GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<איריס מנדה בן יעקב: בנוסף לזה, ההתמודדות שלנו מתייחסת בעיקר באמת להנחה שרוב הקטינים שעוסקים בזנות הם גם נפגעי תקיפה מינית בעברם, ואז אנחנו פועלים בכמה רמות.
<איריס מנדה בן יעקב: ברמה המערכתית, אנחנו פועלים ברמה של צוותי אנשי חינוך, קודם כל להגביר את המודעות ואנחנו מכשירים את כל היועצות החינוכיות כתנאי לקבלת הרישיון שלהם, לאיתור וזיהוי ילדים בסיכון בכלל ותלמידים שעברו התעללות מינית בפרט.
<איריס מנדה בן יעקב: בכל ההכשרות שלנו, זה מה שהיועצות חייבות ללמוד.
<איריס מנדה בן יעקב: היועצות הן אלה שמעבירות לצוותי המורים.
<איריס מנדה בן יעקב: בכל שנה צוותי המורים עוברים הכשרות על ידי יועצות ועל ידי גורמים מקצועיים אחרים.
<איריס מנדה בן יעקב: אם הם מוסד חינוכי, הוא בוחר גם להזמין עמותה כלשהי אליו, שתלמד את המורים לאתר ילדים בסיכון וגם להתמודד ברגע האיתור, אז הם עושים את זה.
<איריס מנדה בן יעקב: במקרה של גילוי פגיעה מינית, מחויבים בתי הספר לפעול לפי חוזר מנכ"ל, ופה אנחנו בקשר שוטף עם לשכת הרווחה, כי פקידות הסעד בדרך כלל גם עוזרות לבתי הספר גם מבחינה חוקית.
<איריס מנדה בן יעקב: במידה ונגיד אנחנו מוצאים קטין שנפגע בבית, אז מה עושים ואיך עושים.
<איריס מנדה בן יעקב: מה אומרים להורים, איך פועלים.
<איריס מנדה בן יעקב: חלק מהפסיכולוגים החינוכיים שלנו – לא כולם – עברו הכשרה לצורך טיפול וסיוע לתלמידים - - -
מאיר כהן: סליחה גברתי, את מדברת על איזה שנים?
מאיר כהן: עכשיו זה קורה?
מאיר כהן: זה קרה?
<איריס מנדה בן יעקב: כן.
מאיר כהן: אתם קראתם את דו"ח מבקר המדינה?
<איריס מנדה בן יעקב: לא, רגע, אני רק אסיים ו - - -
מאיר כהן: לא, אני שואל שאלה.
<איריס מנדה בן יעקב: תן לי לסיים ואנחנו - - -
יפעת שאשא ביטון: רגע, בוא ניתן לה לסיים ואז נשאל.
<איריס מנדה בן יעקב: גם בתוך המערכת יש לנו אפשרות לטפל בילדים נפגעי פגיעה מינית.
<איריס מנדה בן יעקב: יש מצבים שאנחנו מאתרים ילדים שנפגעו פגיעה מינית, אבל הם לא רוצים ללכת למרכזי הטיפול של הרווחה לצערי הרב, כדי שלא יירשם להם בתיק וכו', אז גם לנו במערכת יש אפשרות לטפל בהם.
<איריס מנדה בן יעקב: אמנם יחסית אנחנו לא יכולים לטפל בהרבה ילדים, אבל כן יש את האפשרות הזאת.
<איריס מנדה בן יעקב: יש לנו ברמת תלמיד, אנחנו מציינים את מערכת החינוך נגד פגיעה מינית - - -
יפעת שאשא ביטון: תשימי לב, איריס, את הולכת למקום של הפגיעות המיניות שהוא נושא חשוב ויש פה כמה שיושבים בשולחן שיודעים עד כמה אני בתוך הסיפור הזה, אבל אני בכוונה רוצה רגע להוציא משם למקום של שיח עם התלמידים עצמם על קיום יחסי מין תמורת בגדים, תמורת אוכל, תמורת בילוי, כן, תמורת כן אתנן - - -
<איריס מנדה בן יעקב: אז תיכף אני אגיע לזה.
<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו מקיימים שיעורים במיניות לאורך כל השנה, שנוגעים בזוגיות, בחברות, בנורות ירוקות בקשר, בזיהוי נורות אדומות, בפורנוגרפיה, בדימוי עצמי.
<איריס מנדה בן יעקב: הרי הכל קשור להכל.
<איריס מנדה בן יעקב: בדימוי גוף, ביחסי ניצול.
<איריס מנדה בן יעקב: זאת אומרת כל זה עולה בדרך כלל בשיעורי חינוך למיניות ותלמידים שנמצאים בסיכון גבוה, אנחנו רואים עוד סממנים, חוץ מזה שנגיד הם בערב יוצאים ומוכרים את גופם, הם בדרך כלל תלמידים נושרים, הם לא מגיעים למערכת, ההישגים שלהם ירודים.
<איריס מנדה בן יעקב: זאת אומרת יש סממנים שאנחנו יודעים לאתר אותם.
<איריס מנדה בן יעקב: ואז נכנסת היחידה לקידום נוער - אילן יושב פה ותיכף הוא ירחיב - והם מטפלים במקרים שאנחנו קוראים להם מקרי הקצה יותר.
<איריס מנדה בן יעקב: טוב, אילן, אתה רוצה להמשיך?
יפעת שאשא ביטון: לא, לפני שאת מעבירה לאילן, אני רוצה לשאול אותך שאלה קשה והיא באמת קשה.
יפעת שאשא ביטון: כי היא קשה גם מבחינת התשובה שאפשר לתת עליה.
יפעת שאשא ביטון: כמה באמת המערכת מתמודדת גם במצבים של גילוי או חשד ל-, עם המקרים האלה?
<איריס מנדה בן יעקב: מה זאת אומרת?
<איריס מנדה בן יעקב: אני לא מבינה את השאלה.
<איריס מנדה בן יעקב: מה זאת אומרת כמה המערכת מתמודדת?
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת עד כמה המערכת באמת מתמודדת עם המקרים האלה, גם כשהיא מזהה so called מאתרת או חושדת שאכן מתקיימים דברים כאלה.
יפעת שאשא ביטון: אני פחות, לי לפחות מתוך היכרות שלי את המערכת קצת, יש לי איזו שהיא תשובה.
יפעת שאשא ביטון: לפחות שאני חושבת שבחלקה היא נכונה.
<איריס מנדה בן יעקב: אז תראי, קודם כל היחידה שלנו, ביחידה למיניות ומניעת פגיעה מינית בילדים ובני נוער, יש לי מדריכים שהם נמצאים בכל הארץ.
<איריס מנדה בן יעקב: היועצות החינוכיות, ואני לא אשקר, זה קשה.
<איריס מנדה בן יעקב: כשיש ילד שהוא נמצא בסיכון ושהוא איבד את אמונם של המבוגרים, לפעמים למערכת קשה להתמודד.
<איריס מנדה בן יעקב: אז המדריכים שלי עומדים לרשותם לצורך היוועצות ואנחנו כן נעזרים הרבה פעמים ברווחה או במי שאנחנו יכולים.
מאיר כהן: את מנהלת שפ"י, גברתי, סליחה?
<איריס מנדה בן יעקב: לא.
<איריס מנדה בן יעקב: אני מנהלת היחידה למיניות ומניעת פגיעה בילדים ובני נוער.
מאיר כהן: ושפ"י נמצא פה?
<איריס מנדה בן יעקב: אני שפ"י.
מאיר כהן: אז את מנהלת שפ"י.
מאיר כהן: אז תעני לי.
מאיר כהן: שיניתם את ההגדרה?
<איריס מנדה בן יעקב: אני חלק משפ"י.
מאיר כהן: אוקיי, תודה, תודה.
<איריס מנדה בן יעקב: לא, אנחנו פשוט כמה יחידות.
מאיר כהן: בסדר, אוקיי.
<איריס מנדה בן יעקב: אז אנחנו מנסים לעזור עד כמה שאפשר.
<איריס מנדה בן יעקב: אני רוצה להגיד גם שברשויות מתקיימות ועדות פרט בנושא.
<איריס מנדה בן יעקב: זאת אומרת זה לא רק עם מערכת החינוך.
<איריס מנדה בן יעקב: זאת אומרת יושבים שם עובדים סוציאליים ויושבים שם קצינות ביקור סדיר ומנסים.
<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו באמת מאמינים שככל שהאיתור הוא יותר מוקדם, ככה אנחנו יכולים להציל את הילדים האלה.
יפעת שאשא ביטון: איריס, אני מסכימה איתך לגמרי ואני רוצה לענות על מה ששאלתי ולקרוא גם לפעולה, בסדר?
<איריס מנדה בן יעקב: אני רוצה גם שתשמעי את קידום נוער.
יפעת שאשא ביטון: אני אשמע כמובן גם את קידום נוער ויש פה נציגים נוספים.
יפעת שאשא ביטון: אני אשמע את כל מי שמוכן לתרום לשיח הזה בשמחה רבה, אבל אני רוצה לומר, לפחות מקצת שהכרתי בחודשים האחרונים ואולי גם קצת לפני, וגם מהתחושה האישית שלי, אני מודה.
יפעת שאשא ביטון: המערכת מפחדת להתמודד, וכמי שמפחדת להתמודד, אז הרבה פעמים היא מעדיפה לא לגעת במקרים.
יפעת שאשא ביטון: וכשלא נוגעים במקרים, אז קשה למנוע וקשה לטפל וזה המקום שבו אני הייתי רוצה לגייס את מי שיושב כאן בשולחן, לעזור למערכת להתמודד עם המקרים הקשים האלה באומץ.
יפעת שאשא ביטון: להיות מסוגל לראות שיש ילד שאולי חווה חוויה כזו או אחרת או מתנהל בצורה כזו או אחרת, והם מסוגלים לגשת אליו ולפתוח את הסיפור הזה.
יפעת שאשא ביטון: וההרגשה - ואני חושבת שזה גם עלה בשיח בפעם הקודמת - שאנחנו לא שם.
יפעת שאשא ביטון: שאנחנו עדיין, לפחות ברמת הצוותים החינוכיים שיושבים – יש 170,000 אנשי חינוך בשטח.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא שם במקום שאפילו חלקם או מחציתם מסוגל לבוא ולהתמודד עם מקרים כאלה.
יפעת שאשא ביטון: והשאלה איך אנחנו עושים פה את השינוי בתוך המערכת.
<איריס מנדה בן יעקב: אני רוצה רק להעיר הערה שרוב המקרים, וציפי, תגידי את, אבל רוב המקרים שמדווחים לרווחה הם על ידי מערכת החינוך.
<איריס מנדה בן יעקב: היום ישover .
<איריס מנדה בן יעקב: לפעמים אנחנו מרגישים שלפעמים יש over דיווח.
<איריס מנדה בן יעקב: את יכולה לשאול את ציפי - - -
יפעת שאשא ביטון: אין over דיווח.
יפעת שאשא ביטון: כל ילד שדורש טיפול צריך לדווח עליו.
<איריס מנדה בן יעקב: לא, אני אומרת, כי גם על הדברים שאנשי חינוך לא ממש בטוחים, הם מעבירים לרווחה והם מתייעצים איתם.
<איריס מנדה בן יעקב: זאת אומרת זה לא רק לצורך דיווח, אלא לצורך היוועצות.
<איריס מנדה בן יעקב: אני באמת מרגישה שהיום אנחנו במקום אחר.
<איריס מנדה בן יעקב: זה נכון שיש חלקים מסוימים, סקטורים מסוימים, ששם יש איזה שהוא קושי, אבל ברוב המקרים אנשי חינוך כן מודעים.
<איריס מנדה בן יעקב: עכשיו, כמעט בכל בית ספר יש יועצות חינוכיות.
<איריס מנדה בן יעקב: זאת אומרת שאם צוות חינוכי מאתר או חושב שיש איזו שהיא בעיה, היועצת החינוכית היא שם.
<איריס מנדה בן יעקב: היא שם כדי לעזור וכדי לתמוך בצוות וכדי להכשיר אותו וכדי לראות את הדברים האלה.
<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו במקרים מסוימים, במקרים מורכבים, אנחנו לא פועלים לבד.
<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו לא יכולים לפעול לבד.
<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו פועלים עם קידום נוער ואנחנו פועלים עם הרווחה ואנחנו פועלים עם השירות הפסיכולוגי ועם כל מי שיכול לעזור לנו ברשות.
<איריס מנדה בן יעקב: ולפעמים אני מודה שיש מקרים קשים שקשה לעזור להם.
<איריס מנדה בן יעקב: באמת, יש מקרים של ילדים שנפלטו מהמערכת ובועטים במערכת.
<איריס מנדה בן יעקב: את יודעת, אני ישבתי שבוע שעבר עם מישהי שעוסקת עם נערות שעוסקות בזנות בתל אביב.
<איריס מנדה בן יעקב: היא אמרה לי תבואי לתחנה המרכזית, תראי מה קורה שם.
<איריס מנדה בן יעקב: וניסיתי להבין ממנה מי הנערות האלה, האם היו סימנים מוקדמים בתקופה המוקדמת שלהן בילדות, והיא אמרה שבדרך כלל זה נערות שנפלטו מהבית, נערות שנפגעו מינית, שלא מאמינות.
<איריס מנדה בן יעקב: היא אמרה שהן ממש מדברות פסיכולוגית.
<איריס מנדה בן יעקב: זאת אומרת הן ממש עברו טיפולים על ידי הרווחה.
<איריס מנדה בן יעקב: הרווחה שם עשתה עבודה מצוינת, אבל עדיין - - -
מאיר כהן: אף ילדה לא נולדה זונה, אז מה השאלה אם בילדות היו - - -
<איריס מנדה בן יעקב: ברור, ברור.
<איריס מנדה בן יעקב: בגלל זה ניסיתי להבין את הסימנים - - -
מאיר כהן: זה המערכת שנכשלת לאורך כל הדרך.
<איריס מנדה בן יעקב: אני ניסיתי להבין מה היה שם לפני זה, איך זה נראה בבית הספר היסודי, איך זה נראה בגן, כדי להבין איך אפשר לעזור להן.
<איריס מנדה בן יעקב: מדברים פה על תופעות קצה, אנחנו לא מדברות על - - -
<איריס מנדה בן יעקב: ולכן אני כן הייתי - - -
מיכל בירן: מצטערת, אני עוברת לדיון הבא.
יפעת שאשא ביטון: תודה, חברת הכנסת מיכל בירן.
<איריס מנדה בן יעקב: הייתי שמחה ללמוד יותר ולראות מה עוד אפשר לעשות.
מאיר כהן: אם מותר לי עוד דקה?
מאיר כהן: תראו, אני מחזיק את דו"ח מבקר המדינה לשנת 2014.
מאיר כהן: אני רק רוצה לצטט מתוכו לגבי משרד החינוך.
מאיר כהן: משרד החינוך לא יזם פעולות הסברה בקרב תלמידים במערכות החינוך בנוגע לתוצאות של קיום יחסי מין בתמורה לאתנן, כמו שאמרה יושבת הראש.
מאיר כהן: המשרד לא הכשיר את צוותי החינוך במערכות השונות לזיהוי קטינים המנוצלים לזנות.
מאיר כהן: כך לדוגמא, צוותי החינוך בבתי הספר בכמה מהרשויות המקומיות שנבדקו – חדרה, נתניה, עפולה, קריית מלאכי, תל אביב-יפו והמועצה האזורית חבל מודיעין, לא קיבלו הכשרה לכך.
מאיר כהן: אני רק שואל שאלה – האם אתם מודעים לדו"ח המבקר?
מאיר כהן: למשל, סעיף אחרי זה מדבר על משרד הרווחה.
מאיר כהן: אנחנו באנו ואמרנו שדו"ח המבקר הופך להיות לתכנית העבודה.
מאיר כהן: הסעיף אחרי זה מדבר על זה שבמשרד הרווחה לא הכשירו עובדות סוציאליות.
מאיר כהן: אומרת ציפי שכבר שנתיים מאז שיצא הדו"ח, כל העובדות הסוציאליות, תתקני אותי אם אני טועה, עוברות הכשרה בזיהוי ובטיפול.
מאיר כהן: האם אתם לקחתם את הדו"ח הזה והפכתם אותו לתכנית עבודה?
<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו לקחנו את הדו"ח הזה והפכנו את זה לתכנית עבודה.
<איריס מנדה בן יעקב: תראה, אנחנו במטה ואנחנו בקשר עם המחוזות והמחוזות מחויבים לפעול בנושא ולהכשיר את הצוותים שלהם - - -
יפעת שאשא ביטון: איך?
יפעת שאשא ביטון: על סמך מה?
יפעת שאשא ביטון: יש תכנית?
יפעת שאשא ביטון: יש תכנית הסברה?
יפעת שאשא ביטון: אני למשל שלחתי את משרד החינוך ואת משרד הרווחה בדיון הקודם, אמרתי לכם תבנו תכנית.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שיש קושי, אתם אמרתם שיש קושי.
יפעת שאשא ביטון: אני אתכם בקושי הזה, אבל תבנו תכנית.
יפעת שאשא ביטון: תביאו רעיונות, אנחנו נעזור לכם לגבש אותם.
יפעת שאשא ביטון: הגעתם עם איזה שהוא, אפילו שלד, בסיס, רעיון שאנחנו יכולים להתקדם איתו?
יפעת שאשא ביטון: הרי את יודעת, אם את לא תשימי תכנית שם על השולחן, אף אחד לא ייכנס איתה לכיתה אחר כך.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו חייבים להיות מאד פרגמאטיים בסיפור הזה.
<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו כרגע מובילים את זה יחד עם אשלים באיזו שהיא תכנית למיניות ומניעת צמצום התנהגויות סיכון ופגיעות מיניות.
<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו יושבים בשולחן עגול במטרה לגבש איזו שהיא תכנית שכוללת את כל המשרדים, לא רק אותנו ואת משרד הרווחה.
<איריס מנדה בן יעקב: ואני מקווה מאד שבסוף השנה - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אבל עוד פעם, אני באה למקום הצר הזה, באמת, המאד מאד קטן ומצומצם הזה, של מורה וכיתה.
יפעת שאשא ביטון: נכנסת לכיתה – האם מתנהל שיח בין אנשי החינוך לבין הילדים בשטח, ברמת - את אומרת התנהגות מסכנת, אני מוכנה אפילו להשתמש בטרמינולוגיה שלך, שהם יידעו שהתנהגות של קבלת אתנן תמורת יחסי מין – זאת זנות, עם כל המזעזע שבזה.
יפעת שאשא ביטון: יש משהו כזה בשטח?
<איריס מנדה בן יעקב: אני אומרת ש - - -
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שלא.
<איריס מנדה בן יעקב: לא, אני אומרת שבשיעורי מיניות יש, אנחנו נוגעים בזה.
<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו נוגעים.
יפעת שאשא ביטון: מה זה נוגעים?
יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה לגעת, אני רוצה לטפל.
יפעת שאשא ביטון: כאילו, בואו נשתחרר רגע.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת, זה קשה, אבל תשימי לב, גם אנחנו כאילו צריכים לצאת מהמקום המאד קשה ומורכב הזה ולהגיד אוקיי, אנחנו מסתערים על זה בכל הכוח.
יפעת שאשא ביטון: כי אנחנו לא רוצים שההתנהגות הזאת אולי תיתפס כנורמה או כמשהו שהוא מקובל וזה בסדר.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא רוצים שזה יתפשט.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מכירים היום גם, התופעות כבר לא נשארות בחדרי חדרים.
יפעת שאשא ביטון: בכל העולם הפרוץ הזה, הכל ככה רץ בקלי קלות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו רוצים לבלום את התופעות האלה.
יפעת שאשא ביטון: בואו נעשה את זה כמו שצריך.
<איריס מנדה בן יעקב: אושרה רוצה גם להגיד משהו.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, אושרה.
<אושרה לרר-שייב: אני אושרה לרר-שייב, ואני ממונה על שוויון בין המינים במשרד החינוך, בין היתר אנחנו עבדנו גם איתך בדימונה, כשהיית ראש עיר.
<אושרה לרר-שייב: כישורי חיים מטפלים גם בבעיה הזו.
יפעת שאשא ביטון: כשלא היית שר, אז.
<אושרה לרר-שייב: כן.
<אושרה לרר-שייב: גם הבעיה הזו.
<אושרה לרר-שייב: יחד עם זאת, יש בתי ספר שרוצים להרחיב ולגעת באמת בדברים הרבה יותר עמוק.
<אושרה לרר-שייב: ושוב, התכניות שלנו הן תכניות בחירה של בתי הספר והן לא תכניות חובה.
<אושרה לרר-שייב: בתי ספר שבוחרים - - -
יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה שהם יבחרו.
<אושרה לרר-שייב: אז יש בתוך כישורי חיים יחידות שעוסקות גם בדברים האלה, במיניות על כל היבטיה, כולל אלימות מינית במגדרים.
<אושרה לרר-שייב: בתי ספר שרוצים להעמיק בזה, יש לנו 700 קבוצות ברחבי כל הארץ כל שנה, של תלמידים ותלמידות שמתכנסים לסדנאות ומגדר, בוחנים פגיעות מגדריות על הטווח, החל מפגיעות, הטרדות מיניות וכלה בזנות ופורנוגרפיה ואנחנו אומרים גם את המילים האלה.
<אושרה לרר-שייב: אני הבנתי שבדיון הקודם נאמר שאנחנו מתביישים להגיד את המילים האלה.
<אושרה לרר-שייב: אנחנו לא - - -
יפעת שאשא ביטון: לא מתביישים, אנחנו נמנעים.
<אושרה לרר-שייב: אבל זה לא נכון.
<אושרה לרר-שייב: אז תעשו גוגל, תעשו משרד החינוך, תכתבו זנות, תכתבו פורנוגרפיה ותגיעו למערכי השיעור האלה.
<אושרה לרר-שייב: זה מערכי שיעור קיימים, שמופעלים - - -
<איריס מנדה בן יעקב: גם תראה שם פניות שאנחנו מקבלים שההורים שומעים שמורות מדברות על נושאים כאלה בשיעור, והם באים אלינו בטענות – מה פתאום אתם - - -
מאיר כהן: חבריה, אתם אמרתם - - -
יפעת שאשא ביטון: בסדר, התפקיד שלהם להתלונן, התפקיד שלנו לחנך ולעזור לילדים שלהם, אבל חברה, זה מה שאני רוצה לפרוט את זה.
מאיר כהן: אתם הדגשתם במרקר את הבעייתיות - - -
יפעת שאשא ביטון: של הבחירה.
מאיר כהן: בדיוק, גברתי.
מאיר כהן: עלית.
מאיר כהן: זו לא צריכה להיות תכנית בחירה.
מאיר כהן: יש - - -
<איריס מנדה בן יעקב: אדוני, אתה היית מנהל בית ספר גם בדימונה.
<איריס מנדה בן יעקב: אני הדרכתי באופן אישי את ה - - -
מאיר כהן: סליחה, סליחה.
מאיר כהן: וכשאני, ביום הראשון שתלמידה שלי בכיתה י"א עסקה בזנות, כשגבר מבוגר בא להגיד לי שהוא ראה אותה באיזה קרן רחוב בבאר שבע, מהרגע הזה אנחנו הפסקנו לנשום בבית הספר.
מאיר כהן: כי אני הבנתי שאם אנחנו לא נטפל בזה לפני, ואני לא צריך את כל המוסדות שמטפלים בנוער.
מאיר כהן: אני צריך אותם, אבל הם לא החשובים, בנוער שכבר נפגע מינית.
מאיר כהן: אתם עד עכשיו לא דיברתם על מה הפעילות שהיא טרום הפגיעה המינית.
מאיר כהן: האם יש שיח בתוך בתי הספר על כך?
מאיר כהן: אומר לי מנהל בית ספר בתל אביב, שימו לב, גברתי יושבת הראש, אומר לי ככה – תלמידה שלו הייתה בפאב בתל אביב, תלמידה ב-י"ב ותמורת ג'וינט היא שכבה עם מישהו בשירותים.
מאיר כהן: וכשבאו לדבר איתה, היא לא הבינה שזו זנות.
יפעת שאשא ביטון: שזה זנות, נכון.
מאיר כהן: היא לא הבינה שזה זנות.
מאיר כהן: האם משרד החינוך ומשרד-.
מאיר כהן: עם מה שלא תגידו, אני יותר מכם במשרד החינוך.
מאיר כהן: הייתי 27 שנה במשרד החינוך.
מאיר כהן: אני מלא הערכה, שלא תבינו, חלילה, שלא תבינו.
מאיר כהן: הקושי - - -
<אושרה לרר-שייב: והפעלת תכניות שלנו.
מאיר כהן: משרד החינוך ומשרד הרווחה על הכתפיים שלנו, שלכם, הכל.
מאיר כהן: אבל בכל זאת, אומרת יושבת הראש ובצדק ואנחנו אומרים, ביקשו מכם לפני שלושה חודשים, אני ישבתי כאן, שמעתי את מה שאמרה יושבת הראש.
מאיר כהן: אני חושב שבכדי לכבד את הוועדה הזאת, היה ראוי לקיים לפחות פגישה אחת.
מאיר כהן: לבוא עם איזה נתונים של מה אנחנו מתכוונים לעשות, או משהו של שיתופי הפעולה.
מאיר כהן: כי אנחנו נצא מפה עוד פעם וניפגש אולי בעוד חצי שנה, אם ניפגש, ועוד פעם נשמע על הדברים שלא קורים.
מאיר כהן: אני אומר לך, אתם עושים עבודה מצוינת.
מאיר כהן: יש לכם כלים נהדרים.
מאיר כהן: אתם צריכים, זה לא בחירה.
מאיר כהן: זה לא לבחור ביולוגיה 5 יחידות.
מאיר כהן: זה בנפשנו.
מאיר כהן: החברה הישראלית, תופעת הזנות, הופכת להיות לחלק משגרת היום יום.
מאיר כהן: ואנחנו גם מסכימים איתה.
מאיר כהן: יש מורים שאומרים תשמע, היא עשתה את זה חד פעמי.
מאיר כהן: היא עשתה את זה חד פעמי, אבל היא נגעה באש.
מאיר כהן: היא נכוותה.
מאיר כהן: ואני אומר שכבר בכיתה ג' ו-ד'-.
מאיר כהן: אני נסעתי ל-OECD, תבדקו אותי.
מאיר כהן: תכניות הזנות, לפחות בצרפת אני יכול להעיד, הן לא תכניות בחירה.
מאיר כהן: הן תכניות שכל התלמידים נוגעים בהן בגיל צעיר ובמשרד החינוך הישראלי יש חשש.
מאיר כהן: היטיב לבטא אותו החבר הכי טוב שלי, שי פירון.
מאיר כהן: הקמנו ועדה, אני ושי ושרת הבריאות בנושא של זנות ילדים.
מאיר כהן: אני חושב שאתם ישבתם.
מאיר כהן: והקולות שנשמעו היו של משרד הרווחה, זה הטיפול שלכם.
מאיר כהן: אנחנו מתעסקים בטוב.
מאיר כהן: אתם - - -
יפעת שאשא ביטון: גם לא מדברים על זה כדי שלא לתת רעיונות או כל מיני כאלה.
מאיר כהן: בדיוק.
מאיר כהן: אצלכם זה קהל שבוי הרבה יותר מאשר אצלנו.
<איריס מנדה בן יעקב: יש ככה, יש שתי התערבויות.
<איריס מנדה בן יעקב: יש התערבות פרו-אקטיבית שלמעשה בהתערבות הפרו-אקטיבית, וזה הטוב שאתה מדבר עליו.
<איריס מנדה בן יעקב: ההתערבות הרה-אקטיבית זה באמת כשקורה משהו או כשיש איזו שהיא התנהגות קצה, שהיא הופכת להיות תופעה ואז אנחנו כן מדברים על זה.
<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו כן נוגעים בזה.
יפעת שאשא ביטון: אבל אני רוצה לפני שזה הופך לתופעה.
<איריס מנדה בן יעקב: רגע, אבל לפעמים מדובר נגיד על כמה נערות בסיכון, שאנחנו לוקחות אותן כקבוצה.
יפעת שאשא ביטון: איריס, אני איתך.
יפעת שאשא ביטון: אני באמת אומרת.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שזה יקרה לפני שזה הופך לתופעה.
יפעת שאשא ביטון: אני אגיד לך מה הגרוע מכל?
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מאיר כהן נתן פה דוגמאות.
יפעת שאשא ביטון: הגרוע מכל, שאותן בנות או אולי אם זה קורה גם לנערים, הם בכלל לא מודעים שזה נקרא זנות.
יפעת שאשא ביטון: כי אם את תשימי להם את זה מול הפרצוף, יכול להיות שזה מה שיזעזע אותם.
יפעת שאשא ביטון: ואני רוצה כן.
יפעת שאשא ביטון: הרבה פעמים אומרים בואו לא נזעזע, אני רוצה לזעזע אותם.
<איריס מנדה בן יעקב: אבל זה ידוע שהפחדה לא עוזרת.
יפעת שאשא ביטון: לא להפחיד, אבל באמת, את יודעת מה, שיהיו מודעים.
יפעת שאשא ביטון: שיבינו שמה שהם עושים, ככה זה נקרא.
יפעת שאשא ביטון: ואולי בפעם הבאה הם יחשבו שמונה פעמים לפני שהם לוקחים את מה שמציעים להם תמורת יחסי מין.
יפעת שאשא ביטון: ועל זה אפשר אחר כך כמובן להלביש את כל הנושא של מיניות בטוחה ואת הנושא של הדימוי העצמי ואיך אני מסוגל להיות אדון לגוף שלי ועוד 1,001 דברים חינוכיים.
יפעת שאשא ביטון: אני מכירה את זה, אבל בואו נתחיל בבסיס - - -
<איריס מנדה בן יעקב: יש עוד דברים שהם בבסיס, שאותם צריך להתחיל לפני - - -
יפעת שאשא ביטון: בלי לוותר.
יפעת שאשא ביטון: באמת, איריס, אני מבקשת מכם, הנה עוד לפני סוף הדיון – קחו את זה על עצמכם.
יפעת שאשא ביטון: תבנו תכנית.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כן ניפגש פה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו ניפגש עוד חודש וחצי או מיד בתחילת המושב הבא, כי אנחנו בחודש הקרוב כבר נעולים עם דיונים שאנחנו מחויבים להם.
יפעת שאשא ביטון: בתחילת המושב, יש לכם מספיק זמן.
יפעת שאשא ביטון: קחו על עצמכם להביא לכאן תכנית שאתם מתכוונים לקיים אותה, לא וולונטרית, אלא כחלק של כל המערכת ומבחינתי לא השנה הזו, יש לנו את ספטמבר הקרוב, נתחיל את זה מהשנה הבאה.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו מספיק זמן להיערך, אבל באמת, בואו, בידיים שלנו להציל כמה נפשות טובות.
<איריס מנדה בן יעקב: אני רק רוצה שתשמעי את קידום נוער, זה בסדר?
יפעת שאשא ביטון: אני אשמע בשמחה את קידום נוער.
יפעת שאשא ביטון: אני אתן קודם את רשות הדיבור לחבר הכנסת יגאל גואטה.
יגאל גואטה: האמת היא שאני ממש מזועזע מהדיון הזה.
יגאל גואטה: מזועזע פעמיים.
יגאל גואטה: 1,000 בנות שמתעסקות בזנות, זה מספרים מזעזעים, מסמרי שיער, וזה רק מה שידוע.
יגאל גואטה: ואחרי זה עוד לקרוא לזה קצה.
יגאל גואטה: 1,000 זה קצה?
יגאל גואטה: זה מספר מטורף.
יגאל גואטה: ההרגשה שלי, גברתי יושבת הראש, אני רוצה להצטרף קצת לדברי חברי, חבר הכנסת כהן.
יגאל גואטה: אני לא יודע, ההרגשה שלי בדיון הזה שאנחנו כבר הסכמנו סופית שהילדים האלה, שהבנות האלה הן זונות ועכשיו מחפשים את בית החולים לבנות להם, איך לרפא אותם, כאשר אנחנו יודעים שברוב המקרים זה קורה ממצב סוציו אקונומי נמוך.
יגאל גואטה: אני דווקא שמח שהם לא הכינו תכנית.
יגאל גואטה: כי אולי, וחס ושלום, אני באמת לע מעביר על אף אחד, אבל יכול להיות שאם הם היו מכינים תכנית, אז היו מכינים תכנית שהיא בעצם סוג של בית חולים כבר לבנות שנמצאות בזנות.
יגאל גואטה: ואולי בגלל שהם לא הכינו תכנית, אז אולי צריך לבקש מהם, גברתי יושבת הראש, שיבנו תכנית איך מונעים את זה בכלל.
יגאל גואטה: איזה טיפול מונע יש לדבר הזה.
יפעת שאשא ביטון: זה מה שביקשנו.
יגאל גואטה: ברור ש-1,000 בנות שמתעסקות בזנות זה כשל מערכתי.
יגאל גואטה: זה פשוט.
יגאל גואטה: זה מספרים אסטרונומיים, אני לא יודע, אולי בגלל שאני חדש אני מתרגש.
יגאל גואטה: אז תסלחו לי, אני מקווה שאני לא אתרגל לזה - - -
מאיר כהן: תישאר עם ההתרגשות הזאת שלך 100 שנה.
יגאל גואטה: בדיוק, אני מקווה שאני לא אשתנה בנושא הזה.
יגאל גואטה: אבל 1,000 בנות שעובדות בזנות.
יגאל גואטה: תסתכלו מה קורה בנושאים אחרים, בתאונות דרכים, במספרים יותר קטנים וכל המדינה מזדעזעת.
יגאל גואטה: לא שאני בא להשוות אם זה פחות חמור או יותר חמור, אבל ילדה שהולכת לזנות – זה פשוט שכל הדורות אחריה הלכו פייפן.
יגאל גואטה: זה דורי דורות קדימה.
יגאל גואטה: לכן לפי דעתי באמת המספרים פה הם אסטרונומיים ואני בהחלט חושב שצריך להכין תכנית שלא יגיעו לשם.
יגאל גואטה: אנחנו קצת משלימים עם המצב שהן כבר שם ואנחנו בונים להן בית חולים לטיפול - - -
מאיר כהן: לא, אנחנו לא.
מאיר כהן: בסדר.
מאיר כהן: אני מרגיעה אותך, אנחנו לא משלימים עם המצב.
מאיר כהן: קשה לנו להתמודד, אבל אנחנו לא משלימים.
יגאל גואטה: תודה.
יגאל גואטה: אז להכין תכנית איך לא מגיעים לשם.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, אילן שמש.
<אילן שמש: אני אוסיף קצת.
<אילן שמש: אני ממשרד החינוך, מהאגף לחינוך ילדים ונוער בסיכון, אני מנהל את קידום נוער בהיל"ה.
<אילן שמש: לצערי אנחנו פוגשים את התופעה הזאת.
<אילן שמש: אנחנו פוגשים אותה בכל קבוצות האוכלוסייה, לא רק בתל אביב.
<אילן שמש: התופעה קיימת גם במגזר החרדי, היא קיימת גם במגזר הערבי.
יפעת שאשא ביטון: והיא לא רק בסוציו אקונומי נמוך, אני מוכרחה לומר, לצערנו.
<אילן שמש: אני לא יכול להציג איזה שהוא מחקר או ידע שאני יכול להתבסס עליו, אבל אני פוגש נערים ונערות, הרבה יותר נערות, זה נכון, מנוצלים מינית במצבים שונים של זנות כזו או אחרת.
<אילן שמש: אני יכול להגיד דבר אחד, בקידום נוער, דרך אגב, בחמש השנים האחרונות לקחנו על זה מנדט, הכשרנו עובדות במיוחד, עובדות שיידעו לטפל בנערות בסיכון.
<אילן שמש: בתחום של המניעה, קידום נוער, אנחנו עוסקים יותר בקטע הקהילתי.
<אילן שמש: זאת אומרת אם ניקח את הקיץ וכן הלאה, אז אתם כולכם יודעים, יש שם שיתוף פעולה מדהים עם הרווחה.
<אילן שמש: שיהיה ברור, כל מוסדות הרווחה, כל מוסדות הרווחה.
<אילן שמש: לא רק הרווחה, גם בתי הכלא וכן הלאה וכן הלאה, יש לנו שותפות במתן שירותים משלימים, השכלה, תעסוקה, כל מה שאנחנו יכולים ומסוגלים לתת.
<אילן שמש: אלה שותפויות שהתחילו ברמת המנכ"לים שלנו וירדו למטה, על כל המוסדות.
<אילן שמש: גם בקהילה, מרכזי עדי, גם בבתי הספר, המפתנים של הרווחה, גם בזה יש לנו שיתופי פעולה עצומים לגבי האוכלוסיות האלה.
מאיר כהן: ערים.
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל זה רק לגבי אוכלוסייה מסוימת.
<אילן שמש: סליחה?
יפעת שאשא ביטון: לא, לא, חידודים בינינו פה.
<אילן שמש: לגבי הקהילה מעבר לזה, תראו, תיקחו רק את הקיץ.
<אילן שמש: יחד עם הרווחה אנחנו מקימים, והתכנית הלאומית, תכנית שבועית היא הדוגמא הכי טוב לשיתופי הפעולה והקמנו חמישה מוקדים נקרא לזה, או אוהלים או מה שזה לא יהיה, במוקדים שאליהם מגיעים עשרות אלפי נערים ונערות.
<אילן שמש: אחת התופעות הקשות ביותר שם - - -
מאיר כהן: הייתי באחד כזה באילת.
<אילן שמש: אתה ראית את זה באילת, אני ראיתי את זה בתל אביב בצורה קיצונית, לילה-לילה, כולל הלילה האחרון שהיה שם מקרה של אונס וכל מה שאתם רק רוצים.
<אילן שמש: אינס, הבחורה שבדרך כלל עושה את זה, כאילו לא בזה.
<אילן שמש: התופעה קיימת, אנחנו מנסים להכניס את אנשי החינוך לתוך המקומות שבהם התופעה קיימת וזה חלק מלהכניס אנשים שהם לא רק מנצלים את זה, אלא אנשים שמנסים לתת לזה איזו שהיא התמודדות.
<אילן שמש: אנחנו עכשיו מכניסים עובדי רחוב לערים הגדולות, לחיפה, ירושלים ותל אביב.
<אילן שמש: אנחנו רוצים להכניס את זה כחלק מעיבוי.
<אילן שמש: אנחנו נותנים פה שירותים משלימים לשירותי הרווחה.
<אילן שמש: אנחנו לא נמצאים לבד.
<אילן שמש: לנו יש חובה על כל נער ונערה שאנחנו פוגשים אותם אצלנו, לא משנה באיזה שהוא שירות, אנחנו פוגשים אותם והם מנוצלים מינית, חובתנו לערב את העובדת הסוציאלית.
<אילן שמש: זה על פי חוק.
יפעת שאשא ביטון: נכון, אוקיי.
<אילן שמש: אני יכול להגיד, אנחנו לא מספיק עוסקים במניעה, כי אני חושב שאנחנו לא מספיק נמצאים בתוך מקומות הבילוי ובכל מקומות הפנאי והאזורי והאלה, וצריך להגיע אליהם יותר.
<אילן שמש: וזה יהיה חלק מהיכולת שלנו לסייע במניעה של התופעות האלה.
יפעת שאשא ביטון: אני שמחה על מה שאתה אומר בסיפא שלך.
יפעת שאשא ביטון: איריס, מאד רצית שהוא ידבר ואני ממש שמחה שהוא דיבר, כי הוא אמר בעצם את מה שאנחנו מנסים לומר שצריך לטפל בו, וזה הנושא של המניעה.
מאיר כהן: כמה עובדי נוער התקבלו?
<אילן שמש: כמה עובדי נוער חדשים או בכלל?
מאיר כהן: החדשים, שעכשיו, עובדי חבורות רחוב כאלה, כמו שהיה פעם.
<אילן שמש: אנחנו רוצים להכניס עכשיו עובדי רחוב לאוכלוסיות קצה בערים הגדולות, לאלה שהם לאו דווקא תושבי הרשות.
<אילן שמש: כי תראה, העיר ירושלים, העיר תל אביב והעיר חיפה, יש להן שירותים נהדרים לתושבי העיר.
<אילן שמש: אבל מה קורה?
<אילן שמש: מגיעים נערים ונערות במצבים מאד קשים שבכלל לא תושבי העיר.
מאיר כהן: דווקא בירושלים, אני רוצה לתת לך נתונים אחרים, הם רובם תושבי העיר.
מאיר כהן: בתל אביב זה מטרופולין שמגיעים אליו - - -
<אילן שמש: בירושלים, אני יכול להגיד לך שיש לנו הרבה מבית"ר עילית, יש לנו הרבה מיהודה ושומרון ויש לנו כאלה דתיים ויש לנו כאלה חרדיים ויש לנו כאלה גם שעוסקים בזנות.