GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<צביקה כספי: בגלל זה אני יכול לחזק את שפ"י ואת הדברים שלהם – היום האחרון של שבוע הגלישה הבטוחה ברשת זה מה שעסקנו בו.
<צביקה כספי: הבאנו את ההורים עם הילדים לפעילות נטולת מכשירים.
<צביקה כספי: אני יכול להגיד לך שאבא אחד אמר לי משפט שמאד אהבתי.
<צביקה כספי: הגיעו בערך 35% מכמות ההורים שחשבנו שתגיע.
<צביקה כספי: אבא אחד אמר לי - - -
יפעת שאשא ביטון: שים לב, זה שליש ממה שחשבתם.
<צביקה כספי: כן.
<צביקה כספי: אבא אחד אמר לי כשהוא נכנס – אני פשוט שונא אותך - - -
יפעת שאשא ביטון: זה מצב אבסורד.
<צביקה כספי: גרמת לי לבוא מוקדם ועכשיו אני אצטרך להשלים את השעות.
<צביקה כספי: ואני יכול להגיד לך - כשהוא יצא, אני עמדתי בכניסה וכשהוא יצא הוא בא ככה כולו מחויך ואמרתי לו – אבל נכנסת זעוף, לפחות תצא זעוף, שיהיה לי כייף.
<צביקה כספי: הוא אמר לי – החזרת לי את הילד לידיים, אני לא מגיע הביתה יותר אחרי שש.
<צביקה כספי: זה מה שדרש הבן שלו.
<צביקה כספי: הייתה להם שאלת סיום מה אתה רוצה מההורים – הילד אמר אני רוצה שאבא יבוא לפני שש.
<צביקה כספי: אני רוצה שהוא ייקח אותי מסבתא לפני שש.
<צביקה כספי: אז אנחנו מבינים את זה.
<צביקה כספי: בגלל זה אמרתי, אנחנו לא מטילים את האחריות על - - -
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מבינים ואנחנו מאד אמפאטיים, רק שמרוב הבנה אנחנו קצת הולכים לאיבוד כולנו, ובגלל זה אני אומרת שבאמת יש לנו אחריות מאד מאד גדולה לקרוא להורים חזרה להיכנס לחיים של הילדים.
יפעת שאשא ביטון: ואני אומר לך יותר מזה, לא תמיד זה רק העניין של הנוכחות הפיזית ויצא לי לומר את זה כמה פעמים.
יפעת שאשא ביטון: יש נוכחות בהוויה של הילד, זאת אומרת אתה לא חייב להיות ליד הילד כדי שהוא ירגיש שאתה תהיה שם בשבילו, שהוא יודע מה הערכים שאתה נתת לו, שהוא יודע מה מסוכן, שהוא יודע כשהוא נכנס לסביבה שיש בה קצת סכנה, אז הוא יודע שהוא נמצא במקום הלא נכון, וזה משהו שבונים עם הילדים עוד מהיותם קטנים.
יפעת שאשא ביטון: וזה חשוב שאנחנו נעשה גם את זה, לצד הנוכחות הפיזית שלנו, שהיא גם כן מאד חשובה.
יפעת שאשא ביטון: הייתה כאן התייחסות לנושא של יום הורים, אז אני אומר בכאב ובצער שגם בימי הורים הנוכחות של ההורים הולכת וקטנה, כך שבאמת יש לפנינו משימה מאד מאד משמעותית, להחזיר את ההורים חזרה פנימה וזה אתגר.
יפעת שאשא ביטון: אם פה האתגר הוא אפליקציה, אז האתגר של מערכת החינוך הוא באמת לגייס חזרה את ההורים.
<יונה פרסבורגר: יש לנו הצעה איך לשפר את הנוכחות ההורית.
יפעת שאשא ביטון: אז ברשות הדיבור שלך אני אתן לך להתייחס.
יפעת שאשא ביטון: יש לך שאלה או התייחסות קטנה, כי אני רוצה לעבור גם לתלמיד.
<נעמי גלילי: התייחסות קצרה בבקשה.
<נעמי גלילי: שמי נעמי גלילי, מרצה ומנחת הורים, מוסמכת מכון אדלר.
<נעמי גלילי: אני מגיעה במגע בשטח עם ההורים, אני מנחה קרוב ל-4-5 סדנאות בשבוע, אליהן מגיעים הורים מטעם הרשות למלחמה בסמים ובאלכוהול.
<נעמי גלילי: ברגע שההדרכות האלה ממומנות על ידי הרשויות, הורים מגיעים ומגיעים בהמוניהם.
<נעמי גלילי: הורים מגיעים ומוכנים לקבל הדרכה הורית, שהיא לא הטבות מוסר, שהיא לא הרצאה נקודתית וחד פעמית, אלא סדנאות שמדברות על שיח ותקשורת ויעילות בהקשבה, באיך לפתח את השיח הזה עם הילדים שלהם.
<נעמי גלילי: אני כן הייתי רוצה לפנות למכון שפ"י ולמשרד החינוך, ולומר שבעיני ובעני המכון בכלל, החינוך מתחיל מהשטח והדרך שלכם לבוא ולהגיע באופן נקודתי אך ורק בהרצאות ולא בסדנאות ארוכות טווח במימון של המשרדים הללו, יכולה להביא לאיזו שהיא נגיעה קצת יותר רחבה בהורים.
<נעמי גלילי: כי צריך להתקיים שם איזה שהוא תהליך.
<נעמי גלילי: המקומות הנקודתיים האלה לא מספיקים.
יפעת שאשא ביטון: אז אני לא אהיה נביאת זעם, אבל אני באה מהמערכת.
יפעת שאשא ביטון: נורא קשה לי לא להתייחס.
יפעת שאשא ביטון: צר לי לאכזב אותך, אבל בתוך מערכת החינוך – אני יכולה להעיד גם על בית הספר של הבת שלי, שבאמת התגייסו והרימו את הכפפה לסדנא בת 12 מפגשים – את יודעת כמה הורים הגיעו מתוך 120?
יפעת שאשא ביטון: 10.
יפעת שאשא ביטון: אז כדי שתביני את הפרופורציות.
יפעת שאשא ביטון: אז הסיפור פה, חברים, באמת ואני לא סתם שמה את זה על השולחן, הכי קל להגיד אה, זה בגלל שאין כסף, זה בגלל שהגוף הזה מממן ולא אחר.
יפעת שאשא ביטון: זה לא שם.
יפעת שאשא ביטון: זה אצלנו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים לראות איך אנחנו מחזירים חזרה את ההורים לשולחן העגול.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו חייבים לראות איך אנחנו מתמודדים עם האתגר הזה וזה לא עניין של כסף וזה לא עניין של אם מנגישים לנו או לא מנגישים לנו, זה העניין שאיפה שהוא ככה ההורים, בתלאות היום יום, בשגרה, נכנסו לתוך איזה שהוא לופ והאתגר הגדול שלנו זה בעצם לחלץ אותם מהלופ הזה ולהחזיר אותם חזרה לחיים של הילדים.
יפעת שאשא ביטון: זה נשמע נורא, אבל אנחנו שם ובעיני זאת המשימה.
<עקיבא גנז: אני יכול להתייחס במשהו במשרד החינוך?
יפעת שאשא ביטון: במשפט, כי אני רוצה לתת גם לתלמידים את רשות הדיבור, אז במשפט אם את מסוגלת לסכם, בבקשה.
<נעמי גלילי: אני רק רוצה להוסיף התייחסות לעניין הזה שאנחנו מודעים לקושי להביא הורים פיזית לתוך בית הספר, וזה לא הערוץ היחידי שבו אנחנו פועלים בקשר עם הורים.
יפעת שאשא ביטון: נכון, צריך להיות מאד יצירתיים.
<נעמי גלילי: גם הרצאות מקוונות להורים, שבלחיצת כפתור אפשר להגיע אליהן ולצפות בהרצאה מהבית, בזמן שנוח לי, בנעלי בית.
<נעמי גלילי: אני יודעת שגם את זה לא הרבה הורים עושים, אבל זאת אפשרות.
<נעמי גלילי: במסגרת השבוע הלאומי לגלישה בטוחה, הופץ גם עלון להורים, ככה שבתי הספר יכלו לשלוח להורים עם הרבה מידע על השיח שמומלץ לקיים עם הילדים, על כתובות לפנייה לעזרה, על דרכים למניעה, על אפשרויות לסינון.
<נעמי גלילי: המידע הזה הונגש להורים.
<נעמי גלילי: בבתי הספר הונחו לשלוח את זה.
<עקיבא גנז: ברשותך, גברתי, יש לי רק שאלה ישירה לגבי בית הספר, פשוט משרד החינוך העלה פה נושא ואם אפשר ברשותך שני משפטים.
<עקיבא גנז: שמי עקיבא גנז, אני סמנכ"ל חברת אינטרנט רימון.
<עקיבא גנז: דיברו פה על הרבה מאד דברים חשובים וכל מה שאמרו פה - - -
יפעת שאשא ביטון: שאלה, כי אני רוצה לתת לתלמיד לדבר.
יפעת שאשא ביטון: אתה תקבל את רשות הדיבור אחר כך.
יפעת שאשא ביטון: אז אם אתה יכול לשמור את זה לאחר כך, בשמחה.
<עקיבא גנז: אין שום בעיה, אני אשמור את זה לאחר כך.
<עקיבא גנז: תודה לך.
יפעת שאשא ביטון: מצוין, ואז תוכל להגיד את הדברים מראשיתם ועד סופם.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו פה את עופרי בורוכוב.
<תמי ברנע: כן, אבל אני חושבת שכדאי שהוא יתחיל כי הוא כבר מחובר.
יפעת שאשא ביטון: אה, אתה צריך להתחבר?
יפעת שאשא ביטון: לא, אני רציתי לשמוע דווקא את התלמידים - - -
<תמי ברנע: אז הוא יכול להציג, אבל מבחינת מצגת הוא יצטרך לשבת כאן.
יפעת שאשא ביטון: אז לא, אז אני אעשה אחרת.
יפעת שאשא ביטון: אני אתקן קודם כל ברשות
יפעת שאשא ביטון: כם לחיים ויסמונסקי מפרקליטות המדינה.
<תמי ברנע: את רוצה שהוא יתחבר בינתיים?
יפעת שאשא ביטון: כן, אני רוצה שתתחבר.
<חיים ויסמונסקי: כן, שלום רב.
<חיים ויסמונסקי: ד"ר חיים ויסמונסקי מפרקליטות המדינה, מנהל יחידת הסייבר בפרקליטות.
<חיים ויסמונסקי: נכנסתי באיחור ולכן אני מתנצל שפספסתי את הדברים, גם של חלק מחברי פה ממשטרת ישראל וכו'.
<חיים ויסמונסקי: אני רוצה לומר שבהיבט הזה הפרקליטות רגילה בדרך כלל, בכל מה שנוגע להגנה בכלל על הציבור ובפרט הגנה על הקטינים, רגילה לדבר בשפה שהיא שפה משפטית, מחייבת, "כוחנית".
<חיים ויסמונסקי: זאת אומרת הפרקליטות ביחד עם המשטרה רגילים לחקור, רגילים להעמיד לדין, להגיע לבתי משפט וכו'.
<חיים ויסמונסקי: בסיטואציה של פגיעות כלפי קטינים ברשת, באופן כללי אנחנו הבנו כפרקליטות מדינה וזה שונה מה-DNA הארגוני שלנו.
<חיים ויסמונסקי: צריך להבין עד כמה זה שונה מה-DNA הארגוני, מי שמכיר את הפרקליטות ואיך היא פועלת.
<חיים ויסמונסקי: אנחנו הבנו שבעצם הכללי הפלילי, הכלי ההרתעתי, אולי צריך לתקן את החוק ואולי צריך להוסיף הפללה במקרים כאלה ואחרים, אבל בסופו של דבר, גם אם נוסיף עוד מספר עבירות וגם אם נוסיף סמכויות חקירה, בסופו של דבר הנגע הזה הוא נגע כל כך רחב והוא נעשה גם בתנאים שלעולם באופן אינהרנטי לא נצליח להגיע לחשיפה מלאה של העבירות ושל הנזקים שמתבצעים, ולכן בעצם צריך להתפשט שוב מה-DNA הארגוני ולפנות בקמפיינים ובהסברה ובמניעה.
<חיים ויסמונסקי: משרד המשפטים חבר למשרד החינוך בהיבט הזה.
<חיים ויסמונסקי: מנכ"לית משרד המשפטים יצאה בתכנית גדולה.
<חיים ויסמונסקי: מאות עובדי משרד המשפטים והפרקליטות בתוכם, יצאו בעצם בשיתוף עם הנהלת משרד החינוך והעבירו שיעורים פרונטאליים.
<חיים ויסמונסקי: יצאנו בקמפיין פרסומי בהיבט הזה, מתוך הבנה של הצורך בעצם להעלות את המודעות גם אצל הקטינים, כקורבנות פוטנציאליים, גם אצל הקטינים כעבריינים פוטנציאליים וגם אצל ההורים.
<חיים ויסמונסקי: נקודה אחת נוספת שנאמרה כאן, להבנתי היא פשוט נאמרה כאן קודם לכן על ידי חברי מהמשטרה, דובר על כל נושא סינון התכנים הלא וולונטרי.
<חיים ויסמונסקי: זאת אומרת יש התוכנות שאפשר להתקין באופן עצמאי, שההורה יכול לרכוש איזו שהיא חבילה שמסננת תכנים ויש כל מיני מחשבות על סינון תכנים, נניח בחקיקה, נניח בהוראה שיפוטית מחייבת וכו'.
<חיים ויסמונסקי: אז אני הבנתי ככה ממה שדווחתי בחלקים שלא הייתי, שהדיון כאן לא מתמקד בהיבטים האלה.
<חיים ויסמונסקי: אם תרצי אני כמובן אוכל להתייחס לבעיות המשפטיות שהדבר הזה מעורר, אבל אני מציע באמת ש - - -
יפעת שאשא ביטון: דוגמת מה?
<חיים ויסמונסקי: יש מהלכי חקיקה קודם כל שמדברים על חסימת גישה לאתרים פוגעניים.
<חיים ויסמונסקי: יש הצעת חוק שאמורה להידון בוועדת חוקה.
יפעת שאשא ביטון: כן, אני מכירה.
<חיים ויסמונסקי: חסימת גישה לאתרים פדופילים, אתרי הימורים ואתרי סמים.
<חיים ויסמונסקי: היא עברה קריאה ראשונה והיא כרגע בהכנה לקריאה שנייה ושלישית.
<חיים ויסמונסקי: יש חשיבה על קביעה של סמכויות שבתי המשפט יוכלו בצו, נניח במקרים, אבל זה רק חשיבה, זאת אומרת זה עוד לא הגיע לכנסת.
<חיים ויסמונסקי: נניח שאפשר יהיה להוציא צו שהצו הזה יהיה לו תוקף כלפי מי שיכול להיות לו תוקף, שזו גם שאלה משפטית מכבידה ביותר כלפי למי יכול להיות תוקף לצו כזה.
<חיים ויסמונסקי: כלומר, האם צו כזה יכול בכלל לחול נניח על פייסבוק, האם צו כזה יכול לחול על גוגל, על כל מיני ספקיות שיושבות בחו"ל, על ווטסאפ.
<חיים ויסמונסקי: מה בכלל הכוח הטכנולוגי של ווטאסאפ לבצע את החסימה, אם אני בכלל הורה לה דבר כזה.
<חיים ויסמונסקי: אלה שאלות מאד מורכבות.
<חיים ויסמונסקי: אני לא בטוח, שוב, אם תרצי אני יכול כמובן, אבל אני אמלא את הזמן.
<חיים ויסמונסקי: אלה הן שאלות מכבידות שאנחנו נדרשים אליהן בכל מיני פורומים.
<חיים ויסמונסקי: מה שאני עוד אומר בכל זאת בהיבט הזה, גם אם אין סמכויות היום נניח לכפות בחקיקה הסרה של תכנים מספקיות כאלה ואחרות שיושבות נניח ולא כפופות בכלל לדין הישראלי, יש לנו אפיק שלם שאנחנו כבר עכשיו, יחידת הסייבר בתוך הפרקליטות פועלת בצורה אינטנסיבית בהיבט הזה, וגם אנחנו בשיתוף עם מערך מאור, בהקשר של הגנה על קטינים, אנחנו חלק מצוות ההקמה של מערך מאור ואנחנו יושבים ביחד ומנסים ליצור פתרון לאומי בהיבט של בעצם פניות ושיתופי פעולה עם הספקיות.
<חיים ויסמונסקי: כלומר לא רק ההיבט הכוחני ולא רק ההיבט המניעתי החינוכי, ולא רק ההיבט של רגולציה עצמית שאני יכול לרכוש תוכנות סינון, אלא גם בעצם ליצור שיתופי פעולה עם הספקיות, כדי בעצם להנגיש להן את המידע שיכול להגיע, נניח למערך מאור, נניח לפרקליטות בהקשרים כאלה ואחרים.
<חיים ויסמונסקי: בעצם לפנות אליהן ולהגיד להן תראו, זה מפר את הדין הישראלי, זה גם מפר את תנאי השימוש שלכן.
<חיים ויסמונסקי: צריך לזכור שגם להן, זאת אומרת צריך לאתר את האינטרסים של הספקיות, יש להן אינטרסים.
<חיים ויסמונסקי: גם הן לא מעוניינות נניח בבריונות רשת.
<חיים ויסמונסקי: הן לא מעוניינות בזה למה?
<חיים ויסמונסקי: כי הן מבינות שזה מזיק.
<חיים ויסמונסקי: זה מזיק אלף לציבור, ב', זה מבריח אולי משתמשים, אז אנחנו עובדים בצורה אינטנסיבית.
<חיים ויסמונסקי: ואני רואה פה אגב שחלק מהמאמץ של רשויות האכיפה כבר הולך לשם, זה ילך לשם בצורה מוגברת.
<חיים ויסמונסקי: אני רואה את זה כאפיק שעוד לא מיצינו אותו בכלל והוא אפיק שלא מעורר חלק נכבד מהקשיים המשפטיים שלא הרחבתי עליהם ואנחנו בהחלט משקיעים בהיבט הזה תשומות רבות ועוד נשקיע תשומות נוספות גם באוריינטציה קונקרטית לקטינים, כמו שאני מניח שחברי כבר סקרו פה מקודם.
<חיים ויסמונסקי: אם תרצו התייחסות נוספת בהמשך מבחינה משפטית, אז אני אתן.
יפעת שאשא ביטון: זה חשוב ובהחלט מוסיף קצת למה שבאמת שוחחנו עליו בהתחלה.
<חיים ויסמונסקי: תודה.
יפעת שאשא ביטון: אני אסביר למה אני התעקשתי, אני בדרך כלל די זורמת ואם הדובר הזה לא יכול אנחנו ממשיכים הלאה עד שיתארגנו, אבל אני אגיד למה התעקשתי שאנחנו נעבור לשלב של התלמידים.
יפעת שאשא ביטון: אני בהחלט רואה כאן איזה שהוא משולש של פעולה משותפת, שזה פעם אחת באמת גורמי האכיפה והמשפט, פעם שנייה זה כל הנושא של ההסברה של מערכת החינוך וההורים, אבל בסוף בסוף, אם אנחנו לא נשתף פעולה עם אלה שאנחנו כל כך רוצים להגן עליהם, אז אולי אנחנו לא נשלים את המלאכה.
יפעת שאשא ביטון: וכשהם המצטרפים אלינו למאבק בבריונות ברשת ובהתמודדות עם התכנים הפוגעניים, אז אני חושבת שאנחנו בהחלט נמצאים בכיוון הנכון ומשלימים את המשולש הזה.
יפעת שאשא ביטון: ולכן אני בעצם פונה לעופרי, בן 15, אולי קצת גדלת מאז שאני דווחתי, שפיתח אפליקציה נגד בריונות ברשת ואפילו זכה בפרס על כך.
יפעת שאשא ביטון: אז ראשית תודה רבה על כך שהתלמידים מצטרפים למאבק שלנו נגד בריונות ברשת במטרה להגן עליכם ואנחנו נשמח לשמוע מה אתה פיתחת.
<עופרי בורוכוב: אוקיי, אז שלום לכולם ובוקר טוב.
<עופרי בורוכוב: אני מתעסק בעצם בבריונות ברשת כבר לא מעט זמן.
<עופרי בורוכוב: מגיל מאד מאד צעיר בעצם אני מכיר את התופעה הזאת.
<עופרי בורוכוב: נחשפתי לזה בפעם הראשונה כשכמה מהחברים שלי ביסודי עברו את התופעה הזאת והתוצאות היו לא פחות מקשות ביותר והיה מאד מאד קשה להתמודד עם זה.
<עופרי בורוכוב: גם הרבה פעמים אפשר לראות ולעבור על כל מיני צ'אטים באינטרנט ולראות שלל קללות ודברים מהסוג הזה.
<עופרי בורוכוב: אז בעצם אני אעבור לחלק העיקרי.
<עופרי בורוכוב: האפליקציה שפיתחתי במסגרת פרויקט שומרי המסך של רשת אורט וגוגל ישראל, מתעסקת בדיווח, איתור וניטור של בריונות ברשת.
<עופרי בורוכוב: היא בעצם מתחלקת לשני חלקים עיקריים.
<עופרי בורוכוב: החלק הראשון, כמו שאתם רואים כאן, זה דיווח אישי שמאפשר בעצם לכל בן נוער לדווח על דברים שקרו לו.
<עופרי בורוכוב: הטופס שאתם רואים הוא רלבנטי בעיקר לרשתות חבריות, כשהשימוש היום יומי שלהם הוא בסמארטפונים ואני כמובן מדבר על פייסבוק, אינסטגרם, סנאפצ'ט, ויספר, סובר וכל מיני כאלה.
<עופרי בורוכוב: החלק השני שלה, שהוא יותר משמעותי, זה בעצם סוג של תוכנה מיוחדת, בעלת יכולות של קריאת מידע.
<עופרי בורוכוב: זאת אומרת שהאלגוריתם של התוכנה הזאת בעצם מאפשר לה לשאוף פוסטים והודעות שפתוחים לקהל הרחב ובכך בעצם לנטר, לדווח ולאתר בריונות ברשת בעצמה.
<עופרי בורוכוב: כאילו התוכנה הזאת מאתרת בעצמה, בלי כל אדם מאחוריה שמתערב.
<עופרי בורוכוב: הדיווחים משני חלקי האפליקציה אמורים להגיע לאיגוד האינטרנט הישראלי בסופו של דבר.
<עופרי בורוכוב: לאחר התייחסות ראשונית של שומרי המסך, שאני אדבר על זה גם כן בהמשך.
<עופרי בורוכוב: עכשיו, דובר כאן על סגירה הרמטית.
<עופרי בורוכוב: היום אין כזה דבר.
<עופרי בורוכוב: כאילו כל ילד בן 15 יכול להשתמש בפרוקסי ובטור בראוזר, וזה נורא נורא פשוט היום.
<עופרי בורוכוב: כל בן נוער יכול היום להשתמש בזה, ואין היום כזה דבר, לא קיים כזה.
<עופרי בורוכוב: בנוגע לאפליקציה עצמה, יש כמה דברים נכון להיום שלא הצלחתי לתת עליהם מענה.
<עופרי בורוכוב: מה ניתן לעשות כנגד אפליקציות כמו בליין-ספוט, שהשולח הוא אנונימי לחלוטין ומה ניתן לעשות כנגד סיקרט וסנאפצ'ט, שהמסר משמיד את עצמו ואין לו שום זכר.
<עופרי בורוכוב: העניין הזה שאין לנו שום זכר, הוא כמובן לא כל כך נכון, כי כל דבר שעובר דרך האינטרנט הוא משאיר עקבות, אבל הסיכוי שבן נוער באמת יגיע לחוקר סייבר הוא מאד מאד קטן.
<עופרי בורוכוב: וכאן אני רוצה בעצם לחזור לפרויקט שומרי המסך.
<עופרי בורוכוב: בעצם מדובר על פרויקט שמכשיר בני נוער לשגרירים בקהילה, על מנת לתווך לבני נוער אחרים את העניין הזה של בטיחות ברשת וגלישה נכונה.
<עופרי בורוכוב: זה נשמע כמו קלישאה, אבל האמת המרה היא שאנחנו כדור לא ממש יודעים עד כמה אנחנו מסתכנים.
<עופרי בורוכוב: עם כל הטכנולוגיה וכל הפשטות שיש היום, אנחנו לא ממש מבינים את רמת הסיכון והפרויקט הזה בעצם שם את הדגש על העניין הזה ומצליח להסדיר את זה.
<עופרי בורוכוב: אני חושב שרשת אורט וגוגל ישראל עושים עבודה מדהימה על התכנית הזאת ורק בזכותם היא מצליחה כל כך.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה עופרי.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רגע לשאול לגבי פרויקט שומרי מסך, שאני מקווה שהוא יהיה תכנית כמשהו שהוא פרוייקטלי, הוא נקודתי והוא זמני.
יפעת שאשא ביטון: מי בעצם מקיים אותה?
יפעת שאשא ביטון: אני כבר מכירה קצת, אבל מי עומד מאחורי שומרי מסך?
<עופרי בורוכוב: באופן עקרוני ג'וינט ישראל, אורט וגוגל.
יפעת שאשא ביטון: ואיפה זה מתקיים?
יפעת שאשא ביטון: בכלל בתי הספר?
יפעת שאשא ביטון: במשרד החינוך?
<עופרי בורוכוב: זה מתקיים לרוב בבתי ספר של רשת אורט.
<עופרי בורוכוב: רוב המפגשים מתקיימים בקמפוס של גוגל ואז אנחנו נחשפים יותר לעניין הזה.
<עופרי בורוכוב: גם שנה שעברה נפגשנו עם נשיא המדינה ונחשפנו לעניין הזה שגם הוא עבר - - -
יפעת שאשא ביטון: שומר מסך?
<עופרי בורוכוב: לא.
<עופרי בורוכוב: שגם הוא עבר בריונות ברשת, שזה אומר שאף אחד לא חסין בפני הבריונות.
יפעת שאשא ביטון: כל פוליטיקאי עובר בריונות ברשת.
יפעת שאשא ביטון: זה חלק מטבילת האש, אתה יודע.
יפעת שאשא ביטון: ואני שמחה שאתם הילדים תוכלו לעזור לנו ולשמור עלינו כשומרי מסך, אבל איך אנחנו מרחיבים את זה בעצם?
יפעת שאשא ביטון: אפילו לא את התוכנית הספציפית הזו.
יפעת שאשא ביטון: איך אנחנו לוקחים את הרעיון באמת של נוער שומר מסך, שהנוער מעורב בשמירה על עצמו ומרחיבים את זה לכלל מערכת החינוך.
<רוני דיין: את המודל הזה שגוגל פיתח, אנחנו כרגע במשא ומתן איתם להגדלה והרחבה באמצעות מה שנקרא - והגיעו לכאן גם ילדים של מועצת הנוער - אנחנו רוצים לבנות קבוצה גדולה של כ-1,000 שגרירים ונאמני רשת שלמעשה יהיו אלה שיובילו אל החברים שלהם, אל העמיתים שלהם בבתי הספר את הבשורות החינוכיות שאותן בעצם אנחנו מעבירים.
<רוני דיין: זו קבוצה אחת אל מול גוגל כמובן, ביחד עם אורט שהם הגורם הפדגוגי המלווה.
<רוני דיין: אותו כנ"ל אנחנו עושים גם עם חברת מייקרוסופט בהיבט אחר, במודל דומה.
<רוני דיין: באופן הזה אנחנו מחברים כמה שיותר גופים של הייטק, לתוך המהלך הזה ויש שיתוף פעולה לא רע.
<רוני דיין: עשינו כבר את ההסדרים המשפטיים כמעט עם חמישה גופים של הייטק מאד מרכזיים ואנחנו מאד שמחים על שיתוף הפעולה הזה, כי הם עוזרים וכי הילדים באים מהצד שיותר מרתק אותם, שהוא הצד הסייברי או התכנות וכדומה, ופה הם מביאים גם את העוצמות והידע שלהם.
<רוני דיין: וגם מהצד השני את כל החלק החינוכי, מוסרי, ערכי, שבא לידי ביטוי וזו העצמה גדולה.
<רוני דיין: בדמיון שלנו אנחנו רוצים לראות מעבר ל-1,000 שכרגע ממש אנחנו מכינים אותם, להגדיל את הקבוצה הזו בסופו של דבר ל-10,000 תלמידים.
<רוני דיין: זה נשמע גדול, זה פתאום פי עשרה, אבל אפשר להגיע למימד הזה.
<רוני דיין: ובצורה הזאת בעצם נביא את כל אלה שעומדים מהצד ולמעשה לא בדיוק מעורבים, להפוך אותם למעורבים אקטיביים בתוך התהליך, וזו דוגמא פנטסטית להצלחה שכזאת.
<רוני דיין: תודה רבה.
<צביקה כספי: יפעת, אני רוצה לציין שזה משהו מקסים.
<צביקה כספי: אני רוצה לציין שאני עוקב כבר איזה שמונה חודשים, ורוני, זה דווקא משהו שצריך לשים עליו את האצבע.
<צביקה כספי: שמונה חודשים בערך משום מה אורט מאד מאד מתקדמת, הרבה יותר ממערכות אחרות במערכת החינוך, וכל הנושא הזה של סייבר ואלימות ורשת וטכנולוגיה והטעמה שלה, הדרך שלהם היא מאד מאד נכונה וכולם מתחברים אליה.
<צביקה כספי: יכול להיות שבאמת צריך לקחת את המודל הזה ואולי משרד החינוך - - -
יפעת שאשא ביטון: צריך לקחת את המודל ולהרחיב אותו לכלל המערכת.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה רעיון מצוין, ובכל מקום שבו אנחנו רוצים לפתור סוגיות שנוגעות לילדים, כולל בצורך שלנו להגן עליהם, ככל שהם יהיו מעורבים יותר אנחנו נצליח יותר ואני חושבת שזה רעיון מצוין ואני מברכת על זה שמשרד החינוך באמת מאמץ את המודל הזה ומבקש להרחיב אותה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה עופרי, וכל הכבוד.
<עופרי בורוכוב: תודה.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו את מיכאל פלדבאו, בבקשה, בוא תתחבר.
<מיכאל פלדבאו: בגלל האופי של הדיון אני מעדיף דווקא לא לעשות מצגת אלא לדבר.
<מיכאל פלדבאו: זה יהיה יותר מהר וגם לא ישעמם.
<מיכאל פלדבאו: אנחנו באים, ואני נציג של חברת מי אתה שפיתחנו פתרון לנושא של הגנה על ילדים מפני התחזות ועל סאב סקשיין של התחזות שנקרא פדופיליה.
<מיכאל פלדבאו: הצורה של המחשבה שלנו הייתה לגמרי שונה.
<מיכאל פלדבאו: אנחנו לא באים לעשות בלוקינג, אנחנו לא באים לחסום, אנחנו לא באים לסנן, אנחנו לא באים להטיל שום משא מלבד חינוכי על ההורים – לא טכני ולא טכנולוגי, כי ילדים אי אפשר לחסום, כפי שכבר נאמר פה.
<מיכאל פלדבאו: הרעיון שלנו הוא להקים גוף אמין, מרכזי, שהוא יעזור לילד לזהות עם מי הוא מדבר בצד שני.
<מיכאל פלדבאו: לא אם הוא מדבר עם מוישל'ה, אלא לדעת שהוא מדבר עם ילד ושהילד הזה נניח הוא פחות או יותר בן גילו, שהוא בן כלומר.
<מיכאל פלדבאו: הכוונה היא כאילו להקים מועדון סגור של ילדים מאושרים ולצורך כך אנחנו עובדים ומנסים לעבוד עם משרד החינוך, כדי שנוכל לקבל מהם את המידע הבלתי מזהה – מודגש פה – בלתי מזהה – ולכן שומר על הפרטיות של הילד, ולהנגיש אותו לילד אחר שמבקש, כדי להבטיח לילד שאנחנו מכירים את הילד שהוא מדבר איתו, ומצד שני לדעת שהוא יידע – הוא מדבר עם בן, בן 13, שזה פחות או יותר גילו, ואולי מאיזו עיר או משהו כזה.
<מיכאל פלדבאו: כלומר, אנחנו יוצרים מן סביבה שהיא לא תלויה בשום אפליקציה או אתר ספציפי.
<מיכאל פלדבאו: ילדים הרי מצ'וטטים בווטסאפ, בפייסבוק, בטלפון, אימייל, What ever, במה שמצ'וטטים זה בסדר.
<מיכאל פלדבאו: אנחנו, וזה מה שאנחנו מבקשים גם ממערכת החינוך ומההורים, שיבהירו לילד שיש לו כלי אקטיבי שבעזרתו, לפני שהוא יוצא לפגוש אדם שהוא לא מכיר בשטח, הוא בסך הכל ייכנס בשנייה אחת לטלפון הסלולארי או לדפדפן ויבקש ממערכת מי אתה, לזהות עבורו את האדם שאיתו הוא מצ'וטט ברגע זה.
<מיכאל פלדבאו: בהינתן שהמערכת הזאת היא מערכת אמינה והילד סומך עליה והמערכת מכירה את הילד על ידי הנגשת נתונים ממשרד החינוך, אז אנחנו יודעים לחבר בין שניהם ולתת אישור לשני הצדדים שהם מדברים עם מי שמותר להם לדבר.
יפעת שאשא ביטון: רגע, אבל איך המערכת יכולה לדעת.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת לצורך העניין אני נכנסת לאתר מסוים, קופץ מולי שמוליק והוא מצהיר שהוא בן 14.
יפעת שאשא ביטון: חוץ מזה שקוראים לו שמוליק והוא בן 14, אין לי שום מידע לגביו, לא את ה-IP שלו, לא מאיזה מחשב הוא נכנס, מי הוא באמת.
<מיכאל פלדבאו: זה כל הרעיון במערכת.
<מיכאל פלדבאו: אני לא רוצה כרגע להיכנס לפרטים הטכניים, אבל בעיקרון באמת אני כמבקש הזיהוי של שמוליק הזה, אני נכנס מזדהה למערכת ומבקש בקשה לזיהוי חבר.
<מיכאל פלדבאו: המערכת הזאת, וכמובן אני אומר לשמוליק – תיכנס למערכת מי אתה ותזדהה עבורי.
יפעת שאשא ביטון: ואם הוא פדופיל אתה חושב שהוא ייכנס ויזדהה?
<מיכאל פלדבאו: לא.
<מיכאל פלדבאו: אבל הוא פדופיל הוא לא יוכל להזדהות גם אם הוא ירצה.
יפעת שאשא ביטון: סליחה על השאלות הקשות, פשוט אני מנסה להבין.
<מיכאל פלדבאו: לא, לא, לא, אז אני מסביר.
<מיכאל פלדבאו: מכיוון שהוא לא רשום, מכיוון שהוא לא יזדהה, אז הילד יקבל התראה - מי שאתה מדבר איתו אינו מזוהה, לא מכירים אותו, נא לנתק מגע.
<צביקה כספי: ואם הוא פדופיל שיש לו ילד במערכת החינוך והוא משתמש בתעודת הזהות שלו?
<מיכאל פלדבאו: והוא ירצה להפליל את הילד שלו?
<צביקה כספי: לא משנה.
<צביקה כספי: הוא הצליח ליצור קשר.
<צביקה כספי: הוא הצליח להיכנס למערכת.
<מיכאל פלדבאו: תשמע, הכל יכול לקרות.
<מיכאל פלדבאו: זה לא מאה אחוז.
<רוני דיין: אני רוצה להוסיף משהו.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, רוני.
<רוני דיין: כן, אנחנו החל מהאחד בספטמבר מפעילים מערכת הזדהות אחידה לכל ילדי ישראל.
<רוני דיין: כלומר הרעיון נבע מעצם העובדה שהתחלנו עם משהו טכני לחלוטין, שלא קשור בכלל לאבטחת הילד, כדי שילד לא יעבוד בתוך מערכות עם הרבה סיסמאות וכדומה ורצינו לעשות סיסמא אחידה.
<רוני דיין: ואז אמרנו רגע, אם סיסמא אחידה, אז בואו כבר נסדיר את כל הנושא, כי כשהילד נכנס לכל מיני אתרים, הוא למעשה מזדהה בהם ואנחנו לא מעוניינים שהמידע על הידע בעצם יתחיל להיאסף בכל מיני מערכות.
<רוני דיין: ואז בנינו מערכת שאנחנו משיקים אותה, היא כבר סיימה את שלבי הניסוי.
<רוני דיין: באחד בספטמבר היא תהיה מערכתית, כלל מערכתית, כל ילד ייכנס אליה וממנה הוא יוכל להגיע לכל האתרים המוסדרים שאנחנו כמשרד מעמידים לרשותו ל - - - וכדומה.
<קריאה: מאושרים.
<רוני דיין: וגוף כזה יכו להיעזר במידע, כי אז המערכת יודעת לזהות האם הוא ילד של המערכת.
<רוני דיין: הוא לא יידע מי הילד בדיוק, אבל הוא יוכל לקבל תמונה ויש לו גם את המנגנונים שאמורים לאתר גם מקרים כאלה של - - -
יפעת שאשא ביטון: שהילד הזה הוא חלק ממערכת של משרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: ואז בעצם פה נוצר שיתוף הפעולה ודרך כך יהיה אפשר לזהות אם הילד הוא חלק מהמערך הכולל או לא.
יפעת שאשא ביטון: שוב, אני יודעת שזה נשמע כמו מנטרה, אבל זה שאתם תבנו את המערכת הזו זה יופי וזה חשוב.
<מיכאל פלדבאו: היא כבר ישנה.
יפעת שאשא ביטון: להנגיש אותה, שכולם יידעו.
יפעת שאשא ביטון: אני למשל לא ידעתי על זה אם לא הייתי יושבת כאן.
יפעת שאשא ביטון: להנגיש אותה לשטח, להורים, לתלמידים, כדי שכולם יידעו שיש איזה שהוא ערוץ שהוא קצת יותר מוגן.
<רוני דיין: אז כמו שאמרתי, באחד בספטמבר זה יהיה כבר רשמי.
<רוני דיין: כל מערכת החינוך תיכנס לזה.
<רוני דיין: כרגע אנחנו עם מזכירויות בתי הספר.
<רוני דיין: רכזי התקשוב בכל בתי הספר מזינים את הפרטים המוסדרים לצורכי ההזדהות, כך שהחל מהאחד בספטמבר באמת כל מערכת החינוך תוכל לפעול על פי זה.
<צביקה כספי: אני יכול להציע הצעה קטנה?
יפעת שאשא ביטון: רגע, לא, שנייה.
יפעת שאשא ביטון: צביקה, אני רואה שאתה יושב מולי ואתה מרגיש שותף.
<צביקה כספי: לא, לא, זה משהו קטן.
<צביקה כספי: את תסכימי איתי.
<צביקה כספי: רק דבר קטן למערכת הזאת המבורכת, שאני יודע עליה חודש וחצי.
<צביקה כספי: רק אם אפשר רנדומאלית שמדי פעם המערכת עצמה תיצור קשר אוטומטי לילדים שיתחברו או להורים שלהם, לוודא שבאמת זה הם.
<צביקה כספי: כמו שאצלי, כשאני מטייל בחו"ל ואשתי מבזבזת הרבה יורואים, אז זה מתקשר לטלפון ואומר לי צביקה, אתה באמת בזבזת כל כך הרבה?
יפעת שאשא ביטון: חייבים לנתק את זה ומיד.
<צביקה כספי: לא, לא, לא.
<צביקה כספי: אתכן אסור.
יפעת שאשא ביטון: על זה דווקא אני לא רוצה שיגנו.
יפעת שאשא ביטון: את זה צריך לפתוח.
יפעת שאשא ביטון: אתה רוצה לסכם?
<מיכאל פלדבאו: כן.
<מיכאל פלדבאו: זאת אומרת אנחנו בסך הכל מנגישים מידע בלתי מזהה, לכן אנחנו לא פוגעים בפרטיות של הילד, לכן לילד יהיה אינסנטיב.
<מיכאל פלדבאו: יש לו כלי שהוא ממש יכול להיעזר בו, כמו חגורת בטיחות.
<מיכאל פלדבאו: שמת, אתה בטוח, איך אומרים - ב-95%.
<מיכאל פלדבאו: דיינו.
יפעת שאשא ביטון: נקווה שישתמשו בזה יותר מאשר משתמשים בחגורות.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה מיכאל.
<מיכאל פלדבאו: תודה רבה לכם.
יפעת שאשא ביטון: אסתר ליברזון נמר, בבקשה.
<אסתר ליברזון נמר: תודה רבה.
<אסתר ליברזון נמר: כבוד יושבת הראש ונכבדי.
<אסתר ליברזון נמר: שמי אסתר ליברזון נמר, אני המנכ"לית המשותפת והיזמית של אפליקציית ססמי.
<אסתר ליברזון נמר: ססמי זו אפליקציה שנוצרה באוגוסט 2014 על ידי חברה ישראלית שמונה בסך הכל 11 אנשים, אני האישה היחידה ביניהם, מהנדסת תוכנה, אשר ראתה לנגד עיניה את היכולות הטכנולוגיות שלא שמות מספיק דגש היום באותו ג'ונגל המידע שקיים לילדינו וגם למבוגרים שבנינו.
<אסתר ליברזון נמר: אנחנו מצאנו לנכון, גם לאור מה שהציג עופרי ואני מאד מתחברת לדברים שאתה אמרת, ברשותך.