GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מרדכי יוגב: קודם נשמע.
יפעת שאשא ביטון: קודם נשמע, אוקיי.
גלית גלעד: אז יש לנו פה חבר, חבר מאד נאמן של בטרם, הוא בעצם מוביל את הנושא שלנו כבר עשרות שנים במערכת הבריאות – ד"ר יצחק ברלוביץ, שהוא גם מנהל בית החולים וולפסון והוא גם יושב ראש התכנית הלאומית לבטיחות ילדים והוא גם יושב ראש המועצה לבטיחות בית ופנאי שיושבת לצד משרד הבריאות; והוא גם היה ראש מינהל רפואה ומשנה למנכ"ל משרד הבריאות.
גלית גלעד: וכל הטייטלים האלה, ובסופו של דבר הוא חבר טוב.
יצחק ברלוביץ: תודה.
יצחק ברלוביץ: כרופא ילדים, כשהתחלתי התמחות, כמובן חלק מהחובות שלי היו בין היתר לעשות תורניות בטיפול נמרץ ילדים.
יצחק ברלוביץ: הדבר שבאמת עשה עלי וזעזע אותי יותר מכל, זה כאשר ראיתי ילדים פגועים שמגיעים לחדר המיון ואחר כך לטיפול נמרץ.
יצחק ברלוביץ: כל ילד כזה, כל ילד כמובן זה לא רק הילד, זה המשפחה, זה ההורים, כל מי שמלווה אותו – זה תמיד טרגדיה, זה תמיד אסון.
יצחק ברלוביץ: ואז בעצם הגעתי למסקנה שמבחינתי אומרת דבר אחד, כל ילד שנפגע, זה ילד אחד יותר מדי.
יצחק ברלוביץ: אין דבר אחר.
יצחק ברלוביץ: זה לא גזירת גורל וזה לא איזה שהוא משהו בטבע.
יצחק ברלוביץ: כל אחד שנופל, כל אחד שנפגע, זה אחד יותר מדי.
יצחק ברלוביץ: ואכן, כאשר הגעתי למשרד הבריאות, אחד הדברים באמת שהצטרפתי אליו בשמחה, זה ליזמה של פרופסור יהודה דנון, שהיה אז מנהל בית החולים שניידר, יחד עם ד"ר מיכל לוטם חמו, שלקחו על עצמם והגו את הרעיון הנפלא הזה, של הקמת בטרם.
יצחק ברלוביץ: ואחר כך שמחתי ללכת עם מיכל לסגנית הממונה על התקציבים, ליעל אנדהורן באותה תקופה.
יצחק ברלוביץ: ישבנו יחד ואני לפחות הרגשתי שזו הייתה הפעם הראשונה שבה היה באמת שיתוף פעולה עם כל הלב, בין המדינה, משרד האוצר – "נערי האוצר" – ויוזמה של גוף וולונטרי, שעשה את המהפך, שעשה את השינוי ושהפך את הנושא של היפגעות ילדים כנושא שהוא עניינו של כל אחד מאיתנו.
יצחק ברלוביץ: כל משרד, כל גוף.
יצחק ברלוביץ: ואכן זה הדבר המיוחד מבחינתנו.
יצחק ברלוביץ: גם היום, כשאני יושב כמנהל בית חולים, כל הזמן המחשבה שלנו זה שאנחנו אמנם מטפלים בתוצאות של ההיפגעות, אנחנו רואים אותם בחדר המיון, אנחנו רואים אותם בטיפול נמרץ, אנחנו רואים אותם בשיקום, אנחנו רואים אותם בהרבה הזדמנויות כמובן מהרגע שהם נולדים.
יצחק ברלוביץ: אבל לנו ברור שמהרגע שהילד נולד, המודעות למניעת היפגעות חייבת לחדור לכולנו.
יצחק ברלוביץ: וזה מה שלקחנו על עצמו.
יצחק ברלוביץ: היום בבית החולים אין ילד, אמא בעצם שלא עוזבת את בית החולים בלי שתקבל תדרוך של צוות מסור ממחלקת יילודים, שמסביר להם בדיוק על מה לשים לב, איך להתקין את המתקן באוטו וגם כמובן לגבי ההמשך.
יצחק ברלוביץ: ואני חושב שההובלה הזו גם של התחנות לבריאות המשפחה שממשיכות הלאה, כל התהליכים האלה בעצם אומרים שיש לנו פה מערכת אחת שלמה.
יצחק ברלוביץ: בהמשך כמובן הנושא של בית בטוח לילדים.
יצחק ברלוביץ: אחד הדברים שעשינו ביחד עם הוועדה כאן, עם יושב ראש הוועדה בזמנו, שישבנו ביחד, יחד עם איגוד הקבלנים, שזה לא דבר שקורה יום יום, וקבענו שמי שרוצה לבנות בית שיהיה בטוח לילדים, יש לו סטנדרט ממכון התקנים, שבאמת מכסה את הכל, שוב, יוזמה ברוכה בטרם.
יצחק ברלוביץ: ובאמת, מאז שבטרם פועל, אנחנו גם רואים תוצאות, וזה הדבר אולי הכי משמח.
יצחק ברלוביץ: אנחנו רואים באמת באמת ירידה במספר הנפגעים.
יצחק ברלוביץ: במספר הילדים שמעורבים, והתרומה הזאת, אצלנו אומרים – המציל נפש אחת וכו'.
יצחק ברלוביץ: פה לא מדובר על נפש אחת.
יצחק ברלוביץ: פה מדובר על מספרים אבסולוטיים, גדולים מאד בסך הכל .
יצחק ברלוביץ: ואם אנחנו עושים את זה בחשבון של שנות חיים אבודות, צריך להבין - אני לא מזלזל חלילה באנשים קשישים, אבל כשילד נפגע – נפגע לא רק הילד הזה, אלא כל אותם השנים הפוטנציאליות שהוא היה צריך לחיות או שהוא ממשיך להיות אחר כך נכה.
יצחק ברלוביץ: אלה מספרים עצומים.
יצחק ברלוביץ: ולפי הסטטיסטיקה בילדים, עד גיל 17, מבחינת שנות חיים אבודות, זה מספר אחד.
יצחק ברלוביץ: זה יותר מסרטן, זה יותר ממחלות לב.
יצחק ברלוביץ: האובדן של שנות חיים פוטנציאליות בגיל הילדות, כתוצאה מהיפגעות, מהווה גורם מספר אחד, וצריך לשים אותו על ראש מעיינינו, משום שעם כל הכבוד, זה אחוז, ואני שוב אומר – מחלות קשות, סרטן, מחלות לב, אירועים מוחיים – אבל פה אנחנו מדברים באמת בדבר הכי משמעותי וכל שקל שמושקע, הוא שקל שיחזור אלינו מעבר לצד המצפוני, בריבית דה-ריבית.
יצחק ברלוביץ: אם זה בתחום של שיקום ואם זה בתחום של אובדן ימי עבודה ואם זה בתחום של פגיעה בכל המשפחה.
יצחק ברלוביץ: משום שילד, כשהוא נפגע, הוא לא לבד.
יצחק ברלוביץ: יש איתו הרבה מאד אנשים שמלווים אותו.
יצחק ברלוביץ: ואני חושב שבתהליך הזה אנחנו כבר באמת מצפים שסוף סוף אותה תכנית לאומית, שגם היא ראשונית לדעתי בישראל, שבה כל המשרדים וכל הגופים בנו אותה ביחד, בעמל רב ובאמת עם המון המון מקצועיות, היא קיבלה המון תשבחות בכל מקום בעולם שבו היא הוצגה, שסוף סוף היא תתוקצב ושנראה באמת את כל המשאבים שצריכים להגיע.
יצחק ברלוביץ: זה לא בשמיים.
יצחק ברלוביץ: לא מדובר פה בכספים אין סופיים.
יצחק ברלוביץ: מדובר פה בכספים שיחסית לתקציב המדינה, יחסית לתקציב משרד הבריאות, יחסית לכל גוף אחר.
יצחק ברלוביץ: ועוד דבר, שנים על גבי שנים משרדי ממשלה לא רצו להוביל את הנושא הזה.
יצחק ברלוביץ: וכאן אני באמת רוצה להגיד כמה מילים טובות לשר ליצמן, שבקדנציה הקודמת שלו כסגן השר, לא פחד.
יצחק ברלוביץ: ניגשנו אליו וניגשתי אליו ואמרנו לו – קח את זה על עצמך והוא לקח על עצמו.
יצחק ברלוביץ: שום שר לא היה מוכן לעשות את זה קודם ואני יכול להגיד את זה מעדות אישית.
יצחק ברלוביץ: כל שר, מאז שאני הייתי במשרד הבריאות, אני הגעתי למשרד הבריאות כששר הבריאות היה מוטה גור, אתם יכולים להבין מתי זה היה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא צריכים לציין שמות.
יצחק ברלוביץ: ומאז כל שר שהיה, ניסיתי לשכנע אותו – קח את ההובלה.
יצחק ברלוביץ: זה תחום שאמנם נוגע לכל המשרדים - - -
יפעת שאשא ביטון: כנראה שגם שם היה צריך תהליך עד שזה יחדור לתודעה.
יצחק ברלוביץ: נכון, בדיוק ככה.
יצחק ברלוביץ: ובאמת, סגן השר הראשון שבא ואמר לא מעניין אותי, אני יודע, הרי זה משהו סזיפי, אי אפשר לעשות אפס תאונות ואי אפשר אפס היפגעות, אבל תפיסת העולם היהודית המסורתית, שמדברת על כל המציל נפש, אני בטוח שזה מה שבסופו של דבר הכריע את הכף והוא לקח על עצמו את ההובלה.
יצחק ברלוביץ: ועכשיו, איך אומרים אצלנו – המתחיל במצווה אומרים לו זיל גמור.
יפעת שאשא ביטון: אני מקווה שהמצווה באמת תהיה מנת חלקנו כולנו, כל היושבים כאן.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה.
מסעוד גנאים: תודה, תודה רבה.
מסעוד גנאים: תחילה בוקר טוב לכולם.
מסעוד גנאים: אין ספק שזה אירוע חשוב מאד.
מסעוד גנאים: אני מברך את ארגון בטרם, את יושב הראש, את המנכ"לית, ההנהלה, העובדים, כל הנוכחים, במיוחד העובדים שעושים את עבודת הקודש הזו.
מסעוד גנאים: אני חושב שהיום כולנו מעריכים את העבודה החשובה והתרומה החשובה של ארגון בטרם בחיים שלנו, לא רק משום שהם עוסקים בדבר החשוב ביותר שזה הצלת חיים וזה גם הצלת חיים של העתיד שלנו, שזה הילדים שלנו.
מסעוד גנאים: התרומה לפי דעתי של ארגון בטרם זה גם יותר באיך להקנות או איך לנסות להפנים בתוכנו, את התרבות של חיים בטוחים.
מסעוד גנאים: אורח חיים לחיים בטוחים וזה חשוב מאד.
מסעוד גנאים: אני כחבר כנסת חדש הייתי בשנת 2009 או בשנת 2010, לא זוכר, עם בטרם ארגנו את הכנס הראשון של בטיחות ילדים בחברה הערבית, משום שלצערי הרב האחוז הגדול של הנפגעים או של המתים גם לצערי, הם ערבים, במיוחד בדרום.
מסעוד גנאים: ולארגון בטרם יש תרומה גדולה ומבורכת מאד בתחום הזה, בכל מה שקורה גם בחברה הערבית בניסיון באמת להציל חיים ולמנוע ולהקטין את אחוז הנפגעים.
מסעוד גנאים: אני חושב שאת כולנו כחברי כנסת ארגון בטרם הוא זה שנתן לנו את כל התחמושת הפרלמנטארית לעבודה שלנו בכל התחום של היפגעות, של התמותה, של כל מה שקשור בילדים וזה חשוב מאד, משום שלפי דעתי ואני תמיד אומר את זה, העבודה של פוליטיקאי זה לא רק לבוא לפה ולהתנגח או להתווכח ויש עמדות פוליטיות מנוגדות וזה לגיטימי וזה חשוב, אבל לפי דעתי המשימה הראשונה שלנו זה הצלת חיים ובטרם תורמים תרומה אדירה בתחום הזה.
מסעוד גנאים: אני מברך אותם, מעריך את העבודה שלהם ומאחל להם עבודה יותר פורייה ואפקטיבית.
מסעוד גנאים: תודה ארגון בטרם.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נמשיך בהצגת התכניות, בבקשה גלית.
גלית גלעד: יש לנו שותף כבר למעלה משנתיים, משרד יחסי ציבור מוביל במדינת ישראל שלקח את הנושא של בטיחות ילדים וממש יישם אותו הלכה למעשה.
גלית גלעד: אנחנו היום מלווים על ידי תא כתבים.
גלית גלעד: הנושא של בטיחות ילדים יושב טוב בתקשורת.
גלית גלעד: אנחנו בחרנו להזמין בחורה שמופיעה יום יום בטלוויזיה, טל אלכסנדרוביץ'.
גלית גלעד: היא בעלת חברת התקשורת בן חורין אלכסנדרוביץ'.
גלית גלעד: טל תיתן לנו קצת מנקודת המבט של איך עושים קמפיין כזה ומעלים למודעות, בעיקר כשמדובר בנושא כזה קשה.
טל אלכסנדרוביץ: תודה רבה, תודה רבה גלית.
טל אלכסנדרוביץ: ובאמת כמו שאמרת, עברנו כחברה שאנחנו עובדים כל כך הרבה עם לקוחות, בטרם הוא לא עוד לקוח.
טל אלכסנדרוביץ: זה ממש זכות לרתום את היכולות המקצועיות להצלת חיים.
טל אלכסנדרוביץ: זה לא קורה הרבה במקצוע שלנו וזה מבחינתנו פשוט תענוג ובאמת גם הרתימה של אנשי המשרד והיכולות הקריאטיביות היא בשיא, כאשר מדובר בפרויקט הזה ובלקוח הזה.
טל אלכסנדרוביץ: אני כן יכולה להביט בגאווה אחורה כאשר התחלנו ויצאנו לדרך, באמת כמו התקשורת וכמות הסיקור והיזמה סביב הנושא הזה, הייתה במקום אחר, ובאמת קמפיין הפיצה, שהוא מין היי-לייט, שאנחנו אוהבים להראות כי היא כל כך ברורה היא השיא, אבל היא חלק בתוך עבודה יום יומית.
טל אלכסנדרוביץ: אני תמיד אומרת שבדברים האלה זה כמו לשמור על כושר.
טל אלכסנדרוביץ: אתה כל הזמן צריך לבצע את הפעילות כדי שהיא תהיה אפקטיבית.
טל אלכסנדרוביץ: וכן, אני שמחה להופיע פה ולדבר אליכם כמקבלי ההחלטות, על החשיבות בתקצוב של הנושא הזה ובמניעה בנושא הזה ובאמת חשיבות הכלי של ההסברה, שהוא פשוט מציל חיים בהקשר הזה.
טל אלכסנדרוביץ: אין שום ספקות.
טל אלכסנדרוביץ: אז בואו רגע נראה, אני אראה לכם קטעי עיתונות שהם בעצם של הקיץ שלפני הקמפיין וכולנו מכירים את הכרוניקה הכואבת הזאת והקשה הזאת, של ילד נשכח ונותר ברכב, כאשר כולנו אומרים איך זה קורה, וזה יכול לקרות לכולם ואנחנו צריכים להעלות את המודעות.
טל אלכסנדרוביץ: זו הייתה המשימה.
טל אלכסנדרוביץ: למה זה קשה?
טל אלכסנדרוביץ: כי אנחנו לא מאשימים אף אחד.
טל אלכסנדרוביץ: אנחנו מבינים שזה משהו שחס וחלילה חס וחלילה עלול לקרות וצריכים להסביר ולייצר איזה אפקט שהוא לא רק מדבר אל הראש, אלא הוא מדבר גם אל הבטן ופה זה תרתי משמע, אדוני השף, מדבר לכל הכיוונים ואז אנשים גם זוכרים אותו.
טל אלכסנדרוביץ: להפחיד באופן קיצוני – אנשים נאטמים.
טל אלכסנדרוביץ: אנחנו צריכים שהם יקשיבו לנו ואנחנו צריכים להבין שוב, לצערנו, וזה חלק מזה שאנחנו פה, שהמשאבים הם כל כך מוגבלים.
טל אלכסנדרוביץ: אני חושבת שאם יבדקו את הקמפיין הזה במדד של אפקטיביות פר שקל, מכיוון שלא היה שקלים אז כשמכפילים באפס זו קצת בעיה, אבל לצורך העניין כמטאפורה, זה באמת הקמפיין הכי אפקטיבי שניתן לייצר.
טל אלכסנדרוביץ: אז באמת צריך פה איזו חשיבה שהיא יותר קריאטיבית ואנחנו מבינים שבמקום שיש קריאטיביות זה קורה, וכמו שאתם רואים, ואני לא אראה שוב, אבל באמת הקמפיין הזה הוא כל כך אפקטיבי, הוא כל כך ברור, ואנשים גם זוכרים אותו.
טל אלכסנדרוביץ: חלק מבדיקה של קמפיין זה בזיכרון והוא נמצא והוא קיים.
טל אלכסנדרוביץ: אגב, הוא עדיין משודר למיטבי לכת שקמים בשש בבוקר לחדר כושר, הוא עדיין משודר.
טל אלכסנדרוביץ: אז אנחנו עדיין נהנים ממנו והוא עדיין חי לו ואנחנו כולנו מכירים היום את תרבות היוטיוב.
טל אלכסנדרוביץ: אנשים עדיין צופים.
טל אלכסנדרוביץ: זאת אומרת הקאונטר עדיין עולה וכשאנחנו נכנסים ובודקים, זה לא כמו בימים הראשונים שזו באמת הייתה טרפת, אבל עכשיו זה עדיין ממשיך לתת את פרותיו.
טל אלכסנדרוביץ: אז אנחנו יכולים לראות וגם ראינו בסרטון איך זה תפס וניתן לראות עוד דוגמאות ובאמת איך זה הדהד בין הרשתות החברתיות, שבאמת אימצו את הסרטון כמשהו שמסביר את מה שכולם מרגישים לבין עולם התקשורת החברתי, שבסוף היום קמפיין שעובד כך הוא צריך לעבוד.
טל אלכסנדרוביץ: הוא עובר בין הרשת החברתית לבין הרשתות המסורתיות שכולנו צופים בהן, ובאמת הויראליות שלו, שלא רק הייתה בישראל אלא גם הייתה בעולם.
טל אלכסנדרוביץ: אנחנו ראינו, בגלל שהוא באמת מדבר שפה בינלאומית, כמה הוא תורגם וכמה הוא עבד גם במקומות אחרים.
טל אלכסנדרוביץ: אתם יכולים לראות את פרישת הארצות, פשוט מדהים וגם מה זה עולה לישראל שרואים את ישראל כמדינה שנלחמת בדברים האלה ופה אני מדברת לא רק באפקט של בטרם, אלא גם בהיבט ישראלי.
טל אלכסנדרוביץ: זהו.
טל אלכסנדרוביץ: תודה רבה לכולם.
טל אלכסנדרוביץ: תודה רבה לארגון בטרם, שבאמת עושה פה עבודה כל כך משמעותית, ותודה לכם על זה שנתתם פה את סדר היום לדבר הזה.
יפעת שאשא ביטון: באמת, הכבוד והוא אמר מצווה, היא בהחלט שלנו.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה טל.
יפעת שאשא ביטון: הייתי רוצה לחדד את הנושא של הקמפיין מבחינת הזיכרון ארוך הטווח.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו הרבה פעמים שומעים ברצף על מקרים שבהם ילדים נשכחים ברכב.
טל אלכסנדרוביץ: אה, רגע, אני לא אמרתי את הפואנטה, סליחה.
טל אלכסנדרוביץ: בקיץ האחרון, אני מפחדת להגיד, טפו, טפו, אבל בקיץ האחרון, טפו, טפו, לא היה אובדן חיים כתוצאה משכחה ברכב.
גלית גלעד: שישה מקרים בשנה לפני.
טל אלכסנדרוביץ: בדיוק, אז אני אומרת טפו טפו.
טל אלכסנדרוביץ: זה בסדר בכנסת ככה לדבר?
יפעת שאשא ביטון: אצלי, לידי הכל בסדר וכשמדובר בילדים, הכל מותר, העיקר שאנחנו נשמור עליהם.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה רק מחזק את הנקודה שאני רוצה לחדד.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו שמענו בקיץ שלפני באמת על מקרים של אובדן ילדים, של שכחת ילדים ברכב ולא הצלחנו להבין איך לפני יומיים רק דיברו על זה והיה אסון ושוב אנחנו יומיים אחרי זה נחשפים לאסון נוסף.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, משהו שם לא חלחל.
יפעת שאשא ביטון: והשאלה היא באמת איך מפצחים את הסיפור הזה ויוצרים מודעות ברמה שתישאר לזיכרון ארוך הטווח, זה פעם אחת, ופעם שנייה איך היא תתורגם למעשים.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת איך אני מתוך זה שראיתי והזדעזעתי, זה משנה גם את ההתנהגות שלי.
יפעת שאשא ביטון: ואני חושבת שזה הסוד בסיפור הזה ואני מקווה שנצליח לפצח את זה בתחומים נוספים שקשורים להיפגעות ילדים.
אורי מקלב: אני מתנצל, את יודעת, זה יום עמוס של דיונים, אבל בנו לחזק ולברך אתכם.
יפעת שאשא ביטון: אני מעריכה את זה שאתם פה.
אורי מקלב: בנו לחזק ולברך את היום הזה.
אורי מקלב: לא הרבה ימים שמציינים בכנסת, אבל החשיבות הישירה בהצלת חיים היא כל כך בולטת ואנחנו יודעים שיותר מדי מקרים קורים ומספרים בלתי נספרים.
אורי מקלב: כשרואים מה מספר ההרוגים ומספר הפגיעות כל יום, כמה מגיעים לחדרי המיון, כמו שאמרנו שכחת ילדים ברכב, דבר כזה שחוזר על עצמו כל כך הרבה פעמים.
אורי מקלב: זה דברים שאי אפשר להבין ולהסביר אותם, אבל אנחנו יודעים במה אנחנו יכולים להתמודד בכל אופן, וזה שוב פעם המודעות וההסברה ואתם בטרם עושים את זה ועושים את זה בצורה מאד מאד יעילה ואתם הצלחתם להחדיר את הדברים האלה באמת וגם בצורה משכנעת וגם במטרות הקודש האלה לעזור ולמנוע את הדברים האלה.
אורי מקלב: אבל בכל אופן אנחנו עדיין נמצאים היום בפערים גדולים מאד.
אורי מקלב: יש איזה פערים גדולים מאד שלא נתפסים ואני חושב לעצמי, אנחנו כילדים היינו הרבה יותר בדברים, אתר המשחקים שלנו היה אתר בנייה.
אורי מקלב: זה היה אתר המשחקים שלנו ולא פעם אחת נכנס לי מסמר ארוך מקרש שהיה קרש בנייה והטיפוסים בתוך אתרי הבנייה ללא מעקות ועם מדרגות העץ, לעשות תחרות על מדרגות העץ.
אורי מקלב: אני עדיין חי בדור הזה שאתרי הבנייה היו פתוחים.
אורי מקלב: היום אין את זה.
אורי מקלב: היום הרבה יותר הבית.
אורי מקלב: ועם כל זה, מספר הנפגעים הוא הרבה הרבה יותר גדול.
אורי מקלב: איפה הנקודה שאני לא יודע לתפוס את השור בקרניו וזה דבר שצריך אולי לא רק הסברה, עוד לפני זה חשיבה אמיתית ויש לנו הרבה מה לעשות בעניין הזה.
אורי מקלב: ועוד יותר, אנחנו היום כבר לא דור של הורים אלא דור של סבים וסבתות ואנחנו יותר דאגנים מההורים מטבע הדברים, וכל פעם שומעים עוד דברים, ואיך אני מונע מהנכדים ותיזהרו מהמשחק הזה ולא לעשות את זה.
אורי מקלב: ועדיין יש דברים שאנשים לא יודעים על מה מגיעים כל יום 500 ילדים לחדר מיון.
אורי מקלב: על מה מגיעים?
אורי מקלב: אנשים לא יודעים על מה הם מגיעים.
אורי מקלב: ואם אנשים היו יודעים ואם היינו מצליחים לתת את זה, לפרסם את זה, היו עוד יותר דברים שהיינו יכולים למנוע, והילדים יש להם את החופש.
אורי מקלב: אני לא חושב שאנחנו מכניסים את הילדים האלה לאיזה סד של לחץ, אבל היום כבר יודעים, ההורים יודעים איך להעביר את המסרים האלה.
אורי מקלב: אני רוצה להגיד לכם ובזה אני מסיים, גם הילדים עצמם אני חושב שהם - - - תיזהר.
אורי מקלב: לנו היה את זה – אל תגידו לנו, היום הילדים כן, כמה שאני מתרשם בכל אופן, הנכדים לא דוחים את ההורים.
אורי מקלב: הם יודעים שהדברים האלה נמצאים.
אורי מקלב: בנקודה אחת, יש סקטורים כמו הציבור החרדי, כמו שאמר חברי גנאים גם הציבור הערבי, שלא חשוף להכל.
אורי מקלב: אני אפילו לא ידעתי שמר כהן הוא, אני מבין שהוא כוכב גדול מאד ואני פעם ראשונה ואני אומר לך שלום ואני מאד התרשמתי מהדברים שלך - - -
יפעת שאשא ביטון: זה חלק מההצלחה של להביא את זה למודעות.
אורי מקלב: אני פעם ראשונה שומע את השם שלך וזה לא פוגע בך.
מסעוד גנאים: אתה צריך גם לטעום, לא רק לראות, גם לטעום.
3259: יש למה לשאוף.
אורי מקלב: אני מבין גם לפי הדברים שאמרת שזה גם כשר.
3259: בוא נישאר ככה.
אורי מקלב: אבל אני אומר לך את זה לא כדי לפגוע, אלא לראות עד כמה אנחנו לא חשופים ואני עוד עכשיו יחסית.
אורי מקלב: במסורת המילה בטרם משולבת עם אמירה מאד מאד חזקה – שנקרא בטרם אקרא ואני אענה.
אורי מקלב: זה המילה, בטרם אקרא ואני אענה, והמילה הזאת כל כך נכונה לדבר הזה.
אורי מקלב: לפני שאתם בכלל מדברים, אנחנו נקבל את התשובה.
אורי מקלב: אנחנו פונים לקדוש ברוך הוא - בטרם אקרא - אני לא פונה אליך, אתה כבר תיתן לי את הכל.
אורי מקלב: עוד לפני, שאנחנו לא נצטרך להגיע לדברים האלה.
יפעת שאשא ביטון: אתה הוספת - - -
יפעת שאשא ביטון: נכון, אני אומר ככה בשמם, הם מרגישים קצת לא נעים, זה יום של ועדות.
יפעת שאשא ביטון: אני מאד מעריכה את זה שלמרות העומס אתם כאן איתנו.
יפעת שאשא ביטון: זה שוב מחזק כמה שהנושא הזה חשוב.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאתה הוספת נקודה נוספת וזה העניין של המגזרים השונים, וגם לזה אנחנו ניתן את שימת הלב בתכנית עצמה, כי רמת החשיפה של כל אחד מהמגזרים היא שונה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מתייחסים פה למגזר החרדי שפחות חשוף לכלי תקשורת ולכן זה באמת מצריך מאיתנו מחשבה מיוחדת.
יפעת שאשא ביטון: המגזר הערבי, המגזר החרדי, אוכלוסיות נוספות, אזורים שונים בארץ שצריכים לקבל התייחסויות באמת ייחודיות וממוקדות, ואני מקווה שאנחנו נצליח באמת לכסות את כל הפרישה, אז תודה רבה.
אורי מקלב: לפני הסיכום הזה, אמירה גם כן שאני בתור יושב ראש ועדת המדע, קחו את הדוגמא של שכחת ילד ברכב כשאתם היום נוסעים.
אורי מקלב: יש אמצעים טכנולוגיים שפיתחו אותם, הם הופיעו בפנייה גם כן.
אורי מקלב: הבירוקרטיה הזו, כשעדיין משרד התחבורה לא מצא משהו אחד שאפשר על זה לציין ואת זה לכוון, ובזה שההורים ישתמשו, עדיין אנחנו בסבך הזה ולא יוצאים מזה ועדיין לא הייתה אמירה בעניין הזה, אמירה ברורה, מקצועית, מטעם המשרד.
אורי מקלב: הציבור עדיין לא יודע מה באמת, חוץ מההסבר איך תעשו עם מפתחות ולא מפתחות והדברים האלה, אבל משהו ממשלתי שמחייב בתור תקן עדיין לא יצא וזה רק בירוקרטיה.
אורי מקלב: וכאן הקריאה שלכם בעניין הזה ביום הזה - - -
יפעת שאשא ביטון: הנה, זו הזדמנות לשלב ידיים ולראות איך דרך ועדת המדע והוועדה שלנו נצליח לקדם גם את זה.
אורי מקלב: אבל שהמשרדים הממשלתיים באמת ייתנו את המענה ויחליטו החלטות בעניין הזה.
אורי מקלב: אין שום הכוונה מקצועית והיום העניין הזה בחקיקה או שלא בחקיקה צריך לקבל פתרון מטעם המשרדים הרלבנטיים.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה חבר הכנסת אורי מקלב.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מוטי יוגב, בבקשה.
מרדכי יוגב: טוב, ברשות יושבת הראש וכל האנשים היקרים פה, שכולם נאספו למטרה אחת של להציל חיים של ילדים, שלעתים פחות ברי דעת.
מרדכי יוגב: התרשמתי גם הדברים של ד"ר ברלוביץ.
מרדכי יוגב: אני אומר בקצרה מאד שלוש נקודות.
מרדכי יוגב: אלף ילדים זה העתיד שלנו ואין פה צורך להוסיף וכולנו אחראים ומחויבים לשלומם ולבטיחותם ולכן הוועדה הזאת, אני גם חשתי בחשיבותה והמקבילות של הוועדות השונות אף על פי כן.
מרדכי יוגב: הדבר השני, אני לצערי הכרתי שניים, אפילו תינוקת אחת נשאתי בידי.
מרדכי יוגב: מתוך הסיפורים אני אומר לך חיים, אני שמח במה שהוצאתם.
מרדכי יוגב: אחת נשאתי בידי, דולב שילה, אם אתם זוכרים, גם מכוח היותי חבר בחברה קדישא, כך שהדברים מאד מאד מדברים אלי.
מרדכי יוגב: הדבר הנוסף הוא שיזמנו חוק שיכול להיות שיהיה בו מן התועלת, ולכן אני פונה אליך כמנהל בית חולים, והוא שקופות החולים תהיינה מחויבות במתן שירותי רפואה לילדים בשעות הערב והלילה, עד אפילו חצות, ובכך יכול להיות שההפניה, כמו שיש תחנות בטרם, שהן מצמצמות חלק מההגעה לחדרי מיון.
מרדכי יוגב: ואני אומר תודה לארגון בטרם, זה לא אותו ארגון, אבל אני אומר שזה מצמצם.
מרדכי יוגב: כך החוק הזה שהם יהיו מחויבים לפתוח שירותי רפואה לילדים, שבחלקם אין אחרי ארבע או שש בערב בכלל, או בחלקם יביא לידי מצב שאפשר יהיה לגשת עם הבעיות הקטנות יותר לקופות החולים, וממילא חדרי המיון יהיו עמוסים פחות והיכולת של תורן הלילה, תורן הילדים, לתת את המענה למקרים היותר אקוטיים, תהיה במדרגיות יותר טובה, וממילא להגיע אולי להצלה של המקרים היותר קשים.
מרדכי יוגב: אז יחד עם כל הרעיונות, עם אלה שצריך לחבר למשרד התחבורה באופן טכני ועם אלה שצריך להגיע באופן פרוצדוראלי, יחד כולנו באותה מחשבה של להציל חיים ותודה רבה ויישר כוח לכל העוסקים במלאכה החשובה הזאת.
גלית גלעד: אז כמו שציינתי, לרגל האירוע והכנס שלנו אנחנו מתכבדים לארח את נשיאת הארגון העולמי לבטיחות ילדים.
גלית גלעד: היא תדבר איתנו כמה מילים בשפה האנגלית בנושא של הסברה אפקטיבית שהארגון העולמי עושה.
גלית גלעד: לכבוד הוא לנו לארח את הגברת קייט קאר, נשיאת Safe Kids Worldwide.
גלית גלעד: תודה.
גלית גלעד: (אומרת דברים באנגלית להלן התרגום החופשי) תודה.
גלית גלעד: יושבת ראש הוועדה, תודה על שכינסת את הוועדה הזו וכאורחת הכבוד של הממשלה, זה בהחלט כבוד גדול להיות פה.
גלית גלעד: הצרכים של הילדים בוטאו כאן היטב, וצרכים אלה קיימים בכל מקום ברחבי העולם.
גלית גלעד: העבודה הנפלאה של בטרם מוכרת אף היא היטב.
גלית גלעד: 20 שנה של התקדמות, עם תוצאות יוצאות מן כלל עבור הילדים בישראל, ושאפילו הגיעה למדינות מסביב לעולם.
גלית גלעד: לא רק כשיש שף מצוין, מאסטר שם עם פיצה, אלא גם ארגון מצוין שפועל ביחד.
גלית גלעד: היום אני כאן כדי לדבר מעט על דוגמא.
גלית גלעד: - - - יש לנו אותה משימה כמו לארגון בטרם.
גלית גלעד: העבודה שלנו היא לשמור על בטיחות ילדינו מדברים שאנחנו לא שמים לב אליהם, מה שמכונה תאונות.
גלית גלעד: הנוכחות שלנו במדיה החברתית והתבקשתי להתמקד במדיה החברתית, היא חזקה בהחלט, מפני שיש לנו את המדיה החברתית, שהיא חשובה מאד, אבל כשאנחנו - - - את המדיה המסורתית עם המדיה החברתית שכל אחד ואחד מאיתנו יכול לפעול בה, אנחנו רואים תוצאות נהדרות.
גלית גלעד: הדוגמא הספציפית שאני רוצה לתת היא לגבי משהו שאתם תמצאו בכל בית, וזה תרופות.
גלית גלעד: תרופות זה דבר טוב, שמציל חיים, אבל זה גם מעמיד ילדים בסיכון.
גלית גלעד: בארצות הברית יש קריאה כל דקה בכל יום למרכז בקרה על רעלים, ו-64,000 ילדים מבקרים בחדרי המיון.
גלית גלעד: הורים חושבים שילדים נתקלים בתרופות כאשר הם לא מבחינים בכך, אז עורכי הדין צריכים להגיד, שילדים הם חשופים - - - לא מפוקח - - - ואין בזה היגיון לאנשים נורמאליים.
גלית גלעד: אז בדקנו את המסר הזה ו - - - - - - וזה היה הטיפ שלנו להורים.
גלית גלעד: חשבנו שזו הדרך שאנחנו צריכים לדבר עם ההורים, ובאופן מיוחד עם הורים - - -.
גלית גלעד: אז שלחנו את זה לחברה שתעזור לנו עם - - - וזו לא הייתה טעות.
גלית גלעד: מישהו חשב שאולי הפרזנטציה שלי מוטעית.
גלית גלעד: יש לנו - - - - - - של איך אנחנו מדברים או אמורים לדבר עם הורים.
גלית גלעד: וזה היה מסר מאד מאד חשוב בעבורנו.
גלית גלעד: אז התמקדנו בקבוצות - - - עם - - - הורים ו - - הורים, ולמדנו מסר מעניין מאד.
גלית גלעד: אנחנו צריכים לומר - - - -, לא תרופות.
גלית גלעד: אנחנו צריכים להיפטר מ-, לא לה - - -.
גלית גלעד: אנחנו צריכים לומר לתת את הכמות הנכונה, לא - - -.
גלית גלעד: אנחנו צריכים לדבר כמו הורים, אנחנו צריכים לדבר עם אנשים, אנחנו צריכים לומר – שימרו את המספר בטלפון שלכם, לא תכנתו את המספר.
גלית גלעד: והלקח החשוב ביותר שלמדנו, הוא שתמיד ומעולם לא – הן שתי מילים שתמיד צריך לזכור שלא להשתמש בהן.
גלית גלעד: אוקיי?
גלית גלעד: זה לקח חשוב ביותר עבורנו, לא חשוב היכן אנו חיים.
גלית גלעד: אז איך אנחנו מתרגמים את זה למעשים, מאחר שהורים לא רוצים להיות - - -.
גלית גלעד: הם רוצים מידע, וזה לא רק - - -.
גלית גלעד: אז הסתכלנו הין תרופות מוחזקות.
גלית גלעד: 27% מהילדים נתקלים בהם על הקרקע, 20% בארנק או - - - , 20% - - -.
גלית גלעד: אתם יכולים לראות את הסטטיסטיקות.
גלית גלעד: אז איך תרגמנו את זה למדיה החברתית?
גלית גלעד: אמרנו שהמספרים הם חשובים וזה היה לקח חשוב נוסף.
גלית גלעד: 27% זה לא מה שאנחנו צריכים להגיד – אנחנו צריכים להגיד 3 מתוך 4.
גלית גלעד: וכך במדיה החברתית אנחנו משתמשים בכל הערוצים.
גלית גלעד: רציתי לתת דוגמא מטוויטר, אבל אני אתן דוגמא מהאינסטגרם, כי למדתי שזו הדרך שבה אנשים מדברים עם אנשים בישראל.
גלית גלעד: תשכחי מטוויטר, אמרו לי, זה אינסטגרם.
גלית גלעד: אז אם אתם רוצים אינסטרגם, - - - תיתן לכם דוגמא שתוכלו לעקוב בעצמם.
גלית גלעד: אז זו בעצם הייתה השאלה.
גלית גלעד: השאלה היא האם אתם נושאים תרופות ב - - - -כן או לא.
גלית גלעד: אם התגובה היא שלילית, אנחנו אמרנו שזה מצוין.
גלית גלעד: דרך אגב, ידעתם ש-20% מהילדים שנתקלים בתרופות הם מוצאים אותן ב - - -.
גלית גלעד: רק הערה עדינה, האם ידעת?
גלית גלעד: אם הם משיבים בחיוב, אנחנו משיבים בחזרה – היי, אתם צריכים לדעת זאת, והנה משהו שאתם צריכים לדעת.
גלית גלעד: לכן לא מדובר בחינוך, לא מדובר ב - - -, זה חינוך בצורה בה אנחנו יכולים לדבר עם אנשים.
גלית גלעד: לכן, אם אתם מעוניינים בזה, - - - , אתם יכולים לשתף.
גלית גלעד: אני אוהבת שיתופים, אני אוהבת שאנשים עוקבים, אז אתם יכולים - - - - - - ובאינסטגרם - - ילדים.
גלית גלעד: אז זו הייתה דוגמא בקצרה מארצות הברית שאני חושבת שהיא רלבנטית.
גלית גלעד: אני מודה לכם שנתתם לי את האפשרות לשתף במסמר החשוב הזה, ולחגוג עם חברתי בארגון בטרם את 20 שנות היווסדם.
גלית גלעד: תודה, גברתי יושבת הראש.
יפעת שאשא ביטון: תודה לך קייט על שהגעת, תודה.
גלית גלעד: אנחנו נעבור לפרויקט השני שלנו, שהוא בעצם דוגמא מובהקת להסברה מתמשכת ורציפה.
גלית גלעד: אנחנו קוראים לפרויקט שלנו הורה דרך לבטיחות התינוק.
גלית גלעד: זה בעצם פרויקט שמעניק ליולדת הדרכה ראשונית ובסיסית לימים הראשונים ולשנה הראשונה של העולל, כשהיא עוד מאושפזת בבית החולים.
גלית גלעד: את הפרויקט הזה הארגון הגה ואליו הצטרפו משרד הבריאות והרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, כשבעצם שני הגופים האלה סייעו לפתח, לשדרג, להרחיב.
גלית גלעד: אנחנו מאד מאד מתכבדים לבקש לדבר ראשון מאחד השותפים המרכזיים בפרויקט ובכלל לאורך חיי בטרם, מנכ"ל הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, מר מודי בהירי דואני, שמכבד אותנו היום בנוכחותו.
גלית גלעד: מודי.
גלית גלעד: שנייה, מודי, סליחה.
גלית גלעד: התרגשתי.
גלית גלעד: אני אוהבת אותך מאד, אבל שנייה, יש לנו סרטון.
גלית גלעד: בסדר?
גלית גלעד: זה רק קצת לרענן את זיכרוננו.
גלית גלעד: מודי, השידור שלך.
מרדכי בהירי דואני: טוב, אז דבר ראשון בוקר טוב לכולם, שמי מרדכי בהירי דואני, מודי למעשה ואני מנכ"ל הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.
מרדכי בהירי דואני: חשבתי מה לחדש.
מרדכי בהירי דואני: מה להגיד.
מרדכי בהירי דואני: איך באמת לוקחים נושא כזה ומעבירים אותו מפה לפה, אבל כל היום.