GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עמאד דחלה: לנו היו הצלחות, בגדול, בכל התחומים, העשייה התכנונית, אנחנו, היינו רשומים בוותמ"ל, מינהל התכנון, הכפר הערבי הראשון שקיבל 1,000 יחידות דיור, התכנית קיבלה תוקף לפני שנה, שנה ומשהו, העשייה החינוכית בכפר, המרקם החברתי שחשוב למוסלמים ונוצרים, כי בעיות של העבר, עשינו את החיזוק של המרקם, ודגש מאוד חזק, בשבילי, על הפן של האישה, איפה האישה, איפה מעמד האישה בחברה הערבית ובכפר בפרט.
עמאד דחלה: היו פרויקטים לפני, אחד מהם בעניין של האישה, הפעילות של הבית החם, יעדים לצפון עם התכנית הנפלאה.
עמאד דחלה: באנו, תמכנו, שפכנו את הראייה ואת האני מאמין שלנו כדי לחזק את ידיהם של הפועלים בתחום, כי רציתי שהבית החם יהיה יותר חם והיה חם, אבל בשבילי לחמם עוד יותר, לתת את האווירה באמת החמה שמגיעה לרמת התחברות, שהמדריכות מתחברות לבנות, הבנות מתחברות לאמהות.
עמאד דחלה: ככה ראיתי בבית הזה כפרויקט מאוד מיוחד, לכן התמיכה שלי.
עמאד דחלה: כל הנושא של האישה קיבל תנופה, של מעמד האישה, בתקופה הזאת, שלא ידעו כמוה, שנשים אמרו 'אנחנו עכשיו מרגישות שאנחנו חיות את החיים שלנו', כי לפני לא דאגו.
עמאד דחלה: המועצה דאגה לצרכים הבסיסיים של התושבים.
עמאד דחלה: אמרתי, את העשייה הזאת, את הצרכים, יעשו פקידי המועצה ובכירי המועצה, אם ניתן להם את התווית הדרך ואת תכנית העבודה, אז ראש המועצה צריך להתפנות לדברים שלא פנו, לדברים שלא מובנים אליהם, שם ההצלחה של המועצה, לא במובן מאליו, לא בתשתיות שאני הופך ביישוב, זה לא הצלחה שלי, תקציבים שאני מנתב, אני מקבל ועושה את זה ביעילות, חובתי להרים את בית הספר התיכון, מבחינת אחוזי בגרות, קפיצה של 25% בשנתיים, לא מובן מאליו.
עמאד דחלה: וגם להגיע לאוכלוסייה שבאמת צריכה את העזרה שלנו, בחורים ובחורות, צעירים וצעירות, לדבר על הצעירות, זה המקום הזה, כמה חשוב שהצעירה, הבחורה שלא הצליחה להתחבר בבית ולא מצאה את החום של ההורים שלה ופשוט מתחילה לחשוב בכל מיני כיוונים, אז אנחנו איבדנו את הצעירה הזאת ואיבדנו משפחה עתידית שהיא אמורה לבנות, כי לא נתנו לה את הבסיס ואת הכוח ואת הכלים איך להתמודד עם החיים.
עמאד דחלה: לכן המפעל הזה הוא מפעל חשוב ביותר.
עמאד דחלה: תמיד אני מודה ומחזק את ידיהן של הפועלות, של יעדים לצפון, עם ההדרכה ועם הליווי המקצועי.
עמאד דחלה: אני רוצה יותר, אני תמיד רוצה יותר, גם בשכבה היותר צעירה של הבנות וגם היותר מבוגרת, כי חשוב להרחיב את המעגל הזה ואז אנחנו באמת נגיע לחברה שהיא פתוחה ואנחנו נמנע בזה הרבה אלימות.
עמאד דחלה: לכן החשיבות, לכן אמרתי להן, בכל אירוע שתרצו, בכל אירוע שיהיה, אני אהיה לא לצורך תעמולה, אלא באמת לצורך תמיכה, לצורך חיזוק ושיהיה לנו בטורעאן, ותמיד אני מחפש את הייחודיות ואת המצוינות בעשייה.
עמאד דחלה: כאן יש באמת מצוינות בתוצאה שיעדים לצפון עושה ומקדמת ושחנאן והמדריכות עושות כאן.
עמאד דחלה: שוב ברוכים הבאים, אהלן וסהלן, ואני מקווה שבהקדמה הזאת התחלנו להתחבר למה שאנחנו נמצאים בו ואנחנו מאוד רוצים שההתחברות הזאת תביא לעוד תמיכה ועוד כלים שתוכלו לספק לנו כדי להרחיב את המעגל הזה.
עמאד דחלה: תודה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך, ברוכים הנמצאים.
יפעת שאשא ביטון: יש לי שאלה קטנה, אתה אומר 'נכנסתי, הבית היה חם, אבל היה חשוב לי שהוא יהיה עוד יותר חם', יש פעולות קונקרטיות שעשיתם, שהבית היום הוא שונה ממה שהוא היה לפני שנתיים?
יפעת שאשא ביטון: בהתנהלות שלו?
חנאן סבאח: בטח.
חנאן סבאח: כשהתחלנו לפני שש שנים הבית החם היה מקום מאוד סטיגמטי, אנשים התחילו לשאול, את גם ראית, אין שלט, אין שילוט, אין מקום כאילו מוצהר, זה לא מתנ"ס ולא מועדון ולא משהו מהמוסדות של הרשות המקומית ואז היו הרבה שאלות, בשביל מה מגיעות הנערות, איזה נערות נבחרות, מה קורה שם, זה כאילו מקלט של נערות?
חנאן סבאח: או פנימייה כזאת או מה?
חנאן סבאח: לקח לנו הרבה זמן באמת לגייס את ההורים קודם כל לפני הנערות והבנות, לתת אמון במקום.
חנאן סבאח: מה המקום מספק, מי האנשים שעובדים כאן, מה מאחורי כל המטרות של הבית החם.
חנאן סבאח: אחרי שנה שהייתה לנו לא קלה והרבה נשירות וגיוסים ואז אנחנו עוד פעם מחזרים אחרי הנערות, הצלחנו באמת להשאיר רושם אצל ההורים שזה המקום הנכון והבית החם שאפשר שהנערה תהיה בו שנה- שנתיים אולי ואז היא חוזרת לבית, עד שנבנה את החום שהיה חסר בבית.
חנאן סבאח: כיום יש לנו ממש מקום שהוא פתוח ואנשים נותנים אמון במקום וגם בצוות העובדים כאן.
חנאן סבאח: היום מאוד קל לנו לגייס, אנחנו לא מגייסים, לא יוצאים לבתי הספר לגייס, הנערות מגיעות אלינו, חבר מביא חבר.
חנאן סבאח: הנערות מגיעות ואומרות 'אנחנו רוצות להיות בבית החם, שמענו עליו מהחברות שלנו' ואז נרשמות.
חנאן סבאח: ככה זה מתחיל.
חנאן סבאח: אז אני פונה ליועצת ושואלת אודות הנערה שפנתה אליי.
חנאן סבאח: היום באמת הוא הפך להיות מותג, היום גם הפעילות שלנו התרחבה.
חנאן סבאח: היינו בהתחלה בפעילות מאוד בסיסית, כאילו לגייס את הבנות, לעבוד על התמיכה, על העלאת מודעות, ביטחון עצמי, הדברים הבסיסיים והקונקרטיים ששייכים לכל נערה בגיל ההתבגרות.
חנאן סבאח: היום אנחנו התקדמנו ממש, אנחנו מאוד מעורבים בפעילות הקהילתית, אם זה של היישוב, אם זה של הרשות המקומית, בכל מיני פרויקטים שקורים וגם שאני נמצאת בשני כובעים, שאני יועצת לקידום מעמד האישה וגם רכזת הבית החם, אז אני מנצלת את המשאבים לרשותי באמת ולרשות הבית החם.
חנאן סבאח: בכל מקום שאפשר לאגם את המשאבים ולעשות את הביחד הזה אני עושה את זה וזה באמת נתן מעמד שונה.
חנאן סבאח: אני חושבת ואני יודעת שלימור ולינא ומושירה מצדיקות את האמירה שלי, לכן תפס הבית החם בטורעאן ספציפית כמקום שונה מהבתים החמים בכפרים ויישובים ערביים שונים.
חנאן סבאח: הוא באמת לקח את המקום הזה שלו בתוך הקהילה, כאילו עוד שירות בקהילה, לא סטיגמטי, משהו שהוא בטוח ומאפשר ונותן ומעורב בתוך הקהילה, ולא משהו שלבד באיזה רווחה ופרטיות וסודיות ואף אחד לא נוגע.
חנאן סבאח: לא, זה מקום שבאמת - - - והיו לנו הרבה פרויקטים, אם זה ביום הנתינה שעושה כל שנה ראש המועצה, מאז אנחנו משתתפים ולוקחים חלק, ויש לנו תמיד פעילות בשטח וגם בכל מיני אירועים שקורים, בחג המולד לאחרונה שהיה, עץ המולד שזו השנה השנייה שלו שהוא מואר בתוך היישוב, גם הבנות היו בחלוקת כובע סנטה קלאוס לילדים והן לקחו חלק, וגם בחודש הרמדאן, הצום, תמיד יש לנו משהו שאנחנו מערבים בתוך ולא לוקחים את זה בצד.
חנאן סבאח: זה נתן לו מקום להתפתח למקום מורחב יותר.
חנאן סבאח: וגם הם יודעים, אני משתמשת במקום.
חנאן סבאח: לפני שהיה לנו מועדון נשים כל הזמן עשיתי את פעילות הנשים כאן.
חנאן סבאח: חיתאם נמצאת כאן, היא מנהלת הלשכה של ראש המועצה והיא הייתה מעורבת בכמה סדנאות שהיו בתוך הבית החם והנשים הוזמנו לכאן ומאוד התעניינו, מה הבית הזה?
חנאן סבאח: מה הוא נותן?
חנאן סבאח: איזה אוכלוסייה?
חנאן סבאח: ותמיד הן שואלות מחדש, ושוב, זה מחברת את הקהילה וגם אחוז המתנדבות שפונות אליי רוצות להתנדב, לתת משהו, להעניק משהו לנערות, אם זה בלימודים, אם זה במשהו החברתי.
חנאן סבאח: באמת החשיפה הזו עשתה לנו מקום יותר טוב.
יפעת שאשא ביטון: הבית עובד כמה פעמים בשבוע?
חנאן סבאח: פעמיים בשבוע, יומיים, במשך ארבע שעות כל יום, שמונה שעות שבועיות.
יפעת שאשא ביטון: שבמהלכן מקבלות הנערות מה?
חנאן סבאח: הנערות מגיעות אחרי בית ספר לארוחה חמה, שאם הבית מכינה.
לימור לב: אולי תתחילי עם ההצגה שלך, כי היא מונה את ה - - -
חנאן סבאח: כן.
חנאן סבאח: על הפעילות אני לא אציג כל כך, אבל אני אספר עכשיו - - -
לינא חזבון: אני רוצה להגיד משהו על השאלה לגבי אוכלוסיית היעד והגישה והנגישות והחמימות.
לינא חזבון: הבית החם שייך למשרד הרווחה, זו מסגרת שהיא רווחה ומה שאנחנו מנסים לפרוץ כאן מבחינת הגדרות ומבחינת המשגה, להנגיש את זה, אם לא לכל הנערות ביישוב, לרוב הנערות ביישוב.
לינא חזבון: מדובר באוכלוסייה שהקשת היא הרבה יותר רחבה ממה שמצומצם לבעיות אישיות שמגיעות ללשכת הרווחה ולפתחה של הרווחה, מכיוון שבאוכלוסייה שהיא מוחלשת, שהיא נדחקת לשוליים ומי שנמצאת בתחתית הסולם החברתי כלכלי אלה הנשים וזה מתחיל, תקופת ההתבגרות היא חלון התפתחות.
לינא חזבון: הייתם בגיל הרך, אז זה עוד חלון התפתחותי מאוד משמעותי שמשפיע על עיצוב חייה של הנערה העתידית.
לינא חזבון: מכיוון שזה מתבטא באחוזי השכלה גבוהה מאוד נמוכים, אבטלת נשים בעתיד ונשים שהן פגיעות יותר בכל התחומים, פחות עצמאיות, פחות יכולות לקבל החלטות על חייהן אז זה רלוונטי כמעט לכל אישה.
לינא חזבון: זה מה שאנחנו מנסים לפתוח בבית החם.
לינא חזבון: הבית החם זו מסגרת שמיועדת לנערות צעירות והחלום שלנו לפתוח למתחם ומרחב פתוח לכל נערה וצעירה שתמצא את המענה כאן ללא תיוג וסטיגמה, כי זה מקום שמאפשר הזדמנות להתפתחות ועוזר לנערות להסיר חסמים שנמצאים כתוצאה מההבניה החברתית הקיימת ונפגשת עם הנערה גם בשל הקושי עם גיל ההתבגרות, בשלב התפתחותי נורמטיבי, גם בהיותה מיעוט בתוך מדינה וגם בהיותה אישה בתוך חברה מסורתית, פטריארכאלית.
לינא חזבון: אז זה הרבה אתגרים שעומדים בפני הנשים הערביות.
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל השאלה, הרי הבית החם נועד לאוכלוסיית נערות מסוימת שזקוקה למענים מאוד מסוימים, מקצועיים.
יפעת שאשא ביטון: אני מבינה בהחלט את מה שאת אומרת מהבחינה החברתית, זאת אומרת אם אנחנו ננסה רגע למפות את זה אז אנחנו יכולים לזהות כביכול שמרבית הנערות בחברה הזו מוחלשות וזקוקות לסיוע, אבל עדיין יש את אותה קבוצה, הרי הבית לא יכול להכיל את כל נערות הכפר ועדיין יש קבוצה של נערות שזקוקה יותר מאשר האחרות למענים המקצועיים, הטיפוליים לצורך העניין, שניתנים בבית והשאלה איך עושים את ההפרדה בין מתן מענה רציני, אמיתי, למי שזקוק לו לבין פעילות שאני לגמרי מסכימה איתה, שיכולה להיעשות בתוך מסגרת חינוכית, בתוך הקהילה, באיזה שהוא מעמד שהוא הרבה יותר רחב מהבית הזה.
יפעת שאשא ביטון: אני דווקא לא הייתי מערבבת, אני כן הייתי מחברת, הייתי מפגישה, זה חלק אינטגרלי מהקהילה, אבל יש פה מענים ייחודיים שזקוקה לה קבוצת נערות מאוד מסוימת.
לינא חזבון: כמובן עושים סדרי עדיפויות מבחינת ההבניות, מקבלים את הנערות היותר זקוקות, אבל הגישה היא לא טיפולית, של לטפל באוכלוסייה מסוימת, אלה בעיות חברתיות שמגיעות לסממנים אישיים.
יפעת שאשא ביטון: טיפול זה לא רק פתולוגיה.
לינא חזבון: זה נכון, אם אנחנו נכנסים לטרמינולוגיה עכשיו של ה - - -
לימור לב: אני מציעה שנתקדם בהצגה, כי אנחנו עסוקות בדילמה הזאת.
לימור לב: ברור לנו שיש אוכלוסייה כזו ובעניין הזה דווקא יש לנו איזה שהיא מחשבה כן לראות את הבית שיש בו גם קבוצה ייחודית שנמצאת בבית החם וגם מעגלים נוספים שהיינו רוצים שהמקום יתחבר אליהם, חלקם פיזית במקום הזה, חלקם במרכזים ובמקומות אחרים ביישוב.
לימור לב: זאת אומרת הראייה היא בהחלט של פעילות מערכתית.
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל הבית עובד פעמיים בשבוע, זה מאפשר - - -
לימור לב: בדיוק, אז חבל לא להשתמש לפחות בפסיליטיז ובטח ביכולות המקצועיות.
חנאן סבאח: אני רוצה להציג נתונים אודות הבית החם בטורעאן.
חנאן סבאח: הבית קיים כבר שש שנים ביישוב, היו לנו ארבעה מחזורים עד עכשיו כאשר מחזור ראשון היה שנתיים כי הייתה באמת התחלה חדשה ובית חדש, גם הצוות היה לא ותיק, לא מנוסה והיינו צריכים להכיר את המסגרת, את כל התפקידים, את מה מספקת המסגרת וגם הנערות לקחו צ'אנס יותר משאר הבנות וגם לתת להן מענה יותר רחב.
חנאן סבאח: עד היום 61 נערות בוגרות הבית החם במשך כל המחזורים ומתוך ה-61 עשיתי נתונים סטטיסטיים כדי לראות את התפוקות שהיו לנו.
חנאן סבאח: אחוז נערות שעובדות היום 31% מתוך 61, אחוז הנערות הלומדות להשכלה גבוהה 21%, אחוז הלומדות בבית הספר, שהן עדיין בגיל בית ספר, 47%, אחוז נערות עם תעודת בגרות הן 42%, אנחנו מדברים על בגרות מלאה, אחוז הנערות שסיימו תעודת י"ב, שזה יותר בבית ספר טכנולוגי, שהן מסיימות לא באותן בגרויות כמו בית ספר תיכון, 11%, אחוז הנערות הנשואות, והנתון הזה מאוד חשוב ואני אציג אותו, 11%.
חנאן סבאח: כידוע בחברה הערבית יש נישואי בוסר, נישואים בגיל מוקדם, שזו תופעה שהייתה מאוד נפוצה, לתקופה עלה הגיל ושוב אני רואה שעכשיו הגיל חוזר להיות צעיר.
חנאן סבאח: וזו אחת המטרות של הבית החם, אנחנו מכוונים להעלאת מודעות, שאישה צריכה להיות עצמאית, סדר העדיפויות צריך להשתנות, הנישואים הם תחנה בחיים ואז את צריכה להיות מצוידת עם כל הציוד שאת צריכה כדי באמת לצאת לחיים עצמאית יותר ואז חזקה יותר ולממש את עצמך ואת הבחירות הנכונות שלך בתוך החברה.
יפעת שאשא ביטון: כשאת אומרת אחוז נערות שלומדות להשכלה גבוהה, זה בדיעבד, זאת אומרת אלה נערות שהיו בבית ויצאו אחר כך, נכון?
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מתייחסים לנערות עד גיל 18.
חנאן סבאח: נכון.
חנאן סבאח: דווקא היום הזמנתי את הבוגרות והיה בקושי, הן חזרו ללימודים ואז היה קושי, חלקן בלימודים, חלקן בעבודה והרוב הן מסיבות משמחות, שהן לא שוהות בבית או עושות לא יודעת מה, או מסתובבות ברחוב, אלא הן דווקא במסגרות שעושות להן טוב.
חנאן סבאח: מאפייני הבוגרות.
חנאן סבאח: זה אחרי התערבות עם הבנות, היום הן בנות עם ביטחון עצמי, קשרים חברתיים טובים, בעלות מיומנות חברתית, בעלות חזון והתפתחות תעסוקתית לימודית, נערות שהצליחו ליצור שינוי בחייהן מתוך אמונה עצמית ביכולות שלהן.
חנאן סבאח: זה באמת בעקבות העבודה בבית החם ומכאן אני אתייחס גם לפעילות שנעשית כאן, אם זה בתחום הקבוצתי או הפרטני וגם הסדנאות שאנחנו עושים בבית החם, שכולן מכוונות באמת למקום של מימוש עצמי, הצלחה, העלאת הביטחון העצמי, לייצר קשרים חברתיים, אם זה עם ההורים, עם הסביבה, עם החברה, באמת לצאת ממקום בטוח יותר, כשאת בטוחה בעצמך ויודעת את הכיוון והדרך, לפחות עם מטרות ויעדים מה הלאה.
לימור לב: שזה מה שאמרתי לך גם בפגישה בבוקר, שאנחנו רואים אזורים אז אנחנו יכולים גם מבחינת התכנים, ואפילו ספקים, יש ספקים שעוברים בית בית, הם מכירים את הנערות, מכירים את הדינמיקה, הם יודעים לקחת את זה הפעילות באותו זמן הרבה יותר איכותי ומקצועי ומותאם, כאשר בכל יישוב מחפשים, את יודעת, מן היקב ומן הגורן, וזה מאפשר עבודה ממוקדת, ברורה, בהירה שאנחנו יכולים למדוד את תוצאותיה.
חנאן סבאח: את ייחודיות העבודה כאן, הבית החם שם את הדגש לעבוד עם נערות בגיל תיכון, ואני מדברת ספציפית על טורעאן.
חנאן סבאח: תמיד שואלת מושירה למה מקבלים בתיכון ולא בחטיבת ביניים, למרות שאפשר לקבל מגיל 13 עד 18, אבל מתוך ניסיון של הקבוצה הראשונה שהייתה לנו, שהייתה קבוצה יחסית צעירה, של חטיבת ביניים, את רואה את הנערות במקום אחר מהתיכון, הן נמצאות במקום שהן צריכות דברים אחרים.
חנאן סבאח: ככה הגענו למשהו עם הרווחה, שהרווחה מתחילה התערבות עם קבוצה של חטיבת ביניים, שמה באמת לדבר על גיל ההתבגרות, על הדברים המינימליים של גיל ההתבגרות וההתחלה, כמובן קבוצה, מה זה קבוצה, מה זה לשבת בקבוצה טיפולית, מה זה נותן לך, הכוח של הקבוצה, ואז הן מגיעות לתיכון בשלות, מוכנות, יודעות מה זה קבוצה, חוו אי פעם מה זה קבוצה ועבודה קבוצתית.
חנאן סבאח: ואז, כשהן נכנסות לבית החם אנחנו עובדים על תכנים יותר עמוקים ויותר מתקדמים, אם זה דברים אישיים, וגם אנחנו שמים דגש על חזון עתידי ומשתמשים בשיטה, שמים מטרות, מה היכולות שלך, מה החוזקות שלך, מה הייעוד שלך וכל הזמן מכוונים למקום הזה כדי באמת למצוא לה איפה את מתפרנסת, במה את עובדת, איפה את הולכת ללמוד ולעשות לה תכנית שתלווה אותה בהמשך כשהיא בוגרת, באמת איפה הדברים שהיא מצליחה בהם יותר.
חנאן סבאח: לא בהכרח לימודים.
חנאן סבאח: אולי היא טובה מאוד בלימודים, או טובה מאוד בספורט, או דברים אחרים, ואז לעודד גם את ההורים להאמין שלילדה יש דברים אחרים חוץ מהלימודים, לא רק בגרות, יש גם דברים אחרים.
חנאן סבאח: זה הייחודי כאן.
יפעת שאשא ביטון: את אומרת קבוצה של רווחה, את אומרת שהרווחה לוקחת את תלמידות חטיבת הביניים ואז הן מגיעות בתיכון לבית החם, באיזה מסגרת ברווחה?
חנאן סבאח: ברווחה יש עובדת נערות עם תקציב פעולה.
יפעת שאשא ביטון: עובדת נערות מפעילה את הקבוצה?
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שזה גם רווחה, בגלל זה אני שואלת.
חנאן סבאח: כן, זה באחריות הרווחה.
לינא חזבון: אבל זה בהיקף מצומצם, לא פעמיים בשבוע, זה מספר פגישות.
לינא חזבון: זה לא מובטח, זה תלוי בתקציב.
לימור לב: זה בדיוק רצף שאנחנו רוצים לייצר.
יפעת שאשא ביטון: מה קורה בבתים האחרים?
יפעת שאשא ביטון: לא מקבלים בחטיבת ביניים?
חנאן סבאח: דווקא מקבלים.
חנאן סבאח: ברוב מקבלים.
יפעת שאשא ביטון: זהו, זה נשמע גם הגיוני לבנות את זה מגיל יותר צעיר, כי - - -
לינא חזבון: 95% מהבתים מקבלים מחטיבת ביניים, וזאת המגבלה של התכנית, שהיא מיועדת רק לשנה וגיל ההתבגרות מתחיל הרבה לפני גיל 13, אבל 13 עד 18 את חייבת לבחור שכבת גיל מסוימת.
לינא חזבון: ההעדפה היא בדרך כלל לשכבה הצעירה ואנחנו תמיד מגיעים לשלב הזה שעכשיו מתחילים לדבר עתיד או תכנון ובניית חזון וכל הכלים לכוון לחיי עצמאות.
לינא חזבון: אז זה חסר.
לינא חזבון: זה תלוי בתכניות שמפותחות יישובית, במשאבים, בהתגייסות ראש המועצה, בהתגייסות הרווחה והנפשות הפועלות.
לינא חזבון: זה בדרך כלל מה שקורה, בדרך כלל זו ההשראה וזה מה שמקדם תכניות עתידיות.
לינא חזבון: אם יש הצלחה בשטח אז מתחילים לחשוב באמת לבנות להם - - -
לימור לב: אבל באמת במרבית היישובים אנחנו אומרים שהבית החם הוא טוב לגיל חטיבת ביניים ותכניות המשך שהן נהיות פחות אינטנסיביות, אבל ממוקדות לתכנים של פיתוח עתיד, הן גם - - -
יפעת שאשא ביטון: הנערה יכולה להיות רק שנה בבית החם?
חנאן סבאח: לא, היא יכולה להיות עד שלוש שנים, באישור מפקחת, אבל שוב, אם זה מקרה ייחודי.
לימור לב: בעיקרון המשרד מממן תכנית לשנה, בגלל מגבלה תקציבית.
לינא חזבון: ולתת יותר מקום לאחרות.
יפעת שאשא ביטון: נערה בסיכון בשנה אחת לא הופכת להיות נערה לא בסיכון תוך שנה.
יפעת שאשא ביטון: יש כאלה שכן יכולות לצאת ממעגל הסיכון, תלוי על איזה פרמטר היא נכנסה, אבל בגדול שנה להוציא נערה מסיכון זה כלום.
חנאן סבאח: זה מעט.
יפעת שאשא ביטון: זה לא מעט, זה כלום.
חנאן סבאח: אבל אם את מאריכה לעוד שנה ועוד שנה זה בא על חשבון 15 הנערות שממתינות בתור.
חנאן סבאח: אז זו דילמה.
חנאן סבאח: זה נכון, פחות אפקטיבי.
לימור לב: זה המודל של קרית שמונה, של חמישה ימים, הוא כבר יותר טוב כי זה מאפשר שתי קבוצות לפחות.
לימור לב: זה כבר 30 נערות וביום החמישי יש עוד קבוצת המשך או בוגרות או משהו כזה, זה הרבה יותר נכון וזה לצערנו - - -
יפעת שאשא ביטון: מה מאפשר לזה לקרות בקרית שמונה ולא ביישובים אחרים?
לימור לב: כי קרית שמונה קיבלה אישור לתקצוב יותר גבוה, של 30 נערות ולא של 15.
לימור לב: זה רק בעיה תקציבית.
לינא חזבון: כמה יישובים שהיו במיזם ההתחלתי והם קיבלו פריבילגיה מסוימת להמשך.
יפעת שאשא ביטון: לא שמענו את הבנות.
חנאן סבאח: הן השתעממו, הן לא מבינות כל כך עברית אז הן קמו.
חנאן סבאח: שיעשו פעילות אחרת, זה בסדר.
יפעת שאשא ביטון: אבל הן ידברו אחר כך?
יפעת שאשא ביטון: יספרו קצת?
חנאן סבאח: חלק מהן.
חנאן סבאח: עוד משהו שמאפיין, זה עבודת המשך עם נערות בוגרות, שזה גם דבר שאנחנו שואפים אליו ולא תמיד מתאפשר וקורה גם בגלל כוח אדם ותקציבים וכל מה שאנחנו מדברים.
חנאן סבאח: גם אנחנו רואות את זה, הנערות שיוצאות מכאן והן בוגרות תמיד חוזרות לבית החם, מתקשרות, 'מה קורה איתנו?
חנאן סבאח: אנחנו כבר לא בבית החם, אנחנו לא לקוחות הבית חם?
חנאן סבאח: ' תמיד יש את הצורך הזה לחזור ולשאול ולקחת מענה ותמיכה בדברים שקורים איתן בשטח יום יום ואין להן את החיבור הזה, אז תמיד אנחנו מאפשרות דלת פתוחה.
חנאן סבאח: ושוב אני אומרת, עצם העבודה שלי, שהייתה כפולה, גם ברשות וגם כאן, אפשרה גם להן לבוא לרווחה ולהשתמש בי במשאב השני.
חנאן סבאח: אבל זה באמת שצריך מענה ולחשוב הלאה על תכנים שהם יותר מתקדמים.
לינא חזבון: אבל עצם זה שיש מקום, כתובת פיזית, שהנערות יודעות איפה היא קיימת, שיש אנשי מקצוע שאפשר לפנות אליהם, זה מהווה כתובת, זה נותן ביטחון שאפשר לבוא, לדפוק בדלת ולבקש.
חנאן סבאח: והייתה לנו קבוצת פיילוט שהייתה רק בשנה שעברה, שעבדה עם נערות בוגרות, דווקא עשינו את השילוב בין נערות רווחה לבין נערות לא רווחה.
חנאן סבאח: הייתה לי מטרה לחבר את הנערות האלה לנערות מצליחות ויש להן יכולות, שיראו גם דמות לחיקוי ושיתחברו ביחד גם מבחינה חברתית ושלא יישארו במקום של ככה בצד.
חנאן סבאח: וזה היה ממש מוצלח והיה קורס בנות לתעשייה, שכיוון למקצועות מדעיים בלימודים של הנערות וזה נתן להן גם כלים של מנהיגות.
חנאן סבאח: משם דווקא המתנדבות, הנערות שהן לא רווחה, בעלות כוח בלימודים, להתנדב בבית החם.
חנאן סבאח: זה גייס אותן לראות איזה אוכלוסייה זו, איזה שירותים מקבלים ואנחנו רוצים לתמוך בכם ולהתנדב, אם זה ללמד אנגלית, עברית וכל דבר, והיום יש לנו שתיים, שהן לא בוגרות הבית החם, שתי סטודנטיות באוניברסיטה, אחת לומדת לקראת רפואה והיא מלמדת עברית ואחת מלמדת את הנערות אנגלית.
חנאן סבאח: זה גם משאב לגייס אותן.
חנאן סבאח: יציבות הצוות.
חנאן סבאח: כאן אני רוצה שהצוות ייקח חלק וידבר, גם אם זה בערבית, זה בסדר.
חנאן סבאח: הצוות הוא כמעט קבוע מההתחלה, זה גם מייחד אותנו, רוב הבתים החמים עברו תחלופה, אם זה מדריכה, עובדת סוציאלית.
חנאן סבאח: אני שש שנים כאן, מהוותיקות בעמותה, וזה באמת צוות קבוע שעבר הכשרות מקצועיות, עבר הרבה ביחד, הרבה עליות וירידות מהתחלה ומבין מה זה באמת בית חם.
חנאן סבאח: אני נזכרת, לימור, בהתחלה, כשהגענו לבית החם ישבנו על כיסא פלסטיק שהביא לנו בעל הבית ולא היה בכלל ציוד בתוך הבית החם.
חנאן סבאח: ככה ישבנו על כיסאות פלסטיק כמה ימים ובחרנו צבעים ואת הציוד, אז כל דבר באמת נבחר כמו זוג חדש שנכנס לבית שלו, בכל הפרטים, אם זה במטבח, והגם הצוות היה בתוך הבחירות האלה והדברים ולכן זה נתן מקום גם אישי רגשי ולא רק כמקום עבודה, אלא מקום שאנחנו מחוברים אליו, גם בנתינה שאנחנו נותנים בתוך היישוב.
חנאן סבאח: לזה אני באמת רוצה להודות לצוות ולבקש מהם גם לדבר על המקום שלהם ועל הבית החם מבחינתם (ערבית).
עובדת בבית החם: (ערבית).
חנאן סבאח: (תרגום חופשי מערבית): היא אומרת שהיא מגיעה, מתחילה מ-11:00 בצהריים, הבנות מגיעות בשתיים ורוב הבנות, אני יודעת, שהן מתחילות להגיע איתה אחרי בית ספר וממש מחכות איתה עד שהיא פותחת את הדלת.
חנאן סבאח: בזמן שהיא מכינה את האוכל הן שותפות לעשייה ורוצות ללמוד ולראות וגם לשוחח איתה על היום שהיה להן בתוך בית הספר.
חנאן סבאח: היא אומרת שהרבה פעמים הבנות מגיעות מוצפות מבית הספר, דברים שקורים, ואז מתחילות לספר לה על הדברים ואז היא מעבירה הלאה, אם זה משהו שצריך יותר טיפול היא מעבירה אליי כעובדת סוציאלית, ואם משהו שהיא יכולה לפתור, משהו בתקשורת, משהו יותר קל, אז היא לוקחת את זה על עצמה ומרגיעה את הנערות.
חנאן סבאח: (תרגום חופשי מערבית): היא מספרת על הקשר האישי שיש לה עם הנערות.
חנאן סבאח: גם לאחר שהן מסיימות בבית החם היא שומרת על הקשר הזה בתוך החברה והקהילה.
חנאן סבאח: היא אומרת שגם אם מגיע חתן לבקש את ידה, אז הן מתייעצות איתה, אם הבחור מתאים או לא, מתקשרות ומספרות לה, והיא כאילו מעורבת בהחלטות ומתייחסת אליהן כמו הבנות שלה, באמת מהמשפחה שלה.
חנאן סבאח: זה גם מתוך החוויות שהיא פוגשת בשטח.
יפעת שאשא ביטון: מה היא אמרה?
יפעת שאשא ביטון: היא פגשה שתיים ש - - -
חנאן סבאח: הנה, את מבינה ערבית.
יפעת שאשא ביטון: לא, קצת, כמה מילים.
חנאן סבאח: היא פגשה שתיים שהתארסו, שהיו אצלנו לפני ארבע שנים בבית החם והיא שמחה לשמוע על הדברים שהם עברו ומה הם - - -
חנאן סבאח: (תרגום חופשי מערבית): גם באירועים האישיים של הנערות היא משתתפת.
חנאן סבאח: קראם, מדריכה חברתית אצלנו.
קראם-מדריכה: שלום לכולם וברוכים הבאים.
קראם-מדריכה: אני קראם, המדריכה החברתית.
קראם-מדריכה: אני שנה שנייה פה עם הבנות, הייתי לפני עם נערים בסיכון, אז היה הבדל גדול.
קראם-מדריכה: כשהתחלתי פה היה לי קצת קשה להתחבר עם בנות, אם יקבלו אותי, לא יקבלו אותי.
קראם-מדריכה: הייתה לפניי מדריכה, אז קצת היה לי קשה, אבל לאט לאט התחלתי להתחבר, הבנות אהבו אותי וגם מה שעזר לי שאני צעירה - - -
חנאן סבאח: קרובה לגיל שלהם.
חנאן סבאח: מי שנכנס חושב שהיא נערה בבית החם אצלנו.
קראם-מדריכה: כן, כולם שואלים, את נערה או לא?
קראם-מדריכה: אז אמרתי 'אני כבר עם תואר שני באוניברסיטה', אני בת 25, אבל בעצם אני מרגישה הרבה הנאה מהדברים החינוכיים, הרבה מהבנות שואלות מה את עושה, מה את לומדת, במה את עובדת.
יפעת שאשא ביטון: את משמשת מודל בעצם.
קראם-מדריכה: כן, בדיוק.
קראם-מדריכה: אני תמיד משתפת אותן בלימודים שלי, בעשייה שלי.
קראם-מדריכה: אני גם רכזת מתנדבים בשירות האזרחי בצפון, אז הן תמיד מתעניינות.
קראם-מדריכה: וזה גם בתחום הספורט, אז יש לנו שחקניות כדורגל, שתי בנות, אז תמיד הן שואלות אותי 'איזה הכשרות את עושה?
קראם-מדריכה: ' אני תמיד מנסה להיות מודל לחיקוי כמה שיותר נכון.
קראם-מדריכה: אני עוזרת להן.
קראם-מדריכה: אני מתחילה בעבודה שלי בשעה שתיים בדיוק ואני בודקת את הנוכחות שלהן, מי מגיעה, מי לא מגיעה, מה הסיבה אם היא לא מגיעה, אני עוקבת אחריהן כמה שאני יכולה.
לימור לב: אני רוצה רק להגיד שאין ספק שיציבות הצוות זה נורא קריטי, המחיר של זה שאנחנו עמותה חיצונית, אנחנו מפעילים פה רק את הבית החם, היום גם את נושמים לרווחה ואת מרכז עוצמה, אבל זה משהו אחר, ובעצם אחוזי המשרות הן מאוד קטנים וזה קשה, זה בעייתי.
יפעת שאשא ביטון: בגלל זה כל אחת עושה כמה תפקידים.
לימור לב: גם, כל אחת עושה כמה תפקידים, גם כשזה בתוך הרשות אז עובדת כמו חנאן הייתה עושה כמה תפקידים, אנחנו מבינים את זה, אבל אם בית ומדריכה זה באמת - - - יש פה מקצועיות מאוד גדולה שבאמת נורא חבל ש - - -
חנאן סבאח: שצריכה להיות מתוגמלת בהתאם.
לימור לב: בתקציב, בית חם שנתי זה משהו כמו 150,000 שקל בסך הכול, זה תפקיד מאוד מצומצם.
לימור לב: אנחנו כל הזמן בשיח עם המשרד ובעצם הגדלנו קצת את המשרות והקטנו סדנאות קנויות, משחקים קצת, אבל טווח המשחק פה הוא מאוד מאוד קטן.
חנאן סבאח: אני רוצה לתת קצת יותר רקע מורחב אודות היישוב טורעאן, כדי להבין את תופעת הנערות והנשים.
חנאן סבאח: היישוב טורעאן מונה כ-13,000 נפש כיום, 88% מוסלמים, 12% נוצרים כאן, בדירוג סוציו אקונומי 3.
חנאן סבאח: מספר הזכרים הוא 6,600 בטורעאן, מספר נקבות 6,200 שזה כמעט אותו דבר.
חנאן סבאח: מתוך הנשים גיל 0 עד 9 שנים זה 10% מהאוכלוסייה, גיל 10 עד 19 זה 12% מהאוכלוסייה, גיל 20 עד 20 8% מהאוכלוסייה, גיל 30 עד 39 זה 6% מהאוכלוסייה.
יפעת שאשא ביטון: יישוב מבוגר, לא?
חנאן סבאח: דווקא הוא נחשב צעיר.
חנאן סבאח: הקשישים אצלנו זה 600 קשישים.
חנאן סבאח: דווקא האוכלוסייה צעירה.
חנאן סבאח: אני התייחסתי לאחוז הנשים בעיקר, כדי להבליט לך את הגילאים.
חנאן סבאח: אני לקחתי פה רק את הנשים.
יפעת שאשא ביטון: סליחה, טעות שלי, כמו התלמידים שלא קוראים את ההוראה, לא קראתי את הכותרת.
יפעת שאשא ביטון: אני אשמה.
חנאן סבאח: כדי להבליט את האוכלוסייה שאנחנו מתערבים איתה ושזה משמעותי.
חנאן סבאח: מדוח לשכת התעסוקה, שזה באמת היה לי חשוב כשחיפשתי נתונים על אקדמאיות ועובדות ולא מצאתי אודות היישוב כמה נשים עובדות, כמה נשים אקדמאיות, לא היה לי וזה באמת נתון חסר שצריך לראות.
עמאד דחלה: אם חסר לך הנתון הזה תמצאי את זה בקורות החיים שלי לעבודה, כמה קלסרים מלאים של לחכות בתור שלהם, הרבה - - -
חנאן סבאח: כן, באמת צריך למדוד את הנתון הזה, זה חשוב.
חנאן סבאח: לא יודעת אם למדוד את זה באמת באחוזים, אבל זה מאוד חשוב.
חנאן סבאח: לקחתי מלשכת התעסוקה.
חנאן סבאח: בלשכת התעסוקה מספר הנשים שרשומות אצלן זה 289, כמעט 300.
חנאן סבאח: מתוכן, וזה נתון מאוד חשוב שאפשר להתערב בו לאחר כך, 9 מהן ללא השכלה בכלל.
יפעת שאשא ביטון: זה לא מייצג בכלל, זה 300 נשים מתוך 6,000.
חנאן סבאח: זה לא מייצג, אבל זה משמעותי, אם את רואה את הנתונים, 96 מתוכן יסודי חלקי, מבחינת השכלה, 44 יסודי ו-35 תיכון חלקי.
חנאן סבאח: אלה מספרים, לא אחוזים.
חנאן סבאח: 88 תיכון, 7 בגרויות ו-10 עם תואר ראשון.
עמאד דחלה: לגבי השכלה, אני השנה החלטתי על חלוקת מלגות לסטודנטים.
עמאד דחלה: שמנו קריטריונים שאנחנו נותנים מלגה לסטודנטים לתואר ראשון, לא תואר שני ולא שלישי ולא הנדסאי.
יפעת שאשא ביטון: למרות שהנדסאים זה חשוב.
יפעת שאשא ביטון: תדע לך שזו פלטפורמה מצוינת לתת לאנשים.
יפעת שאשא ביטון: זה אני אומרת לך ככה בלב נקי, לתת לאנשים איזה שהוא אופק תעסוקתי, גם אם אין להם השכלה של בגרות וכאלה.
יפעת שאשא ביטון: אני מתכוונת ללכת חזק על הסיפור הזה.
יפעת שאשא ביטון: זה לא רק לאנשים עם מצוקה וזה לא רק לאנשים מאוכלוסיות חלשות, אני אומרת לך, מדינת ישראל זקוקה להם, אנחנו לא נותנים לזה דגש מספיק חזק.
עמאד דחלה: לגבי הנדסאים?