GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
זינאת ביהאן: ובהתחלה היה מאוד קשה, לא היו לנו משפחות, לא היו לנו פניות, היה תהליך לא קל, אבל לאט לאט כשזה הצליח ולא התפשרנו על אנשי המקצוע, אנשי המקצוע שיש במרכז.
זינאת ביהאן: אני לא מתביישת להגיד, הם מהטובים, הם מהמובילים, אנחנו לא עובדים בלי הדרכה, כולם עם תואר שני, הם ממש אנשים איכותיים.
זינאת ביהאן: אני מאמינה שזה הסוד.
זינאת ביהאן: והם מאוד מחוברים לאוכלוסייה, הם מדברים בשפה של האוכלוסייה, הם באים ביחד עם האוכלוסייה.
זינאת ביהאן: וזה הסוד להצלחה בכסרא.
זינאת ביהאן: לבוא עם האוכלוסייה ביחד, לא מעל ולא צריכים טיפולים ולא דברים כאלה.
זינאת ביהאן: אז זה עובד חמישה ימים.
זינאת ביהאן: מרכז הורות וטף עובד ארבעה ימים בשבוע.
זינאת ביהאן: בינתיים כמובן יש לנו את ההדרכה הצמודה גם בהורות וטף וגם היוזמה החדשה, שהתחלנו לעבוד עליה לפני ארבע שנים.
זינאת ביהאן: דיברתי על תחום ההעשרה, יש לנו את המרכז, והכול פה, בשני החדרים וחצי האלה.
זינאת ביהאן: אנחנו כבר שנתיים מתלוננים ובוכים שאנחנו רוצים מרכז חדש, קמפוס לגיל הרך, ואנחנו גם במלחמות עכשיו.
זינאת ביהאן: המלחמה האחרונה הייתה ביום חמישי לפני החופש.
אנואר פלאת: אני לא מתלהב, אני לא אספיק לחנוך אותו.
זינאת ביהאן: אתה תחנוך אותו.
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה להגיד לך שכיף לבוא, גם אחרי שאתה מתחיל את זה וזה מסתיים כשאתה כבר לא שם.
יפעת שאשא ביטון: אתה בא ואתה יודע שהשארת שם משהו טוב.
אנואר פלאת: אני אהיה אורח הכבוד.
זינאת ביהאן: אמרתי לו, 'אתה תהיה אורח הכבוד ואתה תחנוך את הקמפוס הזה'.
זינאת ביהאן: אז בתחום ההעשרה, כמו שאמרתי, יש לנו את החוג ויש לנו את מרכז ההעשרה ויש לנו את הדרכות ההורים ויש לנו קייטנות בקיץ.
זינאת ביהאן: הרבה פעמים ניצלנו את המוגנות קיץ של משרד הרווחה, הם מממנים.
זינאת ביהאן: נכון, דורון?
זינאת ביהאן: מוגנות קיץ לילדים בסיכון בקיץ, ניצלנו את זה כמה פעמים ובאמת הצלחנו להקים פה - - - בקיץ יש לנו וגם בחופשת אביב.
זינאת ביהאן: אנחנו עושים קייטנות עד 60 ילדים, ילדים שבאמת צריכים, כי הם לא יכולים להשתתף בקייטנה של הרשות, שצריך לשלם 500 ו-600 שקל.
זינאת ביהאן: הם משלמים 100 שקל אבל מקבלים שישה חוגים לאורך חודש.
יפעת שאשא ביטון: וכמה משתתפים ברשות?
יפעת שאשא ביטון: כ-60 אל מול ה-2,100 וכמה שהיה שם?
זינאת ביהאן: 200 פלוס.
אנואר פלאת: בשנה שעברה היו 300.
אנואר פלאת: הייתה הענות בשנה שעברה, לפני זה היא הייתה פחות.
אנואר פלאת: הייתה תקופה שהייתה נפילה, לא אצלנו, בכל ה - - - אבל עכשיו משרד החינוך הקים יחידות נוער ברשויות והרים את זה יפה.
אנואר פלאת: הוא מתקצב ואנחנו מרגישים את זה בחוגים.
זינאת ביהאן: דיברתי על תכניות איתור ומניעה, הדרכות הורים בסדנאות בטיפות חלב.
זינאת ביהאן: היום הצלחנו להגיע למצב שהצוות שלי, אנחנו קודם כל - - - כל הזמן קנינו את ההדרכות האלה, היינו מביאים אנשי מקצוע מבחוץ, משלמים להם המון כסף והיום רבא ובסמה ומנהלת הורות וטף, הם עושים את ההדרכות להורים.
זינאת ביהאן: השנה עשינו 18 סדנאות בתוך הגנים לכל ילדי ההורים, כל פעם בנושא אחר, גבולות, שפה רגשית, עכשיו יש לנו חינוך מיני, אנחנו מביאים מישהי שמתמחה בחינוך מיני לגיל הרך, זה הלך בכל הגנים.
זינאת ביהאן: יש לנו שיח רגשי.
זינאת ביהאן: זה גם עליית מדרגה.
זינאת ביהאן: בהתחלה היה לנו המון כסף להדרכות הורים, היום אין לנו כסף, גם אשלים יצא, יכול להיות שעכשיו יהיה לנו את הכסף של יעדים לצפון, של פרויקט שיקום שכונות, אבל אנחנו מנסים לייעל את זה ולהרחיב את השירותים שלנו.
זינאת ביהאן: במידה שאני יכולה שהצוות שלי כן יעשה והוא ייתן, והוא צוות מאוד טוב, אז הם עושים את זה.
יפעת שאשא ביטון: יש לזה משמעות שעושים את זה מתוך הבית והקהילה מתחברת.
לימור לב: גם לעובדים יש עניין נוסף, יש קצת התקדמות.
יפעת שאשא ביטון: זה גם אמון של קהילה וכשהם מגיעים אז קל לפנות אם קורה משהו, זה לא איש המקצוע שהיה פה ועכשיו איננו.
לימור לב: נכון.
זינאת ביהאן: גם אנשי המקצוע, כשהתחלנו עבדנו במקביל הורים וילדים, העשרה לילדים והדרכות הורים והכשרות לאנשי מקצוע.
זינאת ביהאן: גם הסייעות, גם מטפלות משפחתונים, גם גננות וגם עובדות סוציאליות ברווחה וגם עובדות סוציאליות שלנו וגם אמהות בית שלנו, כולם עברו הכשרה.
זינאת ביהאן: אמהות הבית היו בדימול, עשו הכשרה של אמהות בית, עובדות סוציאליות עברו הכשרה, גננות עם הבתים, שיחות.
זינאת ביהאן: עד היום הזה.
זינאת ביהאן: בחופש שעבר היה לנו יום על שיח הורה-סייעת וילד-סייעת, לסייעות ולמטפלות המשפחתונים.
זינאת ביהאן: מנהלת המרכז להורות וטף עושה להם הדרכות במרכז.
זינאת ביהאן: אז כל הזמן שומרים, אנחנו באמת רוצים, במיוחד הסייעות והמטפלות במשפחתונים והצוות הפרא מקצועי, הפרא מטפל, אנחנו שומרים שהם יהיו כל הזמן בהדרכה.
זינאת ביהאן: הם יתחילו מהחודש הבא הדרכה שהייתה להם והופסקה מטעמי תקציב, עכשיו אנחנו נחזיר את זה דרך פרויקט שיקום שכונות, הצוות של אמהות בית יקבלו הדרכה של שעתיים פעמיים בחודש, עם פסיכולוגית, גם לחבר אותם.
לימור לב: זינאת, יש לנו בערך עוד עשר דקות, חשוב לי מאוד שתדברי גם על היחידה.
זינאת ביהאן: אוקיי.
זינאת ביהאן: נושאי הטיפול שאנחנו מפעילים בכסרא, זה הורות וטף, כמו שאמרתי, דרך משרד הרווחה, שפועל חמש שנים.
זינאת ביהאן: היום יש לנו רשימות המתנה, מצב מאוד טוב.
זינאת ביהאן: יש לנו אם בית, שתי עובדות סוציאליות, שתי פסיכולוגיות, עם מדריך צמוד ומטפלת בדרמה שעכשיו היא בחופשת לימודים ותחזור עם התמחות לטיפול בדיאדי.
זינאת ביהאן: יש לנו מיט"ל, שזה גם דרך משרד הרווחה, מהכספים למגזר הדרוזי, שזה עובד יותר על העשרה ולא טיפול אינטנסיבי כמו בהורות וטף, אלא יותר הדרכה וטיפול יותר קבוצתי, לא פרטני אחד על אחד.
זינאת ביהאן: יש את השיחות הפרטניות, אבל אנחנו לא קוראים לזה טיפול נטו.
זינאת ביהאן: כמובן החלום שלנו, היחידה ההתפתחותית, שזה התחיל לפני ארבע שנים והרצנו להקים, עבדנו מאוד קשה על הסכמים - - -
יפעת שאשא ביטון: היחידה להתפתחות הילד?
לימור לב: כן, שזה רק לפני שזינאת תספר, זאת אחת הסוגיות הכי גדולות.
לימור לב: כי בעצם זה שירות שקופות חולים צריכות לתת וגם קופות חולים מממנות את זה, בפועל זה לא מגיע.
לימור לב: שוב, את מכירה את זה, אם אין יחידה - - - אז אני לא חושבת שצריך בכל יישוב, אבל אנחנו מדברים על הנגשת השירות.
יפעת שאשא ביטון: בדרך כלל זה אזורי, אבל אם באמת פה יש מרכז שעובד - - -
לימור לב: לקופת חולים כללית, שפה רובם בכללית, יש, אבל הם אומרים שמבחינתם להם ארגונית יותר נוח שיבואו אליהם.
לימור לב: אנחנו מבינים את זה - - -
יפעת שאשא ביטון: יבואו אליהם לאן?
לימור לב: לכרמיאל, לצפת, לנהריה, ליחידות, ויש להם יחידות גדולות וטובות, אבל כל הפעולות עוסקות באיתור וזה בעצם יוצר צוואר בקבוק מאוד מאוד גדול ואנשים באמת כמעט לא מגיעים.
לימור לב: אנחנו בעצם, ותיכף נספר על היחידה פה שהיא מיוחדת, אבל בכל המרכזים אנחנו עסוקים בלהתקשר עם קופות החולים שיכירו בנו כספקים, כשלקופת חולים, אני אגיד את זה בעדינות, מצד אחד הם צריכים לתת שירות, מצד שני אין להם אינטרס שהוא מאוד מאוד יגדל.
לימור לב: לכן זה מין שיח כזה, האידיאל, ועולא או מנהלת התחום אצלנו של הגיל הרך, לא מתה שאני אומרת את זה, מצדי שיבואו קופת חולים ויעבדו במרכזים.
לימור לב: שיביאו את אנשי המקצוע לפה וייתנו פה את השירות.
לימור לב: אבל היות שזה לא קורה, אז אנחנו - - -
יפעת שאשא ביטון: כמו שאנחנו עשינו, אגב.
לימור לב: בדיוק אותו דבר.
לימור לב: היחידה בקרית שמונה, שוב, היא הדוגמה.
לימור לב: זו גם יחידה אזורית שהיום באים אליה.
לימור לב: אנחנו פה, תיכף זינאת תספר, איך כדי להגיע למצב, היום יש פה רשימות המתנה, אבל ביישובים האחרים עדיין אין.
לימור לב: כדי להגיע לזה אנחנו עובדים כדי שהשירות יהיה ביישוב עצמו.
לימור לב: אני בטוחה שעוד חמש-שש שנים לא בטוח שיהיה צריך את השלוחות, כי לאנשים תהיה מודעות, הם כבר יבינו, הם יתגברו על מכשולים שהיום נראים בלתי אפשריים כמו רכב ודברים כאלה.
לימור לב: לכן נבנה פה מודל, שוב, שמותאם ליכולות המקצועיות של המרכז בכסרא ולצרכים ה - - -
יפעת שאשא ביטון: איפה עומד השיח עם קופות החולים?
לימור לב: אנחנו חתמנו חוזים.
זינאת ביהאן: יש לנו הסכמים עם קופת חולים כללית, לאומית לקראת חתימה.
לימור לב: כשהכול בתוך תהליכים - - -
זינאת ביהאן: בארבע-חמש השנים האחרונות כמו שאמרתי, כמו שיש בכסרא תכניות גם בשאר היישובים דרך פרויקט שיקום שכונות יש גם תכניות ויש המון ילדים מאותרים.
זינאת ביהאן: על פי המיפוי של התכנית הלאומית שלנו יש שמונה ילדים מאותרים בסיכון, אבל אני בטוחה שלא פחות מ-500 שצריכים טיפול, אני מכירה את המצב טוב בכסרא, ואין מענים טיפוליים.
זינאת ביהאן: יש המון תכניות איתור, יש מעגן ויש בטיפת חלב, יש המון המון תכניות, אבל אין מענים טיפוליים ומה זה שווה כאילו?
זינאת ביהאן: ואז התחלנו באמת את העבודה מול קופת חולים כללית וזה המון כסף ליחידה ההתפתחותית והיא לא מחזיקה בעצמה יחידה טיפולית.
לימור לב: אי אפשר להחזיק יחידה רק מהכנסות קופת חולים.
זינאת ביהאן: ואז נוצר המצב המיוחד, שיש את הפרויקט של שיקום שכונות יעדים לצפון ויש את התכנית הלאומית ויש אשלים ויש מרכז כמעט מוכן ויש תשתית פיזית, כאילו כל ההתאמה הייתה מוכנה לפני כניסת התכנית הלאומית אפילו, והתחלת ההסכם עם קופת חולים גם כן היה ואז - - -
יפעת שאשא ביטון: נשאר רק להכניס את השירות בעצם.
זינאת ביהאן: בדיוק.
זינאת ביהאן: ואז בגלל שיש מצב מאוד מיוחד של כל השותפים האלה, בוועדות שקיימנו בכל היישובים הצלחנו לשכנע ועל פי המיפוי, שבאמת הצורך שלנו זה יחידה טיפולית אגדית ולא עוד מעגן ולא עוד תכנית - - - באמת הצלחנו להגיע למצב הזה.
זינאת ביהאן: הדרך הייתה מאוד קשה, מכרז ודברים כאלה, אבל אנחנו היום במצב טוב, יש לנו שתי קלינאיות, חסר לנו עוד, כמובן, כי יש לנו רשימת המתנה, בשפתי יש לנו 72 ילדים ברשימת ההמתנה.
יפעת שאשא ביטון: זה המון.
זינאת ביהאן: ויש לנו 42 ילדים בריפוי ועיסוק.
יפעת שאשא ביטון: לא מקבלים שירותים בתוך מערכת החינוך, דרך הפרא רפואי של מערכת החינוך?
עולא מוהנא: בגן מורחב מקבלים סוגל של טיפול, אבל הוא לא הטיפול שהם צריכים.
עולא מוהנא: הילדים האלה שמופנים ליחידה ההתפתחותית צריכים טיפול יותר עמוק ואינטנסיבי.
יפעת שאשא ביטון: כמה ילדים מגיעים לכאן?
יפעת שאשא ביטון: כמה ילדים מקבלים את השירות של המרכז?
זינאת ביהאן: בשנה?
זינאת ביהאן: כל הילדים בגיל הרך בכסרא - - -
יפעת שאשא ביטון: כל הילדים בגיל הרך פוגשים את המרכז.
זינאת ביהאן: נכון.
יפעת שאשא ביטון: אם בפעילות כזו, אם זה בהצגות וזה, כמה ילדים מקבלים את הטיפול של יחידות הטיפול?
זינאת ביהאן: לי היו מספרים, הילדים חוזרים על עצמם גם בכסרא, נגיד הנתון האחרון שיש לי זה 4,000 ומשהו ילדים.
יפעת שאשא ביטון: אבל זה 4,000 טיפולים או 4,000 מפגשים.
לימור לב: אבל מספר הילדים מזה את יודעת - - -
זינאת ביהאן: כן, יש לנו את כל ילדי הגנים, שזה 575 - - -
לימור לב: לא, אבל נגיד ביחידה ההתפתחותית היום, כמה מטופלים בשנה?
זינאת ביהאן: היום יש לנו כמעט 100 ילדים.
לימור לב: אני מניחה שסביב 120-130 ילדים.
לימור לב: נגיד מרכז טיפולי, להערכתי זה 3,000 שעות שנתי ל-120-150 ילדים.
זינאת ביהאן: אבל התחלנו בדצמבר.
זינאת ביהאן: חשוב לזכור, יש לנו הכרה מדצמבר.
לימור לב: חלק קצר מועד, חלק - - -
קריאה: עדיין פחות מחצי שנה אנחנו ביחידה.
זינאת ביהאן: אז ביחידה יש לנו צוות כמעט שלם, יש לנו פיזיותרפיסטית ופסיכולוגית ועובדת סוציאלית ושתי קלינאיות ושתי מרפאות בעיסוק ולכל תחום יש את ההדרכה שלו מתחילת הדרך ויש - - -
עולא מוהנא: ויש את המנהלת של היחידה.
זינאת ביהאן: כמובן רשא, מנהלת היחידה, ויש לנו רופאה שמלווה את היחידה, כי בלי רופאה אין הכרה של משרד הבריאות.
זינאת ביהאן: אז זה הצוות של היחידה.
זינאת ביהאן: יש צורך בהרחבת כוח אדם.
זינאת ביהאן: אני כל הזמן מעלה את זה, כי באמת יש צורך.
זינאת ביהאן: אנחנו התחלנו להפנות את הילדים ואת ההורים החוצה למרות שהם חיכו הרבה זמן שזה ייפתח פה, כי, כמו שאמרתי, המון נשים לא נוהגות ואם רוצים לצאת מחוץ ליישוב הם צריכים מלווה ובסוף הן מתייאשות ולא נוסעות.
יפעת שאשא ביטון: אין תחבורה ציבורית כאן?
זינאת ביהאן: יש תחבורה ציבורית, לא כמו בנהריה - - -
אנואר פלאת: היא לא נוסעת לבד.
אנואר פלאת: הבעל עובד - - -
עולא מוהנא: בגלל המגבלה הדתית והתרבותית הנשים לא יכולות לנסוע לבד מחוץ ליישוב בלי מלווה, במיוחד הנשים הדתיות והרוב כאן דתיות.
עולא מוהנא: אז יש להן בעיה מבחינה דתית, הן לא יכולות לעשות את זה, גם לא לנהוג וגם לא לנסוע מחוץ ליישוב בלי מלווה שהוא קרוב משפחה מדרגה ראשונה.
עולא מוהנא: רוב הבעלים עובדים כל השבוע מחוץ ליישוב ויש להן בעיה רצינית מאוד גדולה.
לימור לב: אני חושבת שהדוגמה, הפעילות המאוד יפה פה, היא אל"ף, קודם כל הנשים, גם הדרג המנהל, מראש הרשות והצוות הבכיר ומנהלי מחלקות וגם זינאת כמובן, אבל באמת יש פה איזה שהיא עבודה שמסתכלת על הכול ומביאה משאבים מכל המקומות.
לימור לב: אני חושבת שהתכנית הלאומית, שזה תקציבים שייכנסו לבסיס התקציב וההבנה שנכון לעשות את זה ביחד.
לימור לב: תכניות רווחה שכמעט אין מרכזי גיל רך, שאנחנו רואים את החיבור הזה בצורה כל כך ברורה, שבאמת מרחיבה את הטווח, כי מרכז גיל רך צריך להיות אוניברסאלי, התפיסה היא רב מערכתית, באמת אנחנו רוצים לראות את כל הילדים, אבל אני חושבת שפה, דווקא בזכות שיש פה את מרכז ההעשרה, שהוא באמת לכולם וזה לא מקום סטיגמטי וכשיהיה המקום החדש אז על אחת כמה וכמה, אבל יש בו מקום גם לאוכלוסיות קצה.
לימור לב: המשמעות של זה, שזה אותם אנשי מקצוע, שיש פה ראייה רחבה, שרואים את הילד בהורות וטף, אבל אפשר לתת לו מענה משלים וגם המעגל של אנשי המקצוע, שזה בסוף אנשים, נשים בעיקר, תושבות היישובים פה או היישובים מסביב, דוברות גם עברית וגם ערבית ויכולות להביא בעצם שירות, מצד אחד מותאם, מצד שני לקבל הכשרות, לקבל העשרה והכשרה שלהן וגם לצמוח, וגם ככה לבנות לאורך השנים.
לימור לב: אני חושבת שאלה מהלכים שהם לטווח ארוך מחוללי שינוי.
לימור לב: לכן גם הזמנו אותך לבוא לפה, כדי להגיד שבאמת לעשייה יש תוצאות ורואים אותן.
לימור לב: היום לא רק אנחנו רואים אותן ומתמוגגים, אלא ההורים לילדים והילדים עצמם מרגישים את זה ומצביעים ברגליים, מצביעים בפעילות.
לימור לב: זה תהליך שלוקח הרבה שנים ונדרשת לו מנהיגות גם מלמעלה, לתת לזה להמשיך ללכת.
לימור לב: אני רוצה גם להגיד לך דבר אחרון, ברוב המרכזים שאת מכירה, היו בהם תקציבים מאוד גדולים של קרן רש"י, פה כמעט ואין שקל של קרן רש"י.
לימור לב: יש פה כסף של קרן רש"י במעטפת, קצת שאנחנו מביאים, אבל בסוף זה הכול תקציבי מדינה, זה הכול מפה ומפה ומפה ומפה ותמיד צריך יותר ופה כשיהיה יותר נדע לעשות עוד, אבל זה שימוש - - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אבל זה שימוש נכון בכספים האלה.
יפעת שאשא ביטון: כשאני יושבת ברשות ואומרים לי 'גילינו שאנחנו עשינו כפול, שלא עבדנו נכון עם הכסף בעצם', במלים אחרות - - -
לימור לב: עכשיו זה תפיסת התכנית הלאומית, זה תפיסת שיקום שכונות מלפני 30 או 50 שנה, לא המצאנו פה שום דבר, אבל בסוף בשביל שזה יקרה צריך את הכוונה האמיתית ואת הניהול.
זינאת ביהאן: לממש את זה.
זינאת ביהאן: אני רוצה לתת דוגמה.
זינאת ביהאן: במוגנות קיץ דורון היה שולח כל הזמן את המייל שיש כסף לקייטנות לילדים, וכמה מנהלי מחלקות היו מגישים לך?
דורון מגן: 100.
יפעת שאשא ביטון: לא, אני יודעת.
יפעת שאשא ביטון: זה חלק מהחוליים של רשויות מקומיות, שלא יודעים להשתמש ב - - -
זינאת ביהאן: במגזר הדרוזי נגיד כמה הגישו לך?
דורון מגן: טוב, זה כבר לדעת לעבוד עם מנהלי הרשות.
דורון מגן: כשאני אמרתי לו באופן ברור 'יש תקציבים שמזדמנים אז תכין תכנית מגרה וברגע שיש תפעיל אותה', ככה זה עובד.
דורון מגן: אבל אני מנסה להבין, לימור, את מה שאת אומרת, אני לא כל כך הצלחתי להבין.
דורון מגן: כלומר באמת המרכז הזה, או כל הקומפלקס הזה של השירות, באמת הצליח לקום מתקציבי מדינה ודחיפה ראשונה של אשלים, שהיא נתנה את הדחיפה ואז אחר כך המשרד, לא רצינו לסגור כלום, ואז גייסנו את ההמרות, מה שנקרא המרות תקציבים, ונתנו פה והצלחנו לגשר על הפערים.
דורון מגן: אני חושב שהתכנון פה הוא תכנון נהדר והוא גם מעצים, אני חושב שהוא מאוד מעצים את החבר'ה האלה שעובדים פה.
דורון מגן: זה נהדר לטעמי שאם יבוא גורם אחר שינהל, כאילו ינהל אותם, צריך לבחון את זה, איך זה צריך להיות, אם צריך להיות, צריך לראות איך - - -
לימור לב: אבל אתה רואה, דורון, אנחנו פה וזה בדיוק מה שאני אומרת.
לימור לב: הניהול הוא ניהול מקומי ויישובי, וזאת סוגיה, אמרתי ליפעת קודם, אני עסוקה בחיבור - - -
דורון מגן: אז אני אומר, צריך לחשוב על זה קודם, כלומר צריך לתת להם את ה - - - זינאת עושה כאן עבודה נפלאה, יחד עם מנהל הרווחה ויחד עם אנואר, מנהל החינוך, וראש רשות שנותן את הגיבוי, אני חושב שצריך לתת להם את ההזדמנות הזאת.
יפעת שאשא ביטון: אתם אומרים את אותו דבר.
לימור לב: לא, דורון אומר משהו קצת אחר, אבל לא ניכנס לזה עכשיו.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רק לומר שדווקא האתגרים שהעליתם בסוף, האתגרים התרבותיים, הנשים שלא יכולות לצאת, אני חושבת שהם מחזקים את סיפור ההצלחה של המקום.
יפעת שאשא ביטון: הם נותנים את ההילה לכל מה שסיפרתם לפני כן, כי מאוד לא מובן מאליו, גם ביישובים יותר חזקים, בטח מ-2, שהורים מתגייסים ושהורים משתתפים ושהורים משלמים, אפילו את המעט, אתה אמרת דמי רצינות, זה להרגיש שאני באמת חלק ממה שקורה עם הילדים, ואתם מספרים שהורים מגיעים לכל הפעילויות שאתם עושים וגם - - - אין ספק שזה תהליך, יש הרבה מקומות שעוברים את התהליך הזה ולא מגיעים למקום שאתם מגיעים אליו.
יפעת שאשא ביטון: אני בטוחה שיש עוד הרבה מה לעשות, אבל זה רק הופך את זה לעוד יותר לא מובן מאליו.
יפעת שאשא ביטון: זו אוכלוסייה שגם מבחינה תרבותית צריך לגייס אותה, אז באמת כל הכבוד.
יפעת שאשא ביטון: אתם רק צריכים לשמור על זה.
זינאת ביהאן: כל הזמן אני אומרת להם שכל פעם שאני נכנסת מהדלת ויש את התמונה הזאת, כל הזמן אני שואלת את עצמי ואני שמחה שאנחנו ממשיכים וכל שנה זה מפתיע אותי מחדש, שלהיפך, אנחנו - - -
יפעת שאשא ביטון: אגב, תדעו שמה שרשות מחזיקה הוא הרבה יותר יציב והרבה יותר מבטיח ממה שכל קרן או גוף אחר יחזיק.
יפעת שאשא ביטון: יש לי הרבה כבוד ליעדים בצפון, אבל אני חושבת שגם בשיח שלנו, כשאני הייתי בקרית שמונה, תמיד אמרנו שאם יש משהו שלא יצליח להחזיק את עצמו אחר כך, שלא יהיה בכלל, כי הבור השחור שזה משאיר והתחושה של הריקנות אחרי זה, כבר עדיף שלא יהיה מלכתחילה.
יפעת שאשא ביטון: היכולת של רשות לקחת משהו ולצמוח מהדחיפה הראשונה ולהחזיק את זה בעצמה, אני חושבת שזאת ההצלחה.
לימור לב: נכון, ואני עונה רגע לך, דורון, אני חושבת שהמקום שלנו כארגון חברתי הוא לתמוך בזה ולמצוא את הערך שאנחנו יכולים להביא כדי שזה יקרה.
לימור לב: אני חושבת שזה חלק מהדבר היפה שקורה פה, שזה לא פרויקט של יעדים לצפון, כמו שזה לא פרויקט של התכנית הלאומית, זה פרויקט של כסרא-סמיע.
לימור לב: זה לא פרויקט, זה ניהול, זה אחריות, זה החיים של כסרא-סמיע ולכל אחד מאיתנו יש פה ערך מסוים להבין.
לימור לב: וזה אני אומרת אפרופו כן הפרטה, לא הפרטה.
לימור לב: במקום הזה, אני חושבת שלארגונים חברתיים שיודעים להשתלב בתוך זה, לפעמים להוביל, לפעמים ללכת אחורה, לפעמים להביא משאבים - - -
יפעת שאשא ביטון: להיות שותפים.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שמילת המפתח פה היא שותפות וזה מוכיח שלא היה פה לפני כמה שנים.
עולא מוהנא: לדעתי המודל של השותפות שנעשה כאן, עם המועצה המקומית, עם כל המחלקות של המועצה ועם כל הגורמים האחרים שמתערבים ונכנסים ליישוב, זה מודל שאפשר להעתיק אותו להרבה מקומות אחרים, בגלל שהוא מוצלח.
דורון מגן: לא בטוח שאפשר, אני חייב לומר, כי באמת רמת שיתוף הפעולה - - -
עולא מוהנא: אני חושבת שזו המשימה שלנו, דווקא של האנשים שמסתכלים רחב.
דורון מגן: זה בדיוק מה שאני אומר.
דורון מגן: אני אומר את זה גם מההיבט של מטפל, אני גם מטפל, כשאנחנו בודקים ומישהו עם בא עם איזה שהוא דבר ואני כמטפל אולי רואה את זה למקום לא נכון, אני לא יכול להגיד לו, אני צריך לתת לו את ההזדמנות ליפול שם ואחר כך לכוון אותו למקום.
דורון מגן: ופה זה קרה, פה זה קרה, אני זוכר את הישיבות הראשונות פה בהתחלה, שישבה זינאת ומוחמד ואמר 'אני לא יודע מה לעשות, תאשר לנו את הדברים האלה', ואמרתי 'אי אפשר לאשר', תלכו לחינוך, תלכו לזה, תעשו את זה וזה מה שעשו וזה מה שקרה והם עשו את זה לב.
דורון מגן: באמת, אני מוריד את הכובע.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שרשויות שיראו את המודל ויראו את האומץ, את האומץ של רשות לבוא ולהגיד לאנשים בסוציו אקונומי 2, אתם יודעים מאיפה אני מגיעה, 'אתם גם צריכים לקחת אחריות על הילדים שלכם', אני חושבת שאין דבר יותר יפה מזה.
יפעת שאשא ביטון: צריך להילחם, או צריך לתת לכל יישוב אחר, בטח החזקים יותר, להבין שזה אפשרי.
אנואר פלאת: יפעת, קודם כל אני שמח על הביקור, ואני אגיד לך, שלא ייראה הכול ורוד, אנחנו מתמודדים, ודורון יודע, עם הרבה בעיות.
אנואר פלאת: בנושא הרופאים המקומיים, אלה שעושים קבלנים עצמאיים, אנחנו חשנו שהם רוצים לשים רגל להתקדמות.
אנואר פלאת: הבאנו את הרופא המחוזי, ניצלנו את היחסים האישיים עם המנכ"ל שלנו, הבאנו אותו לרשות, ישבה זינאת, ישבה עולא, ישבנו עם הרופא, ראש הרשות אמר לו 'אני רוצה את האוקיי ממך עכשיו'.
אנואר פלאת: לפעמים צריך לעשות בדרכים שהן לא קונבנציונליות ולהגיע למטרה, המטרה מקדשת כל אמצעי ואין מה לעשות.
אנואר פלאת: היום הרופאים עצמאיים, הם אומרים 'זה פוגע בנו', בסך הכול הוא גם מחפש את עצמו וזו זכותו.
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל לנו יש אחריות ציבורית מערכתית, אני רואה את הדברים גם ברמה הכללית יותר, תמיד יש מישהו שמשלם את המחיר, אבל צריך לראות אותו אל מול הכלל ולראות - - -
אנואר פלאת: המפקחת במשרד החינוך הלכה לרשויות השכנות, בפקיעין, בבית ז'אן, אמרה להם 'תעלו ילדים על אוטובוסים ותגיעו לכסרא'.
אנואר פלאת: חייבים לראות מה הולך שם בשביל גם כן להעביר את המסרים.
אנואר פלאת: אנחנו בתכנית הלאומית נתקלים, וטניה יודעת טוב מאוד, כל ראש רשות רוצה שיהיה לו מרכז קבע, כל ראש רשות רוצה - - - אי אפשר - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, הראייה היום חייבת להיות אזורית, לא רק כאן.
זינאת ביהאן: אנחנו נותנים את השירות, גם בהעשרה זה אזורי וגם ביחידה ההתפתחותית וגם הורות וטף.
דורון מגן: בירכא עושים משהו גדול.
אנואר פלאת: רציתי להדגיש את זה, מגיע לכל אחד שיושב פה באמת מילה טובה על המאמצים שעושים, כי ביחד נצליח.
זינאת ביהאן: החלום הבא שלנו זה לבנות את הקמפוס לגיל הרך ואנחנו בדרך הנכונה.
יפעת שאשא ביטון: מה קורה עם זה?
לימור לב: גם עושים איגום משאבים, לביטוח לאומי כבר הוגשה פנייה, ושוב, זה פרויקט של המועצה, אנחנו רק עוזרים.
לימור לב: כספי הדרוזים במשרד הרווחה, שצריך לבנות אותם.
לימור לב: יש מחסור של איזה 4-5 מיליון שקל, אבל - - -
יפעת שאשא ביטון: ואיפה זה מיועד להיות?
לימור לב: ממש פה קרוב.
אנואר פלאת: בשכונה, פה קרוב.
אנואר פלאת: יש לנו שכונת חיילים משוחררים, יש לנו אדמת מדינה.
אנואר פלאת: יש לנו בעיה רצינית עם האדמות הפרטיות, אבל פה יש לנו דווקא נקודה טובה - - -
זינאת ביהאן: אני חייבת לציין את הגזבר, כל שנה אנחנו מקבלים ניהול תקין ממשרד הפנים.
זינאת ביהאן: אם הוא מתכנן פרויקט והוא לא רואה את הכסף נמצא לפני שהוא מתחיל הוא לא מתחיל בפרויקט.
יפעת שאשא ביטון: אז את אומרת שאם הוא יצא לדרך אז את רגועה.
לימור לב: אנחנו בשלבי טרום יציאה, אבל יש פרוגרמה, יש תקצוב, זה יקרה.
אנואר פלאת: בישיבה האחרונה הוא רוצה להוריד את הנפח - - -
יפעת שאשא ביטון: כשאתם מפעילים את המרכז לגיל הרך תסתכלו עליו בראייה רחבה, מה יהיה מסביב, כדי שתוכלו להקים מרחב שהוא משמעותי.
זינאת ביהאן: כן, ברור.
זינאת ביהאן: כבר ראינו - - -
לימור לב: מעון, גני ילדים - - -
זינאת ביהאן: טיפת חלב - - -
יפעת שאשא ביטון: יופי.
אנואר פלאת: את יכולה להביא את המימון ולהקים, דיברתי עם דורון, החוכמה היא איך לתפעל את זה נכון, איך להחזיק את זה נכון, איך לתת את השירות המיטבי.
יפעת שאשא ביטון: נכון, לראות את זה בתוך המרחב.
יפעת שאשא ביטון: המרכז כשלעצמו, אין לו הרבה ערך אם הוא לא יודע לחבר את ה - - -
אנואר פלאת: אותו מקום, יש לו מטרה, היא לתת שירות לאנשים.
אנואר פלאת: אנחנו אמנם רשות מקומית, אבל אנחנו נותני שירות, צריך להיות שירות מיטבי ואיך להגיע לזה זה לא פשוט.
זינאת ביהאן: אנחנו נקים קמפוס בראייה תרבותית וחברתית של המקום, אנחנו לא נקים קמפוס שהוא פיל לבן ובעזרת ה', כשנתפשר על ה-200 מטר, ה - - -
יפעת שאשא ביטון: גם פה יש - - - לא יודעת למה, השיח הזה מוכר לי.
זינאת ביהאן: אני מקווה, הבטיחו לי אחרי החופש שאני אקבל בשורות טובות.
יפעת שאשא ביטון: בהצלחה.
זינאת ביהאן: הכנו לך משהו, שהוא גם לתרבות.
זינאת ביהאן: כל אורח פה חייב לקבל.
זינאת ביהאן: הכנו לך משהו שבעבודה ביחד מצליחים, במיוחד בעבודה עם ילדים.
זינאת ביהאן: ככה אנחנו רואים את העבודה עם הילדים שלנו, ביחד הילדים שלנו יגיעו למקומות מאוד טובים.
זינאת ביהאן: בבקשה.
יפעת שאשא ביטון: (המשך הסיור בטורעאן)
יפעת שאשא ביטון: את עובדת בלשכת הרווחה של טורעאן, ברשות המקומית?
חנאן סבאח: לא, אני רכזת בית חם מטעם יעדים לצפון.
חנאן סבאח: אני הייתי עובדת סוציאלית עד לפני חודשיים ברווחה, עובדת נוער, והיום, צר לי שזה נפל על יום חג של הנוצרים, אז אני מתנצלת בשם מטפלת הרווחה שהיא לא תהיה בגלל החג.
חנאן סבאח: אבל אנחנו מציגים גם את הרווחה ואת כל הדברים ויש לנו גם את ראש המועצה שלנו שהוא מעל כל ה - - -
לימור לב: חני היא רבת כובעים, היא מחזיקה בכמה כובעים, היא בת היישוב ויש לה תפקידים גם ברווחה, גם במועצה וגם ב - - -
חנאן סבאח: אני גם יועצת לקידום מעמד האישה ברשות.
לימור לב: ביעדים לצפון אנחנו מפעילים בתים חמים ב-38 יישובים, שזו תכנית של משרד הרווחה, שצמחה והתפתחה ואת מכירה את זה.
לימור לב: אנחנו מבינים היום שהבית החם הוא תחילת הדרך.
לימור לב: זה שירות של שנה עד שנה וחצי, זה מסייע לבניית ביטחון, לאיזה שהיא החזקה, למניעת נשירה וכל הדברים האלה, אבל בסוף כדי שנערות וצעירות יבחרו את עתידן ואת הדברים החשובים בחיים צריך לזה תכניות המשך שיכולות להיות בכל מיני דרכים.
לימור לב: בטורעאן יש עשייה משש שנים.
לימור לב: הדבר היפה שקורה פה, בזכות, שוב, קודם כל הנשים, ומנהיגות ומקצועיות, שיש פה היום איזה שהיא ראייה יותר רחבה, שאני אשמח שאת תספרי וגם ראש המועצה, כי הבית חם באמת התחיל כמשהו קטן והמשיך לשירות הרבה יותר רחב שנותן מענה לצעירות ונשים מתוך הבנה שזה בסיס לשינוי משמעותי במה שקורה ביישוב.
לימור לב: לכן בחרנו לבוא לפה, להראות איזה שהוא רצף שמאפשר התפתחות.
לינא חזבון: אני רוצה להגיד כמה בפתיחה וניתן כבוד לראש המועצה לפתוח.
לינא חזבון: כמו שאמרה לימור, זאת מסגרת אחת מ-38 מסגרות שאנחנו מנהלים, 31 מסגרות נמצאות באוכלוסייה הערבית, רוב הבתים הם בחברה הערבית, בטורעאן בחרנו במקום הזה כי הוא יכול לייצג בכבוד את שאר העשייה שלנו בחברה הערבית ואפשר להפיק לקחים, גם על המצוקות, גם על המענים הקיימים וגם על הצרכים שהם חסרים.
לינא חזבון: מבחינתנו שיתוף הפעולה בטורעאן באמת מאוד מצליח בזכות האנשים, כמו שאמרה לימור, ראש הרשות כאן שם את הנושא הזה בראש מעיינו, בסדר עדיפות מאוד מאוד גבוה, עובדה, היום, למרות החופש הוא התגייס והגיע במיוחד, וזה מסמל את שיתוף הפעולה המאוד חזק בינינו למען נערות ולמען נשים.
לינא חזבון: אני מודה גם לנערות שבאו.
לינא חזבון: אתמול הייתה להן פעילות וגם היום הן הגיעו במיוחד, חלק בוגרות של הבית החם, תיכף גם חנאן תשתף אותנו בנתונים, בשירות, אבל תחילה אני רוצה לבקש ממך לפתוח.
עמאד דחלה: אני שוב מברך את חברת הכנסת על הביקור שלה בטורעאן והצוות המכובד שמתלווה אליה.
עמאד דחלה: חשוב לי מאוד, כראש מועצה, שהחזון שלי ושל המועצה יגיעו מעבר ליישוב, כדי שבאמת נעשה את הממשק הנכון עם השלטון המרכזי.
עמאד דחלה: אנחנו, שכל הזמן בתרבות של העשייה שלנו ושל חוסר האונים מגיעים לסוף דרך בצורה של בכיינות, 'לא מקבלים, אין לנו, אפליה'.
עמאד דחלה: כשהגעתי למועצה לפני שנתיים וחצי, אני כמעט חצי תקופה, חצי קדנציה, ראיתי את זה אחרת.
עמאד דחלה: באנו, נבחרנו, באתי אחרי ועדה קרואה ממונה, שעשתה איזון תקציבי שזה חשוב ביותר, והתחלנו לשים את כל הכפר בכל התחומים, על המפה.
עמאד דחלה: כשאני אומר כל התחומים תמיד אני אומר העשייה והעבודה והאחריות של ראש מועצה הן הרבה יותר מראש ממשלה, הוא אחראי כלפי כל בן אדם, כל תושב, ברמה האישית לכל הצרכים, ובאמת התחלנו בראייה הזאת.
עמאד דחלה: חזון, תכנית עבודה בכל התחומים.