GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתחיל עם פרופסור רולידר, בבקשה.
<עמוס רולידר: אחת, תודה שהזמנת.
<עמוס רולידר: הנושא כואב, כאוב.
<עמוס רולידר: יש פה הצטברות של כמה נתונים שבעצם ביחד כשמתווספים, אולי ממחישים את הבעיה, את עוצמתה.
<עמוס רולידר: אני אתחיל ואומר, אני אצטט נתונים שבוודאי כולנו מכירים שהתפרסמנו ממש לפני חודשיים-שלושה, של הרשות למדידה והערכה של משרד החינוך, זה לגבי השכיחות של שתיית אלכוהול בקרב בני נוער.
<עמוס רולידר: שוב, אם אנחנו מסתכלים על הנתונים החל מ-2010 ועד היום, בעצם אנחנו לומדים ששתיית אלכוהול בקרב תלמידי י'- יב' מסתכמת בכך שקורב לחצי, כ-41% מהילדים מדווחים על שתיית אלכוהול ברמת אלכוהול גבוהה: ויסקי, קוניאק.
<עמוס רולידר: כרבע מהילדים מעידים על עצמם שהם שותים עד לשכרות.
<עמוס רולידר: 85% מצהירים ששותים אלכוהול ומביעים נוכחות גבוהה להתנסות בסמים.
<עמוס רולידר: אני לא מכיר את היושבים סביב השולחן, אבל אני כמעט בטוח שרובנו מכירים אל ה"לינקטש" בין אלכוהול לסמים.
<עמוס רולידר: אנחנו מדברים פה כמובן על תופעה שהיא ברמת מגפה.
<עמוס רולידר: התופעה של מסיבה, שהיא דבר נפלא אגב, מסיבה שבה ילדים נפגשים ביחד כדי ליהנות יחד בצרוף של אלכוהול ואפילו תכנון מוקדם פה שם של דרך הבילוי.
<עמוס רולידר: לעיתים היא בוודאי דרך לא נאותה, הוא לא התחיל כפי אנחנו יודעים בנושא הצימרים.
<עמוס רולידר: זה התחיל באירועים מאוד לגיטימיים וממשיך באירועים מאוד לגיטימיים של מסיבות סיום.
<עמוס רולידר: ללא ספק זו נקודה חשובה, יפה ומנהנה ומעבר, במיוחד שהשלב הבא בחיים, לרוב הנוער, הוא שלב לא פשוט, ולכן בוודאי הוא ראוי לציון.
<עמוס רולידר: כאן, כמובן במהלך השנים, המסיבות האלה יחד עם השתייה, יחד עם הצהרת כוונת של הגעה לסוג של בילוי שהוא בוודאי נמצא בהגדרה של 'התנהגויות אנטי חברתיות' המרחק היה קצר.
<עמוס רולידר: צריך לומר את האמת, חלק מהמסיבות האלה הן מסיבות שקיבלו לגיטימציה על ידי ציבורי הורים וציבורי מחנכים.
<עמוס רולידר: יש לא מעט סיפורים, כמובן שהורים הם חלק מהמארגנים, חלק מהספקים, חלק מנותני הלגיטימציה.
<עמוס רולידר: לא צריך להיות חכם גדול וחוקר גדול להבין כי מכאן הדרך קצרה לתופעות קשות שקורות.
<עמוס רולידר: הנקודה השלישית, הם מחברים את זה לחוק שנותן היום רישיון לילדים בגיל 16 ו-9 חודשים תוך כדי הנחה שההורים ילוו אותם לשישה חודשים.
<עמוס רולידר: דרך אגב, הנחה שאינה נכונה בהרבה מקומות במציאות ויצרה פה שילוב של דברים שבעצם גורמים לסכנה מאוד גדולה לילדים שלנו.
<עמוס רולידר: הבעיה הקשה של התמודדות הורית בתחום הזה נובעת קודם כל מהעובדה שהורה שרוצה להגדיר לילדיו ציפיות ולהיות נוכח, למנוע ולהיות שותף קודם כל הוא נתקל בבעיה שהילד שלו מסתכל עליו ואומר: 'לכולם מרשים, לכולם נותנים'.
<עמוס רולידר: כלומר, יש פה התמודדות של הורים עם סיטואציה שבה הרוב, אגב ההתמודדות הזאת מתחילה בגיל יותר צעיר, אבל בוודאי בנושא הזה הורה מוצא את עצמו יותר חסר אונים בניסיון שלו להתמודד עם הסיטואציה.
<עמוס רולידר: המתבגר ממדר אותו, רוצה להיות חופשי.
<עמוס רולידר: כלומר, יש כאן הרבה פילוסופיות ותיאוריות, יש גם כאלה שיתמכו בדברים האלה.
<עמוס רולידר: כשאתה משלב את זה עם הנחת העבודה שאני אומר לכל הורה בישראל שלילד שלו אין שום בעיה להשיג מקורות שתייה.
<עמוס רולידר: שום בעיה לא מבחינת הכסף הפנוי שמצוי בחברת בני הילדים ולא מבחינת חוסר האכיפה שלנו כחברה בנושא הזה, יחד עם העדר נוכחות הורית ועם כל הסכנות המתלוות.
<עמוס רולידר: אם הדבר הזה לא ייעצר ולא יקבעו פה נורמות אחרות של אכיפה למען ילדנו, הרי אנחנו במדרון ובעצם אנחנו מסכנים את הדבר היקר לנו מכול.
<עמוס רולידר: הדיון הזה והניסיון של אכיפה ולעשות שינוי הוא חשוב מאין כמוהו.
<עמוס רולידר: אבל אלוהים נמצא תמיד בפרטים הקטנים.
<עמוס רולידר: אני אם יורשה לי, אני - - - <קריאה:> החבר'ה עם הכיפה אומרים 'גם בדברים הגדולים', דרך אגב.
<עמוס רולידר: אם אסיים לפחות את הקטע הזה אני אומר כך.
<עמוס רולידר: החברה, הרגולציה, מה אפשר לעשות למען ההורים שעומדים חסרי אונים.
<עמוס רולידר: אחת, זה קודם כל ללמוד ולדאוג לכך שלא יהיה ניתן לרכוש אלכוהול בכל מקום.
<עמוס רולידר: הניסיון למשל של מדינת אונטרנוי, ניסיון שכולם בוודאי מכירים מארה"ב בכמה מקומות, של בקרה מאוד ברורה איפה ניתן לקנות אלכוהול עם בקרה – לא קיים אצלנו.
<עמוס רולידר: הנקודה השנייה באמת זו הנקודה של פיקוח, פיקוח הורי.
<עמוס רולידר: כאן אני רוצה לומר משהו.
<עמוס רולידר: אני חושב שהפיקוח צריך להיות פיקוח של הורים ולא של מאבטח ולא של מישהו.
<עמוס רולידר: כאן ההורים צריכים להיות במקום.
<עמוס רולידר: המאבק כאן הוא לא פשוט, אבל ההורה הישראלי מחכה שמצד אחד החוק יעזור לו ומצד שני הוא גם צריך עזרה איך לעמוד מול הבן והבת ולהגיד: 'לא, אני אהיה שם.
<עמוס רולידר: אני אהיה שם ונגביל את השתייה'.
<עמוס רולידר: כשאני אומר את זה כמעט נשמע דון קישוטי.
<עמוס רולידר: הנערים שיושבים כאן, חלק מסתכלים בוודאי ואומרים איך אפשר לעשות את זזה – אפשר לעשות את זה.
<עמוס רולידר: אני בזמנו, יחד עם אברי גלעד חשבנו למשל על: 'הורים למען הורים'.
<עמוס רולידר: קהילות הורים, הורי הכיתה, הורי השכבה שיש להם אינטרס משותף.
<עמוס רולידר: יש להם אינטרס משותף אם זה להילחם בפיצוציה המקומית, יש להם אינטרס משותף לקבוע איך הילדים יגיעו אל ואיך הילדים יחזרו ומה יקרה שם.
<עמוס רולידר: האינטרס המשותף גם יסייע להם לעמוד בלחץ של הילד הספציפי שלהם, כמובן יחד עם דיאלוג ושיח.
<עמוס רולידר: אני רוצה להגיד משהו לגבי כל הנושא של דיאלוג, הגברת המודעות לסכנה וכל המשתמע מכאן.
<עמוס רולידר: It's over redid, יפעת, כשאני קראתי את התגובה של שר החינוך למכתב שכתבת לו, באמת מדברים המון על כישורי חיים, מדברים על דברים נפלאים וחשובים שמערכות החינוך עושות.
<עמוס רולידר: אין בעיה, אני אומר לכם ככה תגלית, אנחנו ראיינו 700 ומשהו בני נוער שהוגדרו על ידי מוריהם כילדים המקשים ביותר, עם התנהגויות אנטי חברתיות מהקשות ביותר, בראיון עומק מלב אל לב.
<עמוס רולידר: אני יכול לומר לכם שילדי ישראל, אני מדבר על הילדים המאתגרים ביותר, הם מודעים לחלוטין לגבי כל הסכנות, לגבי כל ההתנהגויות הלא נאותות, על ההשפעה שיכולות להיות על עתידים, על כל התנהגות בסיכון – הם יכולים לכתוב את המדריך הבא.
<עמוס רולידר: הבעיה היא שהם חיים בסביבות שחלקן אינו מצליח להתמודד בשטח עם ההתנהגויות שלהם.
<עמוס רולידר: לא יודע להגיד להם מתי לחזור הביתה, לא מסוגל להביא את עצמו לבקר במקום שהם נמצאים ועומד חסר אונים.
<עמוס רולידר: מסיבות, וודאי שכולנו מכירים את תרבות ההורים היום, הניסיון להיות חבר, הניסיון לתת וכל הדברים.
<עמוס רולידר: החשש העצום ולהגיד: 'לא' ולא לוותר על העניין: 'אני רוצה להציל אותך מעצמך ובאמת להבין שלמרות שאני היחידי שאני עושה את זה אני לא הולך לוותר' – שם הבעיה.
<עמוס רולידר: אנחנו באמת צריכים להמשיך לתת להורים כלים, ליצור ולסייע להם על ידי החוק.
<עמוס רולידר: השילוב הזה של לתת להורים כלים עם החוק שיעשה את זה, כי כל קמפיינים שהם יחסית קלים לעשות, של הסבר ושל פרסומת, הם קלים, אבל הם לא ישנו את המציאות.
<עמוס רולידר: המציאות תהייה בשטח.
<עמוס רולידר: אגב, אני חושב שגם למשטרה, לחבר'ה שעוסקים בנוער הם יכולים פה לסייע.
<עמוס רולידר: אין בררה, אנחנו צריכים להיות שם, אנחנו צריכים לראות מה קורה שם.
<עמוס רולידר: החדשות טובות, זה לא משבית שמחה.
<עמוס רולידר: השמחה יכולה להיות וההנאה יכולה להיות, אבל איכשהו אנחנו צריכים לעצור ולחזור למקום שבו אנחנו יוצרים אקלים ומקומות שבהם הילדים מבלים ונהנים, אבל הביטחון והבטיחות שלהם והעדר התנהגות סכנה הם בידינו, גם אם במחיר וגם אם בשלב מסוים הילד הפרטי שלנו לא כל כך יאהב את מה שאנחנו עושים.
<עמוס רולידר: הניסיון המחקרי והקליני מראה שבסופו של דבר זה המרשם הבטוח ליחסים טובים עם הילדים שלנו.
<עמוס רולידר: אם אנחנו גם מושיטים להם יד אנחנו גם עוזרים להם, אנחנו בשבילם, אנחנו מאוד ייחודיים בעניין הזה, אבל אנחנו גם מציבים את העוגנים ולא מפחדים לאכוף אותם.
<עמוס רולידר: שילוב של שני הדברים האלה: של החוק ושל העבודה החינוכית עם ההורים יכול להניב לתוצאות יפות.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה פרופסור רולידר על דברי הפתיחה.
יפעת שאשא ביטון: אני אוכל לומר לך שהילדים אפילו מעריכים את זה שאנחנו שם ונותנים עוגנים ושמים את הגבולות.
יפעת שאשא ביטון: נכון כשהם צעירים קצת קשה לקבל את זה, אבל ככל שהם גדלים הם יודעים להעריך את זה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים גם לזכור שזה כך.
יפעת שאשא ביטון: כשאנחנו מדברים על ההורים כפקטור מאוד משמעותי בתוך המשוואה הזאת, זה מבלי להתעלם מהעובדה שהם באמת נתונים להרבה לחצים.
יפעת שאשא ביטון: היום זה לא רק לחץ של הילד או הילדה שלהם, זה גם לחץ של קבוצת השווים, של אותם חברים של הילדים שבאים ומנסים לשכנע ואומרים: 'מה, אתם לא סומכים עלי, אתם באמת לא מאמינים שאנחנו לא נעשה שטויות'.
יפעת שאשא ביטון: המסר צריך להיות מאוד ברור: 'אנחנו סומכים עליכם, אבל גם יודעים בסופו של יום שאתם ילדים וכילדים אתם מנסים למתוח קצת את הגבולות לשם, אם לשתות מעל המותר או לעשות כל מיני דברים בצורה קצת קיצונית כדי למדוד את היכולות שלכם.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים להיות שם, אנחנו צריכים להיות שם כדי שאם קורה משהו שהוא חריג אתם תוכלו להתמודד אתו ואנחנו נוכל להיות שם בשבילכם'.
יפעת שאשא ביטון: זה המסר שמאוד חשוב לי שיצא מכאן.
יפעת שאשא ביטון: בשביל זה אנחנו מבקשים לחזק את ההורים כדי שיעמדו איתן גם בסיטואציות החברתיות המאוד מלחיצות האלה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתחיל עם הדרה ממשרד החינוך ואחר כך מועצת התלמידים.
יפעת שאשא ביטון: מוטי, כשאתה תרצה לדבר תגיד לי.
<הדרה רוזנבלום: קודם כל אני באמת מברכת על כך שהפעם הגיעו ההורים כי בפעם הקודמת לא היו.
<הדרה רוזנבלום: זה שאנחנו אומרים שהיום קשה וכו', חבר'ה, אני אומרת את זה לילדים של המועצה, תמיד היה קשה.
<הדרה רוזנבלום: גם לנו היו הורים וגם לנו תמיד היה קשה, תמיד כל דבר היה בהתאם לגיל שלו, אבל תמיד היו צריכים להתווכח עם הורים כי זה תפקידם של הורים, אבל הורים לא יכולים לא לקחת אחריות.
<הדרה רוזנבלום: עם כל הכבוד, אני מאוד מאמינה ביכולות של בני הנוער ובאחריות שלהם, יש גבולות.
<הדרה רוזנבלום: דרך אגב, אני חושבת שהנוכחות של הורה היא לא רק באירוע הזה, אלא צריך לעשות איזו הכנה.
<הדרה רוזנבלום: אני חושבת שההורים צריכים לעבור, ואפשר לעשות את זה, מעגלי שיח עם התלמידים ולעשות ברמה יישובית.
<הדרה רוזנבלום: אני יודעת שיש כמה יישובים, נפגשנו בכמה אירועים ובהחלט בהמלצה גם עם שפ"י (שירות ייעוצי פסיכולוגי) וגם עם החינוך החברתי, בהחלט יש מקומות ופה צריך להרחיב את זה.
<הדרה רוזנבלום: אתמול הייתה לי השתלמות של סיום קורס ודיברנו על זה.
<הדרה רוזנבלום: אמרנו שלפני שנותנים תעודות אפשר לעשות מעגלי שיח של הורים עם תלמידים.
<הדרה רוזנבלום: אפשר לעלות נושאים על סדר היום – זה לא בשמיים, פשוט לא צריך לפחד.
<הדרה רוזנבלום: אני חושבת שאוי ואבוי לנו אם נפחד מהילדים שלנו, ובהחלט בודקים גבולות.
<הדרה רוזנבלום: אני מאוד מאמינה בשיתופי פעולה.
<הדרה רוזנבלום: אם זה לא הולך עם הורה כזה אז מנסים עם הורה אחר, אבל מילת המפתח היא דרך הנוער.
<הדרה רוזנבלום: הם אומרים להורים אם לבוא או לא, הם מביאים אותם אם כדאי או לא.
<הדרה רוזנבלום: פה אני מאמינה שהם ידברו בזכות עצמם.
<הדרה רוזנבלום: אני כן חושבת שיש פעולה משותפת שצריך לעשות ולא לחכות בסוף.
<הדרה רוזנבלום: השוק שלי היה כשהעליתי את זה במועצה הארצית ביום רביעי שעבר, אני דיברתי על תיכון, הם אמרו לי: 'מה קרה לך - - -
יפעת שאשא ביטון: זה עוד הרבה קודם.
<הדרה רוזנבלום: זאת הייתה ההפתעה הגדולה שלי שכבר מדברים על סוף כיתה ו' לעשות כזה אירוע.
<הדרה רוזנבלום: אני מודה, זו הייתה הפתעה מאוד מאוד גדולה.
<הדרה רוזנבלום: לכן אני אומרת שההורים באמת צריכים לקום ולתרום.
<הדרה רוזנבלום: כמו שבת מצווה היא ללא גבולות ובר מצווה הוא ללא גבולות, צריך להחזיר, מה שנאמר, את הסיפור הזה למקום.
<הדרה רוזנבלום: יש מספיק גופים במשרד החינוך שיכולים לסייע וגם ברשות המקומית.
<הדרה רוזנבלום: בואו נתאגד ביחד למען הסיפור הזה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה הדרה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו אכן קיבלנו את תשובתו של שר החינוך, אני בהחלט מברכת עליה.
יפעת שאשא ביטון: ניכר שהוא מכיר את המצוקה ואת הבעיה שאנחנו מדברים, הוא גם מוכן להירתם.
יפעת שאשא ביטון: הוא ציין כאן שיש התארגנות לקראת מעגלי שיח של הורים וילדים.
יפעת שאשא ביטון: אני ביקשתי לקבל דיווח כדי שאני אשאר בתמונה לדעת היכן זה קורה, באיזה היקפים זה קורה לוודא שאנחנו לא רק עם כוונות טובות, אלא אנחנו גם מסוגלים ליישם את זה בשטח.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה קרן.
<קרן רוט איטח: קודם כל לומר שזה כבר קורה.
<קרן רוט איטח: זאת אומרת, הפעילות של אלכוהול ועבודה עם הורים, ובכלל תרבות הנוער, של מה המקום של ההורים בהקשרים האלה, זה כבר קורה.
<קרן רוט איטח: הסיפור הוא לא רק סיפור של מסיבות, היום זה צימרים שמשכירים, אבל זה גם קורה בבתים פרטיים כשההורים נוסעים ומשאירים בית, גם זה קורה.
<קרן רוט איטח: זה קורה גם כשהורים נמצאים.
<קרן רוט איטח: העניין הוא איך אנחנו באמת מגבירים את המודעות של ההורים של מה התפקיד שלהם בהקשר הזה.
<קרן רוט איטח: זה דבר שמבחינתי הוא must, על זה אנחנו עובדים.
<קרן רוט איטח: אנחנו מאוד מכוונים לעבודה עם הורים החל מגיל כיתות היסוד.
<קרן רוט איטח: יש לנו תכנית לכיתות ה' ו-ו' "גדלים ולא שותים".
<קרן רוט איטח: השנה סיימנו פיתוח יחד עם הרשות הלאומית למלחמה בסמים, על הרחבת העבודה עם ההורים בהקשר הזה, כהכנה לקראת.
<קרן רוט איטח: כלומר, להתחיל לבסס את התפקיד ההורי בהקשרים האלה כבר בכיתות היסוד, לקראת מסיבות בת מצווה ובר מצווה.
<קרן רוט איטח: אנחנו ממשיכים ועושים את זה לאורך כל הזמן.
<קרן רוט איטח: אני מאוד מקווה, באמת יש לנו פגישה עם ארגוני ההורים באפריל בנושא הזה, אני מאוד מקווה שנצליח להרחיב עוד עשייה ועוד נדבך בשותפות שלהם כדי להרחיב את העשייה בכיוון הזה.
<קרן רוט איטח: בעייני, הם השותפים ממש המרכזיים בהקשרים האלה.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שבסופו של דבר האינטרס הוא משותף לכולנו, זה משהו שצריך גם לחלחל לרמת השטח.
יפעת שאשא ביטון: הרחבת השיח במעגלי הורים וילדים יכול להיות מאוד משמעותי כל עוד הוא נעשה מקצועית ונכון, גם כדי לא ליצור את הניכור והמתח, אלא באמת לתת את התחושה שכולם יושבים סביב המטרה.
יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה להתייחס, כי כבר נשאלתי על זה קודם לכן, לסוגיה שגם בבית הם מקיימים מסיבות כשההורים נוסעים ושזה גם קורה ליד ההורים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מוכרחים להודות כשזה בבית וליד ההורים עדיין יש עוד איזו תחושה של גבול.
יפעת שאשא ביטון: את יודעת מה, הם ינסו להתחכם בעשייה, אבל כשהם בווילה מרוחקת לבד, אין ספק שהתחושה שאפשר לפרוץ את הגבולות, שיש שם חופש מוחלט שמזמין הרבה התנסויות שאולי הם לא היו מתנסים בסביבה הטבעית.
<קרן רוט איטח: התופעה היא תופעה, אין ספק.
<עמוס רולידר: תראו, כולנו מזכירים את ג'וליאני שהבין דבר מאוד פשוט: 'אם אני רוצה להתמודד עם הרציחות ועם השוד אני צריך ללכת לגרפיטי ואני חייב ללכת לחלונות השבורים'.
<עמוס רולידר: צריך להבין, קודם כל זמינות.
<עמוס רולידר: אנחנו צריכים להבין באיזו בעיה אנחנו נמצאים, אבל אולי לפני זה.
<עמוס רולידר: אין הורה שרוצה שהילד שלו ישתכר, אין הורה שרוצה, נטו, כאן אין פוליטיקה, הוא רוצה את הכי טוב לילד שלו.
<עמוס רולידר: אגב, זו נקודת מוצא נפלאה, נפלאה, אחת.
<עמוס רולידר: אני מניח שאתם יודעים שהורה לילדים בגילאי 6-14 נמצא בחברת ילדו בשבוע נתון באינטראקציה ישיבה סביב 27 דקות.
<עמוס רולידר: אגב, לפני עשרים שנה זה היה סביב שעתיים - - - <קריאה:> בשבוע?
<עמוס רולידר: ביום.
<עמוס רולידר: נכון, ביום.
<עמוס רולידר: אם נלך לבסיס היותר צעיר, גילאי 2-5, הילד נמצא בחברת אחרים יותר מאשר בחברת הוריו להוציא וויקאנד בשעות הערות, ואין ציפייה מאחרים שיחנכו את הילד, אלא ציפייה שישגיחו עליו.
<עמוס רולידר: לסיפור הזה יש לו משמעויות מאוד רציניות.
<עמוס רולידר: זו נקודה מאוד מאוד חשובה.
<עמוס רולידר: עכשיו, הסיפור של החלונות השוברים אומרים שה-in put להורים, הוא לא יכול להתחיל בעניין של הצימרים אפרופו.
<עמוס רולידר: אני תמיד אומר להורים, 'אני אגיד לך מתי תסיר דאגה מלבך גם על מה הוא עושה בנייד ומה שקורה בצימר.
<עמוס רולידר: אם כל בוקר הוא קם והוא אחראי בבוקר, אם ההתנהגות הלימודית כתלמיד הוא ילד אחראי, הרגלי השינה והרגלי התזונה והכבוד לאימא או לסבתא הם בסדר, אז הסר דאגה מלבך'.
<עמוס רולידר: כי הבעיות של ההורים היום הן לא מתחילות בצימר, הן מתחילות ביום-יום, בשוטף, באורחות החיים.
<עמוס רולידר: ההורים נחנקים מול היכולת שלהם לבצע את התהליך החינוכי בתנאים מאוד מאוד לא פשוטים שהיום אורחות החיים שלנו מזמנות, עם החשיפה העצומה של הילד למקורות מידע שלהורה אין גישה.
<עמוס רולידר: כולכם מכירים את הנתונים כמה זמן הם נמצאים, כמונו אגב, בתוך המרחבים הווירטואליים.
<עמוס רולידר: זו המציאות הישראלית, אגב היא שונה מהמציאות בארצות האחרות בעובדה שההורה, גם הזמינות היא נמוכה, הוא גם לא יודע איך בעצם להתייחס לילד שלו: 'אני חבר שלו, אני עוזר לו, מה אני עושה אתו'.
<עמוס רולידר: עם כל רגשות האשם שאנחנו צוברים יש לו בעיה וצריך להגיד את האמת והמקום הזה הכי טוב להגיד את זה, בעצם כשאין היום להורה הזה סיוע בכל מה שקשור לאכיפה בחוץ.
<עמוס רולידר: הילד הישראלי אין לו שום בעיה להשיג אלכוהול, אני חוזר על זה.
<עמוס רולידר: הוא מקבל את המכונית בגיל מאוד צעיר, אין בקרה ויש מידור מהמקומות האלה.
<עמוס רולידר: ה-good news, לפחות כמו שאני רואה אותו בשטח ואני לא היחידי, ההורה הישראלי לא רוצה שרק נגביר לו את המודעות, הוא רוצה שניתן לו ממש כלים.
<עמוס רולידר: הוא רוצה לדעת: 'מה אני עושה כשהוא אומר לי, זה מה שאתה רוצה, אני עוזב את הבית הולך מפה', מה אני עושה, איך עומד בסיפור הזה.
<עמוס רולידר: אם אנחנו נשכיל- - - <קריאה:> מה אתה עושה?
<עמוס רולידר: מה אני עושה?
<עמוס רולידר: <קריאה:> כשאתה עומד - - -
<עמוס רולידר: מה אני עושה, אני לא נבהל.
<עמוס רולידר: ה-good news שלנו הוא שהילדים שלנו חיים במלונות של שבעה כוכבים, לא חמישה, הם רק בטוחים שהמלון שייך להם.
<עמוס רולידר: ברגע שהם יבינו שהמלון לא בדיוק שייך להם, הוא יעריך, כי זו מעטפת נפלאה של אהבה ונתינה והוא מרגיש שהוא כרגע שותף ולא ילד שלנו.
<עמוס רולידר: אנחנו צריכים להזכיר לו שהוא הילד שלנו, נזכיר לו את זה ולא נבהל.
<עמוס רולידר: תראי, ברגע שילד אלים, מתבגר אלים כלפי הוריו וההורים שלו חוששים להוציא את זה החוצה, הם בבעיה קשה ולכן אנחנו צריכים לדבר על הדברים האלה.
<עמוס רולידר: אנחנו צריכים, א', באמת לדאוג, אנחנו לא יכולים להשוות את עצמנו לאף מדינה בעניין הזה.
<עמוס רולידר: אנחנו צריכים להיות הרבה יותר ברורים, סליחה על המילה, בשלב הזה: 'ילדים יקרים, אנחנו יותר נוקשים למענכם'.
<עמוס רולידר: אבל אנחנו צריכים לעשות את זה, לא רק לדבר על זה.
<עמוס רולידר: אנחנו צריכים לדעת איך לעשות את זה וזה ההפך מ'לאהוב אתכם ולתת לכם'.
<גונן ירום: אי אפשר להתחיל את זה בגיל 17.
יפעת שאשא ביטון: צריך הרבה קודם.
<עמוס רולידר: אבל עדיין אפשר גם.
<עמוס רולידר: אתה יודע, שואלים אותי: 'עד איזה גיל אתה יכול לחנך'.
<עמוס רולידר: אני אומר: 'כל זמן שאתה משלם את החשבון עדיין יש לך סיכוי לחנך'.
<עמוס רולידר: זה הרבה יותר מורכב, זה הרבה יותר קשה.
<עמוס רולידר: אתה צודק, אם נתחיל בגיל שנתיים באמת יהיה הרבה יותר טוב, אבל אנחנו צריכים להיות יותר ברורים איתם ולא להיבהל למענם.
<עמוס רולידר: זה בדיוק מה שצריך לעשות היום, כולל אם מישהו באמת ידע שאם הוא משכיר למישהו, שבאמת ידע שיש לזה תוצאות קשות מאוד.
<עמוס רולידר: יש תחומים שהשכלנו, כולנו מזדעזעים בתחום של הבינו לבינה, הגיע הזמן שנזדעזע גם מהמקומות האלה, כי אנחנו נמצאים בצרות צרורות בכל מה שקשור לסיפור הזה כשמדובר פה על הדבר הכי חשוב לנו בחיים.
יפעת שאשא ביטון: לפני שאני אעביר את רשות הדיבור למועצת התלמידים, אני אשתף אתכם שזה לא רק במקומות שהילד לא מספיק אחראי בבוקר.
יפעת שאשא ביטון: אני אתן לכם דוגמה אישית, גם נתתי אותה היום בבוקר.
יפעת שאשא ביטון: היה אירוע, לרוע מזלי, במרכאות, שבועיים אחרי נושא הווילות הבן שלי הגיע אלי, ילד בן 17.
יפעת שאשא ביטון: הוא אמר לי: 'אימא, אני רוצה לדבר אתך על משהו'.
יפעת שאשא ביטון: אמרתי לו: רועי, אין אופנוע' .
יפעת שאשא ביטון: הוא אמר לי: 'לא, זה יותר גרוע'.
יפעת שאשא ביטון: שאלתי: 'מה יותר גרוע'.
יפעת שאשא ביטון: הוא אמר: 'לאחת החברות יש יום הולדת'.
יפעת שאשא ביטון: אמרתי: 'מצוין, אתם רוצים את הקומה למעלה'.
יפעת שאשא ביטון: הוא אמר לי: 'לא, אנחנו עושים את זה בווילה'.
יפעת שאשא ביטון: שתקתי גם אז- - - <קריאה:> שנה אחרי שנכנסתי לכנסת אתה באה לי עם זה?
יפעת שאשא ביטון: אמרתי: 'ברור לך שזה לא יקרה' ואז ניצלתי את ההזדמנות לפתוח שיח.
יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה להגיד לכם שזה מאוד לא פשוט.
יפעת שאשא ביטון: אני אימא, ככה, הגבולות אצלי הם מאוד ברורים, גם הם יודעים את זה.
יפעת שאשא ביטון: הוא אפילו כבר ייצר תיאוריה משלו שיש מחירים שהוא צריך לשלם בגלל שאני בכנסת, קיבל את זה באהבה.
יפעת שאשא ביטון: להגיד לכם שישנתי באותו לילה, קודם כל ניסיתי לדבר עם כל החברים שבכלל לא יקיימו את זה ושניתן להם את הבית ומה לא, אבל הם קיבלו כבר את ברכת הדרך גם של ההורים האחרים.
יפעת שאשא ביטון: אני הבטחתי שלפחות את זה אני לא אעשה ולא אלך לדבר עם כולם, אבל האמירה שלהם הייתה מאוד חזקה: 'את לא סומכת עלינו.
יפעת שאשא ביטון: את מכירה אותנו, אנחנו כל הזמן אצלכם'.
יפעת שאשא ביטון: אני באמת סומכת עליהם, אבל הפחד הוא תמיד שבתוך מקום פרוץ יקרה משהו למישהו והם לא ידעו להתמודד עם זה וזה הופך להיות קריטי.
יפעת שאשא ביטון: את זה ניסיתי לשדר.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לכם בכנות, אני לא ישנתי באותו לילה כשהבן שלי ישן במיטה שלו והחבר'ה שלו היו בווילה.
יפעת שאשא ביטון: הייתי עם ייסורי מצפון מאוד קשים, אבל ידעתי שזה הדבר הכי נכון שאפשר לעשות וזה קשה, באמת היה לי קשה.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת, אנחנו לגמרי צריכים לעזור להורים להיות שם ולהתמודד עם הקושי.
יפעת שאשא ביטון: אני מתעסקת בזה אז אולי לי יותר קל מאחרים ועדיין היה מאוד קשה.
יפעת שאשא ביטון: מה קורה לאנשים שלא נמצאים בתוך זה וצריכים לעמוד מול כל הלחץ החברתי הזה?
יפעת שאשא ביטון: זה גם מול ילדים טובים מבתים טובים, נורמטיביים לחלוטין, ילדים אחראיים, ועדיין אני מרגישה שאנחנו צריכים להיות שם גם בשבילם.
יפעת שאשא ביטון: עם האמירה הזאת אליאב אני נותנת לך את רשות הדיבור.
<אליאב בטיטו: קודם כל צהריים טובים לכולכם.
<אליאב בטיטו: אליאב, בן 17.5, תלמיד כיתה יב' מעפולה, יושב ראש מועצת התלמידים והנוער הארצית.
<אליאב בטיטו: לגבי הדברים שנאמרו כאן.
<אליאב בטיטו: תראו, קודם כל לגבי הדברים שפרופסור רולידר אמר, אלו באמת דברים, קודם כל אנחנו מאוד מעריכים אותך ואת התיאוריות שלך.
<אליאב בטיטו: ספציפית פה, חינוך זה לא מדע מדויק.
<אליאב בטיטו: זאת אומרת, מבחינת נתונים אני לא אבוא ואתנגד למישהו ובוודאי לא בסמכות של פרופסור, זה לא בסמכותי.
<אליאב בטיטו: קודם כל אנחנו מכבדים את זה.
<אליאב בטיטו: עם זאת אומר, חינוך זה אוסף של תיאורית וספקולציות שחלקן נכונות, חלקן לא.
<אליאב בטיטו: פה ספציפית אני כן חושב שהדברים האלה יאמרו כי לעיתים יש נטייה בדיונים כאלה לקחת את בני הנוער ומאוד מאוד להכפיש אותם.
<אליאב בטיטו: - - -
יפעת שאשא ביטון: אנחנו אוהבים אתכם ואתה יודע כמה.
<אליאב בטיטו: אנחנו יודעים ובגלל זה אני אומר שמדובר כאן על בני הנוער שהקימו הכי הרבה תנועות ומפעלי נוער מאז הקמת המדינה, אלו נוער שיוצאים הכי רבה להתנדב.
<אליאב בטיטו: כן, אני חושב שצריך להגיד את הדברים הטובים.
<אליאב בטיטו: לגבי הדיון הספציפי הזה.
<אליאב בטיטו: אני חושב שהבעיה העיקרית כאן היא בכלל לא אם משכירים ווילה או לא משכירים ווילה, אלא בכלל תרבות האלכוהול, תרבות הגבולות שלנו כבני נוער.
<אליאב בטיטו: כי אם עכשיו אני הולך משכיר בה ווילה ושותה בה אלכוהול, אני יכול לעשות את גם לא בווילה, אני יכול לעשות את זה בגן השעשועים הקרוב לבית.
<אליאב בטיטו: לעשות גם שם בלי שאף אחד יראה ובלי שאף אחד ידע, לעשות בדיוק את אותם דברים שהייתי עושה בווילה.
<אליאב בטיטו: הנקודה שלדעתי צריך לדבר עליה, מצד אחד כן לבוא ולדעת איפה הגבולות של ההורים וגם את הגבולות האלה צריך לבחון בצורה מאוד מאוד מדויקת, כי זה מאוד משתנה.
<אליאב בטיטו: יש הורים שבסופו של דבר יעשו את המאמץ, לדוגמה הסיפור שהיושבת ראש הזכירה כאן, זה הסיפור הכי מדויק שיכול להיות.
<אליאב בטיטו: מצד אחד הורה מאוד מאוד רוצה לשים את הגבולות ומצד שני בסופו של דבר ברגע שהוא יגיד לילד שלו :'אתה לא הולך' הוא יודע שיש גם מחירים חברתיים שהילד יצטרך לשאת אותם.
<אליאב בטיטו: לגבי ההצעה הספציפית הזאת שבאה ואומרת, באמת דיברנו על גם במועצה וגם אתמול, ההצעה אומרת עד גיל 18 אסור לבני נוער שוכרים דירה ואם המשכיר עושה את זה, אז עד חצי שנה שנת מאסר למשכיר.
<אליאב בטיטו: מה שאנחנו כן חושבים שכדאי לעשות, זה לשנות את הגיל מגיל 18 לגיל 17, אני אסביר גם למה.
<אליאב בטיטו: אם מגיל 16 ו-9 חודשים יש לנו כלי נשק בידיים, רישיון נהיגה, כלי נשק, ראינו את זה בפיגועי דריסה להבדיל, עד כמה שהיה אפשר להשתמש בו ככלי נשק.
<אליאב בטיטו: אני חושב שאם אנחנו מספיק סומכים, האמת אתם המבוגרים יותר, מספיק סומכים עלינו כבני נוער להחזיק כלי נשק, להחזיק רישיון נהיגה, באמת כדאי להורים לסמוך עלינו גם בנושאים האלה.
<אליאב בטיטו: מה שכן, לגבי הגבלה של אלכוהול בפיצוציות או לגבי ההגבלה על מה סמכות השוטר, כן יש מקום לבוא לאכוף את זה ולדאוג שהדברים באמת יקרו ולא יישארו ברמת החוק כמו שהרבה פעמים קורה.
<אליאב בטיטו: אם זה הדבר שיקרה, בוודאי שזה יהיה דבר מבורך.
<אליאב בטיטו: אנחנו כמובן נשמח לסייע בכל דבר שניתן, אם זה מעגלי שיח או כל דבר שרק יתבקש.
יפעת שאשא ביטון: אליאב, אני רוצה לשאול אותך משהו.
יפעת שאשא ביטון: אני מבינה לגמרי את האנלוגיה שעשית לרישיון הנהיגה אל מול היכולת שלכם באמת להשכיר ווילה פרטית.
יפעת שאשא ביטון: גם בגיל 17 אתם מנועים מלשתות, אסור לכם לשתות.
יפעת שאשא ביטון: לצורך העניין, בוא נודה על האמת, כשאתם מגיעים לווילות, אין מה לעשות, זה חלק אינטגרלי מכל הסיפור הזה של השתייה.
יפעת שאשא ביטון: על אחת כמה וכמה רישיון, אתה אומר לי שבגיל 17 תקפיד יותר כדי שאחר כך לא תצאו ותנהגו כשאתם תחת השפעת האלכוהול.
יפעת שאשא ביטון: אבל, איך מגשרים על הפער הזה שמצד אחד אתה אומר: 'אנחנו מאוד אחראיים, מסוגלים לנהוג ברכב אז אנחנו מסוגלים לקחת אחריות על עצמנו, ומצד שני ברור לכולנו שאתם תכנסו עם אלכוהול לווילה, שזה אנטי תזה מוחלטת לאחריות.
<אליאב בטיטו: נכון מאוד.
<אליאב בטיטו: לדעתי יש לזה שני פתרונות.
<אליאב בטיטו: פתרון ראשון זה לבוא ולקחת את הצד ההסברתי ולבוא ולדבר אתנו על הדברים האלה.
<אליאב בטיטו: כמו שיש את הקמפיין, תמיד אני נותן אותו כדוגמה כי הוא באמת קמפיין מוצלח, הסיפור של החגורות שחוגרים גם מאחור שערוץ הילדים יוצאים עם זה, זה דבר שאף אחד לא האמין שמישהו ייסע עם חגורה.
<אליאב בטיטו: היום אפשר לראות את זה בקרב נהגים, רוב מוחלט נוהג עם חגורת בטיחות.
<אליאב בטיטו: את אותו עניין אפשר לעשות גם כאן על ידי פן הסברתי.
<אליאב בטיטו: תמיד צריך לבוא ולדבר על הדברים האלה ולראות איך אפשר לשפר אותם.
<אליאב בטיטו: הפן השני הוא הפן של האכיפה.
<אליאב בטיטו: אם נבוא ומלכתחילה לא יהיה לנו אלכוהול, כי אף מוכר לא יסכים למכור לנו, זה כבר מוריד ב-80%-90% - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל גם היום אסור להם למכור ומה הוא עושה, קונה בגיר ומעביר לכם, בדיוק מה שעושים עם הווילות, משכיר בגיר ומעביר אחר כך - - -
<אליאב בטיטו: מה שעשינו, אני יכול להגיד, עם חדשות ערוץ 2, זה היה בשיתוף פעולה אתנו.
<אליאב בטיטו: לפני מספר חודשים יצאנו, שלחנו נציג שלנו ואמרנו: 'או.
<אליאב בטיטו: קיי, בואו נבדוק'.
<אליאב בטיטו: הוא לא היה בגיל 18, שאלנו האם ימכרו לו אלכוהול.
<אליאב בטיטו: רוב בעלי העסקים מכרו, לא היה צריך את הבגיר הזה.
<אליאב בטיטו: נכון, יהיו מקרים שבגיר יקנה, אבל עדיין זה יצמצם בצורה מאוד רחבה, בצורה מאוד מאוד גדולה את מספר המקרים האלה, שזה כבר דבר טוב, להגביר את האכיפה.
<אליאב בטיטו: צריך פשוט לבוא ולדבר אתנו על הדברים האלה, כי נכון שיש אחריות.