GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יונה פרסבורגר: אם משרד החינוך עושה את זה, במקביל הוא צריך לבנות תכנית שבונה ביחד עם ההורים.
<יונה פרסבורגר: בתי הספר צריכים תכנית מובנת, איך שומרים על מסגרת מאוזנת של שימוש במסך.
<יונה פרסבורגר: יפעת, משרד החינוך, אם הוא נותן את המכשיר ומחייב, הוא צריך לקחת גם אחריות גם על מה שקורה אחרי שעות הלימודים.
<גדעון לייכנר: כבוד יושבת הראש, אני לא מבין איך דילגנו, ועופר רימון מדבר על בדיקות של תקשורת אלחוטית.
<גדעון לייכנר: מה קורה עם התקשורת הקווית?
<גדעון לייכנר: גיל כהן דיבר על הדבר הראשון, הצדקה.
<גדעון לייכנר: פרופסור סטיליאן אומר צריך הצדקה להתקין תקשורת אלחוטית.
<גדעון לייכנר: גם הוועדה הבין משרדית, כשמדברים על עקרון הזהירות המונעת, הדבר הראשון שדיברו עליו, זה קודם כל להתקין תקשורת קווית.
<גדעון לייכנר: רק אם אי אפשר להתקין תקשורת קווית, רק אם יש הצדקה ללכת לתקשורת אלחוטית.
<גדעון לייכנר: עופר רימון בכלל לא מדבר על בתי ספר עם תקשורת קווית שמגיעה לשולחנות התלמידים בכיתות האם.
<גדעון לייכנר: אני לא מדבר על תקשורת קווית בשולחן המורה או במזכירות או בחדר מחשבים.
<גדעון לייכנר: שיספר לנו בכמה פרויקטי תקשוב שהוא מוליך ב-200 בתי ספר, יש תקשורת קווית בשולחנות התלמידים.
<גדעון לייכנר: על זה לא מדברים בכלל.
<גדעון לייכנר: דילגנו ישר לתקשורת האלחוטית.
<גדעון לייכנר: לבדיקות שהבדיקה לא שווה את הנייר שהיא מודפסת עליו, כי לא בודקים שם כלום.
יפעת שאשא ביטון: נושא חשוב.
<גיא לוי: אוקיי, אני גיא לוי, אני מוביל את החדשנות במרכז לטכנולוגיה חינוכית, במט"ח.
<גיא לוי: עוסק בפדגוגיה, טכנולוגיה וחינוך כבר 20 שנה ואני חושב שהיום, בשנת 2016, כשאנחנו מסתכלים על זמן מסך, אז כדאי לפרק ולשאול את עצמנו מה זה זמן מסך.
<גיא לוי: מחקר שנעשה בארצות הברית במהלך שנת 2015 בקרב אלפי ילדים, אכן מצא שהחשיפה למדיה או החשיפה למסך במשך יום, היא כשבע חמישים ומשהו דקות, כשמונה שעות.
<גיא לוי: אבל כשאנחנו מנתחים מה זו החשיפה למדיה, זה אכן צפייה בטלוויזיה ועשרות שנים אנחנו יודעים שצפייה בטלוויזיה מביאה לאוביסיטי וכו'.
<גיא לוי: אבל כאן מדובר על צפייה בטלוויזיה, מדובר על האזנה למוסיקה.
<גיא לוי: יו-טיוב היום הוא מרכז של האזנה למוסיקה.
<גיא לוי: מדובר על קריאה במכשירים דיגיטליים, מדובר על פעילות במשחקי וידיאו, מדובר על פעילות במשחקי און ליין, שזה בדרך כלל פעילות שיתופית קולוברטיבית, שאנחנו מאד מאד רוצים לטפח אותה ומדובר גם במשחק ואפליקציות בטלפון החכם; ופעילות ברשתות החברתיות.
<גיא לוי: זה מה שמכיל את ה-8 שעות.
<גיא לוי: עכשיו, כשאנחנו מסתכלים על המחקר אנחנו רואים שברקע סוציו אקונומי נמוך, זמן הצפייה בטלוויזיה או זמן המסך הפאסיבי, הוא הרבה יותר גדול מאשר ברקע סוציו אקונומי גבוה, ששם יש הרבה יותר מוסיקה ומשחקים שיתופיים וכו'.
<גיא לוי: עכשיו פה יש תפקיד מאד חשוב - - -
יפעת שאשא ביטון: לפעמים במשחקים שהם משחקים עדיף שהם יהיו פאסיביים מאשר אקטיביים.
יפעת שאשא ביטון: תאמין לי.
<גיא לוי: יכול להיות, אבל לא בטוח.
<גיא לוי: וגם על זה יש מחקרים, דרך אגב, שגם המשחקים שלכאורה אנחנו קוראים להם אלימים, הם משחקים שמפתחים יכולות שאנחנו רוצים אותן היום, יכולות של ללמוד מטעויות, יכולות של עבודה שיתופית, יכולות של להתחיל מחדש כל מה שאנחנו כל הזמן משבחים את הסטארט אפ ניישן, שאנחנו הישראלים נכשלים וקמים ומתחילים מחדש בניגוד לעמיתנו על הגלובוס.
<גיא לוי: אז לכן הדבר החשוב הוא להבחין בין זמן אקטיבי לזמן פאסיבי.
<גיא לוי: ברור לגמרי ששמונה שעות ביום זה המון.
<גיא לוי: אין בכלל ספק וברור לגמרי ששש שעות ביום בבית ספר זה המון.
<גיא לוי: צריך להיות הרבה יותר יעיל, והנקודה המרכזית כאן היא להבחין בין הסוגים.
<גיא לוי: יש תפקיד קריטי, קריטי להורים.
<גיא לוי: ההורים לא מודעים לסוג זמן המסך, לסוג הלמידה, לסוג הפעילות של הילדים ואנחנו לא דיברנו על זה, על החשיבות הגדולה של החינוך של ההורים, כי ההורים יש להם תפקיד מפתח בסיפור הזה לחלוטין.
<גיא לוי: אבל אני חושב שצריך להפסיק לדבר על זמן מסך כמקשה אחת ולהתחיל להתייחס לזמן מסך איכותי מול זמן מסך פאסיבי ולתת לזה את הדעת.
<גדעון לייכנר: כשהתלמיד חוזר הביתה ואומר שהטאבלט הוא כלי לימודי, ואז גולש בכל מיני אתרים לא ראויים.
<קריאה: אבל כאן ההורה מטפל.
<גדעון לייכנר: מה אתה רוצה, שההורה יהיה צמוד לילד 24 שעות?
<גדעון לייכנר: משרד החינוך - - -
<עופר רימון: אז המורה יהיה צמוד לילד?
יפעת שאשא ביטון: סליחה, אתה עוזר לי?
יפעת שאשא ביטון: כי זה אורך זמן אז אתה מנסה לעכב?
יפעת שאשא ביטון: כי אני מסתדרת.
יפעת שאשא ביטון: אוקי, תודה.
יפעת שאשא ביטון: גדי ליסק.
<גדי ליסק: שמי ד"ר גדי ליסק ואני מרכז את תחום השפעות זמן מסק בעמותת נתיבי רשת שיזמה את הדיון ביולי וזה דיון המעקב.
<גדי ליסק: המצגת היא בשיתוף פרופסור ריכטר שדיבר קודם ואת שאלת על ה-OECD ובוועדת החינוך עופר רימון טען שאירופה צועדת, מקדימה אותה והמצב הוא בדיוק הפוך.
<גדי ליסק: אתם מסתכלים פה כאן על המצגת.
<גדי ליסק: המלצת גופי המדע, קוראים להגן על הילדים שהם האוכלוסייה הרגישה יותר, במיוחד בחללים שהם צפויים להיות חשופים לקרינה שלא מבחירה.
<גדי ליסק: ההמלצה היא גורפת.
<גדי ליסק: על בתי הספר להימנע מהתקנת רשתות אינטרנט אלחוטיות ועל ילדים בכל גיל להימנע משימוש בטלפונים ניידים.
<גדי ליסק: אני אזכיר למה זה חשוב, כי זה לא רק הטאבלטים, זה גם הטלפונים שנמצאים.
<גדי ליסק: זה Bring your own device, מביאים גם טלפונים וזה פורץ לגמרי את העניין של שימוש בטלפונים.
<גדי ליסק: אי אפשר להגביל אותם יותר, כי אפשר להוציא אותם באופן רשמי מהכיס, מהתיק.
<גדעון לייכנר: Bring your own phone.
<גדי ליסק: כן, בדיוק.
<גדי ליסק: אירופה נסוגה משימוש ברשתות אלחוטיות, מועצת אירופה קראה לכל ממשלות אירופה לנקוט באמצעים להפחתת החשיפה של ילדים.
<גדי ליסק: יש פה רשימה של ארצות, אני לא אעבור על הכל, זו רשימה חלקית שמגבילה את השימוש ברשתות אלחוטיות בבתי ספר, אוסרת את זה וגם שימוש בטלפונים סלולאריים.
<גדי ליסק: המצב בישראל, אתם תיכף תראו, זה הטלפונים שהילדים שולפים ויכולים להשתמש באופן רשמי בשיעור.
<גדי ליסק: זה לא רק הטאבלטים.
<גדי ליסק: הם יכולים להשתמש גם בשני מכשירים בו זמנית וזה מגדיל הפרעת קשב.
<גדי ליסק: בבית הם נשארים, וזה הכל מערוץ 2 שתיעד את זה, הם ממשיכים, כפי שתיארו פה הרבה, עם הטאבלטים בבית ואני רוצה להגיד מה התוצאות של זה.
<גדי ליסק: אז המקרה שאם תיארה לנו, אם חד הורית, וזה חשוב, לילד בן 13, שמאז שהוא החל ללמוד באמצעות טאבלט הוא התדרדר בלימודים.
<גדי ליסק: הוא היה תלמיד אפילו מצטיין והתדרדר בחיים.
<גדי ליסק: ולמה הכוונה?
<גדי ליסק: אחרי בית הספר הוא שוכב רק במיטה ומשתמש בטאבלט למשחקים ללא הפוגה.
יפעת שאשא ביטון: איפה האחריות שלה כאמא?
<גדי ליסק: אם חד הורית שעובדת עד שמונה בערב.
יפעת שאשא ביטון: אני לא סתם מעלה את הסוגיה הזו.
<גדי ליסק: היא לא יכולה.
<גדי ליסק: היא מתקשרת לכל המטפלים לעזרה.
<גדי ליסק: היא מחליפה מטפלים, גם אין לה כסף לזה.
<גדי ליסק: היא לא יכולה לשלוט עד 8 בערב.
<גדי ליסק: הוא מוכרח להשתמש בווטסאפ לידיעות כיתתיות, כולל מה מהמורים, זה הודעות חובה.
<גדי ליסק: אז גם אחרי בית הספר הוא חייב להשתמש בטלפון, במקרה שזה לא היה דה וייס שהוא הביא.
<גדי ליסק: הדיווח - - -
<דרור אלוני: מי לא משתמש בטלפונים?
<גדי ליסק: רק שנייה.
יפעת שאשא ביטון: סליחה דרור, אני אתן לך.
<גדי ליסק: דיווחי האם תואמים את ממצאי המחקרים העדכניים, אם דיברנו על עדכניים, שמדיה דיגיטלית מגבירה לילד את הפרעת הקשב, היא רואה את זה וזה נכון.
<גדי ליסק: הפרעת הקשב גם גורמת לו להתמכר עוד יותר לטכנולוגיה.
<גדי ליסק: זה מעגל שמעצים את עצמו.
<גדי ליסק: המדיה הדיגיטלית גורמת לו הפרעות שינה ואגרסיה.
<גדי ליסק: הוא דחף אותה לקיר בחוזקה פעם, כשהיא ניסתה לקחת לו את הטאבלט, וזה התגובות האופייניות להתמכרות.
<גדי ליסק: האם נואשת ושוקלת להוציא אותו מהבית אם לא יוכלו לעזור לה.
<גדי ליסק: למצוא איזה שהוא פתרון.
<גדי ליסק: לשים אותו באיזה מקום.
<גדי ליסק: אבל איפה?
<גדי ליסק: טוב, עכשיו, הילד הזה מייצג מקרה שהיום יש כבר תיעוד רחב בספרות וזמן מסך, הוא אכן צודק, יש כל מיני סוגי מסך, אבל כל סך זמן המסך הזה מביא, בין אם זה טלוויזיה, בין אם זה, בין אם זה, בין אם זה, מביא למצב שקיים היום וזה שיש סימפטומים במספר תחומים בו זמנית, וזה מצב חדש למערכת הרפואה ולמערכת בריאות הנפש והם לא יודעים איך להתמודד עם זה.
<גדי ליסק: אני מקבל כל הזמן מקרים כאלה ואיתן כרם פועל עכשיו להכניס את המידע הזה לרופאי הילדים, כי הם לא יודעים מה לעשות.
<גדי ליסק: ומה שקורה, שילדים מראים סימפטומים נוירולוגים, פיזיים, חברתיים בבתי הספר, התנהגותיים וראשיים, ואתם רואים את הראשיים, אפילו הילד נראה לפסיכיאטר כמו על הספקטרום האוטיסטי.
<גדי ליסק: הוא לא עם גנטיקה של אוטיסט, אבל הוא נראה כמו.
<גדי ליסק: יש לו טיקים.
<גדי ליסק: לחץ דם גבוה, הפרעות שינה, אמפטיה ירודה.
<גדי ליסק: אתם שואלים מאיפה הבריונות רשת?
<גדי ליסק: אמפטיה ירודה.
<גדי ליסק: הפרעת קשב ואגרסיה וגם סימפטומים של דיכאון ועוד רשימה ארוכה שאתם רואים כאן.
<גדי ליסק: עם השילובים האלה הורים מבולבלים, באים לרופאים שלא יודעים מה לעשות.
<גדי ליסק: רופאי ילדים, יש עלייה באבחנות מוטעות והפניות לטיפולים לא יעילים.
<גדי ליסק: זאת אומרת אין טיפול יעיל וההורים נשארים ללא מענה.
<גדי ליסק: הטיפול היחיד היום לפי הפרוטוקול, שהיום מתחיל להיות כבר כמה זמן מיושם בארצות הברית - - -
יפעת שאשא ביטון: גדי, תתכנס לשתי דקות אחרונות.
<גדי ליסק: זו הדקה האחרונה.
<גדי ליסק: הטיפול היעיל במקרים קיצוניים, כמו של הילד הזה, במקרים רבים, זו הורדה דרסטית של זמן המסך, אם לא מניעה של חודש עד שסימפטומים יורדים.
<גדי ליסק: אבל איך אנחנו יכולים לרפא את הילדים האלה כשמצמידים להם טאבאלט באופן רשמי מהמדינה.
<גדי ליסק: טבאלט וטלפון מצד המדינה.
יפעת שאשא ביטון: הטלפון מצד ההורים.
<גדי ליסק: השימוש בו.
<גדי ליסק: Bring your own device, הוא חייב להביא - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל לכמה ילדים יש פלאפונים?
יפעת שאשא ביטון: גם לבת שלי אין טלפון, אבל אני מנסה לראות רגע איזו תמונה רחבה.
<קריאה: ההורים לא יכולים לטפל בבית בילדים, אם הם באים לבית הספר ונצמדים למכשיר.
<קריאה: זה לא הולך ביחד.
<גדי ליסק: רגע, אני רוצה שתבינו - - -
<גדי ליסק: תבינו מה קורה היום בשטח כבר, בין אם הקרינה או ככה או ככה ונדון ככה או ככה, היום בשטח רואים מה שקורה עם הילדים.
<גדי ליסק: רופאי הילדים לא יודעים מה לעשות, פסיכולוגים לא יודעים מה לעשות.
<גדי ליסק: זה קורה כבר בשטח.
<גדי ליסק: ומילה אחרונה.
<גדי ליסק: פרופסור סדצקי אמרה בעצמה שהתקן הוא לא מדד בריאותי, הוא לא רלבנטי בכלל.
<גדי ליסק: זה שאומרים שזה עומד בתקן, זה כמו שזה יעמוד בתקן של איזה לונה פארק.
<גדי ליסק: זה לא רלבנטי.
יפעת שאשא ביטון: אז כל השיח שהיה פה לפני כן לא רלבנטי בכלל.
<גדי ליסק: לא רלבנטי.
<גדי ליסק: אמרו את זה.
<קריאה: מדבר מהשטח.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו פה מנהלת חטיבת ביניים, שרית קיצוני.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, גדי.
<שרית קיצוני: שרית, מנהלת חטיבת הביניים אחד העם בפתח תקווה.
<שרית קיצוני: בבית הספר שלי כיום יש 570 תלמידים, לפני שלוש שנים היו 760 תלמידים.
<שרית קיצוני: בבדיקה שעשינו לאחרונה, וזה רק להתייחס לדברים האחרונים שנאמרו, ישנם חמישה תלמידים שלא מגיעים לבית הספר עם סמארט פון או טלפון סלולארי כזה או אחר.
<שרית קיצוני: רובם בדגמים היותר מתקדמים ואין שום קשר בין המדד הסוציו אקונומי, במיוחד הפלח הנמוך, לבין סוג הסמארט פון שהם מחזיקים ביד ובאים איתו לבית הספר.
<שרית קיצוני: שני דברים מאד חשובים לדיון הזה שממש אני מבקשת מכם לחשוב לרגע.
<שרית קיצוני: אחד, אני מניחה שמספר הסמארט פונים בחדר הזה ויכול להיות שגם מספר הטאבלטים, שווה למספר הנוכחים.
<שרית קיצוני: בני הנוער שנמצאים אצלי בבית הספר אינם שונים מאיתנו במימדים רבים.
<שרית קיצוני: הם מתבגרים והם נמצאים בערך באותו ממוצע של החדר הזה.
<שרית קיצוני: התלמידים האלה אכן חשופים שעות רבות למסכים.
<שרית קיצוני: אני, כמנהלת בית ספר, ואנחנו כל הצוות, חשופים עם הילדים.
<שרית קיצוני: הדיון פה הוא לא על ילדים.
<שרית קיצוני: אנחנו איתם באותם חדרים, סופגים את אותה קרינה - - -
<קריאה: לא, ילדים הרבה יותר רגישים.
<שרית קיצוני: סליחה, אני רק אשמח לדבר - - -
יפעת שאשא ביטון: זו הוועדה לזכויות הילד, אבל בסדר.
<שרית קיצוני: רגע, רגע, אני אומרת - - -
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אנחנו צריכים להתכנס לסיום אז בואו ניתן לה להשלים.
<שרית קיצוני: אני רק מנסה להיות מאד קצרה ורלבנטית, אבל אני אבקש ממך את מה שאני מבקשת מהתלמידים שלי, תן לי סולו.
<שרית קיצוני: מה שאני מנסה להגיד, זה שאנחנו לא נגד, אלא כמי שנמצא שם עם הילדים, עם ה-WIFI בתוך החדר, כנראה יש זהות אינטרסים.
<שרית קיצוני: ועדיין אני רוצה לומר לכם, אני מנהלת בית ספר.
<שרית קיצוני: היה דיון בוועד ההורים המרכזי אצלי לפני חודשיים, כשבאו שתי אמהות ואמרו טענות מהסוג ששמעתי כאן.
<שרית קיצוני: תשמעו, ואני אתמצת את זה לשני משפטים מאד אגרסיביים.
<שרית קיצוני: כי זה נאמר כך: איבדנו כל שליטה על היכולת של הילדים שלנו לצרוך מסכים בשעות שאחרי בית ספר.
<שרית קיצוני: מאחר שבית הספר הוא מקום שבו יחסית יש סדרים וסדירויות, אנחנו מבקשים שבבית ספר תימנע קרינת המסכים.
יפעת שאשא ביטון: יעשו לנו את העבודה.
<שרית קיצוני: כי אנחנו מבינים שמהרגע שהילד קם בבוקר, ואנחנו בדקנו את זה בכיתות – מה הם שלושת הדברים הראשונים שאתה עושה בבוקר?
<שרית קיצוני: הילד שולח את היד לסמארט פון כאחד משלושת הדברים הראשונים שהוא עושה.
<שרית קיצוני: לא אפתיע פה שום הורה למתבגר.
<שרית קיצוני: הבקשה הזו, האמירה הזאת, החשיבה הזאת שבית ספר יכול להיות בועה מנותקת מהחיים, היא אמירה שלוקחת את המטרה שלנו, כמורים, כאנשים במשרד החינוך, אנחנו צריכים ללמד בעידן הזה של הפרעות הריכוז והקשב.
<שרית קיצוני: בעידן הזה של ריבוי הגירויים, בעידן הזה שיש לנו, אנחנו צריכים עדיין לקדם את הלמידה, את ההבנה ולהיות רלבנטיים לעולם של הילדים.
<שרית קיצוני: אם אנחנו נהיה בועה והם, כל מה שהם הולכים לחפש תוך רגע, יפתחו את הסמארט פון וימצאו שם את המידע, אנחנו לא נעמוד ונטיף להם, כי אנחנו לא מקור ידע.
<שרית קיצוני: יש מקור ידע אולי גדול מאיתנו.
<שרית קיצוני: אנחנו כבר לא נסמכים על זיכרון.
<שרית קיצוני: אנחנו משנים היום, וזה לא קל וזה כולם עושים את זה כל הזמן, אבל אנחנו משנים את דרכי ההוראה, כי המידע קיים, כבר לא צריך לזכור אותו.
<שרית קיצוני: צריך לשאול שאלות חכמות יותר.
<שרית קיצוני: אז מה זה אומר ומה זה רלבנטי?
<שרית קיצוני: וזה מה - - -
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא ניכנס לפדגוגי, כי גם שם אני יודעת להתייחס ולשים את המינונים הנכונים.
<שרית קיצוני: ולכן אני גם לא טוענת לרגע שזה לא כולם כל הזמן, אבל מאד חשוב לי לשים פה את הכל, של הרלבנטיות של בית הספר, של ההשגה של בית הספר את המטרות שאנחנו כהורים רוצים להגיע אליהם.
<שרית קיצוני: ההבנה, הלמידה ובעיקר אם ילד לא יפעל בכלים הטכנולוגיים שיש לו מחוץ לבית הספר, בתוך בית הספר, אני גם כאמא אומרת לכם שאין לנו יכולת להביא את הילדים שלנו להישגים, למקומות, להיות מי שאנחנו רוצים שהם יהיו כבוגרים - - -
<קריאה: שימי עמדות כבויות.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, שרית, אני חושבת שהדברים הם ברורים.
יפעת שאשא ביטון: דרור אלוני, אתה רוצה משפט?
יפעת שאשא ביטון: משפט?
<קריאה: מה הבעיה לשים עמדות כבויות?
<דרור אלוני: אני רציתי לומר מילים מאד חשובים.
יפעת שאשא ביטון: אני קוראת את כל מה שאתה כותב, כל מה שאתה אומר הוא חשוב, אבל הדברים כבר נאמרו.
<דרור אלוני: אני רוצה שכל הפורום ישמעו את זה.
<שרית קיצוני: אני רק רוצה להראות תקנון של בית הספר.
<שרית קיצוני: בתקנוני בית הספר יש התייחסויות, כי ככה נתבקשנו ויש חוזר מנכ"ל.
<שרית קיצוני: הבאתי את התקנון שלי, הוא לא לכבודכם, הוא יצא ב-1 בספטמבר.
<שרית קיצוני: כל הילדים קיבלו אותו, כל ההורים צריכים לחתום עליו.
<שרית קיצוני: יש פה פרק שלם שמדבר על טיפול בטלפונים ניידים, שצריכים להיות סגורים בתיק והם נפתחים בשיעור רק כשהמורה אומר, כדי לצמצם את זמן הקרינה והקרינה היא מהטלפונים הסלולאריים.
<שרית קיצוני: עזבו רגע את ה-WIFI.
<שרית קיצוני: הלוואי והיו מלמדים כל כך הרבה בבתי הספר, כמו שנדמה לכם.
יפעת שאשא ביטון: נכון, על הסיפור של הסלון.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, שרית, תודה רבה, אני חושבת שזה חשוב ותודה רבה על הדברים.
יפעת שאשא ביטון: דרור אלוני, שני משפטים, בבקשה.
<דרור אלוני: שני משפטים.
<דרור אלוני: אחד, תודה רבה על הדיון הזה.
<דרור אלוני: אני חושב שהוא חשוב ונכון.
<דרור אלוני: והדבר השני, לא למנוע ממערכת החינוך להשתמש בכלים שהטכנולוגיה מזמנת להם, למרות הסכנה.
יפעת שאשא ביטון: זה לא - - - רגע חברים.
יפעת שאשא ביטון: סליחה, רק לי מותר להגיב, ראית?
<דרור אלוני: כפי שאנחנו מסיעים את הילדים בכלי רכב שמסכנים אותם, כפי שאנחנו משתמשים בחשמל מזהם, יש פה סכנות פוטנציאליות - - -
<קריאה: תתחיל בסכנה, תתחיל ב - - - ואז נדבר - - -
<דרור אלוני: יש פה סכנות פוטנציאליות שעדיין לא מוכחות - - -
<קריאה: אנחנו לא רוצים לחכות לראות מה יקרה פה.
<דרור אלוני: בד בבד - - -
יפעת שאשא ביטון: שנייה רגע, סליחה.
יפעת שאשא ביטון: סליחה, אני אבקש שיוציאו אתכם כי אין לי הרבה זמן עד לדיון הבא, באחת מתחילים להיכנס לפה - - -
<דרור אלוני: המחשב, ההוראה המתוקשבת, מזמנת לנו אפשרויות שלא היו בעבר, כולנו יודעים את זה, כולנו מודים בזה.
<דרור אלוני: בד בבד עם ההתקדמות בטכנולוגיה ובהוראה המתוקשבת, צריך לבצע את הבדיקות הרלבנטיות ולמנוע מהילדים שלנו סכנה ככל שניתן.
<דרור אלוני: אבל לא לעצור בכל מיני סיסמאות ובכל מיני מקרים בודדים מהפרט אל הכלל.
יפעת שאשא ביטון: שום דבר פה הוא לא סיסמה, הדברים פה הם נכונים.
יפעת שאשא ביטון: אני אתן לך משפט, כי אני דחיתי אותך כל הדיון.
יפעת שאשא ביטון: אני מתנצלת.
<תומר גרוסמן: אני מנהל הישיבה התיכונית בלוד, תומר גרוסמן.
<תומר גרוסמן: אני מאד מצטרף למה שאמרה המנהלת מאחד העם.
<תומר גרוסמן: קודם כל אנחנו הוספנו למפגשים מפגשים עם ההורים, שמדברים על סמכות הורית ומדברים על מה עושים עם הילדים כשהם מגיעים הביתה, עם האמא שמגיעה בשמונה בערב או לא מגיעה בשמונה בערב.
<תומר גרוסמן: תלמידים שבשמונה שעות המסך שלהם משתמשים ארבע-חמש שעות במצטבר, עם שיעורי הבית, עם העבודה בבית הספר לצורך פדגוגי, לצורך הכנה לתפקודי הלומד של המאה ה-21.
<תומר גרוסמן: יש פה מה הם עשרת הכישורים הנדרשים לשוק העבודה.
<תומר גרוסמן: בשנים הקרובות מדברים על חשיבה ביקורתית - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, בוא לא נפתח את זה.
יפעת שאשא ביטון: זה לפדגוגיה.
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה ל - - -
<תומר גרוסמן: אז תפקודי הלומד מחייבים שימוש בטכנולוגיה.
<תומר גרוסמן: כל השאלה איך מממנים או איך יוצרים את המינון הנכון בין טכנולוגיה משמשת לפדגוגיה, לבין טכנולוגיה של - - -
<קריאה: קווית.
<קריאה: טכנולוגיה קווית.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אנחנו סיימנו.
<תומר גרוסמן: זמן מסך.
יפעת שאשא ביטון: אני אתייחס.
<קריאה: זה לא קשור, אנחנו נציגים של ההורים - - -
יפעת שאשא ביטון: גם נציגים של ההורים ואני יודעת מה שיש לכם להגיד והדברים שלכם נכונים וחשובים והם נאמרו כאן.
יפעת שאשא ביטון: והם נאמרו כאן.
<קריאה: הם לא נאמרו.
יפעת שאשא ביטון: חברים, אני צריכה להתכנס לסיום.
יפעת שאשא ביטון: זה לא תלוי בי.
יפעת שאשא ביטון: אני צריכה להתכנס לסיום.
<רוני דיין: אנחנו הבנו את עומק הבעיות הרפואיות מסוגים שונים שהציגו פה, לכן הרחבנו את המנדט של אותה ועדה מייעצת למשרד בנושא קרינה, שהיא תבחן ותטפל ותייעץ לנו גם בכל ההיבטים האחרים, כך שנוכל להכיר יותר מקרוב - - -
יפעת שאשא ביטון: שהיא בעצם לא כוללת רק את פרופסור סדצקי שנמצאת שנויה במחלוקת, אלא - - -
<רוני דיין: נכון, עוד מספר רחב של מומחים שבודקים.
יפעת שאשא ביטון: אלא לא היא, אלא הדברים שהיא מביאה.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אני רוצה לומר משהו ואני לא אפתיע אתכם.
יפעת שאשא ביטון: ראשית, כולכם צודקים.
יפעת שאשא ביטון: כל דבר שנאמר פה הוא נכון.
יפעת שאשא ביטון: יש סכנות בטכנולוגיה, אנחנו צריכים ללמוד להשתמש בה נכון.
יפעת שאשא ביטון: יש השלכות מאד קשות לזמן מסך לא מבוקר.
יפעת שאשא ביטון: יש השכלות בריאותיות לכל הנושא של קרינה.
יפעת שאשא ביטון: דרור, אני רק חולקת על העניין הזה, זה לא למרות הסכנה.
יפעת שאשא ביטון: גם כשאנחנו נכנסים לרכב אנחנו צריכים לנהוג בו בזהירות ולכן גם בטכנולוגיה אנחנו צריכים לנהוג בזהירות.
יפעת שאשא ביטון: ולכן, המטרה של הדיון הזה היא לא להתנתק מהעולם שאנחנו חיים בו חברים, ולא להגיד עכשיו מערכת החינוך היא האחראי הבלעדי לזמן המסך ולקרינה של הילדים שלנו, כי הילדים שלנו אחר כך מתגלגלים לבתים של חברים, לבתים שלנו, נמצאים במקומות ציבוריים שבהם יש WIFI, והרעיון של הדיון הוא לראות איך אנחנו ממזערים את הסכנה, איך אנחנו ממזערים את הפגיעה, איך אנחנו ממזערים את החשיפה ל-WIFI, וכאן יש גם חלק ואחריות למערכת החינוך, בתוך כל הסך הכל הכללי הזה.
יפעת שאשא ביטון: כמו שאמרתי בהתחלה, אני שוב חוזרת ואומרת, אנחנו לא בולמים את הטכנולוגיה, זאת לא מטרת הדיון.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים את הטכנולוגיה, אנחנו צריכים להשתמש בה נכון, היא חשובה לנו אם אנחנו רוצים להקנות לילדים שלנו מיומנויות של המאה ה-21, כי אף אחד שם בעתיד לא יבוא ויגיד אה, לא, הילדים האלה גדלו במדינת ישראל בתוך איזה שהוא בית ספר שלא רצה לחשוף אותם לקרינה, אז הוא יותר בריא, אבל הוא לא מסוגל להתמודד בעולם, לא מסוגל להתמודד בעצם עם מה שהעולם מזמן.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו רוצים שהוא יתמודד והוא יתמודד והוא יתמודד עם זה נכון.
יפעת שאשא ביטון: זה כולל אגב גם את כל סוגית התכנים שאנחנו הקדשנו לזה מספר לא מבוטל של דיונים, רק בנושא של התכנים, נכון, וגם ביום רביעי יש לנו דיון של שעתיים בנושא הזה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לוקחים את הכל בחשבון.
יפעת שאשא ביטון: יחד עם זאת אני גם אומר, אני לא מוכנה שנטגן את הילדים שלנו, לא בבית ספר ולא בשום מקום אחר.
יפעת שאשא ביטון: אז מצד אחד לא בבית ספר, אבל גם ההורים, חברה, אני כל הזמן חוזרת ואומרת, אני מוצאת את עצמי כמעט בכל דיון מדגישה – להורים יש תפקיד משמעותי בתוך המלחמה, אם זה בקרינה ואם זה בזמן מסך ואם זה בדברים נוספים.
<קריאה: אז חוזר מנכ"ל דורש ולא - - -
יפעת שאשא ביטון: אני אתייחס גם לחוזר מנכ"ל, שנייה.
יפעת שאשא ביטון: אני מתייחסת להכל.
<קריאה: זה חלק מ - - -
יפעת שאשא ביטון: סליחה, אני אבקש שיוציאו אותך, באמת.
יפעת שאשא ביטון: אני בשלב הסיכום, הדברים שאת אומרת הם חשובים והם נכונים.
יפעת שאשא ביטון: הם גם נאמרו על ידי עופר רימון ונאמרו פה גם על ידי אחרים ונאמרו גם על ידי מנהל בית הספר ואנחנו רק צריכים לוודא שזה ייושם, ואני מסכימה איתך לגמרי.
יפעת שאשא ביטון: אז בואי, תתני לי, תאמיני לי, רשימה גדולה של דברים, אני אתייחס להכל.
יפעת שאשא ביטון: אבל אני כן רוצה לחזור ולהדגיש, להורים יש גם חלק משמעותי ונכון שאולי בבית ספר אתה אומר שאתם עושים סדנאות של סמכות הורית, זה מאד חשוב.
יפעת שאשא ביטון: הנושא של העלאה למודעות, זה לא רק אם אנחנו ניישם את החוזר או לא ניישם, כן יהיה WIFI או לא יהיה WIFI, יש פה עניין של להעלות למודעות.
יפעת שאשא ביטון: יש פה תהליך חינוכי גם של התלמידים וגם של ההורים לגבי כל ההשלכות שיש לזמן מסך כדי שכשהם ילכו הביתה זה יישב מאחור והם יידעו בעצם מה יכול לקרות.
יפעת שאשא ביטון: אז אני רוצה לתת המלצות קונקרטיות.
יפעת שאשא ביטון: ראשית מודה למשרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: באמת, השיח היום אל מול השיח הקודם השתנה והתפתח ואני חושבת שהמשרד היום לא מדבר ממקום של הגנה, אלא ממקום של איך לראות באמת שאנחנו עושים את הדברים ביחד.
יפעת שאשא ביטון: אני מברכת על כל העניין של המינון הנכון של חוזר מנכ"ל, להגביל את שעות המסך בצורה מאד מדויקת, כמה שעות מותר בכל גיל, שוב, עם התייחסות באמת להיבטים ההתפתחותיים.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה חשוב ונכון.
יפעת שאשא ביטון: העניין של תקשורת קווית – כל חשוב שאנחנו נשים עוד את הדגש על זה ולראות איפה שאפשר להשתמש בתקשורת קווית, לאפשר את זה במקום ה-WIFI ולראות איך אנחנו ממזערים את החשיפה לקרינה.
יפעת שאשא ביטון: לא מספיק שיש חוזר, אנחנו גם דיברנו על זה, חייבים ליישם, לפקח, לאכוף את זה שבבית ספר יידעו שבכל שלב נתון יכול מישהו להיכנס ולראות אם באמת הראוטרים סתם פועלים, או שהילדים מכוח האינרציה נשארים עם מסכים דולקים לאורך כל שעות הלימודים.
יפעת שאשא ביטון: מאד חושב שהם יידעו שאנחנו עם היד על הדופק, אני מניחה שאחר כך, מתוך תהליך זה ייכנס גם למודעות של הצוות החינוכי והוא ידאג להתנהל קצת יותר נכון, וזו האחריות שלנו לטפטף את זה כל הזמן.
יפעת שאשא ביטון: נושא של סינון אתרים: להקפיד שבבתי הספר יהיה סינון אתרים.
יפעת שאשא ביטון: כן יש לנו אחריות.
יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו מאפשרים כניסה לתוך העולם הווירטואלי, שאנחנו נוודא שהילדים לא גולשים לנו לכל מיני מקומות לא רצויים.
יפעת שאשא ביטון: אז אני מבקשת שגם הנושא הזה יוקפד.
יפעת שאשא ביטון: בחוזר מנכ"ל יש התייחסות לאיסור טלפונים סלולאריים במשך שעות הלימודים.
יפעת שאשא ביטון: התייחסה לזה יפה מנהלת בית הספר, זה אפילו מופיע בתקנון.
יפעת שאשא ביטון: בואו נחדד את זה עוד קצת.
יפעת שאשא ביטון: אני אוכל לומר מהמעט שאני מסתובבת, ביחס אליכם, בבתי הספר – זה לא מיושם.
יפעת שאשא ביטון: אז צריך גם כאן כל הזמן להוציא עוד חוזר ועוד מכתב שמתזכר את המנהלים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו חייבים להיות על זה כל הזמן.
יפעת שאשא ביטון: אני מניחה ששכל שנהיה אינטנסיביים עכשיו, זה ישחרר אותנו אחר כך, כי זה כבר ייכנס למודעות.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה שוב על העבודה היסודית ואני אשמח לקבל עדכונים.
יפעת שאשא ביטון: ונקודה נוספת, תאפשרו, יש מחקרים שמראים את העניין של הלמידה מתוך מחשב, כל הנושא של סקרנות והכל.
יפעת שאשא ביטון: המחשב הוא חשוב, הוא חיוני, הוא מסייע לתהליך הלמידה, אבל בתהליך של קריאה הרבה פעמים יש ילדים שמגיבים טוב יותר לקריאה מטקסט שהוא כתוב על דף.
יפעת שאשא ביטון: אז תאפשרו גם שימוש בספרים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא הולכים לשחור ולבן.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו הולכים למרחב לימודי שמאפשר בעצם את המגוון ולהיות דינאמי.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו פעם כאן ופעם כאן ופעם עם ספר ופעם עם מחשב, ובאמת לאפשר את זה בתוך המערכת.
<קריאה: מה עם להקים צוות בריאות שיבחן את הנזקים?
יפעת שאשא ביטון: שנייה, סיימתי?
יפעת שאשא ביטון: אני רק התחלתי, לא נעים לי להגיד, אבל אני רק התחלתי.
יפעת שאשא ביטון: איכות הסביבה: אני מבקשת שהמשרד כן יעדכן את ההנחיות לגבי איך מודדים WIFI ואיך מודדים קרינה ממקורות אחרים.
יפעת שאשא ביטון: מאד חשוב, אתה יודע מה, גם בשביל לעשות שכל מול אנשי המקצוע, שיראו שיש התייחסות, יש חשיבה מחודשת.
יפעת שאשא ביטון: יכול להיות שתוך כדי בנייה של מסמך חדש, אז גם המשרד בעצם ייחשף להיבטים מקצועיים נוספים.
יפעת שאשא ביטון: הזדמנות מצוינת אחרי 10 שנים לשבת ולעשות את זה.
יפעת שאשא ביטון: דבר נוסף זה מה שביקשתי, לבדוק בעצם את סף הקרינה שנבדק כאן אל מול ספי קרינה אחרים, גם אם זה לא הרלבנטי, אבל חשוב שגם כן אנחנו נהיה - - -
<אליהו ריכטר: יש גם צורך להערכה רפואית של ילדים עם בעיות - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, אני אתייחס.
<אליהו ריכטר: ביחס למקורות החשיפה השונים שלהם.
יפעת שאשא ביטון: אז אני אתייחס תיכף למשרד הבריאות.
יפעת שאשא ביטון: לגבי תדרים, אין קנינו מחו"ל, קנינו מהארץ, מתאים, הורדנו, עשינו.
יפעת שאשא ביטון: אם צריך משדר של 100, יהיה משרד של 100.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת תנסו להקפיד, שלא ניכנס למקומות של שיטת מצליח, וזה מאד מאד חשוב.
<קריאה: צריך להגיד למשרד הבריאות שייקחו אחריות על ה-WIFI - - -
יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך יחד עם המשרד להגנת הסביבה, אני חושבת שביחד יכולים לעשות עבודה בעניין הזה בשיתופי פעולה, ולראות איך אנחנו באמת מתכנסים למקום שצריך ומונעים את הספקות לגבי התדרים שהם לא מותרים.
יפעת שאשא ביטון: לגבי משרד הבריאות: ראשית אני אשמח אם באמת במשרד הבריאות יהיו התייחסויות למחקרים נוספים שנעשים על ידי מומחים נוספים ולא רק על ידי פרסונה כזאת או אחרת, כי היום אנחנו-.
יפעת שאשא ביטון: יש?
יפעת שאשא ביטון: אז ראשית אני שמחה ואני אשמח לראות.
יפעת שאשא ביטון: זה דבר אחד.