GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<עופר רימון: אבל את העניין הזה צריך להפנות לאגף בטיחות אצלנו, הם יסבירו יותר טוב איך הם עובדים, אבל זה הכיוון בגדול.
<עופר רימון: הבדיקה השנייה שאנחנו עושים היא בסך הכל בדיקה שנקראת זהירות מונעת.
<עופר רימון: נכון שהיא חשובה, אבל אם הייתה חריגת קרינה הייתי יותר מוטרד.
<עופר רימון: עדיין, אנחנו מנחים את בתי הספר, וזה בדיוק העיקרון שידידי מהמשרד להגנת הסביבה ציין, גיל, שזה לא מספיק אם אנחנו לא עוברים את הסף אנחנו יכולים לישון בשקט.
<עופר רימון: עדיין, אנחנו רוצים לוודא שבתי ספר חושפים את הילדים לקרינה כמה שפחות.
<עופר רימון: תראי, זה לא כל כך פשוט.
איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת.
<עופר רימון: כי בסופו של דבר הדברים האלה הם חינוך.
<עופר רימון: בסופו של דבר זה חינוך, ולכן אני - - -
איילת נחמיאס ורבין: תאמין לי, אנחנו מבינים את זה.
<עופר רימון: ולכן אני שמח על הדיון הזה, כי אני חושב שהמטרה שלנו היא משותפת.
<עופר רימון: המטרה שלנו דרך אגב, היא לא רק בבתי ספר.
<עופר רימון: אנחנו מבחינתנו, כשאנחנו מקנים תכנית חינוכית בנושא קרינה, אנחנו מצפים שהילדים גם בבית ישלימו את זה ויעירו להורים שלהם כשה-WIFI עובר כל הזמן בבית, כי מבחינתי זה לא משנה אם הילד חשוף לקרינה בבית הספר או בבית, הוא בסופו של דבר חשוף לקרינה נקודה, או ברכבת, או בכל מקום אחר.
<עופר רימון: בסופו של דבר אתם יודעים, Time is changing, העולם משתנה ואנחנו צריכים להתאים את עצמנו ולהבין איך העולם הזה עובד.
<עופר רימון: למה אני אוהב את הגישה גם כאן בוועדה ובכלל בדיון כאן?
<עופר רימון: כי לפעמים יש שיטה שאומרת שחור או לבן.
<עופר רימון: הניסיון שלי אומר שכשאנחנו עובדים בשיטות של שחור או לבן, אנחנו פשוט מתעלמים ממשהו שקיים ולא מתמודדים איתו.
<עופר רימון: בחינוך תמיד אנחנו מנסים ללכת לפתרון של אנחנו יודעים שהחיים הם לא שחור ולבן וכל החכמה היא איך בתוך עולם - - -
יפעת שאשא ביטון: מתנהלים נכון.
<עופר רימון: מתנהלים נכון, בדיוק.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה עופר.
יפעת שאשא ביטון: בחור עם החולצה השחורה, בבקשה.
יפעת שאשא ביטון: רק שם בבקשה לפרוטוקול.
<רוני קלר: שמי רוני קלר, יושב ראש הפורום לסלולאריות שפויה.
<רוני קלר: אני אגיד כמה דברים ואני מפנה את השאלה - - -
<קריאה: הפורום למה?
<רוני קלר: הפורים לסלולאריות שפויה.
<רוני קלר: אנחנו הגשנו את הבג"ץ נגד ה-WIFI בבתי הספר.
<רוני קלר: למעשה יצאנו בתיקו בבג"ץ ובג"ץ למעשה לא סגר את הדלת.
<רוני קלר: יש לי שאלה לכבודו.
<רוני קלר: למעשה אנחנו ישבנו פה בשנת 2010 או בשנת 2011, אני לא זוכר בדיוק, בוועדת הפנים והגנת הסביבה.
<רוני קלר: אני זוכר עם יושב הראש דב חנין, ישבה סיגל סדצקי, ישב סטיליאן גלבר ושניהם באו והצהירו שאין נהלים כדי לבוא ולמדוד את ה-WIFI ואמרו את זה, ומשרד החינוך ידע את זה, והם היו מה שנקרא, אז הם ישבו על המדוכה כדי לבוא איך להתחיל לבנות את היסודות של הכנסת ה-WIFI לבתי הספר.
<רוני קלר: והנה בא ואומר ד"ר רמון, אנחנו בדקנו ועשינו ויצא הכל בסדר.
<רוני קלר: מה בדקתם?
יפעת שאשא ביטון: הוא לא אמר יצא הכל בסדר.
יפעת שאשא ביטון: בואו נדייק.
יפעת שאשא ביטון: מאד חשוב לי שהדיון פה יישאר מדויק כמה שאנחנו יכולים בתוך כל בליל הדברים.
<רוני קלר: בסדר, אני אדייק, ברור, אני מקבל.
<רוני קלר: הוא אומר אנחנו, לפי מה שהמשרד להגנת הסביבה נתן לנו הנחיות, אנחנו בדקנו ויצא - - -
יפעת שאשא ביטון: יש דברים שהם בסדר ויש דברים שהם אדומים.
יפעת שאשא ביטון: בא משרד החינוך-.
יפעת שאשא ביטון: תקשיב, אני מופתעת, אני חייבת לומר.
יפעת שאשא ביטון: הוא אומר ביושר 37% מבתי הספר הם אדומים.
יפעת שאשא ביטון: תקשיב, זה נתון קשה.
<קריאה: הוא לא דיבר על הקרינה.
<רוני קלר: שנייה, אבל אני רוצה לדבר על - - -
יפעת שאשא ביטון: חברים, אני מדברת פה על הקרינה.
יפעת שאשא ביטון: מי שפספס את הדיון, רגע, רגע, אני מדברת על הקרינה בכלל, לא רק על ה-WIFI.
יפעת שאשא ביטון: הדגשתי את זה גם בתחילת הדיון.
יפעת שאשא ביטון: אני מדברת על זמן מסך בכלל, לא רק מחשב אלא בכלל ההשלכות ואנחנו אחר כך גם נשמע פה מומחה שיציג את זה.
יפעת שאשא ביטון: אז בואו נישאר בתוך המסגרת הזו ולא ננסה לקחת אותה למקומות מסוימים.
<רוני קלר: בסדר, אני מדבר על ה-WIFI, וכבר אז באנו והתרענו ואמרנו שיש בעיה.
<רוני קלר: וציפינו שמשרד החינוך ושומרי הסף, הרגולאטורים למיניהם, ילכו ויעשו את עבודתם נאמנה.
<רוני קלר: ומה אנחנו מגלים?
<רוני קלר: אנחנו מגלים שאנחנו כבר מתבחבשים עם הסיפור הזה כבר 6 שנים.
<רוני קלר: היינו בשתי ערכאות שיפוטיות ואנחנו ממשיכים להתבחבש.
<רוני קלר: אומר ד"ר רמון, מה שבדקנו יצא, מבחינת קרינת ה-WIFI - קרינת ה-WIFI - אני מדגיש, יצא הכל בסדר.
<רוני קלר: מה זה יצא הכל בסדר?
<רוני קלר: לא בדקת שום דבר.
<רוני קלר: אני יודע, ה-WIFI משדר בשני תדרים, ב-2.4 וב-5 ג'יגה.
<רוני קלר: ב-5 ג'יגה אפילו לא בדקו, אפילו לא בדקו.
<רוני קלר: המשרד להגנת הסביבה מדבר על הספקי שידור - - -
יפעת שאשא ביטון: אתה מכיר את הסיפור של לבחון בתדר כזה ולבחון בתדר אחר?
<רוני קלר: הוא יודע.
<רוני קלר: שנייה, היום הוא יודע.
יפעת שאשא ביטון: רגע, שנייה, אני אתן לך להמשיך את הדברים, רק חשוב לי את הנקודה הזו רגע לברר.
יפעת שאשא ביטון: מה המשמעות של לבחון בשני התדרים והם באמת לא נעשית בחינה באחת מהתדרים.
<גיל כהן: יש WIFI בתדרים של 2.4 ו-5 ג'יגה הרץ.
<גיל כהן: רוב מכשירי המדידה זה באמת עד 3 ג'יגה.
<גיל כהן: בבתי ספר - - -
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שאם יש רמה של 5 ג'יגה, אז זה בכלל לא קולט?
<גיל כהן: אז הוא לא קולט.
<גיל כהן: עכשיו, בכל המדידות שאנחנו עשינו, עוד פעם, יש מכשירים שמודדים גם עד 40 ו-50 ג'יגה הרץ, שזה פי עשרה יותר גבוה.
יפעת שאשא ביטון: לא, אבל זה אומר שאם בבית ספר יש רמה של 5 ג'יגה, בכלל אנחנו לא יודעים.
<גיל כהן: לא, יש מכשירים.
<גיל כהן: רוב המכשירים הם עד 3 ג'יגה, כי זה כולל את כל התדרים של ה-WIFI, של הסלולר, של הרדיו, טלוויזיה.
יפעת שאשא ביטון: אם עכשיו בבתי הספר משדרים ב-5, המכשיר הזה לא קולט?
<גיל כהן: ב-135 בדיקות האלה, איפה שהיה 5 ג'יגה, שזה, עוד פעם, זה בדיקות שאנחנו ליווינו.
<גיל כהן: איפה שהיה 5 ג'יגה היה מכשיר שיודע לבדוק מעל 5 ג'יגה.
<גיל כהן: יש 8, יש 40, יש 50 - - -
<קריאה: בבית ספר רבין לא היה מכשיר שמדד עם 5 ג'יגה.
<גיל כהן: לא יודע - - -
<רוני קלר: אני רוצה לסיים את הדברים שלי.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, בבקשה, תסיים.
<רוני קלר: אני מציג עוד נקודה.
<רוני קלר: ישנם נתבים שמשדרים בהספקי שידור של 200 מילי וואט.
<רוני קלר: האדון גיל אמר שהם מאשרים עד 100 מילי וואט.
<רוני קלר: אנחנו מצאנו 200 מילי וואט.
<רוני קלר: כלומר, משרד החינוך הכניס, בניגוד להנחיות, נתבים בהספקים לא מאושרים על ידי המשרד להגנת הסביבה והוא ממשיך להכניס.
<רוני קלר: ואנחנו, כשאנחנו באים ומבקשים שקיפות, לא נותנים לנו.
<רוני קלר: לא נותנים לנו.
יפעת שאשא ביטון: כן, יש נתונים כאלה?
<רוני קלר: רגע, שנייה.
יפעת שאשא ביטון: רגע, תן לי לבדוק.
יפעת שאשא ביטון: אני מתייחסת ברצינות למה שאתה אומר.
יפעת שאשא ביטון: תקשיב, יכולתי לתת לך לדבר, היינו עובדים לבא בתור וסוגרים סיפור.
יפעת שאשא ביטון: אמרת משהו, אני רוצה לבדוק אותו.
<גיל כהן: אני מתכתב עם רוב האנשים פה באופן יומיומי.
<גיל כהן: המקרה הזה של ה-200 מילי וואט, לפי החוק הוא צריך היתר.
<גיל כהן: ופנינו לרשויות המקומיות שההפעלה של הרואטר מצריכה היתר ודרשנו מהם.
יפעת שאשא ביטון: אבל אם אנחנו מאשרים 100 מילי וואט, אז למה - - -
<אתי רימון: יפעת - - -
יפעת שאשא ביטון: אני אתן לך, אני רואה שאת בוערת, אבל את חייבת לחכות בסבלנות.
<אתי רימון: כי אני הגשתי תלונה למשרד להגנת הסביבה לגבי - - -
יפעת שאשא ביטון: הכל בסדר, אבל רגע, סבלנות.
<אתי רימון: לגבי הנושא הזה.
<אתי רימון: ואני אגיד לך בדיוק - - -
יפעת שאשא ביטון: סבלנות.
יפעת שאשא ביטון: לא, את לא אומרת לי עכשיו.
יפעת שאשא ביטון: שנייה, סבלנות.
יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו לא מאשרים להכניס למערכת החינוך 200 מילי וואט, מעל 100 מילי וואט, אז למה בכלל צריך היתר?
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת מלכתחילה שלא יהיה שם.
<גיל כהן: נכון, אבל איפה שמצאנו שהיה, אז הודענו להם שהם חייבים בהיתר ועד שהם לא יסדרו את ההיתר של הדבר הזה, שיורידו את זה משידור באופן מיידי.
יפעת שאשא ביטון: ומה קרה עם זה?
<גיל כהן: אנחנו קיבלנו מהרשויות המקומיות או מהיצרנים, שאותו מודם, וכל האנשים פה מכירים את זה, שאותו מודם, לפני שהוא מגיע לארץ, בגלל שהם יודעים שהוא בא לארץ ובארץ מותר רק 100 מילי וואט ללא היתר, הוא עובר תהליך של גיור.
<גיל כהן: גיור זה אומר להוריד לו את ההספק, לחסום אותו להספק של עד 100 מילי וואט.
<גיל כהן: גם אם הוא יכול לשדר עד 200 מילי וואט, חסמו אותו לעד 100 מילי וואט.
<גיל כהן: היו לנו שני ראוטרים כאלה, עשינו את הבדיקות על שני הראוטרים האלה, זה התשובות - - -
יפעת שאשא ביטון: והם אכן משדרים רק ב-100?
<גיל כהן: אז זהו, אין דרך להתחבר למודם ולבדוק, אבל בבדיקות קרינה בכל בתי הספר, גם לראוטרים כאלה, לא מצאנו מדידות יותר - - -
<קריאה: 100 כפול 2.
<צביקה כספי: סליחה, זה על גבול ההטעיה מה שמר גיל כהן פה מצהיר, כי יש לי בכתב.
<צביקה כספי: אתה העברת לי בכתב שבתור ממוצע על פני 6 דקות, לא מצאתם מעל ל-100.
<צביקה כספי: לשון החוק היא מאד ברורה.
<צביקה כספי: צריך היתר לכל משדר מעל ל-100 מילי וואט.
<צביקה כספי: זה החוק.
<צביקה כספי: לא ממוצע, לא שש דקות.
<צביקה כספי: משדר מעל ל-100 מילי וואט צריך היתר של המשרד שלכם.
<צביקה כספי: פנינו אליכם, לא סיפקתם היתר, הוצאתם לנו מכתב של - - -
יפעת שאשא ביטון: כתבתי את הנקודה.
<גיל כהן: עוד פעם, הנושא הזה ספציפי.
יפעת שאשא ביטון: תודה גיל, באמת, הנקודה ברורה, אני אתייחס אליה בסיום.
יפעת שאשא ביטון: בואו ניתן לגברת קצת להירגע, כי אני רואה אותה בוערת.
יפעת שאשא ביטון: כן, שם.
<אתי רימון: קודם כל תודה רבה.
<אתי רימון: שמי אתי רימון, אני מיבנה ולא קשורה לד"ר עופר רימון.
<אתי רימון: ילדי לומדים בבית ספר רבין ביבנה.
<אתי רימון: אני פשוט נחשפת פה לכמה דברים שנאמרים ונזרקים, אז אני אגיד לכם בדיוק בשטח אצלנו מה קורה.
<אתי רימון: אצלנו ממוקמים בכל כיתה, החל מכיתות ב', משרדים שפועלים 24 שעות, שבעה ימים בשבוע.
<אתי רימון: נבדקו גם ביום כיפור, גם בכל מיני ימים כאלה ואחרים.
יפעת שאשא ביטון: מי בדק בכיפור?
<אתי רימון: זה באמצעות אפליקציות, אבל הראוטרים האלה פועלים כל הזמן.
<אתי רימון: הבת שלי לומדת בכיתה ה'.
<אתי רימון: הלמידה המתוקשבת מתבצעת, קודם כל זה לאפ טופים שאנחנו, לא אני רכשתי ספציפית, אבל ההורים, 60 הורים מתוך 70 רכשו את הלאפ טופים הללו.
<אתי רימון: בנוסף לזה שילמנו גם על השאלת הספרים.
יפעת שאשא ביטון: שימי את זה בצד.
<אתי רימון: בסדר.
<אתי רימון: מה שחשוב פה ליידע זה שהלמידה מתבצעת בכיתה, אצל הבת שלי בכיתה ה'.
<אתי רימון: הם לומדים בין 5 ל-6 שעות ביום, הם יושבים מול המסכים פתוחים.
<קריאה: 5 שעות ביום מול מחשב?
<אתי רימון: 5 שעות ביום, לא במחשב, זה גם, אבל המסך דולק ופתוח.
<קריאה: כמה שעות מחשב יש?
<אתי רימון: אני לא יודעת - - -
יפעת שאשא ביטון: שנייה רגע, בואו נהיה הוגנים.
יפעת שאשא ביטון: בוא נשמור על תרבות דיבור, חברה.
יפעת שאשא ביטון: מורים צריכים לוודא וזה התפקיד של המשרד.
יפעת שאשא ביטון: חברים, המשרד נתן פה הנחיות מאד ברורות ועל זה אני מברכת, של כמה שעות מותר שהם יהיו מול מחשב.
יפעת שאשא ביטון: פירושו שמעבר לשעות האלה הם לא אמורים להיות.
<אתי רימון: אז אני חייבת להביא לכם את זה מהשטח.
<עופר רימון: התכוונו אבל לזמן מצטבר.
<עופר רימון: זאת אומרת אם מורה חמש דקות - - -
יפעת שאשא ביטון: גם במצטבר, אם זה חמש שעות - - -
<עופר רימון: אם זה - - -
יפעת שאשא ביטון: בסדר, אז צריך לכבות את זה.
<קריאה: אם חמש דקות בשיעור השתמש במחשב, אני לא מתכוון עכשיו - - -
<אתי רימון: המחשבים דולקים על השולחן.
<אתי רימון: ב-5-6 שעות הם מוצגים להם מול העיניים.
<אתי רימון: הם לא בתיקים סגורים.
<אתי רימון: בנוסף לזה - - -
<עופר רימון: אני לא מאמין.
<עופר רימון: אני לא מאמין ששש שעות ברצף המחשב הזה דולק.
יפעת שאשא ביטון: עופר, בסדר, אבל - - -
<אתי רימון: אבל אני אמא לילדה.
יפעת שאשא ביטון: יכול להיות שצריך לבדוק את בית הספר ספציפית.
<אתי רימון: שמנהלת בית הספר במהלך בדיקה עם המשרד להגנת הסביבה ויש את זה בפרוטוקול רשום, המנהלת הצהירה שלומדים 5-6 שעות ביום.
<עופר רימון: אנחנו נבדוק את זה.
<אתי רימון: אתם יכולים לבדוק, אין בעיה.
<אתי רימון: בנוסף לכל זה, לילדים יש מייל.
<אתי רימון: בית הספר צייד כל ילד במייל, הילדים מקבלים הנחיות לשיעורים, ללמידה למבחנים, להיכנס לקלאס רום - - -
יפעת שאשא ביטון: בסדר גמור, אנחנו בעידן מתקדם.
<אתי רימון: לא, זה בסדר גמור, אבל - - -
יפעת שאשא ביטון: כל עוד שזה ממוסד אז אין שום בעיה.
<אתי רימון: לא, סליחה, אבל את צריכה להבין שזה מתבצע אחרי שעות הלימודים.
<אתי רימון: זה מגיעים הביתה וממשיכים את המחשב בבית.
יפעת שאשא ביטון: אתי, הם לא מדליקים אצלך בבית בכלל מעבר לשעות הלימודים?
<אתי רימון: הם מדליקים, אבל יש הבדל.
<אתי רימון: יש הבדל.
<אתי רימון: הם הוסיפו שעות.
יפעת שאשא ביטון: מה זה משנה לי אם הוא קורא במייל משהו חינוכי או שהוא משחק באיזה שהוא משחק עם יריות?
<אתי רימון: אז בואי אני אגיד לך, בבקשה, סליחה.
<אתי רימון: בואי אני אומר לך.
<אתי רימון: אם אני כהורה מרשה לילדים שלי ביום שעה, נניח, או שעתיים, אני מגדירה פעם כן, פעם לא, לפי איך שנוח לי.
<אתי רימון: אבל עם זאת, בא משרד החינוך עכשיו ואומר רגע, עכשיו יש לכם גם שיעורים במחשב, להגיש עבודות במחשב, להתכונן למבחנים במחשב.
<אתי רימון: זאת אומרת שהם מגיעים הביתה ויושבים במחשב.
<אתי רימון: שלא לדבר על תחרות הסייבר, שהם הובילו או עדיין מובילים ואנחנו קיבלנו הנחיות מבית הספר, מהנהגת ההורים בווטסאפים לכל ההורים לעודד את הילדים לשחק.
יפעת שאשא ביטון: רגע, את יכולה בבית לא להיות ב-WIFI.
יפעת שאשא ביטון: אצלי הילדים בבית הם לא ב-WIFI, הם בנייחים.
<קריאה: היא מדברת על המסך.
<אתי רימון: אני מדברת על שעות מסך שמוסיפים להם.
<אתי רימון: ואני לא מסכימה, אז מה אני אעשה?
<אתי רימון: אז אני אגיד לילדה אל תעשי את השיעורים במחשב?
<אתי רימון: אבל המורה אמרה, היא צריכה לעשות.
יפעת שאשא ביטון: לא, אבל את לא תשחקי במשחק יריות ותווסתי את זה.
<אתי רימון: עדיין.
<אתי רימון: זה לא.
<אתי רימון: אז למה להוסיף?
<אתי רימון: שלא לדבר שיש להם גם - - -
יפעת שאשא ביטון: רגע, יש פה אנשים שלא דיברו והם הרימו את היד.
יפעת שאשא ביטון: הבחור עם החולצה האדומה כבר הרבה זמן.
<גדעון לייכנר: דילגנו על התקשורת הקווית.
<גדעון לייכנר: מה איתה?
יפעת שאשא ביטון: לא דילגנו על התקשורת הקווית.
יפעת שאשא ביטון: אני הזכרתי אותה כמה וכמה פעמים פה, רק אתה לא מקשיב לי.
<גדעון לייכנר: היא לא מיושמת בשטח.
<ערן פוקס: שמי ערן פוקס מחולון.
<ערן פוקס: אני אדבר, אני אקרא לזה כהדיוט, ההורה ההדיוט, שלא יכול לעמוד פה עם כל הסוללה של כל המומחים משני הצדדים, אלא שבעד, אלא שנגד - - -
יפעת שאשא ביטון: בוא, בלי הקדמה.
יפעת שאשא ביטון: תיגש ישר לעניינים, כי פשוט אחר כך לא יהיה לנו זמן לאחרים.
<ערן פוקס: אני יודע, אני חייב את ההקדמה הזו כדי לבוא מהצד הלא מבין ולהסביר מה שאני כן מבין.
<ערן פוקס: ומה שאני כן מבין, זה שהשיטה פה אצלנו בארץ זה שיטת יהודה ברקן.
<ערן פוקס: עכשיו אני אסביר מה הכוונה.
<ערן פוקס: יהודה ברקן, באחד הסרטים שלו, כולנו די מבוגרים בגיל, בטוח ראו את זה, לקח פעם ניסיון, לקח קבוצה של ילדים עם בקבוק של משקה ושם להם פס למעלה.
<ערן פוקס: הוא אמר להם אתם רואים, תראו מה אני עושה עכשיו, אני מוריד את הפס טיפה ושותה, ועכשיו לא ישימו לב שבעצם המים הם עדיין בלבל שמתחת לפס ברמה בסדר.
<ערן פוקס: וכל פעם הוא היה מוריד קצת וקצת, ככה הילדים היו מורידים - - -
יפעת שאשא ביטון: לא נעים לי להגיד לך, כולנו לא מבינים.
יפעת שאשא ביטון: עד עכשיו רק אתה ועכשיו כולנו לא מבינים.
יפעת שאשא ביטון: בוא תגיד לי מה הסיפור.
<ערן פוקס: תיכף אני אסביר.
יפעת שאשא ביטון: תיגש לעניין.
<ערן פוקס: מה הקטע פה היה?
<ערן פוקס: בעצם הוא גרם לאותם ילדים להוריד כל פעם את הקו המותר ובעצם הם שתו ושתו והורידו את הקו המותר.
<ערן פוקס: בישראל, הקו נמצא כל כך גבוה, שכל הבדיקות שנעשות פה על קרינה, הן לא משמעותיות בכלל.
<ערן פוקס: התקן פה הוא בכלל לא מסודר ברמה כזאת, בואו נגיד באירופה או בארצות הברית - - -
יפעת שאשא ביטון: ואומר את זה בן אדם שלא מבין?
<ערן פוקס: בתור בן אדם שלא מבין, כי אני קראתי.
<ערן פוקס: אני פשוט קראתי.
<קריאה: כל המומחים פה עומדים מאחורי האמירה הזאת.
<ערן פוקס: ומה שקורה, אני מסביר את מה שאני, כבן אדם פשוט, באמת בן אדם פשוט, אין לי שום מושג ב-WIFI, אני פשוט קורא מאמרים ואני מסתכל ואני רואה – שמו פה תקנים שהם לא מחמירים, אלא להיפך.
<ערן פוקס: הרף הוא כל כך גבוה, כל בדיקה שתעשו תמיד תצא בסדר.
<ערן פוקס: היא תמיד תצא תקינה.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז בוא תן לי לברר את הסוגיה שלך.
<ערן פוקס: רגע, שנייה.
<ערן פוקס: עכשיו אני רוצה לדבר על נושא כזה, יצא בחוזר המנכ"ל - שגם אותו קראתי - שאומרים שהעדיפות היא, כשיש בית ספר, להתקין רשת קווית.
<ערן פוקס: הילדים שלי בחולון, הם נמצאים בבית ספר שהוא בסך הכל בן 4 וקצת שנים, ומראש התקינו אותו עם תקשורת אלחוטית.
יפעת שאשא ביטון: אין שם תקשורת קווית בכלל?
<ערן פוקס: יש שם כיתת מחשבים, כן, אבל חוץ ממנה, בכל הכיתות יש אקסס פויינטים – זה מושג חדש שלמדתי – אקסס פויינטים וראוטרים ועניינים.
<ערן פוקס: ואני אומר, הרי מה שאנחנו מדברים פה זה על הביצה והתרנגולת.
יפעת שאשא ביטון: אני מבינה מה זה מהר, באמת.
<ערן פוקס: לא, לא, אני יודע, בסדר.
יפעת שאשא ביטון: אין לי הרבה יתרונות, אבל זה כן.
יפעת שאשא ביטון: עופר, אתה אומר שבכל עמדה של מורה צריך שתהיה נקודה קווית.
<עופר רימון: גם נקודה קווית, כן.
יפעת שאשא ביטון: אז מה קורה בבית ספר באמת שחלש ולא עשה את זה?
יפעת שאשא ביטון: צריך לחייב אותו.
<קריאה: הוא מדבר על עמדות התלמידים, לא המורים.
<עופר רימון: יש לנו דרך ללכת עד שנגיע למצב שכל כיתות האם יהיו עם רשת קווית.
<עופר רימון: אנחנו עוד לא נמצאים - - -
<ערן פוקס: למה - - -
יפעת שאשא ביטון: חברה לא, אני לא רוצה לשמוע.
יפעת שאשא ביטון: תקשיבו, באמת.
יפעת שאשא ביטון: זה להתנתק מהמציאות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא נמצאים בתוך איזו שהיא בועה.
יפעת שאשא ביטון: למה התקינו את ה-WIFI?
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא חיים בוואקום.
יפעת שאשא ביטון: הילד יוצא מבית הספר, נמצא את השעות שלו בבית, לא בבית שלך, בסדר, בבית אחר, ושם יש WIFI.
יפעת שאשא ביטון: השאלה - - -
<אתי רימון: זה לא נכון, זה שונה.
יפעת שאשא ביטון: רגע, סליחה, סליחה, חברים, שנייה - - -
<אתי רימון: יש שם 40 מחשבים.
יפעת שאשא ביטון: חברים, שנייה.
יפעת שאשא ביטון: המטרה של הדיון הזה, למי שלא הבין, זה שאנחנו לא באים נגד הטכנולוגיה ואנחנו לא באים לבלום את הקדמה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו באים לראות איך אנחנו משתמשים בה בצורה שפויה, איך אנחנו ממזערים את הנזק של הילדים שלנו.
<אתי רימון: זה לא מה שקורה רגע.
יפעת שאשא ביטון: אבל לשם אנחנו חותרים, נכון?
יפעת שאשא ביטון: ובשביל זה אנחנו מקיימים את הדיון, כדי לשמוע את כל מה שקורה ולראות לאיזו דרך אנחנו רוצים לקחת את זה.
<אתי רימון: אבל יש הבדל בין ה-WIFI בבית, כשאת אחד על אחד עם המחשב שלך, לבין זה שיושבים בכיתה - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל זה כבר לא אחד על אחד, כבר יושבים 5-6 מחשבים בבית, כולם עם המכשירים הסלולאריים שלהם ומתקשרים.
<אתי רימון: פרופסור סטיליאן גלבר כתב ואמר, חזר כמה פעמים על הדברים - - -
<קריאה: סליחה, אפשר משפט?
יפעת שאשא ביטון: אני הבטחתי לבחור הזה והוא חיכה בסבלנות, למרות שכל פעם פסחתי עליו בלי כוונה ובכל זאת הוא לא פצה פה, אז בבקשה.
<יוסף מאירוביץ: הבחור הזה זה פרופסור יואי מאירוביץ.
יפעת שאשא ביטון: התנצלותי.
<יוסף מאירוביץ: אני רכז רפואת ילדים בכללית.
<יוסף מאירוביץ: אני אנדוקרינולוג.
<יוסף מאירוביץ: רציתי, מכיוון שהנושא הוא שעות מסך של הילדים, להוסיף עוד היבט נוסף שנבדק, בניגוד להרבה דברים פה שצוינו ולא נבדקו, ששעות מסך מרובות, או שעות צפייה, הן גורמות לילדים להשמנה ולתופעה שהיא מאד מאד משמעותית בקרב הילדים בישראל, ואנחנו צריכים לנסות למנוע את התופעה הזאת.
<יוסף מאירוביץ: ולכן אחת הפעילויות שאנחנו עוסקים בה בהרבה מאד פורומים בכללית, זה הורדת שעות צפיית מסך גם בבית, על ידי הדרכת הורים, על ידי הדרכת הורים בכל הרמות וזה מעבר למה שפרופסור כרם הזכיר, שזה צפיית המסך בגילאים הצעירים מוסיפה לנושא של הפרעות קשב.
<צביקה כספי: זו הצגה מאד מאד חלקית של מה זה זמן מסך ומה זה צפייה.
<צביקה כספי: אני אשמח לדבר כשיהיה לי זמן.
יפעת שאשא ביטון: לא בטונים כאלה.
<צביקה כספי: לא, כי זה חוזר.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מוסיפים נדבך על נדבך.
יפעת שאשא ביטון: הנדבך שהוא מוסיף הוא נדבך שלא עלה - - -
<צביקה כספי: לא, לא, בסדר.
<צביקה כספי: זה הצגה חלקית מאד.
<גדעון לייכנר: אתה יכולה לדבר על התקשורת הקווית?
<יוסף מאירוביץ: גם בהתבסס על מחקרים שבחודשים האחרונים היו בארצות הברית.
יפעת שאשא ביטון: אז אם אנחנו עוברים רגע לנושא של זמן מסך, למרות שלפני כן אני רציתי, אתה רואה מה קורה שאתה לא נותן לי להתייחס תוך כדי תנועה?
יפעת שאשא ביטון: הוא העלה פה את הנושא של סף הקרינה וזה הולך וחוזר על עצמו כל הזמן.
יפעת שאשא ביטון: אני ממש מבקשת ואני אגיד את זה גם בדברי הסיכום, אני רוצה לדעת מה סף הקרינה שנבדק כאן בארץ, אל מול ספי הקרינה שהם בתקן במקומות אחרים, כי אני רוצה שתהיה השוואה.
יפעת שאשא ביטון: מאד מאד חשוב לי.
יפעת שאשא ביטון: אני אפילו אומרת את זה לפני הסיכום, כי אני רוצה שזה לא יתפספס לנו אם אנחנו נגיע מאוחר.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שיהיה לי האומדן הזה.
יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו עובדים לזמן מסך, אני רוצה לשמוע את גדי - - -
<עמיר בורנשטיין: סליחה, אם אפשר לגבי קרינה.
יפעת שאשא ביטון: לא, שנייה.
יפעת שאשא ביטון: במשפט.
<עמיר בורנשטיין: לגבי בדיקות הקרינה.
<עמיר בורנשטיין: שמי עמיר בורנשטיין, אני מנהל את האתר ללא קרינה ב- - -, רגיש לקרינה ונפגע קרינה בעצמי.
<עמיר בורנשטיין: איש טכני ביסוד שלי.
<עמיר בורנשטיין: מדידות הקרינה של WIFI בבתי הספר הן לא סתם יוצאות תקינות, הן יוצאות תקינות משתי סיבות.
<עמיר בורנשטיין: סיבה ראשונה, והזכירו את זה קודם בצורה לא מדויקת – האות של ה-WIFI, בניגוד לאות של קרינה סלולארית, האות של קרינה סלולארית נמצא משהו כמו בין 50% ל-80% מהשנייה, הוא נמצא באוויר.
<עמיר בורנשטיין: לכן קל למדוד אותו, אפילו עם מדים שמודדים פעם-פעמיים בשנייה.
<עמיר בורנשטיין: אות של WIFI נמצא פחות מ-5% מהשנייה באוויר, אוקיי?
<עמיר בורנשטיין: יש אלפי פולסים שמשנים ומשפיעים על המערכת הביולוגית, אבל הם נמצאים שם 5% מהשנייה.
<עמיר בורנשטיין: ואז באים עם מדדים, והמדדים שהמשרד להגנת הסביבה מאשר היום, רוב המדדים, מדדי הקרינה, לא המדדים האנושיים, המכשירים בשוק מודדים פעמיים בשנייה.
<עמיר בורנשטיין: הם לא רואים כלום.
<עמיר בורנשטיין: שום דבר.
<עמיר בורנשטיין: אחרי זה עוד לוקחים ועושים ממוצע לשש דקות, ואחרי זה עוד משווים עם תקן שהוא מבוסס על תקן חומני.
<עמיר בורנשטיין: אז כמו שאבא שלי היה אומר, מפעמיים כלום יוצא שום דבר.
<עמיר בורנשטיין: וזאת הסיבה שבדיקות הקרינה יוצאות תקינות.
<עמיר בורנשטיין: לא שום סיבה אחרת.
<עמיר בורנשטיין: אוקיי, הדבר השני.
<עמיר בורנשטיין: לגבי התקן - - -
<יוסף מאירוביץ: או אולי עצם הבורות זו הבעיה.
<עמיר בורנשטיין: רגע, שנייה פרופסור.
<עמיר בורנשטיין: הדבר השנייה הוא לגבי התקן.
<עמיר בורנשטיין: התקן של קרינת רדיו מבוסס על הפרעות חום בלבד.
<עמיר בורנשטיין: הוא לא לוקח בחשבון שום דבר אחר.
<עמיר בורנשטיין: אם ניקח לרגע את התקן של קרינה מרשתות החשמל, שם יש תקן גבוה ויש המלצה של המשרד להגנת הסביבה שהיא פי 500 נמוכה מהתקן.
<עמיר בורנשטיין: ההמלצה בקרינת רדיו היא רק פי 10 נמוכה מהתקן עצמו.
<עמיר בורנשטיין: ולכן, כמו שאמרתי קודם, מודדים קרינה, כאילו מודדים קרינה אבל בעצם לא רואים כלום, רק אולי חצי מטר מהראוטר רואים משהו; ואז משווים את זה לתקן כל כך גבוה שברור שזה יהיה תקין.
<עמיר בורנשטיין: דבר שלישי - - -
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, בוא, בבקשה, כי יש פה עוד אנשים שרוצים לדבר ואני רוצה להתקדם בדיון.
<עמיר בורנשטיין: חצי דקה.
יפעת שאשא ביטון: הסיפור של התקן ביקשתי בצורה מאד מפורשת.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לדעת מה הסף שאנחנו בודקים לעומת הספים במקומות אחרים, כולל במחקרים וכאלה.
יפעת שאשא ביטון: אין יותר פשוט מזה.
<עמיר בורנשטיין: עוד משפט אחד בבקשה.
<עמיר בורנשטיין: דבר נוסף, ילדים כבר היום נפגעים.
<עמיר בורנשטיין: זאת אומרת, גם אם בדיקות הקרינה שלכם בסדר, עופר רימון, הילדים כבר נפגעים ולא מקבלים שום אפשרות ללמוד בבית ספר.
<עמיר בורנשטיין: אם זה לא זכויות הילד, אז מה זה זכויות הילד?
<עמיר בורנשטיין: ילד שבא לכיתה ומרגיש רע ומדווח להורים שלו, מדווח למורים שלו ושולחים אותו לפה ולשם, בכל מיני טענות ושולחים אותו לפסיכולוגים ופסיכיאטרים ואומרים לו אתה לא בסדר, לא המערכת לא בסדר.
<עמיר בורנשטיין: ואז יוצא שיש ילדים שכבר פוחדים להתלונן.
יפעת שאשא ביטון: הנושא מובן.
<עמיר בורנשטיין: זה זכויות הילד, א', ב', ג', ד'.
יפעת שאשא ביטון: מסכימה איתך לחלוטין.
יפעת שאשא ביטון: נתיבי רשת, אני רוצה את ההתייחסות שלכם ממש בשתיים שלוש דקות, אין לנו זמן פה להצגה ארוכה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כבר ראינו מצגת מאד מרשימה שלכם ומלמדת, שהיא גם אחד הטריגרים בעצם להמשך השיח.
יפעת שאשא ביטון: אז בבקשה ואחר כך אני אתן לכבודו.
<יונה פרסבורגר: נתחיל במה שאנחנו פוגשים ביום יום.
<יונה פרסבורגר: יש לנו קו חם.
יפעת שאשא ביטון: יונה, נכון?
<יונה פרסבורגר: כן, מנכ"ל עמותת נתיבי רשת.
<יונה פרסבורגר: אנחנו פועלים בכל הארץ.
<יונה פרסבורגר: מה שאנחנו שומעים יותר ויותר זה מקרים של ילדים קטנים שמתמכרים.
<יונה פרסבורגר: יותר ויותר ילדים קטנים שנחשפים לתכנים קשים כמו פורנוגרפיה או סרטי אימה - - -
יפעת שאשא ביטון: שאמרתי שהם מחוץ לשיח, כי אחרת אנחנו לא נצא מזה.
<יונה פרסבורגר: שאחת הסיבות, אני מדבר כרגע על הבריאות הנפשית של הילדים וזמן מסך.
<יונה פרסבורגר: אחת הסיבות, יש יותר ויותר אמצעי קצה בידיים של הילדים – זה סמארט פונים, זה טאבלטים.
<יונה פרסבורגר: אם פעם היה מחשב בסלון, מחובר לאינטרנט, אז יותר ויותר ילדים היום נמצאים עם הטאבלטים.
<יונה פרסבורגר: הטאבלטים יותר מסמארט פון, הם כלי יותר לצפייה ולצרוך מידע כמו סרטים.
<יונה פרסבורגר: ילדים יותר מחפשים סרטים.
<יונה פרסבורגר: הם יותר נפגשים.
<יונה פרסבורגר: עכשיו, מה שאנחנו ש ומעים בבתי הספר, שילדים שמקבלים את הטאבלטים בשביל ללמוד ומחייבים את ההורים, הסיפורים – יש לנו פה מכתב של אמא שביקשנו שתבוא להעיד, כי הסיפור שלה נוגע ללב.
<יונה פרסבורגר: יש פה מכתב שלם שאני חושבת שקיבלת.
<יונה פרסבורגר: הסיפורים הם קשים.
<יונה פרסבורגר: ילדים נשארים עם הטאבלט אחרי שעות הלימודים, הם לא מתנתקים ממנו.
<יונה פרסבורגר: זאת תופעה שהולכת וגדלה.
<יונה פרסבורגר: ההתמכרות היא הורסת להם בסופו של דבר את הלימודים, את הבריאות שלהם ואנחנו גם רואים בגלל זה יותר בעיות של צפייה בפורנוגרפיה.
<יונה פרסבורגר: יש לנו גם סיפורים תוך כדי לימודים, תוך כדי שיעורים של מעשי קונדס, להציג במסך.
<יונה פרסבורגר: אנחנו רואים פה שיש מצב של חוסר אחריות.
<יונה פרסבורגר: אם משר החינוך הוא זה שמחייב את הטאבלטים, הוא גם צריך לקחת אחריות מה קורה אחרי שעות הלימודים.
<יונה פרסבורגר: לא יכול להיות שנותנים חומר ממכר.
<יונה פרסבורגר: הטאבלט הוא ממכר.
<יונה פרסבורגר: הוא ממכר את המוח, ממכר את הילדים.
<יונה פרסבורגר: לא יכול להיות שנותנים משהו ממכר ליד של הילד, מחייבים אותו.
<יונה פרסבורגר: משרד החינוך ומשרד החינוך מסיר כל אחריות.
יפעת שאשא ביטון: סליחה, הילדים לא צריכים את הטאבלט.
יפעת שאשא ביטון: לא לכולם יש טאבלט.
יפעת שאשא ביטון: מספיק שיש להם את הדבר הזה והם לא - - -
<יונה פרסבורגר: אז צריך להוסיף?
יפעת שאשא ביטון: לא, אבל אנחנו צריכים לראות איך אנחנו בעצם מלמדים אותם להיות כמה שפחות מכורים לזה, לטאבלט, למחשב הנייד בבית או למחשב הנייח.
<יונה פרסבורגר: אז צריך לעשות את זה בצורה אחראית, מבוקרת.