GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעל גרמן: זאת שאלה מאוד חיונית, יפעת.
יפעת שאשא ביטון: אין שום בעיה, היא תסיים את דבריה ותשאלי, גם לי יש מה לשאול אותה.
יעל גרמן: הוועדה הוקמה לפני שנתיים.
<מילי מאסס: לא, ב-2003.
<עדי חן: 2005.
<מילי מאסס: ב-2003.
יפעת שאשא ביטון: חברים, אם יהיו פה הערות ביניים לא נוכל לקיים את הדיון בצורה מסודרת, וגם להספיק לסיים אותו בזמן.
יעל גרמן: אבל אני מבקשת תשובה לשאלה.
<ליאת יעקובוביץ: זה לקח זמן, היו עיכובים.
<ליאת יעקובוביץ: יחד עם זאת, בוועדת שרים אחרונה עלו הצעות חוק שקשורות לאימוץ ילדים מכמה חברי כנסת, ואמרנו גם שם שהדברים יהיו ברקע של תיקוני חקיקה.
יעל גרמן: זאת לא תשובה מדוע הוועדה לא פרסמה עד היום את מסקנותיה.
<ליאת יעקובוביץ: אבל אגיד עוד משפט.
<ליאת יעקובוביץ: שם לגבי הצעות החוק הללו אמרנו שתוך שלושה חודשים יהיה דיון המשך, ואנחנו מקווים שבאמת בפרק הזמן הזה הדברים יוגשו לשרים וייבחנו.
יעל גרמן: עדיין לא קיבלתי תשובה.
יפעת שאשא ביטון: רגע, תקשיבו, באמת, אני רוצה למצות את הדיון כדי שבסופו נוכל להבין פעם אחת, מה באמת אומר סעיף 34ׁׁ(א), כי כבר בראשית דבריה ממש רציתי לשאול.
יפעת שאשא ביטון: את אומרת שאין חובת גילוי פרסום.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, הם יכולים לשבת לדבר עם חברים, לדבר בכיתה שלהם, לחשוף את עצמם והכול, זה בסדר וזה חוקי וזה לא עברייני, לצורך העניין.
יפעת שאשא ביטון: או, לחילופין, הם יכולים לדבר על עצמם, אבל הם לא יכולים להזכיר בעצם את ההורים הביולוגיים שלהם ואת ההורים המאמצים שלהם.
יפעת שאשא ביטון: אמת?
<ליאת יעקובוביץ: כשאנחנו מסתכלים על כל סעיף החקיקה אז צריך לציין כמה דברים.
<ליאת יעקובוביץ: קודם כול הפרשנות לסעיף צריכה להיעשות לאור תכליתו, ומכוח הדברים פה אנחנו - - -
יפעת שאשא ביטון: מה תכליתו?
<ליאת יעקובוביץ: כאן בסופו של דבר יש אינטרס הגנתי.
<ליאת יעקובוביץ: במיוחד הדברים חשובים כשיש לנו מאומצים קטינים.
<ליאת יעקובוביץ: למאומץ קטין אני רוצה לאפשר בסופו של דבר חיים - - - לא יוכלו לאתר אותו, לא יוכלו לבוא וליצור אתו קשר בתקופה הזאת, במיוחד כשאין אפשרות לפתוח את תיק האימוץ עד גיל 18.
יעל גרמן: אין הגבלות גיל בחוק.
<ליאת יעקובוביץ: אין הגבלות גיל.
<ליאת יעקובוביץ: אבל אנחנו יודעים שפתיחת תיק האימוץ מותנית עד גיל 18.
<ליאת יעקובוביץ: אני רוצה לאפשר לו את הבחירה.
יפעת שאשא ביטון: וגם אחר כך הם לא יכולים לקבל.
<ליאת יעקובוביץ: אני רוצה לדבר גם על אחר כך, אבל רק שנייה.
<ליאת יעקובוביץ: לגבי מאומץ קטין, אני רוצה לאפשר לו את הבחירה כשהוא הגיע לגיל – מתי הוא בוחר את הגיל – ברור שאלו גם נתונים שקשורים לבשלות ולבגרות.
<ליאת יעקובוביץ: הרבה מהקטינים בגיל 18 רק מתחילים להתעניין בזה, זה לא נעשה פתיחה בפועל בפרק הגיל הזה.
<ליאת יעקובוביץ: מכול מקום, אני רוצה לאפשר שהבחירה תהיה בידיו.
<שירן בן דוד עוזרי: איך החוק מאפשר בחירה?
<שירן בן דוד עוזרי: אולי תסבירי לי.
יפעת שאשא ביטון: רגע, סליחה.
<שירן בן דוד עוזרי: סליחה, רק שיסבירו איך הוא מאפשר לי בחירה.
<ליאת יעקובוביץ: אפשר לסיים לפחות את דברי?
יפעת שאשא ביטון: תנו לה לסיים, ואאפשר אחר כך לשאול שאלות, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, ליאת.
<ליאת יעקובוביץ: אני אומרת, לגבי מאומצים בגירים צריך לדעת שיש לנו גם צדדים שלישיים, ואנחנו עומדים לצד חוק הגנת הפרטיות, והדברים צריכים להיעשות בזהירות, במשורה.
<ליאת יעקובוביץ: ומהבחינה הזאת אנחנו גם צריכים לקחת בחשבון שהיה ויש לי מאומץ שרוצה לפרסם פרטים על המשפחה הביולוגית, הוא רוצה לפרסם פרטים על האימא שילדה אותו, אבל אותה אם מסרה אותו בלי ליידע את סביבתה הקרובה, והוא יעשה מהלך כזה חד-צדדי מטעמו, יש לי כאן פגיעה בפרטיות של אותו צד שני.
<ליאת יעקובוביץ: מהבחינה הזאת פרסום הוא פרסום שיכול להיות פוגעני כלפיה.
<ליאת יעקובוביץ: אז השיקולים האלה הם שיקולים שצריכים להילקח בחשבון, ולכן האיסור על פרסום הוא איסור שעומד.
יפעת שאשא ביטון: אבל מותר לילד לפרסם את היותו מאומץ בלי לפרסם פרטים, לצורך העניין, על ההורים הביולוגיים או על ההורים המאמצים שלו בפומבי.
יפעת שאשא ביטון: אני מניחה שבסביבה הקרובה יודעים אם הוא מאומץ או לא.
<ליאת יעקובוביץ: אז זה מה שאנחנו מתכוונים במונח "גילוי".
<ליאת יעקובוביץ: ברור לנו – ואחר כך משרד הרווחה עוד ישלים אותי מבחינה מעשית ויישומית גם של הדברים הללו – ברור לנו שמבחינת גילוי היה ואותו ילד מספר לסביבתו הקרובה, מספר לחברים, אין בזה היבט בעייתי מהבחינה הזאת.
<ליאת יעקובוביץ: כנ"ל גם לגבי מאומץ בגיר.
<ליאת יעקובוביץ: אבל בכל מקרה ברור לנו היום שעם התפתחות טכנולוגית וכל מיני דברים ברקע צריך לעשות בחינה של הדברים גם בהיבט הזה, וועדת גרוס התייחסה ונדרשה גם לעניין הפרסום.
<ליאת יעקובוביץ: אבל גם בעקבות דברים שאנחנו שומעים היום בוועדה וגם בעקבות, כמו שאמרתי, התפתחויות שנעשות עם הזמן עקב טכנולוגיות חדשות שנכנסות, הדברים ייבחנו ויישקלו גם במסגרת תיקון החוק שיוגש לשרים בעקבות המלצות ועדת גרוס.
יעל גרמן: אני מבקשת לשאול.
<ליאת יעקובוביץ: עוד דבר שרציתי לציין בהקשר הזה, שגם כשאנחנו פותחים את תיק האימוץ מדובר בהליך רגיש מהבחינה הזאת שהמדינה מאפשרת לאותו קטין שמאומץ – הוא כבר לא קטין, הוא כבר הפך לבגיר – היא מאפשרת לו להסתייע בשירותי הרווחה בשביל לעשות את זה בתור תהליך מושכל.
<ליאת יעקובוביץ: בפעמים רבות הדברים נעשים בשלבים שונים, פונים למשפחה ומבררים.
<ליאת יעקובוביץ: שוב פעם, אני מרגישה שאני נכנסת קצת להיבטים מסוימים של משרד הרווחה, הם יידרשו לזה, אבל הדבר הגדול - - -
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רגע להתמקד בסוגיה הקודמת עליה דיברת, שהיא יותר רלוונטית אליכם כמשרד המשפטים – ואז אעביר את רשות הדיבור לחברת הכנסת יעל גרמן – בסוגיית הגילוי והפרסום.
יפעת שאשא ביטון: נניח שאני חברת ועדה שיושבת בפורום אחר, לא בדיון כזה, שכן מותר להקליט ולצלם ויש כאן תקשורת, ואני רוצה לספר באיזשהו הקשר מסוים שאני מאומצת.
יפעת שאשא ביטון: אני לא מספרת על הסביבה שאני נמצאת בה, אני לא מספרת על ההורים הביולוגיים שלי, יכול להיות שאני גם לא יודעת מיהם לצורך העניין, אני לוקחת אותך למקרה הקיצון הזה, האם חלה עלי חובה – הרי אני לא באמת פוגעת בצד שלישי, אני בסך הכול מדברת עלי בהוויה שלי, בזהות שלי כמאומצת – מותר לי או אסור לי?
<ליאת יעקובוביץ: מהבחינה הזאת, אם ברור לנו שהדברים צריכים להיות מאוזנים, ככל שאת אומרת שהחשיפה והגילוי לא פוגעים בצדדים שלישיים, ואת רק באה ואומרת לעצמך: זה קרוב למקום של גילוי, ההבחנה בין - - -
<יצחק קדמן: לא, זה לא נכון.
<יצחק קדמן: אסור לפרסם היום.
<יצחק קדמן: התשובה לשאלה שלך היא לא.
<יצחק קדמן: אם זה נורמלי?
<יצחק קדמן: זה לא נורמלי, וצריך לשנות את זה.
<ר': זה לא נכון.
<שירן בן דוד עוזרי: ואסור גם לגלות.
<שירן בן דוד עוזרי: גם אסור לגלות.
<שירן בן דוד עוזרי: זה עד כדי כך חמור, אסור גם לגלות.
<שירן בן דוד עוזרי: החוק קובע איסור גילוי.
<שירן בן דוד עוזרי: זה החוק היום.
<שירן בן דוד עוזרי: אם דרוש תיקון אז תתקנו אותו.
<ג': זה מה שכתוב.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתקן.
יפעת שאשא ביטון: בגלל זה אני מחדדת את הדברים ברחל בתך הקטנה, כדי שהדברים יהיו מאוד מאוד ברורים ולא עמומים כפי שהיו כשנכנסנו לחדר.
יפעת שאשא ביטון: שאלה נוספת, ואז אני מפנה אלייך את רשות הדיבור.
יפעת שאשא ביטון: היום יש הרבה מאוד ילדים מאומצים שההורים שלהם בכלל לא מהארץ, הם מאומצים מחו"ל, לצורך העניין.
יפעת שאשא ביטון: לא בטוח שהם גם יודעים מי, מה, את יודעת, את מכירה את המסגרת ואת הקונסטלציה, זאת אומרת, המציאות הולכת ומשתנה – השאלה אם זה לא מספיק לבדו כדי לשנות או לסייג לפחות גם את סוגיית הגילוי והפרסום?
<ליאת יעקובוביץ: אמרנו, לפי לשון הסעיף זה חל.
<ליאת יעקובוביץ: יחד עם זאת, גם אני פתחתי במקום הזה שאנחנו במקום של תמורות.
יפעת שאשא ביטון: של לבחון את זה.
<ליאת יעקובוביץ: אנחנו בוחנים ושוקלים תיקונים בחקיקה.
יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה.
יעל גרמן: תודה רבה לך, גברתי היושבת-ראש.
יעל גרמן: ראשית, עורכת-דין ליאת, מה המשפחה?
<ליאת יעקובוביץ: יעקובוביץ.
יעל גרמן: אני מתנצלת אם הטון שלי לא יהיה נחמד, כי אני מאוד כועסת על המצב, אבל בוודאי לא עלייך.
יעל גרמן: אני לא חושבת שאת אחראית אישית, אם כי את יכולה בהחלט לקדם ולהיות חלק מהרצון שלנו לשינוי.
יעל גרמן: אבל, כן, כשראית את הסעיף הזה והוא הובא לידיעתי רק לפני כמה שבועות פשוט לא האמנתי, ואם אני לא טועה, דיברתי אתך?
<ליאת יעקובוביץ: לא.
יעל גרמן: מייד התקשרתי לייעוץ המשפטי, ואמרתי: הרי זה לא יכול להיות.
יעל גרמן: אז קודם כול אני רוצה לומר שלוש הערות.
יעל גרמן: הערה אחת, זה לא מתקבל על הדעת, זה לא נכון, זה לא ציבורי שוועדה שישבה לפני כל כך הרבה שנים, וכאן תיקנו אותי שהיא משנת 2000, הציבור לא יודע מה מסקנותיה.
יעל גרמן: וכאן אני מבקשת ממך, גברתי היושבת-ראש - -
יפעת שאשא ביטון: זה הובן, לצערי.
יעל גרמן: - - לדרוש במיידית את הגילוי של כל מסקנות ועדת גרוס, כדי שאכן נדע מה קורה שם.
יעל גרמן: זאת ההערה הראשונה.
יעל גרמן: ההערה השנייה, ובדיוק נכנס יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, באמת, אני שמחה שיש בכלל דיון, אבל אני אישית חושבת שכל הדיון ושינוי החוק צריכים להיות בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
יעל גרמן: זאת ההערה שלי.
יעל גרמן: אני חושבת שזה המקום לדון, זה לא רק עד גיל 18, וזה לא מעל גיל 18, מדובר פה גם על מאמצים, גם על מאומצים, גם על הורים, ולכן המקום הנכון והטבעי זה בוועדה של חבר הכנסת אלאלוף שכרגע נכנס.
יעל גרמן: ושלישית, אני רוצה לקרוא את לשון החוק: "הוראות סעיף זה" – אני מדברת על הוראות סעיף 34(א) שכולנו מכירים – "למעט איסור הפרסום".
יעל גרמן: זאת אומרת, איסור הפרסום חל, כי "הוראות סעיף זה" "לא יחולו על מאמץ ומאומץ לעניין האימוץ שהם צדדים לו, ועל גילו שנעשה" בהסכמה.
יעל גרמן: אבל הדבר הזה שהוראות סעיף זה לא יחולו על מאמץ ומאומץ לעניין האימוץ ועל גילוי שנעשה בהסכמתם, מה שנקרא התאיין באל"ף, הוא לא קיים מפני שזה למעט איסור הפרסום.
יעל גרמן: אז, בבקשה – וזה מה שניסיתי להבין כשהתקשרתי לייעוץ המשפטי – אז, בבקשה, תסבירו, כי יכול להיות שסעיף 34(ב) כן מתיר.
<יצחק קדמן: לא מתיר.
<ליאת יעקובוביץ: כשכותבים בחקיקה "למעט איסור פרסום" - - -
יפעת שאשא ביטון: רגע, בואו נבין.
<אורנה הירשפלד: מאפשר גילוי, לא מאפשר פרסום.
<יצחק קדמן: לא מאפשר פרסום.
<יצחק קדמן: אם מופיעה כתבה בעיתון, אסור לעשות פרסום.
<עדי חן: גם בפייסבוק זה פרסום.
יפעת שאשא ביטון: רגע, שנייה, כתבה בעיתון – אנחנו רוצים להבין את זה לפי לשון החוק ויש פה משפטנית, אני רוצה להבין באמת מה המשמעות כלשונה.
<שירן בן דוד עוזרי: פרסום בפייסבוק אסור.
<ליאת יעקובוביץ: נוסח הסעיף כתוב ככה, זה באמת אומר לי שלגביהם עדיין אסור לפרסם לפי החוק היום.
יעל גרמן: אבסורד.
יפעת שאשא ביטון: לא של מאומצים ולא את האחרות.
<שירן בן דוד עוזרי: וילד שמספר לכל השכבה שלו במסגרת איזה כנס את סיפור האימוץ שלו, הוא מגלה או מפרסם?
<שירן בן דוד עוזרי: גילוי ברבים נכנס לגדר פרסום.
<שירן בן דוד עוזרי: גילוי לה באוזן זה לא נחשב לפרסום.
<שירן בן דוד עוזרי: זה גילוי.
<שירן בן דוד עוזרי: תודה באמת שאתם מרשים לי לספר לחברה שלי באוזן שאני מאומצת.
<שירן בן דוד עוזרי: אני רוצה לעמוד בעזריאלי ולצעוק את זה באופן חוקי, זכותי?
<ליאת יעקובוביץ: אבל הדגשתי קודם, אנחנו באמת באים ומודעים לעובדה שנגיד פייסבוק זה דבר שלא היה כשחוקקו את כל הסיפור הזה, ודברים חדשניים יותר.
<יצחק קדמן: זה לא משנה.
יפעת שאשא ביטון: אבל אני מקווה שכשיבואו ויחוקקו מחדש לא יחילו את ההגבלות גם על הפייסבוק, אלא באמת ינסו - - -
יעל גרמן: אני מבקשת לסיים את דברי.
<ליאת יעקובוביץ: את מסכימה אתי – אני רוצה רק להשלים.
יעל גרמן: אני מסיימת, יש לי עוד הערה.
יעל גרמן: אתם מדברים פה על הפייסבוק ואני מדברת על משהו אחר לחלוטין.
יעל גרמן: אני מדברת על גישה שהשתנתה.
יעל גרמן: בעבר אימוץ, גם מצד המאמץ וגם מצד המאומץ, היה דבר חשאי, אולי אפילו התביישו בזה, גם המאומצים וגם המאמצים.
יעל גרמן: היום לא מתביישים.
יעל גרמן: גם המאמצים יכולים להיות גאים על כך שהם אמצו, וגם המאומצים גאים שבחרו בהם.
יעל גרמן: והגישה הזאת השתנתה.
יעל גרמן: ודאי שהפייסבוק נותן עוד ממד לכל האבסורד של חוסר הפרסום, אבל אני לא מדברת על הממד הזה.
יעל גרמן: אני מדברת על הממד האישי של מאמצים ומאומצים שרשאים וזכאים לספר בגאווה רבה על מה שהם עשו, ולא יכול להיות שהחוק יאסור עליהם.
יעל גרמן: ולכן, הגיע הזמן לשנות את החוק.
יעל גרמן: בזה סיימנו.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חברת הכנסת יעל גרמן.
יפעת שאשא ביטון: אני כן רוצה לומר משהו, וזה אפילו עלה בשיח שלי עם המאומצים בדרך לכאן.
יפעת שאשא ביטון: הסיפור הוא לא אבסולוטי.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, אין שאלה שיש מקרים שבהם, וגם הם בעצמם אומרים, הם מכירים בזה שיש מקרים חריגים שבהם באמת צריך להפעיל איזשהו חסיון.
יפעת שאשא ביטון: צריך להפעיל איזשהו חסיון ואיזשהו שיקול דעת.
יפעת שאשא ביטון: הסיפור הוא שהמאמצים והמאומץ זאת הוויית החיים שלהם, הם חיים אתה בשלום, זאת הזהות שלהם.
יעל גרמן: הם גאים.
יפעת שאשא ביטון: צריך לאפשר להם לחיות את חייהם בשלמות כפי שהם בוחרים לעשות את זה, אבל צריך גם לזכור שיש אחרים שצריך להגן עליהם.
יפעת שאשא ביטון: ולכן, צריך גם במסגרת החוק לראות איך אנחנו מצד אחד מאפשרים להם לצאת לחיים שלהם, ומצד שני מגוננים על האחרים.
יעל גרמן: מי שרוצה יפרסם, מי שלא רוצה לא.
<ליאת יעקובוביץ: אבל מה את עושה עם אותם צדי ג'?
<ליאת יעקובוביץ: יש לך הורים ביולוגיים.
יעל גרמן: לא מדובר כרגע על צד ג', מדובר על צד א'.
<שירן בן דוד עוזרי: אנחנו לא מעוניינים לחשוף אותם, זה לא מעניין אותנו.
יפעת שאשא ביטון: הם לא חושפים את צד ג'.
<ר': אנחנו מעוניינים להסיר את הבושה מסיפור האימוץ שלנו.
<ליאת יעקובוביץ: לא, אנחנו לא מדברים - - -
<שירן בן דוד עוזרי: אבל זה מה שהחוק עושה היום.
יעל גרמן: היא לא יכולה לספר עליהם, את זה אני מקבלת.
<ר': אנחנו גאים בזה, אנחנו שמחים בזה, אני מעוניינת להסיר את בושה.
<ר': לא רוצה להתבייש בתקשורת.
<שירן בן דוד עוזרי: זה מה שאתם עושים היום.
<ר': ולא רוצה להסתכן בשישה חודשי מאסר.
<ג': כפו עלינו ארון.
<ר': אני רוצה לעמוד - - -
<שירן בן דוד עוזרי: בכל במה.
<ליאת יעקובוביץ: אני אומרת רק שצריך לעשות, שוב פעם, במגוון האיזונים שנדרשים לכולם, ויש לנו גם צדי ג', מזה אי-אפשר להתעלם.
יפעת שאשא ביטון: אבל אני כן רוצה לחדד את המשפט האחרון.
יפעת שאשא ביטון: נוצר מצב שהם לא מתביישים באימוץ וחיים אתו בשלום, ואנחנו כאילו כחברה מטילים עליהם איזשהו וטו.
<שירן בן דוד עוזרי: בדיוק.
<שירן בן דוד עוזרי: כופים עלינו.
<ר': כופים עלינו להתבייש.
יפעת שאשא ביטון: וזה הסיפור הכואב של העניין.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת אלי אלאלוף; ואחר כך הגב', ד"ר מילי מאסס.
אלי אלאלוף: אז קודם כול אני אתחיל בגילוי נאות אישי, אני אבא מאמץ לילד מאומץ.
<ג': עבריין.
<ר': הנה, עבריין.
<שירן בן דוד עוזרי: הרבה מאוד שנים, כמו ש'.
אלי אלאלוף: אני מבקש, מאוד התרגשתי לקראת הדיון הזה, כי זה עניין אישי.
אלי אלאלוף: לא ידעתי שאני 25 שנים הייתי עבריין.
אלי אלאלוף: שתיים, אני חושב שקודם כול זה עניין של איך מסתכלים על האימוץ ועל הילד המאומץ.
אלי אלאלוף: בעיני, הילד שלי הוא הילד שלי לכל דבר ועניין.
אלי אלאלוף: אין לי שום סיבה שהחברה תגן כביכול עליו או עלי ללא הסכמתי.
אלי אלאלוף: זה אחד הדברים הכי אבסורדיים שמתחיל מהיום הראשון שאימצתי את ילדי ברומניה.
אלי אלאלוף: בית-המשפט ברומניה שלקח בחשבון כמה הוא צריך להיות רק שלי וכמוני וטוב לו וכו' וכו', אישר שמקום לידתו הוא מקום מגורי.
אלי אלאלוף: במסמך שקיבלתי מבית-המשפט ברומניה כתוב שהילד הזה נולד בבאר-שבע.
אלי אלאלוף: אתם רואים מה זה?
אלי אלאלוף: מה זה אומר?
אלי אלאלוף: שבית-המשפט הרומני שהוא אחראי עד אז על הילד הזה רצה אינטגרציה מוחלטת.
אלי אלאלוף: והנה, כשאני מגיע 24 שעות לאחר מכן לשגרירות מחתימים אותי שהמסמך הוא לא נכון.
אלי אלאלוף: במקום – אכפת לי, העיקר שיש לי ילד, ואני בטוח שאעשה לו טוב, וחתמתי.
אלי אלאלוף: וכשהגעתי לפה אז אותה מדינה שכביכול רצתה להגן על הילד ועלי חייבה אותי גם לכתוב מסמך מוזר, וגם עשתה לי צרות לעשות אותו שלי מוחלט באמצעות הגיור, באמצעות האדמיניסטרציה, וכל הטרטורים שכל אחד מאתנו שעשה את זה יודע.
אלי אלאלוף: ואז שינו לו את תעודת הזהות או את תעודת הלידה שלו והחזירו אותו לרומניה בתעודת הלידה שלו.
אלי אלאלוף: והנה האבסורד - 25 שנה לאחר מכן – לא, הוא היה לפני כן, הוא היה מגיל 18 ויום, כי משרד הרווחה לא מצא את התיק ואחרי תחקירים וחקירות וכל מה שידעתי להשקיע הוא ידע איפה הוא נולד, הוא ידע כל הזמן, פגש את משפחתו וכו'.
אלי אלאלוף: מגיע בגיל 25, כי עכשיו הוא סטודנט שם, והחליט לעשות דרכון רומני, ואז הם החזירו אותו להחלטה האנושית ביותר שהייתה של בית-המשפט, ועכשיו יש לו דרכון רומני בו הוא יליד באר-שבע, ויש לו דרכון ישראלי בו הוא יליד רומניה.
יפעת שאשא ביטון: זה לא אמיתי.
אלי אלאלוף: תגידו לי מי מגן עליו יותר.
<ג': מאוד הגיוני.
אלי אלאלוף: מי מגן עליו יותר?
<ר': הרומנים.
<שירן בן דוד עוזרי: הרומנים.
<ג': ברור שהרומנים.
אלי אלאלוף: הגישה הפטרנליסטית המוטעית – עוד יגידו שאני אומר מילים קשות – המטומטמת של מערכת המשפט - -
יפעת שאשא ביטון: ששש.
יפעת שאשא ביטון: יש לך ילד.
אלי אלאלוף: - - שלנו ושל האדמיניסטרציה ב-81' – ואני לא חוזר בי.
אלי אלאלוף: אל תתקנו אותי בזה – אני פתאום מגלה - איפה היו שירותי הרווחה כשהגעתי עם הילד?
אלי אלאלוף: אני עוד לא פגשתי אותם.
אלי אלאלוף: 25 שנה אני בארץ, מה-24 באפריל 91', חזרתי עם הבן שלי לארץ, אף אחד לא התעניין בי.
אלי אלאלוף: רק עשו חוק ולא ליוו אותו.
אלי אלאלוף: ואם הייתי חס וחלילה מתעלל בו, מישהו היה יודע?
<שירן בן דוד עוזרי: לא.
<ג': לא.
אלי אלאלוף: אז כל מה שעשיתי – ואני אומר את זה כהנחיה שקיבלתי מפדיאטר שוויצרי, כי הייתי אז בשליחות עם הילד - תגיד לו רק את האמת, אבל לא את כולה בבת-אחת.
אלי אלאלוף: אז זאת ההנחיה של היועץ הרפואי, בן-אדם שפגשתי.
אלי אלאלוף: ואני פתאום מגלה בזכותך שאני עבריין.
אלי אלאלוף: תראו מה זה.
אלי אלאלוף: אני אומר לכם, כאקט שבונה את הילד שלי ובונה אותי כאבא שלו אני לא הסתרתי דקה אחת לא לעצמי ולא לסביבתי ולא למשפחתי המאוד מרוקנית את האמת על הילד ועל אשתי.
אלי אלאלוף: אני חושב שלא את החוק צריך לשנות, צריך לשנות את הקונספט בכלל מה זה ילד מאומץ, מה זה אימוץ.
<שירן בן דוד עוזרי: נכון.
<שירן בן דוד עוזרי: ואי-אפשר.
<שירן בן דוד עוזרי: אם לא מדברים אי-אפשר.
אלי אלאלוף: לכן, אני מצטרף ליוזמה של חברת הכנסת שאשא ביטון ידידתי.
אלי אלאלוף: אנחנו לא נתקן, לא בא לי שנתקן רק סעיף כזה, בא לי לתקן את הקונספט של האימוץ בישראל.
אלי אלאלוף: אין לנו שום סיבה לבקש רחמנות, שמירה.
אלי אלאלוף: מי יודע יותר טוב ממני איך הבן שלי – לפני דקה הוא התקשר, ואתמול בלילה לא ישנתי לפני שהוא התקשר.
אלי אלאלוף: יגידו לי עכשיו: אל תספר עליו, שהוא לא יספר למישהו אחר בפומבי בכיתה שלו?
אלי אלאלוף: הוא סיפר בכיתה שלו בכיתה ב', כי בכיתה ב' יש תעודת זהות.
אלי אלאלוף: ומההתחלה הוא אמר לי: אבא מה אני אכתוב?
אלי אלאלוף: רומניה?
אלי אלאלוף: יחשבו שאני רוסי.
אלי אלאלוף: ואז אמרתי לו: אבל, תשמע, י', מה נעשה, תכתוב את האמת שלך.
אלי אלאלוף: אני זוכר, את הערב ששנינו בכינו בסוף כשהראיתי לו את תעודת הזהות שלי שכתוב מרוקו.
אלי אלאלוף: אמרתי לו: תשמע, כתוב, אז מה, אני סופר ישראלי.
אלי אלאלוף: לכן אני חושב שתודה לחברות שהעירו את תשומת לבנו.
אלי אלאלוף: הסעיף הזה הוא בושה שהוא בספר החוקים שלנו.
אלי אלאלוף: וגישה – רק התייחסות לסעיף הזה היא לא התמודדות אמיתית עם הבעיה.
אלי אלאלוף: לכן, אני מציע, בשיתוף פעולה אם את רוצה, להשלים את ההצעה של ידידתי יעל גרמן, הייתי רוצה לעשות דיון משותף של הוועדה שלך, של הוועדה שלנו, דיון רציני שכל מי שמעוניין יביע את דעתו, אולי גם נקשיב לוותיקים.
אלי אלאלוף: אין לי זיכרון טוב מהתהליך של ניסיון לאימוץ בארץ.
אלי אלאלוף: כי בין היתר הייתי בין 45, אני זקן, אתה רוצה אימוץ אז זה כביכול הצרות של האחרים.
אלי אלאלוף: לא מגיע לך תינוק.
אלי אלאלוף: אתם לא זוכרים את הנהלים האלה.
אלי אלאלוף: מי שכמוני זוכר.
אלי אלאלוף: וההשפלות במרתף של "קרן היסוד" בשביל לקבל הדרכה איך אני צריך ללמוד להיות אבא.
אלי אלאלוף: אני לא משווה את עצמי לאחרים.
אלי אלאלוף: שנה שלמה הגענו פעם בשבוע, ביום שני בשעה שתיים לשמוע שיח בלתי נסבל, משפיל, פוגע, כי היה לי הרצון יחד עם אשתי לאמץ ילד.
יפעת שאשא ביטון: אני אגיד לך למה גם.
אלי אלאלוף: אז, חבר'ה, השירות לאימוץ, לא יודע, לא מאמין שהוא השתפר, כי גם בתפקידי הקודם עסקתי בזה.
אלי אלאלוף: את הבית במקום מסוים במרכז הארץ הייתה לי הזכות להקים.
אלי אלאלוף: היום האימוץ הוא עלות מטורפת למי שמעז להתמודד עם זה.
אלי אלאלוף: אז גם כן הקמתי קרן לעזור לאנשים לאמץ מחוץ-לארץ.
אלי אלאלוף: היום סיפור העמותות שעוזרות לאמץ, אני לא בתחקיר, אבל בטוח מי שאין לו 30,000, 40,000 דולר, שלא יתקרב אליהם.
אלי אלאלוף: אז הנושא של האימוץ, אם פתחת אותי, באמת תודה לך, לי באופן אישי לא היה לי נוח, יגידו שיש לי ניגוד אינטרסים, אבל היועץ המשפטי נתן לי - -
יפעת שאשא ביטון: הנה, הרמתי לך להנחתה.
אלי אלאלוף: - - את האישור בזכות החסינות שאמורה להגן עלי על עבירות, אם חס וחלילה אני אעשה.
אלי אלאלוף: אבל פה לעשות אותי עבריין, כי בצורה הכי תמימה, הכי מסודרת, הכי אנושית אני מקווה, אני משפחה עם הבן שלי ואשתי, אני חושב שזה דורש דיון הרבה הרבה יותר עמוק מהסעיף בלבד.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חבר הכנסת אלי אלאלוף, באמת על העדות המרגשת.
יפעת שאשא ביטון: אתה כבר מכיר אותי, מה שחשוב לי זה שהדברים יתוקנו, ממש לא משנה לי באיזו מסגרת ובאיזו ועדה, תזכה לשיתוף פעולה מלא.
אלי אלאלוף: ביחד, ביחד.
יפעת שאשא ביטון: אבל שנינו גם יודעים שלפתוח את כל חוק האימוץ זה תהליך מורכב שדורש זמן, ואשמח אם אנחנו, לפחות לאור מה שאני שומעת עד עכשיו, ננסה אולי לפעול בשני ערוצים מקבילים שאם נצליח לתקן לפחות את העיוות הקטן, אבל מאוד מאוד גדול הזה של סעיף 34, ולצד זה לטפל בכל החקיקה, אז אולי אנחנו גם - - -
<ש': אגב, רק לשקף לכם משהו, שגם לדיון הזה יש ארומה מאוד מאוד פטרונית.
<ש': אנחנו יושבים פה, חמישה אנשים מאומצים - -
יפעת שאשא ביטון: תכף נשמע אתכם.
<ש': - - שומעים את כל המומחים מדברים עלינו.
<ש': אני חושב שנכון יותר שקודם תשמעו את האובייקט ואז תעשו את הדיון המאוד מרתק, באמת, מרתק ומרגש שבטח מתנהל פה, נדמה לי.
יפעת שאשא ביטון: תראה, אבל, אתה יודע, אני קצת משוחדת כי אני כאילו כבר באתי מהדיון, אז אני - - -
<ש': אני חושב שכדאי – יש פה אנשים שהם העניין.
<ג': הם לא שמעו אותנו.
<ש': אנחנו שומעים אתכם מדברים עלינו ומדברים עלינו, ומסבירים לנו איך נכון לנו לחיות.
יפעת שאשא ביטון: אני מקבלת לחלוטין.
<ש': תשמעו איך אנחנו חיים, ואז נדבר על איך נכון לנו לחיות.
יפעת שאשא ביטון: אז, הנה, תפתח אתה.
<ש': לא.
<ש': לי, ברוך השם, יש מספיק במות, אני רוצה שהחברים שלי ידברו.
<שירן בן דוד עוזרי: אני רוצה להתייחס לכמה נקודות שכבר נאמרו כאן כדי לשים דברים בצורה ברורה על השולחן.
<שירן בן דוד עוזרי: התחלתם מלהבין את החוק, מלקרוא את החוק.
<שירן בן דוד עוזרי: אני רוצה להסביר לכם את המציאות, איך מאומצים חיים עם החוק הזה.
<שירן בן דוד עוזרי: אני וחברי מנהלים עשרות שנים, ואני לא מגזימה, מאבק להגיע לכנסת הזאת, להגיע אל האנשים הנכבדים האלה שישמעו אותנו, ולא שמעו אותנו.
<שירן בן דוד עוזרי: למה?
<שירן בן דוד עוזרי: כי לא היה ערוץ שידור שהיה מספיק אמיץ כדי לבוא ולהשמיע את המחאה שלנו ולשדר כתבות.
<שירן בן דוד עוזרי: אנחנו נמצאים כאן היום בזכות הפייסבוק.
<שירן בן דוד עוזרי: אם לא היה את עידן הפייסבוק והיינו יכולים להגיע לכולכם באמצעות הפייסבוק, לא הייתם יודעים שזה קיים.
<שירן בן דוד עוזרי: כי עשר שנים אף אחד לא ידע, וכולנו ניסינו בכל הכוח, ומפגשי מאומצים מתקיימים, וקבוצת מאומצים בפייסבוק קיימת שנים.
<שירן בן דוד עוזרי: אני רוצה להגיד גם שאני מאוד מאוד מתרגשת, זאת פעם ראשונה שיש לנו גב – חבר הכנסת אלאלוף, מאוד ריגשת אותי, התמיכה של יעל גרמן – פעם ראשונה שיש לנו גב, ואנחנו צריכים אותו, כי סעיף 34 סותם לנו את הפיות.
<שירן בן דוד עוזרי: וכן, דבר ראשון צריך לשנות את החוק הזה באופן שנוכל לדבר.
<שירן בן דוד עוזרי: באופן חד-משמעי, השימוש בחוק הזה נעשה כיום כלפינו כדי לסתום לנו את הפיות על מאבק חברתי.
<שירן בן דוד עוזרי: אני מעולם לא חיפשתי לחשוף את הזהות הביולוגית שלי, אני יודעת מיהי, גם לא של הביולוג.
<שירן בן דוד עוזרי: אני לא צריכה תקשורת ואני לא צריכה פרסום בשביל זה.
<שירן בן דוד עוזרי: עשיתי את הדברים כפי שהם צריכים להיעשות, בפרטיות ובדיסקרטיות.
<שירן בן דוד עוזרי: זה לא מעניין אותי לדבר עליהם, זה לא מעניין אותי לספר.
<שירן בן דוד עוזרי: זה לא מעניין אף אחד מאתנו לספר עליהם.
<שירן בן דוד עוזרי: מעניין אותנו לספר על עצמנו.
<שירן בן דוד עוזרי: אנחנו נמצאים כאן בשם הזכויות של המאומצים ובשם המאומץ הבא.
<שירן בן דוד עוזרי: הם לא מעניינים.
<שירן בן דוד עוזרי: הם לא מעניינים, אל תכניסו אותם לדיון הזה.
<שירן בן דוד עוזרי: יש חוקים, יש את חוק צנעת הפרט, יש להם דרך לתבוע אם נגרם להם עוול.
<שירן בן דוד עוזרי: לא צריך בשביל זה – אם יש הורים ביולוגיים בעייתיים, תוציאו להם צו הרחקה.
<שירן בן דוד עוזרי: זאת לא הדרך לשים את כולנו בארון, זאת לא הדרך לשדר לילדים המאומצים: אתם צריכים להישאר בארון, אימא'לה הביולוגית שלכם תבוא בלילה לחטוף אתכם אז בואו נחביא אתכם.
<שירן בן דוד עוזרי: זה מה שאתם עושים בחוק הזה.
<שירן בן דוד עוזרי: מעבר לזה שבפועל החוק הזה משמש לסתימת הפיות שלנו, הביולוגיות הן באופן כמעט יומיומי, המשפחות הביולוגיות מחפשות ילדים שנמסרו לאימוץ בפייסבוק.
<שירן בן דוד עוזרי: אני אישית לא מכירה מקרה אחד שבאמת טופל על-ידי הרשויות.
<שירן בן דוד עוזרי: אז החוק הזה לא משמש למטרה שהוא נוצר, למטרה שמשרד המשפטים אומר שהיא בשבילו, אלא בדיוק משמש הפוך.
<שירן בן דוד עוזרי: הוא משמש למנוע ביקורת כלפי השירות למען הילד, הוא משמש למנוע מאבק חברתי לשינוי חוק האימוץ, והוא משמש למנוע התקהלות של מאומצים.
<שירן בן דוד עוזרי: לפני כשבועיים "חדשות 2" צילמו כתבה עלינו שאנחנו נפגשים אצל ננוצ'קה.
<שירן בן דוד עוזרי: אבוי, הדבר הזה הורד מפרסום.
<שירן בן דוד עוזרי: זה שקראנו לקהילת האימוץ: בואו להתקהל, בואו להיפגש, זה מפגש ראשון בסדרה, יש קבוצה בפייסבוק, קבוצה סגורה אפילו, זה כל מה שדיברנו בכתבה.
<שירן בן דוד עוזרי: ואני היחידה שסיפרתי שם את סיפור האימוץ שלי, לי יש היתר מבית-משפט.
יפעת שאשא ביטון: יש היתר מבית-משפט, שזה אבסורד – חשוב שידעו פה – שבית-המשפט נותן לה אישור לדבר.
<שירן בן דוד עוזרי: צריך לדעת שכדי לקבל היתר בבית-משפט, מאומץ צריך לשלם 500 שקל.
<שירן בן דוד עוזרי: למה כדי לעמוד להגיד: אני מאומצת, אני צריכה לשלם אגרה?
<שירן בן דוד עוזרי: למה אני צריכה לעבור תחקיר ביטחוני?
<שירן בן דוד עוזרי: מה?
<שירן בן דוד עוזרי: אם מסרו אותי לאימוץ זה אומר שאני עבריינית מועדת?
<שירן בן דוד עוזרי: זה אומר שאני הולכת לפגוע במישהו ולהרוס לו את החיים ואת הפרטיות שלו?
<שירן בן דוד עוזרי: למה אנחנו בגדר חשודים במיידי?
<שירן בן דוד עוזרי: לגבי ועדת גרוס, היא נקברת המון זמן, ונשמח שהיא תצא לאור.
<שירן בן דוד עוזרי: אבל חשוב לי להגיד קבל עם ועדה שלמאומצים לא הייתה נציגות שם.
<שירן בן דוד עוזרי: פניתי וביקשתי שתהיה נציגות למאומצים, לא למשפחות המאומצות, למאומצים.
<שירן בן דוד עוזרי: וכשסוף כל סוף המלצותיה של ועדת גרוס יראו אור – לדעתי כבר שלוש שנים הן שוכבות במחשכים – אני מאוד מקווה שייתנו במה למאומצים להביע את עמדתם לגבי ההמלצות, כי אנחנו לא ילדים.
<שירן בן דוד עוזרי: אנחנו חיינו את החיים, ההורים המאמצים היו מקסימים, הגנו, נתנו לנו הכול.
<שירן בן דוד עוזרי: אנחנו חיינו את האימוץ, אנחנו הלקוח של השירות למען הילד, אותנו קודם כול ולפני הכול צריך לשמוע.
<שירן בן דוד עוזרי: ופסק-הדין של העליון שהתייחסת אליו מדבר על מקרה ספציפי.
<שירן בן דוד עוזרי: הוא לא מדבר ממקום גבוה לנתח את החוקיות של סעיף 34 לחוק האימוץ ועד כמה הוא פוגע בחופש הביטוי, זה נאמר שם בהערות אגב, דווקא של דורנר שהייתה בעדנו.