגש פסגה ראוי בין נבחרי ציבור העם לנבחרי הציבור של בני הנוער.
<אליאב בטיטו: אנחנו במועצת התלמידים והנוער הארצית נבחרים במערכת בחירות שנבחריה באים מהכיתה לבית הספר, מבית הספר לעיר, עיר למחוז, מהמחוז למועצה הארצית והמועצות פועלות על פי ערכים דמוקרטיים.
<אליאב בטיטו: כל נציג במדינת ישראל של מועצות התלמידים והנוער, פועל בקוד אתי שיצרנו ביחד, הנציגים, שכולל ארבעה ערכים: ייצוגיות, אחריות, מעורבות וכבוד הדדי.
<אליאב בטיטו: מזה מספר שנים מקדמת מועצת התלמידים והנוער הארצית – וכמובן יושבת הראש יודעת את זה – יוזמה להורדת גיל הבחירה לכנסת מגיל 18 לגיל 17.
<אליאב בטיטו: אנחנו בעצם ננצל את ההזדמנות לקרוא לכל מי שיושב כאן לתמוך בהצעת החוק הזאת, כי לצערי אמש הוחלט בוועדת השרים לדחות את הדיון על הצעת החוק לאחרי הפגרה, וחשוב לי להדגיש לכל אותם המודאגים על בני הנוער בגיל 17.
<אליאב בטיטו: בני נוער בגיל 17 הם אזרחים בוגרים ואחראים.
<אליאב בטיטו: אנחנו אמנם מעט צעירים, אבל בגיל 17 יש לנו כבר רישיון נהיגה ביד, כי בגיל 16 ותשעה חודשים כבר הנפקנו רישיון נהיגה ואנחנו יכולים לעבור מיונים ליחידות קרביות וליחידות מובחרות בצה"ל ולפתוח חשבון בנק ואנחנו בעלי אחריות פלילית.
<אליאב בטיטו: ועל כן אין ספק שהמעורבות הפוליטית שלנו והאזרחית – היא בלתי נמנעת.
<אליאב בטיטו: זו היא זכותנו הטבעית להיות שותפים בבחירת נציגי הציבור במדינה.
<אליאב בטיטו: תמו הימים שבהם מבוגרים היו צריכים לתווך את המידע לבני הנוער.
<אליאב בטיטו: היום בגיל 17 אנחנו אזרחים צעירים לכל דבר, בעלי יכולות ועמדה, בדיוק או לפחות כמו של המבוגרים.
<אליאב בטיטו: בגיל זה מרבית בני הנוער נמצאים במסגרת חינוכית.
<אליאב בטיטו: בגיל 17 אנחנו לומדים את לימודי האזרחות ואין דרך טובה יותר ליישם אזרחות מאשר להצביע בבחירות לכנסת.
<אליאב בטיטו: המעבדה של שיעורי האזרחות זו ההצבעה בקלפי.
<אליאב בטיטו: תקדים לכך אנחנו יכולים לראות גם ברשויות המקומיות.
<אליאב בטיטו: כשגיל הבחירה ירד בשנת 2001 מגיל 18 לגיל 17, היו כאלה שבאו והרימו גבה ואמרו – למה לתת לבני נוער בגיל 17 לבחור?
<אליאב בטיטו: הדבר היום נראה בצורה הכי ברורה שיש, שהוא הוכיח את עצמו.
<אליאב בטיטו: כי פתאום יש מצעי חינוך, יש מצעי נוער, יש חברה צעירים שמקדמים אג'נדות פוליטיות ורעיוניות עמוקות בתוך מערכות הבחירות ברשויות המקומיות, והלוואי ותהליך דומה יקרה גם ברמה הארצית.
<אליאב בטיטו: שתי נקודות מאד מרכזיות להבנת הנושא.
<אליאב בטיטו: אחת זה שבשאר העולם, בניגוד למגמה הקיימת בשאר העולם, במדינת ישראל אחוז המצביעים בפעם הראשונה הוא כ-90% לעומת 50% של האוכלוסייה הבוגרת.
<אליאב בטיטו: זאת אומרת שיש רצון מאד מאד גדול של בני הנוער לבוא להשפיע ולהצביע.
<אליאב בטיטו: ודבר נוסף שאפשר לראות אותו, שכל העולם כרגע בתהליך של הורדת גיל הבחירה.
<אליאב בטיטו: באוסטריה גיל הבחירה ירד לגיל 16, בארצות הברית הוא ירד מ-21 לגיל 18, בכלל, אנחנו רואים בברזיל שזה בגיל 16 ובכל מדינות העולם יש תהליך של הורדה.
<אליאב בטיטו: אז אין סיבה שאנחנו לא נוביל גם כאן את הדגל.
<אליאב בטיטו: אז אני אנצל את ההזדמנות לקרוא גם לחברי הכנסת, גם לממשלה וגם לאדוני ראש הממשלה, מר בנימין נתניהו ולכל מקבלי ההחלטות: אל תהיו אדישים.
<אליאב בטיטו: כבני נוער, אזרחי העתיד, אנחנו דואגים לעתיד של החברה שלנו.
<אליאב בטיטו: עזרו לנו להוביל עתיד טוב יותר.
<אליאב בטיטו: עתיד אחר.
<אליאב בטיטו: עתיד שנוכל לבוא ולהיות רגועים שיש לנו עתיד טוב.
<אליאב בטיטו: נושא זה לוקח חלק בתמונה רחבה יותר של השיח הציבורי.
<אליאב בטיטו: שיח שחייב להשתנות מתרבות הלייק והסטאטוס לתרבות העשייה מעבר למסך.
<אליאב בטיטו: על כולם לפעול לשינוי השיח הציבורי.
<אליאב בטיטו: עלינו לא לדבר רק על חשיבות ההתנדבות – דבר שברור לכולנו, אלא לבדוק ולפעול על מנת שכל נער ונערה במדינת ישראל יוכלו להתנדב, לפעול ולתרום למען החברה במדינה.
<אליאב בטיטו: לא רק לדבר, אלא לשלב את השיח עם העשייה.
<אליאב בטיטו: את הערכים עם המעשה.
<אליאב בטיטו: כפי שחוזה המדינה, מר בנימין זאב הרצל כתב בספרו: "חלום ומעשה אינם שונים כל כך, כפי שנוטים לחשוב, כי כל מעשי בני האדם בחלום יסודה וגם אחריתם.
<אליאב בטיטו: חלום היא.
<אליאב בטיטו: והיא לא.
<אליאב בטיטו: אם לא תרצו, הרי כל אשר סיפרתי להם – אגדה הוא ואגדה הוא יוסיף להיות".
<אליאב בטיטו: התלמידים במדינת ישראל רוצים להרגיש בבית הספר כבבית חינוך וחותרים לחיים ערכיים ולא מתוך מרדף אחרי הציונים.
<אליאב בטיטו: חיים בהם ישאבו ערכים שיניעו אותם לעשייה משמעותית ותרומה חברתית.
<אליאב בטיטו: הגיע הזמן שכולנו נפנים שתפקיד המורה השתנה.
<אליאב בטיטו: לא עוד לימוד ושינון חומר, אלא לימוד והטמעת ערכים.
<אליאב בטיטו: במאה ה-21, כתלמידים, יש לנו את כל המידע באמצעות הסמארטפון הוא דרך המחשב, ועל מלחמת העולם השנייה ועל גירוש ספרד אני יכול ללמוד כבר בבית.
<אליאב בטיטו: אבל את דרך המחקר, העניין וההדרכה – זה המקום לעשות, במסגרת בית הספר.
<אליאב בטיטו: תפקיד מערכת החינוך הוא לטפח אזרחים משמעותיים וערכיים.
<אליאב בטיטו: אותם ערכים חברתיים שעליהם בנויה האזרחות, זו הנשמה היתרה שעל מערכת החינוך להכניס.
<אליאב בטיטו: זו הנשמה היתרה שאותה אנו נמשיך לקדם ולהוביל.
<אליאב בטיטו: אז בדברי הפתיחה הללו, מאד היה חשוב לי שניכנס לתוך שיח שיהיה מאד מכבד, כמובן בין כל יושבי החדר הזה.
<אליאב בטיטו: יש לנו על סדר היום גם את נושא השיח הדמוקרטי בתוך מערכת החינוך, וזה נושא שהמועצה חרטה על דגלה לשנה הקרובה.
<אליאב בטיטו: כל נושא הדמוקרטיה – מחזון למעשה – אחרי 20 שנים של ועידות שהמועצה מקיימת, הגיע באמת הזמן לבוא ולראות איך אפשר ליישם את זה בפן הפרקטי; ונושא שעות האפס.
<אליאב בטיטו: אז אני מאחל לכולנו שיהיה לנו דיון מאד מוצלח ומאד משמעותי ושיהיה בהצלחה.
יפעת שאשא ביטון: מחזון למעשה זה כבר נשמע מבטיח.
<אליאב בטיטו: אני מקווה.
יפעת שאשא ביטון: אתם החזון ועכשיו נשאר רק המעשה.
יפעת שאשא ביטון: אתה רוצה לנהל?
יפעת שאשא ביטון: אני צריכה לבקש ממך רשות דיבור היום.
<אליאב בטיטו: את רוצה אולי לפתוח?
יפעת שאשא ביטון: כן, אני ברשותכם אקבל את רשות הדיבור ראשונה.
יפעת שאשא ביטון: לגבי סוגיית ההצבעה - יצא לי בפורום של יושבי ראש המועצות היישוביות, לדבר על הנושא ואמרתי - אני לחלוטין תומכת בהורדת גיל הבחירה, אבל זה חייב לבוא עם איזה שהוא תהליך מאד מאד משמעותי.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת זה לא יכול לקרות מהיום למחר, אלא חייב שיהיה תהליך אמיתי בתוך בתי הספר, בין אם זה בשיעורי אזרחות או בכל פלטפורמה אחרת שתיקבע לכך, כדי שבני הנוער יבינו את גודל האחריות, יבינו את המשמעויות, ילמדו קצת יותר לעומק את מה שבאמת קורה ברמת ההנהגה, את ההבדלים.
יפעת שאשא ביטון: איך ללמוד בעצם על ההבדלים בין המפלגות השונות.
יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר שאתם נמצאים במקום מצוין.
יפעת שאשא ביטון: כשאני הסתובבתי במערכת הבחירות בפנלים השונים, הרבה פעמים שאלתם שאלות ענייניות יותר מאלה ששמעתי במקומות אחרים מאנשים מבוגרים.
יפעת שאשא ביטון: זה היה פשוט תענוג להסתובב בבתי הספר, אבל מה לעשות, בסוף לא אתם נתתם לי את הקולות שלכם, אלא אני צריכה לחכות לקדנציה הבאה.
יפעת שאשא ביטון: אז אני באמת בהחלט תומכת, אבל חשוב שגם מערכת החינוך תדע שבשביל תהליך של הורדת גיל הבחירה, צריך לעשות גם תהליך בתוך בתי הספר.
<אליאב בטיטו: זה בדיוק זה, ואני יכול להגיד שגם שר החינוך מאד בעד היוזמה והוא התחייב בפנינו, גם בפגישה שנערכה איתו.
<אליאב בטיטו: הוא לא היה אתמול בוועדת שרים, כי הוא בארגנטינה, אבל דיברנו איתו אתמול והוא התחייב להכניס שיעורי אזרחות הרבה יותר משמעותיים לתוך מסגרות החינוך, והלוואי וזה יקרה.
<אליאב בטיטו: יש כאן איזה שהוא נציג או נציגה שמעוניינים לפתוח את הדיון בכלל על החשיבות של הנושא ועל החשיבות של הדמוקרטיה בתוך בתי הספר, על החשיבות של פוליטיקה?
<תהל שטובר: אני יכולה לפתוח.
<אליאב בטיטו: אוקיי, תהל.
<תהל שטובר: טוב, אז כבר צהריים טובים.
<תהל שטובר: אני תהל שטובר מכיתה י"א בבית ספר פלך כאן בירושלים.
<תהל שטובר: אני חושבת שהחשיבות, וכולנו מבינים עד כמה חשובה היותה של המדינה שלנו דמוקרטית וגם כולנו מבינים עד כמה חשובה מערכת החינוך כמשפיעה על החיים שלנו לאחר בית הספר, כבוגרים.
<תהל שטובר: אני חושבת שעד השנים האחרונות יש פחד לדבר פוליטיקה בכיתות.
<תהל שטובר: המורים נמנעים מלהביע את דעתם, מורים נמנעים מלהתעסק בסוגיות שהן מאד מאד אקטואליות ומאד מאד מעניינות ויכולות להעשיר בצורה יוצאת דופן אותנו ואת עולם הידע שלנו, מחשש שיקרו אירועים ומחשש שיבואו ויגידו ומה יעשו.
<תהל שטובר: מחשש לפתוח דיונים לוהטים, שכן, הם לוהטים והים יכולים להימשך שעות ועדיף להישאר בגבולות החומר הנלמד שצריך לסיים לבגרות, מאשר לפתוח במשהו יותר רחב.
<תהל שטובר: אני חושבת שדווקא לנו יש את האפשרות היותר מעניינת והיותר מפתה.
<תהל שטובר: כן יש לנו את שיעורי האזרחות ועכשיו אני חושבת שאנחנו צריכים להוביל איזו שהיא יוזמה של איך להפוך את הנוכחות בשיעורי האזרחות למשהו שהוא הרבה מעבר ל-לשנן עוד כמה הגדרות.
<תהל שטובר: אני יודעת שאני ניגשת לבגרות באזרחות בקיץ והדבר שאני צריכה לעשות כדי להצליח בבגרות זה לשבת שבוע, לשנן בראש את כל ההגדרות, לדעת לפלוט הכל על דף המבחן.
<תהל שטובר: אני כנראה לא אזכור שום הגדרה בשבוע שאחרי.
<תהל שטובר: לעומת זאת, בשיעורים האלה אנחנו מתווכחים ובהם אנחנו באמת יורדים לעומק העניין.
<תהל שטובר: שיעורים שבהם משקפים לנו עד כמה הפוליטיקה היא רלבנטית לחיים שלנו, עד כמה החיים במדינה דמוקרטית הם חיים מורכבים, ועד כמה יש מקום כן ללמוד מעבר.
<תהל שטובר: דמוקרטיה זאת מילה מאד מאד גדולה ומאד מפוצצת, אבל איך זה בא לידי ביטוי בחיים שלנו?
<תהל שטובר: איך כל צעד וצעד במדינה שלנו מושפע מהעובדה שהמדינה שלנו היא דמוקרטית ועד כמה זה חשוב.
<תהל שטובר: אם לא ניתן לזה את המקום, העתיד של המדינה שלנו בסכנה.
<תהל שטובר: אני חושבת שזו בדיוק נקודת הזמן.
<תהל שטובר: אנחנו 60 שנה בנינו את המדינה.
<תהל שטובר: בנינו כאן באמת מקום יוצא דופן, מקום מדהים, עכשיו זה הזמן לבנות את החברה שלנו והחברה שלנו לא יכולה להיבנות אם אנחנו לא נרד לשורש העניין של הדברים.
<תהל שטובר: החברה שלנו לא יכולה להיבנות אם אנחנו לא נבין לעומק.
<תהל שטובר: אם נפחד לגעת בסוגיות מורכבות, אם נפחד לגעת בנושאים שהם קבועים ככה מאז ומתמיד, אנחנו נאבד כל סיכוי להישאר כאן.
<תהל שטובר: אני חושבת שזו באמת משימה שאנחנו צריכים לקחת על עצמנו – גם בני הנוער וגם בכלל.
<תהל שטובר: מערכת החינוך, הפוליטיקאים במדינה – ליצור איזה שהוא שינוי חיובי גם בשיעורי האזרחות בכלל, אבל באופן כללי בכל מערך הלימודים בבתי הספר, כן לגעת בסוגיות המסוכנות לכאורה.
<תהל שטובר: כן לגעת בסוגיות שיכולות לעורר איזה שהם דיונים, כי דווקא אלה הסוגיות שעליהן המדינה שלנו מתבססת, דווקא הן הסוגיות שיכולות להוביל את כולנו לעתיד הרבה הרבה יותר טוב.
<אליאב בטיטו: אוקיי.
<אליאב בטיטו: אתם רוצים שנעבור לנושא שעת האפס?
יפעת שאשא ביטון: כם הייתי רוצה לשמוע מישהו שחושב אולי אחרת.
יפעת שאשא ביטון: יש פה מישהו שחושב שלא צריך להוריד את גיל הבחירה?
<אליאב בטיטו: אנחנו במועצה עם דעה מגובשת.
<אליאב בטיטו: כבר דיברנו על זה.
יפעת שאשא ביטון: מישהו יכול להסביר או לנסות להבין מאיפה מגיעה ההתנגדות, כשהיא מגיעה ומאיפה נובעת ההתנגדות?
<דניאל זליקוביץ: בדרך כלל כשאנחנו מדברים עם אנשים על זה, הבעיה המרכזית שעולה היא הפחד מקיצוניות.
<דניאל זליקוביץ: הפחד שבני נוער מושפעים מהר מאמירות פופוליסטיות וישר נגררים לקיצוניות, וזה דווקא לא כזה מדויק.
<דניאל זליקוביץ: הנושא נבדק ובבחירות האחרונות אפילו נכנסנו לכמה שכונות מסוימות כדי לבדוק אם זה באמת המצב והמצב לא כזה.
<דניאל זליקוביץ: המצב הוא שבעצם בני הנוער, הפילוח של ההצבעה שלהם הוא כמעט זהה לגמרי לזה של המבוגרים.
<דניאל זליקוביץ: אז ההתנגדות בדרך כלל נובעת מזה בגלל שאנשים לא יודעים את המידע הזה.
יפעת שאשא ביטון: אין חשש שתהיו מושפעים מהבית, שתמחזרו בעצם את הבחירה של ההורים.
יפעת שאשא ביטון: סתם, שאלה.
<אליאב בטיטו: זה יוצא די דומה, אבל זה לא ישנה את המפה הפוליטית.
<דניאל זליקוביץ: אולי, אבל גם אם זה לא בהכרח יקרה, אולי זה יקרה, אבל זה כן ייתן לנו להיות מעורבים בסוגיה הפוליטית.
<דניאל זליקוביץ: גם אם נהיה מושפעים מבית, מה שנקרא, עדיין נהיה מתעניינים ונדבר עם ההורים שלנו על זה ועם המשפחה ונהיה יותר מעורבים בנושאים האזרחיים.
<אליאב בטיטו: תציגו שם ותפקיד.
<אלי חי: אני סגן יושב ראש המועצה הארצית ממודיעין מכבים-רעות, מחוז ירושלים.
<אלי חי: חלק מהיתרונות בעצם של הורדת גיל הבחירה זה גם למעשה החשיבות האזרחית והראייה הפוליטית של בני הנוער, של ההתערבות הפוליטית, אבל גם להיפך.
<אלי חי: כלומר, גם כשהפוליטיקאים בעצם וגם כשהכנסת וגם כשהרשויות המוניציפאליות – מה שכבר קרה – יסתכלו בעצם על הנוער ויראו בו לא רק אזרחי העתיד, אלא כאזרחי העכשיו.
<דני קציר: אחת הטענות שאני שומע הרבה, זה שהנוער לא יודע או לא בקיא בפרטים.
<דני קציר: אני חושב שהדרך היחידה או אחת הדרכים הטובות ביותר לגרום לנוער להיות יותר מתעניין בפוליטיקה, יותר מתעניין בנושאים שעומדים על סדר היום, זה דווקא לתת לו את זכות הבחירה, כי ברגע שאתה מרגיש שיש לך את הכוח להשפיע, אתה גם דרך ותתעניין ותלמד, וזו הדרך.
<אליאב בטיטו: תודה.
<אליאב בטיטו: לפני נציגת ההורים, אני אשמח שזיו יציג גם את נושא הקפיטריות בבתי הספר.
<אליאב בטיטו: יש כמה נושאים שאני יודע שהתבקשתם ורציתם להעלות, אז נורא חשוב שנעלה אותם.
<אליאב בטיטו: כמה מילים על זה, כדי שנוכל גם לגעת בזה.
<זיו אבוטבול: טוב, זיו אבוטבול, דובר מועצת התלמידים והנוער הארצית, מנהרייה ויושב ראש מחוז צפון.
<זיו אבוטבול: יש בעיה בקפיטריות בבתי הספר ברחבי הארץ.
<זיו אבוטבול: יש שתי בעיות ליתר דיוק, אם נפרט.
<זיו אבוטבול: הראשונה זה עניין המחירים.
<זיו אבוטבול: תלמידים נשארים הרבה זמן בבתי הספר, או שהם מגיעים בלי סנדביץ' מסיבה שהם שכחו או שלא רצו להכין ובעצם מגיעים לקפיטריה והמחיר של האוכל שם הוא מאד מאד גבוה.
<זיו אבוטבול: אני לא אתחיל לפרט.
<זיו אבוטבול: בתחילת השנה אני עשיתי בשביל בית הספר שלי סוג של מיפוי, לראות בבתי ספר אחרים מה המחירים שם ומאד הופתעתי וגיליתי שבכל הארץ, כמעט בכל הארץ, במקרים שבדקתי, המחירים הם מאד גבוהים.
<זיו אבוטבול: נוסף על זה, התלמידים שבעצם משלמים על האוכל שהם קונים, הם משלמים על אוכל שהוא בדרך כלל ג'אנק – אוכל לא בריא.
<זיו אבוטבול: בחוזר מנכ"ל רשום ואני אקריא: התפריט יהיה מגוון ולא יכלול מזון מעובד, תעשייתי או מטוגן וכן לא יכלול חטיפים, ממתקים ושתייה ממותקת.
<זיו אבוטבול: זו בעיה מאד גדולה.
<זיו אבוטבול: גם משלמים יקר וגם משלמים על אוכל לא בריא, שלא מועיל לנו.
<זיו אבוטבול: אנחנו מאד קוראים לכנסת ולוועדה לזכויות הילד, לפקח על הקפיטריות, לדאוג לכך שהמחירים יוגבלו ושהמוצרים יתאימו למה שדורשים.
<אליאב בטיטו: בעצם הרעיון הוא שאם תהיה אפשרות שהוועדה לזכויות הילד תצא לצורך העניין בהנחיה – אפילו מבחינת חקיקה או בקריאה לשר החינוך בחוזר מנכ"ל, ואפילו לא ברמת ההמלצה, אלא באמת ברמת האכיפה.
<אליאב בטיטו: סוג של פיקוח על המחירים, כי הבעייתיות הגדולה היא שאנחנו צרכן שבוי.
<אליאב בטיטו: אין דרך אחרת להגדיר את זה.
<אליאב בטיטו: אין לנו דרך לצאת מבית הספר, כי זה אסור, אז אנחנו נהיה חייבים לקנות בקפיטריות שבבתי הספר והן מרשות לעצמן, לצערנו, להעלות את המחירים מעלה מעלה ואנחנו נהיה אלה שנצטרך לשלם על כך.
<אליאב בטיטו: נציגת ההורים, בבקשה.
<רויטל שמר: צהריים טובים.
<רויטל שמר: רויטל שמר מארגון ההורים הירושלמי.
<רויטל שמר: רציתי לדבר על מה שאמרה יושבת הראש הלא זמנית של הוועדה - ההצמדה של הזכות לחובה.
<רויטל שמר: כל זכות שנוער מבקש, ואני מצטרפת למברכים היום על היכולת לייצג את עצמכם ולדבר בצורה בהירה ומכבדת – כדאי שהיא תהיה מוצמדת לחובות - - -
<טובה בן ארי: החובה היא של המבוגרים כלפי הילדים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מתפרצים.
<רויטל שמר: החובה של החברה כלפי פרטיה ולהיפך, בכל גיל.
<רויטל שמר: שוב ותוך כדי קישור ללימוד משמעותי שכבר התחילו לדבר עליו בשנים האחרונות במשרד החינוך, אנחנו רוצים לקדם תעודת זהות או תעודת בגרות של מעורבות חברתית, תעודת זהות אישית ברמה שמשקלה יהיה לא פחות מאשר תעודת הבגרות שמכינה אותנו למבחני פיז"ה הבין לאומיים.
<טובה בן ארי: יש.
<טובה בן ארי: מחויבות חברתית זה חלק מציון בגרות.
יפעת שאשא ביטון: אני אתן אחר כך להתייחס.
<רויטל שמר: כשיהיה לה את המשקל הראוי - גם מבחינת הזמנים וגם מבחינת המשמעות, אז גם תלמידים ירגישו שהם יותר מאשר מכלול של מצבורי ידע, כמו שאמרה כאן אחת הנציגות.
<רויטל שמר: שהלימוד יהיה רלבנטי לחיי היום יום, אז הוא יהיה גם רלבנטי לתחום של פוליטיקה וגם לתחומים אחרים.
<רויטל שמר: ולראות את התלמיד בתור צרכן בעל דעה ולא שבוי, אם אמרת את זה בהקשר של קפיטריות או בכל הקשר אחר, גם במישור הערכי.
<רויטל שמר: שיח כזה במשך שנים יביא להצמדה יותר טובה של הזכות, גם זכות בחירה לחובות כלפי החברה.
<רויטל שמר: הגיל הוא הרי גיל שרירותי.
<רויטל שמר: פעם בגיל 14 זה היה בניית משפחה ופרנסת המשפחה.
<רויטל שמר: עבור מאז כמה מאות ואלפי שנים ולכן התאמת ההסתכלות צריכה להיות למאה ה-21.
<רויטל שמר: תודה.
<אליאב בטיטו: טובה בן ארי.
<טובה בן ארי: אני רוצה להתייחס לדברי הגברת.
<טובה בן ארי: שמי טובה בן ארי ואני המפקחת הארצית לזכויות תלמידים במערכת החינוך בישראל.
<טובה בן ארי: גברתי היקרה, מחויבות חברתית היא חלק מהציון, חלק מתעודת הבגרות, בואי נדייק.
<טובה בן ארי: אנחנו מחנכים לאחריות חברתית, כדי שכל אחד מבני הנוער – בנות ובנים, תהיה להם לא רק אחריות, אלא גם מחויבות עמוקה לחברה הישראלית.
<טובה בן ארי: זה ברמה הראשונה.
<טובה בן ארי: הנושא השני שהגברת ציינה, זה הנושא של זכויות מול חובות.
<טובה בן ארי: נכון, המטבע הלשוני השגור זה זכויות מול חובות – זכויות לילדים וחובות למבוגרים, כשהחובות של המבוגרים ימולאו כלפי ילדים.
<טובה בן ארי: ללא ספק, התהליך החינוכי הוא תהליך לקבל אחריות, כדי שבבגרותם הם ייקחו על עצמם חובות.
<טובה בן ארי: אבל כולנו המבוגרים, אנחנו הדוגמה האישית לכל אחד ואחד מהילדים.
<טובה בן ארי: אז קודם בואו נמלא את החובות שלנו כלפי הילדים.
<טובה בן ארי: אם גברתי תרצה, אני הבאתי פה מספר דפים, אם מישהו מהקהל ירצה, של תקציר האמנה לזכויות הילד ואני מאד אשמח לשבת ולדון עם כל פורום בנושא הזה.
<טובה בן ארי: זה דבר שני.
<טובה בן ארי: דבר שלישי שאני מבקשת, זה להודות לישיבה המרתקת הזאת – אליאב – שאתה מנהל אותה, שזה מאד חשוב.
<טובה בן ארי: מאוחר יותר אני אבקש להתייחס לשעת אפס.
<אליאב בטיטו: עומר, לגבי נושא ההסעות.
<קריאה: רגע, יש כאן מישהי שהצביעה.
<אליאב בטיטו: אז תציגי ואחר כך עומר.