GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רן חורי: אני לא מקבל כסף, אני עושה את הכול בהתנדבות כבר ארבע שנים, עוסק בזה, 113 עמודים של דוח, אני קראתי אותם, מקווה שכל חבר כנסת שיצביע בנושא גם יקרא, זה לא כזה מורכב, מדובר שם על ביטול המושג משמורת, ביטול התחרות בין ההורים וביטול ההיררכיה.
<רן חורי: מי שיגיד – כמו שכתב מרכז רקמן, שיתווכחו על אחזקה בילדים – לא מכיר את הנושא, מסלף ומטעה.
<רן חורי: כי אין דיבור על אחזקת ילדים אלא יש דיבור על אחריות הורית משותפת.
<רן חורי: לא חזקת הגיל הרך אבל גם לא אחזקת ילדים.
<רן חורי: תקראו, תכירו את הנושא.
<רן חורי: אני מדבר מתוך מומחיות, עיסוק יומיומי בנושא במשך ארבע שנים ופגישות עם חברי כנסת.
<רן חורי: כששני ההורים מעורבים, כשאין תחרות ביניהם אז ממילא כשהם מגיעים להתדיינות אז אין ויכוח על השאלה אצל מי הילד או מי ההורה היותר משני, כי שני ההורים מלכתחילה מוגדרים כמחוייבים לילד וזה מה שטוב.
<רן חורי: אם אתם חושבים אחרת אז תגידו אבל אם אתם אומרים שאתם רוצים מה שטוב לילד אז לכו ותקדמו את זה כי עכשיו, כי מחר, כי מחרתיים הילדים נפגעים.
יפעת שאשא ביטון: דר' אלישבע זוהר רייך.
יפעת שאשא ביטון: אני רק ברשותך, אני מתנצלת, יש לי פה ערימה של בקשות לזכות דיבור.
יפעת שאשא ביטון: אני לא אוכל לתת לכולם, אנחנו נשמע עוד שניים שלושה דוברים ונסיים.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה אלישבע.
יפעת שאשא ביטון: משתדלת ללכת לפי הכתוב בדף.
<אלישבע זהר רייך: אני חברה באגודה שעכשיו מוקמת לגירושים בשיתוף פעולה שוויון ומאד מקווה שהתנועה הזו, שעכשיו מוקמת תצליח, כמו כן כתבתי ספר שנקרא "להתגרש חכם" ופה אני גם מציעה, יש סיפורים של גברים וגם סיפורים של נשים, עם כל המערכת החברתית, הטיפולית והמשפטית.
<אלישבע זהר רייך: אני מאד התרגשתי כשדיבר הדובר האחרון, בלי שידעתי, חיפשתי גם בין כמה מן האנשים שנוכחו פה וקמו ועזבו, עקב כך שבית המשפט היפנה אליי, עד לפני שנה הייתי גם "מומחית בית המשפט" ובחלק מהם לא דובר שם על הנושא של דמי מזונות, הם היו מוכנים להמשיך ולשלם ובלבד שהם יראו את הילדים שלהם.
<אלישבע זהר רייך: מה שפה קרה, כבוד השופטת, בדימוס, סביונה רוטלוי שהתחילה כבר ב 2007 סיימה את הממצאים שלה והעלתה את הנושאים האלה, בעקבות העלאת הנושאים אני חושבת שיש שינוי גם אם אין חקיקה, ואני לא יודעת מתי צריכה להיות חקיקה, כי יש פה הרבה מאוד קולות והמהירות היא מן השטן.
<אלישבע זהר רייך: אבל כבר אז עלה הנושא של אחריות הורית משותפת, יש פה הרבה אנשים שהשפיעו על הנושא של זמני שהות.
<אלישבע זהר רייך: צריך להבין מבחינה טיפולית את כל הנושא של סגנונות attachment והמשמעות של שני ההורים בחינוך ובגידול הילד, וכאימא לבנים וכסבתא לנכדים בנים, אני רואה באמת את העניין של החשיבות הזו שמגיל מאוד צעיר האב יהיה בתמונה.
<אלישבע זהר רייך: וכאשר הגיעה אלי משפחה שהאב לא היה מסוגל תפקודית אבל היה מסוגל נפשית, המלצתי שייקחו מטפלת שתלווה את האב במפגשים שלו עם התינוק הרך.
<אלישבע זהר רייך: זאת אומרת שגם האווירה שהייתה פה עד עכשיו וכל אופן הדיון, פשוט היה, יסלחו לי חברי הכנסת, משהו מאד אלים ומאד - - -
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא, ברשותך, אני מבינה את התחושה ואני מבינה שזה לא שיח אידיאלי אבל אנחנו לא נבקר.
יפעת שאשא ביטון: סליחה, סליחה, הגבתי והערתי, לא צריך קריאות ביניים.
<אלישבע זהר רייך: אני אולי לא דיברתי לעניין בעניין הזה - - -
יפעת שאשא ביטון: את צודקת אבל מיותר לבקר.
<אלישבע זהר רייך: אבל, האווירה של כל האנשים צריכה להשתנות.
<אלישבע זהר רייך: אני שמחה שבכל זאת, עקב התחלת הדיונים, חל איזשהו שינוי, אני לא מדברת, אנחנו לא יכולים לדבר פה כוללנית אבל יש כבר שיח ויש כבר יותר הבנה, ומה שצריך זה לעבות את השירותים הטיפוליים ולתת כח אדם, ואת זה חברי הכנסת צריכים לעשות, כי זה חלק מכל השינוי שצריך לעשות פה והוא שינוי מאד גדול ומהותי.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה דר' אלישבע.
יפעת שאשא ביטון: עורכת הדין מוריה בקשי ממשרד המשפטים.
יפעת שאשא ביטון: מי מדברת?
<מהא מראענה: כמה דברים לומר.
<מהא מראענה: אני מלשכת השרה ואני שייכת לייעוץ וחקיקה במשרד המשפטים.
<מהא מראענה: רק לפני שהשרה נפגשת עם דרגים והמון צדדים רלבנטיים - - -
יפעת שאשא ביטון: את המיקרופון אם אפשר.
<מהא מראענה: אנחנו בוחנים את נושא ולוקחים אותו ברצינות גדולה מאד, והשרה גם נפגשת עם כל מיני צדדים רלבנטיים, ביניהם אקדמאים, גם ארגוני גברים וגם ארגוני נשים.
<מהא מראענה: ומייחסת לזה המון חשיבות.
<מהא מראענה: בעניין העמדה, אנחנו מקווים לגבש עמדה בהקדם וחשוב לציין שאנחנו עובדים על הצעת חוק ממשלתית .
<מהא מראענה: חשוב לנו להדגיש שנקודת המבט שלנו מתמקדת בטובת הילד ולא בנקודת השוויון, לא בעניין השוויון שבין ההורים, אלא לזכותו לקשר עם שני הוריו.
<מהא מראענה: זה באופן כללי ואנחנו ממשיכים לעבוד על זה ולבחון את הנושא, גם להיפגש עם הצדדים, חשוב לנו גם לשמוע מכל הצדדים.
יפעת שאשא ביטון: דר' דליה אלוני.
יפעת שאשא ביטון: הסתדרות הפסיכולוגים.
<דליה אלוני: תודה רבה.
<דליה אלוני: אני דר' דליה אלוני, נציגת הסתדרות הפסיכולוגים בישראל.
<דליה אלוני: אני רוצה ראשית לחזק את דברייך, חברת הכנסת יפעת ביטון, שבאמת גם אנחנו רואים את החשיבות של לראות את טובת הילד קודם כל לנגד עינינו ובאמת בצורך לשנות את המציאות, גם אם להתחיל במשהו שהוא באמת הדרגתי, כי כיום המציאות באמת לא הולמת את הצרכים ההתפתחותיים והפסיכולוגיים, גם של הילד וגם של ההורים.
<דליה אלוני: דרך אגב.
<דליה אלוני: הייתי רוצה להאיר נקודה אחת ואולי להציע גם איזושהי הצעה נוספת.
<דליה אלוני: כשאנחנו אומרים שלילד יש זכות ליצור קשר קרוב עם הדמויות המשמעותיות לו אז אנחנו מתבססים על מחקרים שאומרים ומראים, שיש חשיבות מאד גדולה לדפוס ההתקשרות בראשית החיים.
<דליה אלוני: מרגע שילד מגיע לעולם יש חשיבות לדפוס ההתקשרות, ודפוס ההתקשרות שהוא יצור עם שני ההורים שלו ישליך לא רק על הילדות שלו, אלא גם על ההתבגרות וגם כמבוגר, ועל הקשרים שהוא ירקום בעתיד.
<דליה אלוני: זאת אומרת שאנחנו מסתכלים גם על הטווח הקצר וגם על הטווח הארוך.
<דליה אלוני: כל מה שקשור לחקיקה ולמשפט אני משאירה וסומכת על המחוקק ועל המומחים בתחום.
<דליה אלוני: הייתי רוצה להציע הצעה ממקום של קידום רווחה נפשית, גם של הילד וגם של ההורים במצב של משבר, של גירושים זה אולי במקביל לחשוב על איזושהי – לא יודעת אם לקרוא לזה תכנית לאומית, או איזושהי תכנית כזאת, שתתן מענה והדרכה להורים צעירים באופן כללי, אבל גם להורים שנמצאים במצב של משבר.
<דליה אלוני: אולי אם היינו מתחילים לתת איזשהו מענה להורים, להדריך הורים צעירים לגדל ילדים, מה, על מה לשים דגש, איך לראות את ההתפתחות הרגשית הפסיכולוגית שלהם, אז גם למצבים כאלה היינו מגיעים ממקום אחר, ממקום שיכול להמשיך ולקדם.
יפעת שאשא ביטון: נכון, סוגיית ההורות עלתה גם בדיון הקודם שלנו הבוקר, אין שאלה שההורים הם פקטור מאד משמעותי בכל הנושא של התפתחותם של ילדים ואני לחלוטין מסכימה.
<אלישבע זהר רייך: תודה לך.
יפעת שאשא ביטון: אופיר מזרחי.
יפעת שאשא ביטון: אופיר, האם אתה מסוגל לשמור על שיח שיישמר את האווירה המכבדת?
<אופיר מזרחי: כן.
יפעת שאשא ביטון: בוא, בבקשה, שב.
<אופיר מזרחי: אני אופיר מזרחי, אבא משמורן במשמורת משותפת עם זמני שהות שווים.
<אופיר מזרחי: אני יכול להגיד לכם שהיום הילדים שלי פורחים.
<אופיר מזרחי: אני אבא שתמיד "הייתי שם", למרות שנטען עלי שאני אבא אלים ונרקומן ושאר ירקות, אני, הרבה אנשים מכירים אותי, אני נותן את כל הלב שלי.
<אופיר מזרחי: אני חושב שצריך לעודד אבות כמוני.
<אופיר מזרחי: וזה שקרסתי כלכלית וקשה לי לשלם מזונות בזמן שאני מגדל את הילדים שלי 'חצי חצי', זה אבסורד.
<אופיר מזרחי: זה אבסורד.
<אופיר מזרחי: באמת שאני יכול לתת משהו שזה לטובת הילדים אם הילדים גדלים אצלי מחצית מן הזמן.
<אופיר מזרחי: ואתן מכירות אותי ואתן יודעות.
<אופיר מזרחי: - - -
<קריאה: להקפיא את הקיבות של הילדים.
<אופיר מזרחי: לא להקפיא, לא להקפיא, לא להקפיא, נהפוך הוא, אצלי, אצלי הם אוכלים מכל הלב ומי שמכיר אותי ורואה את הפרסומים שאני עושה ואת כל האוכל שהוא אוכל, הוא אוכל פי ארבע יותר טוב אצלי והם קשורים אלי.
<אופיר מזרחי: אני לא בא להתווכח מי לא טוב או מה לא טוב אבל במקום אידיאלי, בהורות משותפת, זה שגם האבא שם בתמונה.
<אופיר מזרחי: אז למה לא לעודד אבות כמונו, שבאמת רוצים ונותנים?
<אופיר מזרחי: למה לא - - -
יפעת שאשא ביטון: סליחה, אנחנו לא מראיינים מן הקהל.
<אופיר מזרחי: האם אבא לא נותן אותה אהבה?
<קריאה: מה עם תשלום מזונות?
יפעת שאשא ביטון: חברים, אני תמיד חוזרת ואומרת, אם מתוך "שלא לשמה בא לשמה" הילד יזכה בשני הוריו אז הדיון של "אה, זה בגלל מזונות או בגלל משהו אחר" פחות רלבנטי.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה אופיר.
<אופיר מזרחי: מה שרציתי להגיד זה שבאמת, אם תהיה אפשרות שמשמורת משותפת זו לא מילה רעה ואבא זה לא מילה רעה וחזקת הגיל הרך היא אבסורד.
<אופיר מזרחי: על מה?
<אופיר מזרחי: על מה בכלל מדברים?
<אופיר מזרחי: אם האבא תמיד היה בנישואים אז הוא יהיה אבא אחרי הגירושים.
<אופיר מזרחי: אם המצב עד עכשיו לא היה טוב לכלום, לא לנשים ולא לגברים אז למה לא לשנות?
מירב בן ארי: אני לא מצליחה להבין, רגע, שניה, רק שאלה אחת, הרי משמורת משותפת, בסופו של דבר, אם אתה בא ויש לכם שני תינוקות ויש משמורת משותפת ואתם מתחלקים חצי חצי, לצורך הענין, יש לי חבר טוב שיש להם שתי בנות והם התחלקו.
מירב בן ארי: אין חזקת הגיל הרך.
מירב בן ארי: היא לא קיימת אז על מה אתה מדבר?
<קריאה: שצריך להילחם על זה.
יפעת שאשא ביטון: נכון אבל הוא מדבר על המקומות שבהם האשה לא - - -
<אופיר מזרחי: אני הייתי - - -
מירב בן ארי: אני מעודדת אותך.
<אופיר מזרחי: אני הייתי צריך להילחם על זה, - - -
<קריאה: לדבר על - - -
מירב בן ארי: משמורת - - -
<אופיר מזרחי: אבל אני הייתי צריך להילחם על זה, זה העניין, על משהו שהיה צריך לבוא בצורה הכי יפה בעולם, שיתוף פעולה.
<אופיר מזרחי: אני יכול להגיד לך היום שבעקבות המשמורת המשותפת גרושתי מרוויחה יותר ממני, הילדים, יש לה זמן פנוי לעצמה, מה רע בזה?
<אופיר מזרחי: מה רע בזה?
מירב בן ארי: אין לי בעיה, תגיד מה - - -
יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת מירב מיכאלי.
<אופיר מזרחי: רק שאלה, רק שאלה, מה רע בזה שגרושתי יהיה לה זמן פנוי לזוגיות, לשעות נוספות?
<אופיר מזרחי: אני מבשל, אני מכבס, אני מנקה, חצי מן הזמן בדיוק כמו אצלה, אז גם הנטל הכלכלי צריך להתחלק בעניין הזה, תסכימי איתי שהילדים פה - - -
מירב בן ארי: אני מאד - - -
<אופיר מזרחי: מה רע שהילדים שלי פורחים - - -
יפעת שאשא ביטון: אופיר, תודה רבה, חברת הכנסת מירב בן ארי - - -
יפעת שאשא ביטון: אופיר, - - -
מירב בן ארי: נראה לי שאת מסתדרת מצוין.
יפעת שאשא ביטון: אופיר, אני חושבת שהמסר הוא ברור.
יפעת שאשא ביטון: הסוגיה שעלתה פה היא למקומות שבהם אין הסכמה ושצריך להילחם על זה.
יפעת שאשא ביטון: במקומות שההורים מגיעים להסכמה של משמורת משותפת אז דיינו, הלוואי שכך היה תמיד.
יפעת שאשא ביטון: מאיר פרי ואחריו בובה לוי.
יפעת שאשא ביטון: שני דוברים אחרונים ואני מסכמת את הדיון.
יפעת שאשא ביטון: כן, ילדים הם תמיד מבורכים, כל עוד שלא נעשה בהם שימוש.
<מאיר פרידליין: שלום, השם שלי הוא מאיר פרידליין, כמו שאני רואה, אני נמצא פה עם הבת שלי, המשמורת המשותפת היא בגיל שנתיים וחצי.
<מאיר פרידליין: הקשר הזה, שאני נמצא אתה פה בוועדה, שנה וחצי לא היו פשוטות.
<מאיר פרידליין: מיד כשהולדנו, לא היינו נשואים ונפרדנו, ואמרו לי בהתחלה: תראה אותה שעתיים בגינה ציבורית, ובאתי תמיד.
<מאיר פרידליין: והסתובבתי בלילה עם הבת שלי, באמצע שום מקום, כי זה מה שבית המשפט החליט.
<מאיר פרידליין: במקום שאני אקח אותה הביתה שיהיה אור ויהיה חם אז ישבתי אתה באמצע גינה בפתח תקווה, שעתיים, מבקש את סליחת הוועדה, - - -
יפעת שאשא ביטון: קחי ממנו את הילדה.
<מאיר פרידליין: לא, לא.
יפעת שאשא ביטון: כן, לא - - -
<מאיר פרידליין: לא, זה בסדר.
יפעת שאשא ביטון: תן לה לשבת בנחת בצד, אל תתן לה להיות אתך בסיטואציה רגשית כזו.
<מאיר פרידליין: היא שמחה, ומשחקים, אבל אמרו לי: עוד שעתיים ועוד שעתיים, ולא ויתרתי, עכשיו הבת שלי אוהבת אותי והיא גדלה אצלי, והיו המלצות והיו ביקורי עו"ס ואמרו לי: "תלך לפסיכולוג" ו"נחכה ונראה", והילדה תגדל וסיפורים, ואז הילדה גדלה אז היא רגילה כבר לצד של האמא, באמת, היו לי המלצות, הייתי הורה מן הרגע הראשון אבל כך זה עובד וזה קשה.
<מאיר פרידליין: בסופו של דבר 'הפלא ופלא', עורך הדין שלה הציע הסכמה, הוא אמר לי: אם תמשוך את ערעור המזונות אז נסכים למשמורת משותפת.
<מאיר פרידליין: ואני קפצתי על המציאה, למרות שהמזונות הם גבוהים אבל לקחתי את זה והילדה שלי עכשיו אצלי במשמורת משותפת ואני אומר, ואני מבקש:
<מאיר פרידליין: חזקת הגיל הרך פשוט יוצרת פה אי שוויון, זה מה שיוצר את המריבה, כי לא קורה מה שיכול להיות אלא מספיק שהאמא אומרת 'לא' וזהו, ואז אני הייתי צריך להילחם, לא היינו באמצע, אני הייתי צריך ללכת להוכיח, והיא ישבה בבית ואמרה לעו"סית: אני לא מסכימה, אז עכשיו אני אלך לעשות מלחמות, אבל למה?
<מאיר פרידליין: היו המלצות והיתה הסכמה, והיתה העו"סית והיה פסיכולוג קליני שהלכתי אליו עם הבת שלי, אבל לא, מספיק שהאמא אומרת שהיא לא מסכימה אז זהו, פה זה נעצר.
יפעת שאשא ביטון: מאיר, אתה עכשיו בסוף תהליך של משמורת משותפת.
<מאיר פרידליין: אני בסוף תהליך, היה את הסכם כמו שאמרתי, אמרו לי: תמשוך את הערעור בעניין הכסף - - -
יפעת שאשא ביטון: המזונות הם לדיון אחר, אני מסכימה אתך, גם זה נושא מורכב ואנחנו לא נערבב פה את שני הדיונים, אנשים גם ככה, מאיר, במשפט סיכום, אתה רוצה?
<מאיר פרידליין: במשפט סיכום אני אומר: באמת, תחליטו מראש שברירת המחדל היא משמורת משותפת, תעזבו את המזונות, המזונות הם תוצאה של המשמורת אבל זה לא הנושא העיקרי.
<מאיר פרידליין: מה שטוב לילד, זה מה שצריך לעשות.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה מאיר.
יפעת שאשא ביטון: בובה לוי, בבקשה.
<בובה לוי: אני בובה לוי מן "הקול הנשי".
<בובה לוי: אני לא אוסיף על מה שחברות הכנסת כאן אמרו, אבל יש לי דבר אחד כן להגיד לָך, ולחבר הכנסת יואב קיש.
<בובה לוי: לצערי הרב, אתם כאן לוקחים ילדים – ואני לא אקרא לזה ניסוי, אלא מה שקורה שבמקום לבוא ולהבין שהמערכת היום קורסת במצב הנוכחי, במצב הנוכחי שופטים לא יכולים לעמוד בעומס, במצב הנוכחי מחכים לדיונים למעלה משנה, במצב הזה, שכרגע, אין סדר, אתם הולכים להפיל את כל הפירמידה הזאת - - -
יפעת שאשא ביטון: ראשית, בואי נעשה סדר, אני לא הגשתי את החוק, אני מנהלת את הדיון כדי שגם קולך יישמע אז בואי נגיד את הדברים בצורה שנכון להגיד אותם, למען ההגינות.
<בובה לוי: זה שיואב קיש וחבל שהוא לא פה, - - -
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מזכירים שמות של חברי כנסת שלא נמצאים.
<בובה לוי: הוא העביר את חוק, הוא העביר את החוק.
יפעת שאשא ביטון: הוא לא הגיש - - -
<בובה לוי: בסדר, הוא הגיש את ההצעה.
<בובה לוי: בגלל זה שהוא קיבל קולות וקיבל גיבוי, אנחנו - - -
יפעת שאשא ביטון: את נכנסת פה לעניין שהוא פוליטי, אני רוצה שתתייחסי לחזקת הגיל הרך.
<בובה לוי: חזקת הגיל הרך לא יכולה לעבור בגלל מניעים פוליטיים.
<בובה לוי: זה משפט הסיכום שלי.
<בובה לוי: ויוכח לכך הדבר - - -
יפעת שאשא ביטון: מה לעניין טובת הילד?
<קריאה: תראי,
<בובה לוי: טובת הילד אני מדברת.
יפעת שאשא ביטון: סליחה, אני לא צריכה עזרה מן הצד.
<בובה לוי: את טובת הילד שמענו כאן מגורמים מאד חשובים.
<בובה לוי: חשוב לי להבהיר דבר אחד מאוד ברור.
<בובה לוי: הפכו את זה למלחמת מינים, הפכו את זה למצב, - - -
יפעת שאשא ביטון: מסכימה איתך ואת זה צריך להפסיק.
<בובה לוי: כמה גברים פה ירימו את היד ויגידו: אם היא מוותרת על המזונות אז אנחנו פתאום הופכים להיות יפי נפש - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל גם את זה, גם בזה מטפלים.
<בובה לוי: ברור לי שהמשוואה הזו הולכת ביחד.
<בובה לוי: דבר אחד אני רוצה להגיד.
<בובה לוי: ועדה כזאת, שרק גברים גרושים כאן מקבוצה ספציפית אחת ששמה מדבקות ובאה לייצג חבר כנסת אחד, עצוב מאד שוועדה כזאת לוקחת את עצמה - - -
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת ממך, בואי, הדברים גם צריכים להיאמר בהוגנות, הועדה הזו פתוחה, כל מי שחפץ ורצה היה להגיע.
יפעת שאשא ביטון: התקבל לכאן בברכה.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת ממך - - -
<בובה לוי: לא, אם רחל - - -
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת ממך לשמור על תרבות השיח כי אתן הלנתן על השיח שהיה מנגד - - -
<בובה לוי: אז אני אשמור על תרבות השיח.
<בובה לוי: רחל עדה שהיא התקשרה אליי אתמול ואמרה לי: יותר משלש ארבע שנים שלכן לא יכולות להיכנס.
<בובה לוי: אמרתי ש"א' זה אבא" יהיו ותראי איזה - - -
יפעת שאשא ביטון: ביקשנו להרחיב את האולם - - -
<בובה לוי: ובכל זאת לא קיבלו, ונשים בחוץ הלכו הביתה.
יפעת שאשא ביטון: שימי לב אבל, שבמקום שתבואי, ויש לך הזדמנות, באמת אני אומרת - - -
<בובה לוי: דברים כאן נאמרו - - -
יפעת שאשא ביטון: יש פה יש לך הזדמנות לבוא ולנהל שיח בהקשר של טובת הילד ולהגיד למה את בעד או למה את נגד, כדי שאנחנו נוכל לקחת - - -
<בובה לוי: אני אנצל פה את הבמה כדי להגיד לכל אותם אבות - - -
יפעת שאשא ביטון: את לוקחת את זה למקום אחר.
<בובה לוי: אני אנצל את הבמה הזאת כדי להגיד לכל אותם אבות, כי דברים כאן נאמרו ודברים חשובים נאמרו, לכל אותם אבות, זה שאתם אומרים שאתם לא יכולים לכלכל את הילדים שלכם ואתם קורסים כלכלית, אני, אימא לארבעה ילדים משלמת חמישה עשר אלף שקל כל חודש מזונות וזה קשור כי אבא של הילדים שלי - - -
יפעת שאשא ביטון: סליחה, אנחנו לא מרימים את הקול, אנחנו לא מרימים את הקול, תודה רבה בובה.
<בובה לוי: אני רוצה עוד להגיד - - -
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה בובה, תודה רבה.
<יניב מויאל: כבוד יושבת הראש, אני יושב ראש הקואליציה, לא יצא לי לדבר אף פעם בוועדות האלה ואני מבקש לדבר.
יפעת שאשא ביטון: אם אתה יכול לומר את זה במשפט, כי אנחנו צריכים לסכם.
יפעת שאשא ביטון: דקה ואני עוצרת אותך.
יפעת שאשא ביטון: משפט.
יפעת שאשא ביטון: במשפט כי אני עוצרת אותך.
<יניב מויאל: שמעתי את הוויכוח, אני עורך דין לענייני משפחה ואני רואה את התיקים כל יום בבתי משפט לענייני משפחה ואני רואה מאות תיקים.
<יניב מויאל: אני רוצה להגיד לכם שילדים סובלים במצב הקיים מסיבה מאד פשוטה.
<יניב מויאל: ברגע שיש לאחד מן ההורים כוח על ההורה השני ויש קלף מיקוח חזק, אז יש התדיינויות בבתי המשפט.
<יניב מויאל: אם זה היה עניין מינהלי שבו פותרים את כל העניין של המזונות ושל המשמורת אז לא היו מריבות וילדים לא היו סובלים.
<יניב מויאל: שמעתי פה את ההסברים.
<יניב מויאל: ההסברים הם שכר נשים, הם אי שוויון בנישואים, זה מירוץ סמכויות - - -
יפעת שאשא ביטון: דיברנו על זה.
<יניב מויאל: כל הדברים האלה אינם קשורים בטובתו של הילד - - -
<קריאה: בטח שקשור
<יניב מויאל: ולא צריך להעדיף בחוק של מדינה דמוקרטית, את הזכות של האישה רק בגלל שהיא אישה ולקפח את הגבר רק בגלל שהוא גבר - - -
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא במלחמה שבין המינים
<יניב מויאל: אבל זה מה שכתוב בסעיף 25.
יפעת שאשא ביטון: זה שהאם באופן אוטומטי לוקחת זה גם פה אנחנו פוגעים - - -
<יניב מויאל: משפט אחרון.
<יניב מויאל: זה אוטומטית הולך לאישה רק בגלל שהיא אישה, לא בגלל שהיא ההורה העיקרי, לא בגלל שהיא טיפלה בילד במהלך כול הנישואים לפני זה, כי יש נשים קרייריסטיות שלא טיפלו בילדים - - -
יפעת שאשא ביטון: מדובר על אמהות ולא על אישה ש - - -
<יניב מויאל: אבל ברגע שהן החליטו לזרוק את הבעל, תראי, 90% - - -
<קריאה: לא את הבעל - - -
יפעת שאשא ביטון: בוא, בוא, לא סליחה, השיח מאבד מן הענייניות שלו - - -
<יניב מויאל: לא, לא, לא, אני מדבר - - -
יפעת שאשא ביטון: סליחה, עצרתי את הדיון.
<יניב מויאל: אני רוצה להגיד נקודה אחרונה.
יפעת שאשא ביטון: אחרונה עניינית.
<יניב מויאל: נקודה אחרונה ועניינית לחלוטין.
<יניב מויאל: אני אומר דבר כזה, אם היה כתוב בחוק שההורה העיקרי הוא זה שימשיך להיות ההורה העיקרי גם אחרי הגירושים אז הייתי אומר 'ניחא' אבל לא, כתוב שם - - -
יפעת שאשא ביטון: גם שם נוכל להיות - - -
<יניב מויאל: בגלל שהיא האישה, זה דבר שהוא מפלה, הוא אסור על פי החוק והוא אסור על פי כל העיקרון החוקתי של המדינה שלנו בכלל אז אני לא מצליח להבין - - -
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, זהו, סיימנו כי אני צריכה לסכם.
יפעת שאשא ביטון: יש לי גם מה לומר על העניין של ההורה העיקרי, הרבה פעמים בתוך הסדרים של נישואים יש הורה שנמצא יותר עם הילד וזה עדיין לא נותן לו את הזכות אחר כך ללכת אתו, וזה לא משנה אם הוא האישה או הגבר.
יפעת שאשא ביטון: אין שאלה שאנחנו מדברים על נושא מאוד מאוד מורכב, אנחנו יכולים לקיים כאן שעות של דיונים, ואנחנו נשמע דעות לכאן ולכאן ואנחנו נרגיש שאנחנו מזדהים פעם עם זה ופעם עם זה ולכן אני חושבת שחשוב לפתח את השיח כדי להגיע לאיזשהו "שביל זהב" שנוכל לחיות אתו.
יפעת שאשא ביטון: כסיכום של הדברים שעלו כאן וחשוב שיירשמו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כולנו מסכימים שהמציאות משתנה, הדפוסים החברתיים משתנים, הדפוסים הכלכליים משתנים, אנחנו צריכים לקיים חשיבה אחרת, אין ספק שאנחנו מדברים על כך שהילד הוא במרכז ולילד יש את הזכות גם לאמא וגם לאבא.
יפעת שאשא ביטון: אין ספק שצריך לעשות את הדברים בהדרגה, אנחנו מדברים על תהליכים, שום שינוי חברתי אי אפשר לעשות באיזושהי רוויזיה, איזושהי מהפיכה חדה, אלא אנחנו צריכים לעשות את זה בשום שכל כדי שכולם – נשים, גברים, ילדים, כולם יוכלו להתרגל למציאות חדשה ולבחון אותה תוך כדי תהליך.
יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה עם כבוד השופטת בדימוס, אנחנו צריכים לבחון את התהליך כדי לעשות אותו נכון ויותר וטוב יותר אבל אין שאלה שצריך להתחיל אותו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נבקש ממרכז המחקר והמידע של הכנסת, אנחנו כבר התחלנו בתהליך של איסוף נתונים אבל אנחנו כנראה נבקש מחקר מקיף כדי שנוכל, את הדיון הבא – ויהיה כזה, כי אני מאמינה שאנחנו רק בראשית הדרך, נוכל לגבות אותו בנתונים מחקריים.
יפעת שאשא ביטון: המון תודה לכולכם ותודה על ההשתדלות לשמור על שיח שהוא ראוי, תודה רבה.
יפעת שאשא ביטון: הדיון יעסוק היום בשימוש בצבעי מאכל וחומרים משמרים במזון ובריאות הילדים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נחשפים יותר ויותר לנושא החומרים המסוכנים שנמצאים במאכלים שהילדים שלנו פוגשים ואוכלים לעתים קרובות מאוד וזה הפך להיות חלק מתעשיית המזון.
יפעת שאשא ביטון: חלק מן החומרים משמשים אולי לשימור המזון אבל אנחנו יודעים שהרבה מאוד חומרים הם יותר לשם האסתטיקה, אין להם הרבה תרומה מבחינה תזונתית אבל הפגיעה שלהם, מסתבר, לאורך זמן, יכולה להיות מאוד קשה וכואבת בבריאות של הילדים שלנו.
יפעת שאשא ביטון: משום שהתעשייה הזו הולכת וגדלה, במיוחד בעידן שאנחנו נמצאים בו, ומשום שלא את כל התופעות של התחלואה אנחנו נראה אולי היום, בזמן אמת, אבל, לצערנו אולי נפגוש אותן בעתיד, נראה את ההשפעות וההשלכות של מה שהילדים שלנו אוכלים היום לכשיגדלו, אז אני חושבת שהגיע הזמן לעצור רגע ולראות איך אנחנו ממזערים את החומרים ואת הנגישות שלהם אל המזון של הילדים, ואיך אנחנו מסייעים בהגברת המודעות.
יפעת שאשא ביטון: הרבה הורים מדברים על צבעי מאכל, שמותרים או אסורים, שמזיקים או שלא מזיקים אבל, זה עדיין לא "יושב מספיק חזק" בצורה כזו שנמנע מן הילדים שלנו לאכול את אותם מאכלים, ולכן אנחנו מתכנסים כאן היום.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שמשרד הבריאות צריך לקחת על עצמו את הנושא, גם כדי לעורר את המודעות בקרב הציבור אבל גם כדי לראות איך אנחנו אולי יכולים להוביל חקיקה שתאסור על שימוש בחומרים שאנחנו באמת מזהים כחומרים שהם מסוכנים באופן חד-משמעי ושההשלכות שלהם לעתיד יכולות להיות קשות.
יפעת שאשא ביטון: כם עם פרופ' איתמר גרוטו, ראש שירות בריאות הציבור, אני רק אקדים ואומר, נמצאת אתנו מיקי חיימוביץ' שהעלתה את הנושא בתכנית המערכת ואני מברכת על כך, כי החשיפה דרך המדיה היא מאוד גדולה ואין ספק שזה עורר במשהו גם את המודעות וגם את החשש של הציבור.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו ממשיכים כאן את הדיון כדי לראות שזה לא משהו שיתפוגג לו ככל שהזמן יעבור אלא שבאמת ניקח ונעשה עם זה משהו משמעותי.
יפעת שאשא ביטון: תודה מיקי שהסכמת להצטרף אלינו.
יפעת שאשא ביטון: פרופ' איתמר גרוטו, בבקשה.
<איתמר גרוטו: בוקר טוב, תודה.
<איתמר גרוטו: אני באמת שמח על הזדמנות שאני יכול להיות בחלק הראשון של הדיון.
<איתמר גרוטו: מלכתחילה, אלי גורדון, מנהל שירות המזון היה צריך להיות אבל היה לי חשוב גם להגיע בעצמי ולומר לכם את מה שאני חושב בנושאים האלה.
<איתמר גרוטו: קודם כל ההסתכלות שלנו, של משרד הבריאות, היא ככלל בהיבטים של תזונה ותזונת ילדים בפרט, כשהיא מדברת על נושא של איזון.
<איתמר גרוטו: זאת אומרת, איזון, מיגוון ואיכות.
<איתמר גרוטו: אנחנו משתדלים מאוד לא ללכת לדברים שהם, זאת אומרת, נגיד כך, לא שום דבר הוא אסור והדברים - - - אלא באמת ללכת לאיזון וכמובן שאנחנו מעודדים תזונה נכונה ובטוחה.
<איתמר גרוטו: יש לנו תכנית שעכשיו מתחדשת, שנקראת "אפשרי בריא" תכנית שבה יש תקציב לא קטן כבר לשנת 2016, שמתייחסת לנושא של קידום בריאות ובמיוחד היבטים של תזונה ופעילות גופנית, ששניהם כמובן חשובים, במיוחד בילדים, הדגש של התכנית הוא ילדים, במיוחד בשיתוף עם משרד החינוך בתוך מערכת החינוך, בין היתר, אגב, נושא של תזונה בכל מוסדות החינוך וגם בכאלה שהם היום לא נמצאים תחת פיקוח פורמאלי על הנושא הזה, הנושא של צהרונים, שזה גם נושא שבהחלט נשמח לקדם אותו ואנחנו חושבים איך לעשות את זה אפילו בהתייעצות פה עם חברים וחברות בכנסת.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שזה משהו שנמצא בשיח ושאתם - - -
<איתמר גרוטו: נמצא בשיח ונמצא בעשייה, זה באופן כללי.
<איתמר גרוטו: ספציפית לנושא של תוספי מזון או צבעי מאכל וכדאי להתייחס אליהם בהתאמה.
<איתמר גרוטו: ואם היינו רוצים שיהיה חוק שיאסור את אלה שאנחנו כבר יודעים שהם מזיקים אז החוק הזה קיים.
<איתמר גרוטו: יש חומרים שאנחנו יודעים שהם מזיקים אז במקום שאנחנו יודעים באופן ודאי שהם מזיקים אז אנחנו – באמצעות חוק, באמצעות החקיקה הישראלית שמבוססת בעצם על החקיקה הבינלאומית, ואלי גורדון אחר כך יסביר את זה, לפיה החומרים שהיום נמצאים בשימוש, כל חומר בפני עצמו שנבדק, אין חומרים היום שהם מוכחים בצורה חד משמעית כמזיקים שהם נמצאים בשימוש.
<איתמר גרוטו: גם צבעי מאכל וגם תוספי מזון.
<איתמר גרוטו: זאת אומרת, צריך לזכור את זה ולפעמים גם להתסיס מאמר אחד זה מוציא דברים מפרופורציות.
<איתמר גרוטו: צריך לזכור שכשארגון הבריאות העולמי הכריז על בשר מעובד כמסרטן, כדוגמה נוספת, אז הוא "הלך" על שמונה מאות מאמרים בנושא הזה ועל מחקרים ורק אחרי עשרים שלושים שנה של מחקרים, זאת אומרת שלקח זמן עד שהוא הגיע למסקנות האלו.
<איתמר גרוטו: ולכן אנחנו ממשיכים כל הזמן לעקוב אחרי החקיקה הבינלאומית, מה שמוציא ה European food safety authority האירופי וגם ה-f.d.a.
<איתמר גרוטו: האמריקאי ובהתאם מתאימים את עצמנו.
<איתמר גרוטו: צריך לזכור שיש גם משמעויות נוספות, כי איסור של חומרים מסוימים יכול להוות אחרי זה חסם סחר - - - חומרים נוספים ואז בסוף המחירים יעלו.
<איתמר גרוטו: זה בנקודה - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל גם את זה צריך לשים, אתה יודע, אין מחיר לבריאות של הילדים שלנו ואני מכירה את המגבלות כי אני קצת בדקתי את הנושא, אני מכירה את המגבלות שזה יכול ליצור מבחינת הסחר אבל, שווה לבדוק את העלות מול התועלת, זאת אומרת, עד כמה באמת אנחנו מוכנים לשלם את המחיר ובלבד שלא נפגע בבריאות של הילדים שלנו.
יפעת שאשא ביטון: ואני מדברת על צבעי מאכל שאני יודעת שהיום הם בשימוש.
יפעת שאשא ביטון: אם אני זוכרת נכון קוראים לזה טרטראזין, צבע המאכל הצהוב והכתום - - -
<איתמר גרוטו: אנחנו נתייחס ספציפית לחומרים, אני חושב שאֶלי יוכל להרחיב על זה יותר, אני רק רוצה לומר עוד פעם שאם יש חומר שהוכח באמת חד-משמעית כמסוכן אז אנחנו נהיה הראשונים להוציא אותו.
<איתמר גרוטו: אנחנו וגם משרד הבריאות ונמצאים פה גם מאיחוד התעשיינים, יגידו לך שבתחום הבשר המעובד היינו אולי יוותר מדי אקטיביים, זאת אומרת שאנחנו הראשונים בדרך כלל לבוא ולהגיד כאשר ישנו איזה משהו שהוא מוכח, אבל, מצד שני צריך להיות גם בפרופורציה ולשמור על האיזון.
<איתמר גרוטו: בכל אופן אנחנו חושבים שכן חשוב לעודד את הצריכה המאוזנת.