GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<הילה סגל: אנחנו בכלל בחברה, הרי אנחנו לא מנותקים מהקונטקסט החברתי.
<הילה סגל: מהבחינה הזאת אני חושבת שבאמת - - -
יפעת שאשא ביטון: לעורר דיון בעניין השיח והתקשורת בבית הספר, כולנו נרוויח.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה יגאל, אם אתה רוצה לסיים את דבריך.
יגאל גואטה: ראשית אני רואה שיש פה דיון נעים, הרבה יותר נעים לי מהדיונים שהייתי במליאה, כשהייתי בשבוע האחרון, אף על פי שאני חבר כנסת רק שבוע.
יגאל גואטה: אני שמח שכך מתנהל הדיון - - -
יפעת שאשא ביטון: יופי, תבוא אלינו כל הזמן.
יגאל גואטה: כנראה שזו ההשפעה של היושבת ראש.
יגאל גואטה: אני שמח שנעלה - - - <קריאה:> משהו של קריית שמונה.
יגאל גואטה: כן, כן.
יגאל גואטה: מסתבר שבסוף אנחנו יותר תרבותיים.
יגאל גואטה: זה נראה כאילו יש פה דיון שצד אחד מאשים את הצד השני כשכולם בעצם תמימי דעת וכולם חושבים - - -
יפעת שאשא ביטון: אין פה האשמות.
יפעת שאשא ביטון: יש פה חשיבה ביחד איך אנחנו מטפלים בסיפור.
יגאל גואטה: הרי כל אחד בסופו של יום הוא הורה לתלמיד, אנחנו, כולם בסך הכול.
יגאל גואטה: נכון שהנושא הזה שדיברנו עליו, בפגיעה הרגשית צריכים למצוא את הגבולות שלה.
יגאל גואטה: לפי דעתי, למשל על מקרה שמורה סטר לתלמיד באמצע שיעור כשכולם ראו, כשכל התלמידים נכחו, כאילו מה עוד צריך לעשות - - -
יפעת שאשא ביטון: צריך להראות לו את השער.
יפעת שאשא ביטון: הוא לא צריך לעשות, מנהל בית הספר צריך להראות לו את השער - --
יגאל גואטה: מה עוד צריך לעשות כדי שהבנאדם הזה יקום וילך הביתה.
יגאל גואטה: לי זה נראה פשוט, אני בטוח שאני לא מבין את הדברים כי אני לא מונח בחומר.
יגאל גואטה: פשוט שמורה שסטר לתלמיד צריך ללכת הביתה באותו רגע ונגמר הסיפור.
יגאל גואטה: אני חושב שבאמת הכול מתחיל ונגמר בהדרכה של המורים.
יגאל גואטה: אני לא יודע כמה משרד החינוך עושה הדרכה למורים בנושא הזה.
יגאל גואטה: שוב, אני אומר את זה מחוסר ידיעה.
יגאל גואטה: באמת אפשר שבהדרכות האלה, אני אשמח שיזמנו אותי לכמה הדרכות כאלה לשמוע איך מדריכים מורים לגשת לילדים.
יגאל גואטה: יכול להיות שבהדרכות האלה הם בעצם יבינו שהדבר הוא חמור מאוד ושיבינו שלא סולחים על דבר כזה.
יגאל גואטה: המהירות שהוא ימצא את עצמו בחוץ תהייה מהירה ולא שימרחו את זה באיזה פורום, יכול להיות שאז הם יפחדו מזה קצת.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת יגאל גואטה.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה חבר הכנסת יואב בן צור.
יואב בן צור: האמת שכמחנך לשעבר ובעל למחנכת הדיון, הזה הוא באמת מרתק.
יואב בן צור: בגלל שהבאנו אליכם פה איש כל כך רגיש וכל כך נחמד ושמצוי בדברים האלה, אני פשוט באתי היום לברך אותו, זו הישיבה הראשונה שלו בוועדות.
יואב בן צור: הוא בחר דווקא להיכנס לוועדה הזאת משתי סיבות: א', אחוות קריית שמונה.
יואב בן צור: ב', ויתר על לוועדת הרווחה כדי להגיע וועדה הזאת, א', כי הוא מעריך את יושבת ראש הוועדה והנושא מאוד קרוב לליבו.
יואב בן צור: אין ספק שגם הנושא הבא מאוד מאוד קרוב לליבו.
יואב בן צור: אני באמת רוצה לברך את יגאל שהוא אדם אכפתי, רגיש.
יואב בן צור: אני חושב שאתם תיהנו גם מחכמתו.
יואב בן צור: אני מדבר כיוון שאנחנו חברים קרובים למעלה מ-20 שנה, אני מכיר אותו על כל סעיפיו וצדדיו.
יואב בן צור: אני אומר לכם שאין בו מתום.
יואב בן צור: הוא פשוט אדם עם שלמות ורגישות שנדירה מאוד, אכפתיות כלפי הציבור ובטח כלפי ילדים.
יואב בן צור: אני רוצה לברך אותו, אני חושב שקיבלתם בוועדה איש ראוי וטוב ואתם תמשיכו ליהנות מהגיגיו.
יפעת שאשא ביטון: הרב שמואל סלוטקי, רבני צהר בבקשה.
<שמואל סלוטקי: אני חשבתי שאני אצטרך להיות משקל שכנגד לדעה שתטען שיש עניין אידיאולוגי ולא רק בגלל מקרים חד-פעמיים ואישיות קלוקלת, אלא יש שיטה של "חוסך שבטו שונא בנו" וברוך ה' - - -
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא שם.
<שמואל סלוטקי: ברוך ה' שזה לא עלה פה וזה לא הופיע פה בדיון.
<שמואל סלוטקי: אני מקווה שזה גם לא קיים במציאות.
<שמואל סלוטקי: אולי מר קדמן יוכל יותר להאריך בזה.
<שמואל סלוטקי: בכל אופן, אם זה כן קיים במציאות או לא קיים צריך לבדוק.
<שמואל סלוטקי: כמובן, אתם יודעים, על כל פסוק שאתם מביאים, זה היה קיים במסורת ישראל וגם במקומות אחרים, הנושא של חינוך בדרך נוקשה או עם אלימות ברמה כזאת או אחרת, אבל בדורות ה- - -
<יצחק קדמן: אבל ציטטת רק חצי פסוק.
<שמואל סלוטקי: נכון, נכון מאוד.
<שמואל סלוטקי: על כל פסוק שכזה יש גם פסוקים שכנגד.
<שמואל סלוטקי: כל שיטה שעד לפני כ-50 שנה הייתה מוגבה במקורות יש שיטות אחרות.
<שמואל סלוטקי: טלכן שאת העניין הזה בוודאי אפשר יהיה לנטרל מהבחינה ההלכתית ולא נצטרך לעסוק בזה כדי להוכיח שהדבר אינו ראוי ואינו נכון במציאות שלנו היום.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא נכנסנו פה לא לעניין של מגזרים ואוכלוסיות כי באמת פגשנו את זה ככה גם כאן וגם כאן וגם כאן.
יפעת שאשא ביטון: שוב, זה באמת במקומות בהם יש עשבים שוטים, אתה קראת לזה תפוחים רקובים.
יפעת שאשא ביטון: זה לא כל המערכת, אבל מה שעצוב בסיפור הזה שאלה הסיפורים שיוצאים החוצה ואלה הסיפורים שבסופו של דבר מאפילים על כולם.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזו הסיבה, גם למען אלה שכן עושים עבודת קודש, יש לנו סיבה מספיק טובה לטפל גם כשפוגעים בילדים וגם מקללים.
יפעת שאשא ביטון: יש מישהו נוסף שרוצה להתייחס ולא התייחס בדיון?
<אסף רוזנברג: אני קצת חלוק על הגישה שאת הצגת בסוף שזה מביש את כולם כי הסיפורים האלו זה מה שיוצא בחוץ.
יפעת שאשא ביטון: בסוף התדמית של מערכת החינוך שלנו היא לא בשמיים.
יפעת שאשא ביטון: בוא - - -
<אסף רוזנברג: רק שנייה.
<אסף רוזנברג: אני עוסק במערכת החינוך למעלה מ-10 שנה- - -
יפעת שאשא ביטון: אני 22 שנה, כיף להגיד את זה.
יפעת שאשא ביטון: זה מעיד על הגיל, אבל - - -
<אסף רוזנברג: בזווית של הדברים שיוצאים לציבור, בזווית של הדברים הרעים שיוצאים לציבור.
<אסף רוזנברג: אני רואה את כל האירועים.
<אסף רוזנברג: משרד החינוך עבר גם איזו מהפכה בתפיסה.
<אסף רוזנברג: הרעיון הוא, אני חושב שההורים חווים בסופו של יום את בית הספר שלהם באופן אישי ולכן רוב הציבור במדינת ישראל מכיר את מערכת החינוך.
<אסף רוזנברג: יש דעות כאלה ודעות אחרות.
<אסף רוזנברג: הילדים מפוזרים במספר בתי ספר ויש להם עמדות מוצקות לגבי מערכת החינוך, כלפי מה שהם חווים באופן אישי ולא מהכותרות.
יפעת שאשא ביטון: אתה יודע, אגב מהמחקרים של משרד החינוך, הם אומרים: מערכת החינוך היא ככה וככה וככה, אבל הבית ספר שלי, המורה של הבן או הבת שלי', אבל התפיסה הכוללת היא בעייתית.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת, בידיים שלנו לבנות משהו אחר.
<אסף רוזנברג: מה שאני אומר, מכוון שתמיד יהיו אירועים, אירועי עבריינות בחברה ואירועי - - -
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה למזער אותם.
<אסף רוזנברג: אנחנו כולנו רוצים, אבל המערכת מכוון שהיא מודעת לזה והיום היא יודעת להפעיל את הכלים שלה.
<אסף רוזנברג: התמונה הנגדית היא, כאשר יש בבית הספר היום שליטה של הורים משום שהם לא רוצים את המורה הזה משום על המורה הזה מבחינתם יש עליו שמועות או טענות.
<אסף רוזנברג: מנכ"לית משרד החינוך היא לא הולכת לפי הקול של ההורים - - -
יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה אתך, אנחנו לא שם.
יפעת שאשא ביטון: אני ראשונה לגבות את המערכת.
יפעת שאשא ביטון: אני גם חושבת שדיברתי בריש גלי על המקום של ההורים גם איך את המקום של ההורים בונים מחדש ומשנים אותו בחזרה למעורבות ולא התערבות במערכת.
יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה עם כל מילה שאתה אומר.
יפעת שאשא ביטון: אני כן רוצה לחזור ולמקד.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו פתחנו את הדיון בדוגמאות על מקרים מאוד מאוד קשים.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שאף אחד, לא מאלה שיושבים פה בשולחן ולא מאחרים שמטפלים.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת ביושר, אני פניתי למחוזות והמחוזות נרתמו במלא הכוח והעוצמה כדי לטפל בסוגיות האלה בצורה קשוחה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שאף אחד מאיתנו לא יהיה סלחן כלפי האירועים האלה.
יפעת שאשא ביטון: נכון שהמורים שלנו מתמודדים עם הרבה מצוקות ביומיום, זה נכון שיש שחיקה של מורים, זה נכון שאנחנו צריכים לעזור להם לנהל את היום שלהם בסביבה קצת יותר שפויה מבחינת התנאים – הכול בסדר, אבל שום דבר, שום דבר הוא לא תרוץ להתנהגות אלימה כלפי ילד כדי לפתור בעיות.
יפעת שאשא ביטון: את זה אני לא מוכנה לקבל.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת כאן, באמת שהמערכת תעשה ככל שהיא יכולה, פעם אחת להוקיע את המורים שלגביהם אין ספק.
יפעת שאשא ביטון: אני לא מדברת על המקרים שבהם בברור, לא באמת יודעים מה באמת קרה או לא קרה.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שזה דיני נפשות גם של מורים, אבל במקרים בהם אנחנו יודעים שהייתה התנהגות אלימה בין מילולית ובין פיסית כלפי ילדים שהמורה ייענש במלוא חומרת הדין.
יפעת שאשא ביטון: למצוא דרך איך אנחנו מתמודדים גם בנושא של הארגונים השונים.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת, בתוך עמי אני חיה, לא קל להזיז מורה סורר מתוך המערכת, לא קל.
יפעת שאשא ביטון: הרבה פעמים אנחנו רואים מקרים שבהם אין בררה אז אנחנו מוצאים איזה פתרון.
יפעת שאשא ביטון: מהו הפתרון, דוגמת מה שציינו כאן, מזיזים אותו למקום אחר ובינתיים יסבלו התלמידים האחרים עד שזה יצא החוצה.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת, בוא נהייה אמיצים כדי לראות איך אנחנו פועלים גם מול הארגונים כדי שיבינו שיש קווים אדומים בהם אנחנו לא במשא ומתן.
יפעת שאשא ביטון: מורה שפוגע צריך להעניש במלוא חומרת הדין.
יפעת שאשא ביטון: ככל שזה יהיה תלוי בנו אנחנו נציף את הדברים האלה כדי שתהייה הרתעה במערכת.
יפעת שאשא ביטון: יכול להיות שביום שאנשים יבינו שהם תחת זכוכית מגדלת, שהם צריכים באמת להתכנס לאיזה נוהל אחר מבחינת ההתנהלות שלהם, אנחנו לפחות נמזער את התופעה אם לא נמגר אותה לחלוטין.
יפעת שאשא ביטון: עם ההמלצות האלה אני רוצה לצאת.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נעקוב אחרי הטיפול במקרים שהונחו על שולחני.
יפעת שאשא ביטון: אני מקווה שמשם אנחנו לפחות נצליח להוציא איזו בשורה שאנחנו באמת עם אפס סובלנות גם כלפי מורים שמתנהגים בצורה אלימה במערכת.
<יצחק קדמן: מה עם מה שהצעתי לבדוק את האפשרות שיהיה בית דין מקצועי של משרד החינוך?
יפעת שאשא ביטון: אני אומר, ככה בכנות, שאני צריכה ללמוד את הרעיון לפני שאני ממליצה אותו.
יפעת שאשא ביטון: קשה לי להמליץ על משהו שאני לא מבינה עד הסוף את הקונספט.
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח שנשב ונדבר על זה.
יפעת שאשא ביטון: אם אני באמת אתחבר אנחנו נוכל לדבר עם מנכ"לית המשרד ולראות איך מקדמים.
יגאל גואטה: אם אני מבין נכון שמה שהם עושים, זה סוג של בית דין.
יגאל גואטה: מה זה שונה?
<אסף רוזנברג: הוא רוצה בית דין לעבודה לאי התאמה לעניין הפדגוגי.
<אסף רוזנברג: לא לנושא המשמעתי.
יפעת שאשא ביטון: אני צריכה ללמוד את זה.
<בלה רדונסקי: מר קדמן, אתה יודע שהיום בכלל לא רוצים לבוא להרשמה, מילא לסינון.
יפעת שאשא ביטון: בואו נעלה את זה.
יפעת שאשא ביטון: את צודקת, גם זה חלק מהעניין.
יפעת שאשא ביטון: הסיפור של מי שמגיע להכשרה להוראה, מי הדמות של המורה אותו אנחנו בעצם רוצים לשים במרכז שאחר כך נכנס לכיתה ומבלה את היום עם הילדים שלנו.
יפעת שאשא ביטון: בנושא הזה אנחנו באמת מטפלים בשיתוף עם משרד החינוך במסגרת השדולה לקידום מעמד המורה וההוראה בישראל.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שיש לנו הרבה עבודה גם בתחום הזה.
יפעת שאשא ביטון: כחלק מהעניין אלו אותם מבחני אישיות, כפי שאתה גם אמר מר יצחק קדמן, הוא איזה כלי סינון כדי שיבינו שכדי להיות מורה זה לא מספיק להיות טוב אקדמית.
יפעת שאשא ביטון: גם את זה לא בהכרח דורשים, רק בשנים האחרונות עלו תנאי הסף להוראה, שנראה שאנחנו באמת שמים את יהבנו על המקצוע הזה.
יפעת שאשא ביטון: לצד זה, כמובן שנצטרך לעשות מהלכים נוספים שיתנו קצת יוקרה למקצוע.
יפעת שאשא ביטון: אני בטוחה שבסופו של דבר כל חוליה בשרשרת מזינה את החוליה הבאה ואולי כך נוכל ליצור איזה תהליך.
יפעת שאשא ביטון: עד אז, כולנו נגיד ובאומץ שאלימות לא בבית ספרנו, לא מהצד הזה ולא מהצד הזה ולא משום כיוון אחר.
<סופי אוטשקנזי: רציתי להוסיף דבר.
<סופי אוטשקנזי: אנחנו בלשכה המשפטית יחד עם המשרד ניסנו לקדם הצעת חוק ממשלתית להסדרת מקצוע עובד הוראה כמקצוע - - -
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת.
<סופי אוטשקנזי: וקבענו מנגנונים בתוך זה.
<סופי אוטשקנזי: בית הדין הוא לא רחוק, הוא נמצא שם - - -
יפעת שאשא ביטון: הוא גם שם?
<סופי אוטשקנזי: לא הצלחנו לקדם את זה.
יפעת שאשא ביטון: אני בשמחה אלמד את זה כדי שאם אני מביאה משהו לפחות שאני אוכל להסביר ולדבר אותו.
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לשבת על זה יצחק.
יפעת שאשא ביטון: כם אני פותחת את הדיון בנושא שיתוף תלמידים בימי התרמה לעמותות השונות.
יפעת שאשא ביטון: נושא ההתרמה הוא נושא חשוב.
יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין הצטרפה לדיון.
יפעת שאשא ביטון: באמת הנושא של ההתרמות הוא נושא חשוב.
יפעת שאשא ביטון: מצד אחד מצליח סביב ההיבטים הערכיים והחינוכיים, אם יש כאלה, בימי ההתרמה שמקיימים תלמידים במסגרת בתי הספר.
יפעת שאשא ביטון: אני קראתי קצת חומרים שמספרים את התהליך שעברה המערכת בשנים האחרונות.
יפעת שאשא ביטון: מוועדה לוועדה, מסקנות והמלצות, זיהיתי שבאמת מנסים למצוא את הנוסחה הנכונה שתיתן לימי ההתרמה האלה איזה נופך מעבר לשנור של הכספים והמעבר מבית לבית.
יפעת שאשא ביטון: מתוך כל הסוגיה הזאת עלתה לי בסוף הסוגיה עד כמה באמת המעטפת הערכית והחינוכית שניסו להשוות לימים האלה, אכן מתקיימת.
יפעת שאשא ביטון: אין שאלה שיש כאן היבטים שאולי צריך לשמר אותם, לתת אותם בגילאים הנכונים במתכנות הנכונה.
יפעת שאשא ביטון: וועדת שנהב הציגה את זה עם כל המורכבות והדילמות בצורה מאוד מפורטת ויפה.
יפעת שאשא ביטון: אני גם יודעת שלעמותות סיפור ההתרמה הוא מאוד מאוד חשוב ואקוטי כי הרבה פעמים זה יכול להרוג, במרכאות, עמותה אם אנחנו נחליט שלא משתפים פעולה.
יפעת שאשא ביטון: אם כי, ראיתי בחתכים עד כמה מסך כל ההכנסות של עמותה, זה לא משהו שהוא מאוד דרמטי, בכל זאת הן נותנות לכך משקל מאוד משמעותי בחשיבות.
יפעת שאשא ביטון: כל השאלות האלה, הכול כאן מונח במרכז החדר.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו ננסה לפתוח אותן ולהבין איך אנחנו יכולים לעשות, אם בכלל אנחנו רוצים לעשות את זה, ואם כן איך עושים את זה בצורה נכונה, ראויה וטובה גם עבור התלמידים וגם עבורנו כמערכת.
יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין את רוצה לפתוח?
איילת נחמיאס ורבין: כן, אני אשמח לומר כמה דברים.
איילת נחמיאס ורבין: תודה לכל המצטרפים לדיון החשוב הזה.
איילת נחמיאס ורבין: תודה ליושבת ראש הוועדה שיזמה את הדיון.
איילת נחמיאס ורבין: אני ישבתי קודם עם אחד היועצים שלי והתרסתי בפניו שאני זוכרת בדיוק לאיזה ארגון אני הלכתי להתרים בגיל 12.5, בכיתה ז' בתל אביב.
איילת נחמיאס ורבין: זה היה לעמותה שנקראה אז "אור לעיוור" – זאת הייתה אחת מהעמותות כבדי ראיה ולעיוורים, הראשונות שפעלו.
איילת נחמיאס ורבין: אני זוכרת את עצמנו מאוד מאוד מאוד מגויסים לדבר הזה.
איילת נחמיאס ורבין: כלומר, באמת אורזים את עצמנו לקראת, אני זוכרת את ההתארגנות, למדתי בבית הספר אהבת ציון, או שזה היה בעירוני ד', יכול להיות שזה היה כשהייתי בכיתה ו', אני לא זוכרת.
איילת נחמיאס ורבין: אני זוכרת את עצמנו מאוד מאוד מתארגנים נפשית ומנטלית לדבר הזה ונערכים.
איילת נחמיאס ורבין: אני גם חושבת שהרגשנו זכות מאוד מאוד גדולה להצטרף לתוך הדבר הזה.
איילת נחמיאס ורבין: הרבה פעמים אני מוצאת, במיוחד בדיון הזה צריך לומר יפעת, אנחנו מוצאות את עצמנו מביאות או את עצמנו או את הילדים שלנו, אני חושבת שזו אחת הוועדות - - -
יפעת שאשא ביטון: החיבור לשטח.
איילת נחמיאס ורבין: גם החיבור לשטח וגם צריך להגיד שזו אחת הוועדות הכי אישיות ובטח למי שהוא הורה.
איילת נחמיאס ורבין: אני מוצאת עת עצמי שבשולחן הזה אנחנו תמיד מביאות קצת מעצמנו.
איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת, קראתי את דוח שנהב לא קראתי את כולו, אני חושבת שימיי התרמה הם מאוד חשובים, כשהם מלווים בפעילות חינוכית מתאימה ורלוונטית.
איילת נחמיאס ורבין: את הבעיות שיש או שנטען שיש, כי לא לגמרי ברור לי איזה בעיות באמת יש, אני חושבת שצריך לראות איך פותרים אותן.
איילת נחמיאס ורבין: את אמרת, שזה 20 מיליון שקל ומבחינת העמותות זה נראה כאילו זה סכום יחסית נמוך - - -
יפעת שאשא ביטון: באחוזים.
יפעת שאשא ביטון: בכל העמותה זה סכומים אחרים.
איילת נחמיאס ורבין: נכון, אבל צריך להגיד שמבחינת העמותות, אני יכולה להגיד לך עמותות מסוימות שאני מכירה מקרוב את הפעילות שלה, אני לא רוצה לומר שזה הכסף של להיות או לחדול, אבל זה כסף שמאפשר דברים שבעצם לא מקבלים את המשאבים בצורה אחרת.
איילת נחמיאס ורבין: טיפולים מכל מיני סוגים שאחרת הם לא מקבלים אלמלא ימי ההתרמה האלה.
איילת נחמיאס ורבין: לכן אני חושבת שאנחנו צריכים, ככל שניתן שזה יישאר במערכת החינוך, יכול להיות שבאמת צריך לבחון את הנושא, באמת את עניין הגיל, יכול להיות שזה צריך להיות באמצעות תנועות הנוער – למרות שבעיני זו החמצה כי אז בעצם אתה מדיר ציבור של נוער שלא הולך לתנועות נוער, זה מותר.
איילת נחמיאס ורבין: לכן אנחנו צריכים לראות איך אנחנו שואבים שהדבר הזה יהפוך לפלטפורמה, שבצעם ממנה הוא התחיל, ונשאר שכזה.
איילת נחמיאס ורבין: אני רק אציין בהערה שמישהו אמר לי כשסיפרתי שאני הולכת לדיון הזה, באמת זה סוג הדיונים שאתה שואל אנשים: 'רגע, אתם זוכרים את ימי ההתרמה?'.
איילת נחמיאס ורבין: מישהי אמרה לי: 'מה, אני בכלל לא זוכרת את זה'.
איילת נחמיאס ורבין: ודופקים לה כל שבועיים על הדלת, מה שהיום כבר לא הגיוני.
איילת נחמיאס ורבין: יצחק, היום כבר לא הגיוני, אין הרבה ימי התרמה - - -
<יצחק קדמן: יש.
<יצחק קדמן: יש הרבה התרמות, לא ימי התרמות.
איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע מה, אני גרה בלב תל-אביב, זה נראה לי קצת מוזר.
איילת נחמיאס ורבין: אתה אומר, ללב תל-אביב לא מגיעים, הבנתי, נשמע לי מוזר.
איילת נחמיאס ורבין: בכל אופן היא אמרה לי: 'מה, זה פעילות של אחרי בית ספר ולמה מחייבים אותם'.
איילת נחמיאס ורבין: אמרתי לה: 'את יודעת שמערך מד"א מבוסס על התנדבות של בני נוער אחרי שעות הלימודים, מגיל 15'.
איילת נחמיאס ורבין: מה נעשה, בינינו באמת, בואו נחשוב, מערך מד"א בלי המתנדבים קורס, צריך להגיד את האמת.
איילת נחמיאס ורבין: לכן, פה מדובר ב-6 ימי התרמה, צריך לבדוק.
איילת נחמיאס ורבין: אגב יצחק, הבעיות שאתה מדבר עליהן הן סוגיות שצריך לטפל בהן, לדעתי, בנפרד ולא קשורות לימי התרמה רשמיים.
איילת נחמיאס ורבין: טוב שהתכנסנו היום כדי לנסות לראות איך פותרים את הדברים האלה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.
יפעת שאשא ביטון: אכן אם אנחנו בוחנים את היקף הילדים שמשתתפים בימי ההתרמה, אנחנו רואים ש-35% מסך כלל הילדים משתתפים.
יפעת שאשא ביטון: אצלי לפחות עולה השאלה, או תהיות חדשות שעלו בעקבות הסיפור הזה, מה קורה עם הילדים שמגיעים לבתים של זרים, אנחנו לא יודעים מי פותח את הדלת, מי עומד שם מאחור, עם מה הם נפגשים, מה החוויות שהם יוצאים איתם.
יפעת שאשא ביטון: אני אומר בכנות, אני לא באתי לדון בהתרמה מהמקום של להציל את המולדת ולהציל את מד"א ולהציל את העמותות השונות.
יפעת שאשא ביטון: זה חשוב ואנחנו צריכים לעוזר להם, אבל מהמקום של איך אנחנו מייצרים את המעטפת הערכית, את הפעילות החינוכית שמתלווה לכך כי אחרת זה חסר ערך.
יפעת שאשא ביטון: גם כאן, בעצם בדוח קראתי על הניסיון לחבר בין הפעילות השוטפת בתוך מוסדות החינוך לבין יום ההתרמה שאמור להיות יום - - - אנחנו נפתח ברשות
יפעת שאשא ביטון: כם עם השופט בדימוס יצחק שנהב שבעצם כתב את הדוח.
יפעת שאשא ביטון: לאחר מכן נפנה למשרד החינוך לראות בעצם איפה הקשר בין חוזר מנכ"ל לבין מה שקורה בשטח.
יפעת שאשא ביטון: משם נמשיך למועצת התלמידים ונפתח את הדיון.
<יצחק שנהב: הוועדה דנה בנושא של ימי התרמה, הזמנו מומחים.
<יצחק שנהב: אני רוצה לומר שמטעם משרד החינוך כולם התנגדו.
<יצחק שנהב: <קריאה:> התנגדו לימי התרמה?
<יצחק שנהב: המנכ"ל שושני והמנכ"לית שבאה אחריו שהייתה מנהלת המחוז, היועצת המשפטית, כולם וגם נציגים נוספים במשרד החינוך וגם מאוניברסיטת תל-אביב.
<יצחק שנהב: אף אחד לא הצביע על ערך חינוכי של ימי ההתרמה.
<יצחק שנהב: בשלב מסוים היה נדמה שיש רוב לחברי הוועדה לבטל את ימי ההתרמה.
<יצחק שנהב: כנראה שהוועדה לא כל כך מאוזנת מצד אלו שהתנגדו.
<יצחק שנהב: בסופו של דבר התנגדו רק שניים, אני התנגדתי.
<יצחק שנהב: לוקר שהיה יושב ראש ארגוני בתי הספר העל יסודי, יושב ראש מנהלי בתי הספר התיכוניים.
<יצחק שנהב: ההצבעה הראתה שיש רוב לימי ההתרמה, אבל התנאי שלהם היה שיש להכניס תוכן חינוכי לימי ההתרמה.
<יצחק שנהב: באמת דוקטור טל ועוד כמה חברי וועדה, כדי להכניס תוכן לימי ההתרמה, אני חושב שהצלחנו בזה.
<יצחק שנהב: הצלחנו, חייבו את העמותות להגיע לבתי ספר למכור את מרכולתן, להראות מה הן עושות ולשתף את התלמידים בצורה חינוכית.
<יצחק שנהב: אלו היו המסקנות שלנו.
<יצחק שנהב: אני לא משוכנע שהדברים מתבצעים עד עצם היום הזה - - -
יפעת שאשא ביטון: הם לא.
<יצחק שנהב: אני אמרתי בחוץ לכמה חברים, אמרתי מידיעה אישית, בישוב מסוים במרכז הארץ, בבית ספר שהוא עד כיתה ו' נכנסה נציגה, במקרה זה הייתה נציגת "אקי"ם" וביקשה לארגן את ימי ההתרמה.
<יצחק שנהב: אמרה לה המנהלת או סגנית המנהלת: 'לפי מיטב ידיעתנו, על פי חוזר המנהל הכללי זה לא ניתן, אנחנו לא נבצע את זה'.
<יצחק שנהב: ניסו להנחית עליהם באמצעות וועדת החינוך של המועצה.
<יצחק שנהב: הם התנגדו, אבל בתי הספר, הם לא התנגדו משום שלא ידעו - - -
יפעת שאשא ביטון: הם לא הכירו את - - -
<יצחק שנהב: לי במקרה היה ל קשר עם המנהלת, עם סגנית מנהלת בית הספר, אני העברתי אליהן את חוזר המנהל הכללי, אבל אחרים לא ידעו את זה.
<יצחק שנהב: זאת אומרת, אני לא יודע איך זה מתבצע בדברים אחרים.
<יצחק שנהב: אני מניח שחברי כאן מר פלבר יודע יותר טוב, אבל אם המלצות הועדה מיושמת, אני חושב שחייב להיכנס ערך חינוכי.
<יצחק שנהב: אנחנו מכניסים ערך חינוכי לכל ימי ההתרמה, צריך במשך מספר שנים לבצע את זה.
<יצחק שנהב: אגב, אנחנו החלטנו, אנחנו לא התפזרנו כוועדה, בתום השנתיים החלטנו לבחון את הדברים מחדש.
<יצחק שנהב: אלא מה, במשרד החינוך יש תהפוכות, אנחנו העברנו את זה לגדעון סער כשר החינוך ובינתיים יש לנו כבר שני שרים נוספים.
<יצחק שנהב: אינני יודע אם הדברים מתבצעים, אבל את זה יוכל לומר חברי מזכיר הוועדה.
יפעת שאשא ביטון: אני ראיתי את הקפיצה פה.
יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר שקראתי גם את הדוח של הממ"מ (מרכז מחקר ומידע) שבאמת נערך בקפידה וביסודות ופורש פה יריעה מאוד רחבה גם מבחינת הוועדות השונות, תת וועדת שנהב ומה שקורה בפועל.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שיש נתונים שנתבקשו על ידי משרד החינוך ולמשרד החינוך אין את הנתונים, הוא לא יודע להגיד, לפחות דברים שקבעה הוועדה ודברים שכתובים בחוזר מנכ"ל, לא דברים שמישהו מנסה עכשיו לבחון אם נרדמו בשמירה או לא.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת, קודם כל כתפיסה, חוזר מנכ"ל הוא לא המלצה.
יפעת שאשא ביטון: זה לא הנושא היחיד שבו אנחנו מזהים שהמנהלים לא בקיאים במה שקורה שם.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה אחד הדברים הראשונים שצריך לחדד.
יפעת שאשא ביטון: דבר שני, העניין של הפעילות הערכית חינוכית שנעשית סביב ימי התרמה.
יפעת שאשא ביטון: אולי יש עמותה שבאמת יש לה את הזכות לעשות את זה כמו שצריך, אני לא יודעת, לפחות זה לא מצוין בדוח.
יפעת שאשא ביטון: לפחות מעדויות, גם של תלמידים, זה לא באמת קורה כפי שזה אמור לקרות בפועל.
יפעת שאשא ביטון: שלא לדבר על הנתונים האחרים מבחינת נתוני שכר, מנהלה וההיקפים השונים שנדרשים לעמוד בהם, וגם אף אחד לא יודע באמת מה קורה, משאבים שנתבקשו להעביר.
יפעת שאשא ביטון: כשביקשנו לדעת מה קרה במשאבים אז לא באמת קיבלו נתונים.
יפעת שאשא ביטון: על פניו, אני אומרת את זה ביושר, אם קוראים את הפלטפורמה שהוצגה כאן ויושמה בסופו של דבר בחוזר מנכ"ל, אנחנו נמצאים במקום אידיאלי: הגבילו את הגיל, קבעו קריטריונים מאוד מאוד ברורים, דרישות מאוד ברורות.
יפעת שאשא ביטון: אם בודקים מה קורה בפועל, אנחנו רואים שאין הלימה.
יפעת שאשא ביטון: זה לפחות מעדויות שמגיעות מהשטח.
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לשמוע כעת ממשרד החינוך איפה בכל הסיפור הזה.
<דוד פלבר: שמי דוד פלבר, אני ממונה על ימי ההתרמה כמה שנים.
<דוד פלבר: ברשותך- - -
איילת נחמיאס ורבין: זה תפקיד במשרד החינוך - - -
<דוד פלבר: בתוארי אני מנהל אגף לשירות לאומי וזה נושא שאני כבר 20 שנה מלווה אותו באהבה.
איילת נחמיאס ורבין: אתה לא צריך להתנצל, רק רציתי לדעת.
<דוד פלבר: קיבלתי אותו בראשית דרכי במשרד ומאז אני בו.
<דוד פלבר: אני רק רוצה להכניס, זה בעיקר לפרוטוקול, רקע בשתיים-שלוש דקות על מה אנחנו מדברים.
<דוד פלבר: הראשון שהקים וועדה בנושא היה השר רובינשטיין, כשהמצב היה שבאמת כל שבוע דפקו בדלת ולא ידעת מי מבקש ועל מה.
<דוד פלבר: גם לתורמים נמאס לתרום וגם לילדים נמאס להתרים.
<דוד פלבר: הוקמה אז וועדה שקבעה כמה עקרונות עבור מי ילדי ישראל, הרי בסופר כשהקופאית בסופר מבקשת אם תוכל לתת 10 שקלים ל"וורייאטי" אנחנו לא מתערבים וזה לא תפקידנו.
<דוד פלבר: אבל, כשילדי ישראל בתמונה אנחנו כן רוצים להיות מעורבים.
<דוד פלבר: הוועדה אז אמרה כמה עקרונות שעל פיהם מתנהלים ימי ההתרמה.
<דוד פלבר: מאז, וגם הוועדות שקמו בעקבותיה לא שינו את העקרונות האלה.
<דוד פלבר: דבר ראשון, אנחנו מוציאים את כל העמותות שאינן עוסקת בנושאים: חולים, נכים, פגועים, נוער בסיכון.
<דוד פלבר: לדוגמה, בתי תמחוי, חשובים ככל שיהיו, לא בעניין.
<דוד פלבר: הפעילות צריכה להיות בהיקף ארצי, אנחנו לא נשלח את ילדי קריית שמונה להתרים עבור עמותה שהיא בעפולה.
<דוד פלבר: 15% מהמטופלים צריכים להיות ילדים.
<דוד פלבר: למשל, עמותה כמו טרשת נפוצה שהיא מחלה לכל דבר, אבל היא לא בפנים כי אין בה ילדים במטופלים.
<דוד פלבר: דהיינו, גם נושא של הוצאות הנהלה וכלליות ושכר הבכירים.
<דוד פלבר: אף אחד לא ביקש את הנתונים, אבל הם קיימים.
<דוד פלבר: כל שנה העמותות מוסרות דיווח - - -
איילת נחמיאס ורבין: הם מפורסמים?
<דוד פלבר: אני אוכל להציג אותם.
<דוד פלבר: כל מי שבעבר ביקש קיבל.
<דוד פלבר: בוא נאמר, הנתון הזה הוא לא מוסתר, אין עניין לפרסם אותו אם הוא לא מתבקש.
<דוד פלבר: כל עמותה מדווחת על שכר חמשת הבכירים.
<דוד פלבר: אנחנו בודקים שהוא לא חורג מאיזה נורמות סבירות.
<דוד פלבר: כן, גם הוצאות הנהלה וכלליות.
<דוד פלבר: נתקלו בעמותה ש-50% מהוצאותיה היו עבור שכר המנכ"ל, כמובן שעמותה כזאת לא הייתה יכולה להתקבל אצלנו.
<דוד פלבר: אלו העקרונות שעל פיהם פועלים.
<דוד פלבר: במשך רוב השנים היו בין 5 ל-7 ימי התרמה.
<דוד פלבר: זה המצב גם היום.
<דוד פלבר: במשך רוב השנים יש לנו כ-200 עד 250 אלף תלמידים שמשתתפים.
<דוד פלבר: אם תיקחו בחשבון שהמגזר החרדי וגם הערבי כמעט לא נמצאים בתמונה, אז במגזר היהודי זה מייצר אחוז די גבוה מהפוטנציאל.
<דוד פלבר: אני לא יודע בדיוק להגיד, זה משתנה משנה לשנה, אבל זה בוודאי סדר גודל של 40%, אם לא יותר, מהתלמידים בגילאים הרלוונטיים שמשתתפים.
<דוד פלבר: עכשיו, כל הנושא הולך בין ערכים חשובים כמו עזרה לזולת לבין מגונות.
<דוד פלבר: לנו חשובה המוגנות של הילדים.
<דוד פלבר: קבענו כללים.
<דוד פלבר: א', הגבלנו את זה בגיל, וועדת השופט שנהב אפילו העלתה את זה מכיתות ו' לכיתות ז'.
<דוד פלבר: בחוזר מנכ"ל שמתפרסם היום או מחר הוספנו נספח ביטוחי, אני מקווה שהוא לא יבריח את העמותות, כי יש שם דרישות שהמשרד דורש באמת כדי לוודא שהילדים, אומנם זה לא עוזר למוגנות אלא אחרי האירוע.
<דוד פלבר: א', אנחנו מקווים שלא יהיו אירועים שידרשו את זה.
<דוד פלבר: ב', אם כן, לפחות שהילדים יהיו מבוטחים כמו שצריך.
<דוד פלבר: לאורך השנים, סביב 18 עד 20 עמותות משתתפות במערך הזה של ימי התרמה.
<דוד פלבר: אני אומר עוד מילה אחת לגבי ההיקפים, זה עלה גם בדוח של הממ"מ, אני רוצה להתייחס.
<דוד פלבר: הנתון האחרון שיש לי, זה לא - - -
איילת נחמיאס ורבין: נוכל לקבל את - - -של המצגת שלך.
איילת נחמיאס ורבין: נראה שהיא מאוד מסדרת את הנתונים.
<דוד פלבר: נעביר את זה.
<דוד פלבר: בשנה האחרונה, לא השנה האחרונה אלא שנת הדיווח האחרון שיש לי, הסך הכולל של כספי העמותות, הכול כולל תרומות כולל גיוס מהממשלה כולל מד"א – 770 מיליון שקל.
<דוד פלבר: המדינה מתוך זה נתנה 160 מיליון שקל.
<דוד פלבר: הכנסות העצמיות של העמותות כולל גם מכירת שירותים לממשלה, זו הבחנה שאנחנו עושים רק בשנים האחרות.
<דוד פלבר: זאת אומרת, אם לדוגמה "אילן" מוכר לממשלה שירותי הוסטל, זה נחשב, זה לא שהממשלה נתנה לו מתנת תמיכה, אלא הוא נתן שירות לממשלה.
<דוד פלבר: לכאורה הוא היה יכול לתת את זה לגוף אחר.