GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ציפי נחשון-גלי: ומה שטוב במרחבים האלה, שהם גם מאפשרים את הכניסה אליהם וגם הצוות עושה עבודת רחוב לאתר את הנוספים.
<ציפי נחשון-גלי: הרשות המקומית היא בעלת הבית על התקציב שאני מעבירה לה.
<ציפי נחשון-גלי: היא תפעל לפי מדיניות שאנחנו מכתיבים עבור מה מיועד התקציב, כמה זה עבור כוח אדם, כמה עבור שכירת מבנה, אוכל וכו', וכמובן בפיקוח של השירות שלנו.
יפעת שאשא ביטון: כשאת אומרת רשות, את מתכוונת לרווחה?
<ציפי נחשון-גלי: כן, כן.
יפעת שאשא ביטון: כי זה תחת החסות של הרווחה.
יפעת שאשא ביטון: זה חשוב, כי לפעמים זה עצמאי.
<ציפי נחשון-גלי: בדיוק, בדיוק.
יפעת שאשא ביטון: בדו"ח שלכם, אחד הקשיים שכתבתם זה קושי של קברניטי הרשויות המקומיות לחשוף ולדבר את הזנות.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת ברור שמתוך מקום שאולי זה יעבור לבד, מנסים ככה להסתיר את זה.
יפעת שאשא ביטון: אתם מנסים לייצר שיח של פתיחות, של הבנה, שרק חשיפה של זה בעצם תוכל למנוע ולמגר את ההתפשטות?
<ציפי נחשון-גלי: בוודאי, כן.
<ציפי נחשון-גלי: היו כמה מנהלי מחלקות שדיברו מגרונם של ראשי ערים, שאמרו אין לנו קטינים וקטינות בזנות, ובאמת לאור השיח המקצועי שהתחיל עם עובדות נערה, שבעצם הגיע גם למנהלי המחלקות, השיח היום אחר.
<ציפי נחשון-גלי: אין היום רשות שאמרה לי – אני לא רוצה להשתמש בתקציב הייעודי הזה לטפל בקטינות בזנות.
יפעת שאשא ביטון: אבל הם לא יכולים להשתמש בתקציב למשהו אחר, נכון?
<ציפי נחשון-גלי: ממש לא.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אתם מאד מקפידים על זה.
<ציפי נחשון-גלי: זה מודל שהוא ממש מובנה.
מאיר כהן: כדי רק לחזק את הדברים, גברתי, חצי דקה.
מאיר כהן: שיח עם ראש רשות, מכירים את זה במשרד הרווחה, אנחנו מתקשרים לרשות קטנה בנגב אומרים לראש הרשות, הוא אומר אצלי אין, אני לא יודע על בעיה של זנות.
<קריאה: אגב, זה גם בתחום בתי הסוהר, כל התחומים האחרים – סמים.
מאיר כהן: שני מטרים לידו יושבת מנהלת מחלקת הרווחה, אנחנו מתקשרים אליה ואומרים, היא אומרת אני מעידה, אני יודעת לתת 30 שמות של נערות שמתעסקות – קבועה ומזדמנת – עם החברה מהפזורה הבדואית בסביבה.
מאיר כהן: זה מעיד, הסיפור הקטן הזה מעיד על הקושי הגדול של משרד הרווחה לאסוף את הנתונים.
מאיר כהן: ואז אני אמרתי תיגשו לעובדות הרווחה.
מאיר כהן: עם על"ם דיברו על 700 במרחב תל אביב, נכון?
<רעות גיא: בארץ, אבל בשנת 2011 עשינו מיפוי ארצי.
מאיר כהן: סליחה, על 700.
מאיר כהן: ברגע שהרימו טלפונים.
מאיר כהן: כשאומרים 1,000, זה 1,000, חבריה.
מאיר כהן: זה לא שמישהו מנפח את הדברים.
מאיר כהן: להערכתי, זה ה-1,000 שיודעים.
יפעת שאשא ביטון: נכון, זה מה שאמרתי.
יפעת שאשא ביטון: יש כאלה שלא יודעים.
<ציפי נחשון-גלי: זה שמות עם תעודות זהות.
יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה איתך לגמרי.
יפעת שאשא ביטון: רחל, את רוצה להוסיף?
<רחל איגר-לוין: אני רק רוצה להוסיף שהבעיה היא למנוע הגעה למצב הזה ואנחנו צריכים להגיע לילדים כמה שיותר מוקדם, ובמשרד הרווחה הוקמו מרכזים לטיפול בילדים נפגעי פגיעה מינית ואנחנו מקווים להגיע לכל הילדים האלה קודם ולטפל בהם קודם, כשההורים לא צריכים להשתתף וקבלת הטיפול לא תלויה בהגשת תלונה במשטרה ואני מקווה שככל שנגיע ליותר ילדים בשלב המוקדם יותר, אז לא יהיה שום צורך לקבל איזה שהוא מענה לא - - -
מיכל בירן: מה הקורלציה שאתם מכירים בין נפגעי תקיפה מינית לזנות קטינים?
מיכל בירן: גבוהה מאד?
<ציפי נחשון-גלי: מאד גבוהה.
<רחל איגר-לוין: יש קורלציה, אבל ההגעה לזנות היא לאו דווקא בגלל שמישהו נפגע מינית, יש לזה סיבות שונות.
<רחל איגר-לוין: אני חושבת שככל שנגיע ליותר ילדים, כשאין על ראש ההורים צורך לממן טיפול ואין את הצורך והחובה להגיע לתלונה, אלא רק אחרי שקצת מרגישים יותר בטוח, אז אנחנו נגיע ליותר ילדים ונוכל לבנות להם תכניות.
<רחל איגר-לוין: ואם כבר נראה התחלה של התנהגות שהיא בדרך לזנות, נוכל לבנות תכניות קודם.
<פיני קבלו: הריכוז בתל אביב.
<פיני קבלו: יש נדידה מהפריפריה ומקומות לכיוון תל אביב, כמו שקיים בנושא של רשות הסמים שם.
יפעת שאשא ביטון: זה אצל הבוגרים יותר.
יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לחדד פה את העניין ששוב אנחנו מגיעים למקום של מודעות והפעם לא רק, אנחנו כל הזמן מדברים על הורים, ילדים וזה, המודעות בקרב המנהיגים שלנו דווקא.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אנחנו מדברים על קברניטי העיר, ששם צריך גם לחדד את הנושא של מודעות וכן ככה לעזור להם להיות שותפים למהלכים האלה כדי באמת למנוע את התופעה, ואני חושבת שצריך להשקיע לא פחות מאמצים גם בסיפור הזה.
יפעת שאשא ביטון: הדבר הנוסף, זה אתם מטפלים במי שנפגע מינית, אבל אנחנו יודעים ואת גם אמרת, שזה לא רק אלה מגיעים לזנות והרבה פעמים גם הילדים מגיעים לזנות המזדמנת כי הם לא באמת יודעים שזה זנות.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, הם לא רואים את זה ככה.
יפעת שאשא ביטון: אם אתה תדבר איתם, אין להם שמץ של מושג ואם תגיד להם שזו זנות, אז הם אפילו יחשבו שאתה קצת הזוי, וזה הסיפור.
יפעת שאשא ביטון: לראות איך אנחנו בעצם גורמים לדברים לחלחל למטה.
יפעת שאשא ביטון: וכאן אני יצרתי את החיבור בין משרד הרווחה למשרד החינוך, ואני ביקשתי בדיון הקודם – תשבו ביחד ותראו איך אנחנו יוצרים תכנית שכן תנהל שיח עם הילדים, גם על הנושא הקשה הזה, עם ההגדרות והטרמינולוגיה הקשה הזו, כדי שילדים יוכלו לבחון את המעשים שלהם גם דרך המשקפיים האלה, ואני יודעת שזה לא פשוט, אבל להערכתי אנחנו חייבים לנסות ולהתחיל לגעת גם בזה.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת יגאל גואטה, אתה רוצה עכשיו?
יגאל גואטה: מתי שאת רוצה.
יפעת שאשא ביטון: אז אני אשמח לשמוע את משרד החינוך ואחר כך אני אעביר אליך את רשות הדיבור.
יפעת שאשא ביטון: איריס מנדה בן יעקב, בבקשה.
<איריס מנדה בן יעקב: קודם כל אני רוצה להגיד שאנחנו גם שותפים לשתי הוועדות שציפי הזכירה.