GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יצחק קדמן: איך זה יכול להיות?
<יצחק קדמן: לכן אני אומר, אנחנו מוכרחים לשים לב, השנתונים גדלים כל הזמן.
<יצחק קדמן: במהלך ה-44 שנים האחרונות, מספר הילדים לשנתון כמעט הכפיל את עצמו, ואם אנחנו שואלים את עצמנו האם הכפילו את עצמם גם השירותים לילדים – התשובה היא בהחלט לא.
<יצחק קדמן: סך הכל יש לנו היום כ-2,700,000 ילדים, שזה שליש מהאוכלוסייה, וכאן אנחנו יכולים לעבור למצג הבא, שבו אנחנו רואים איפה נמצאת ישראל יחסית למדינות אחרות בעולם.
<יצחק קדמן: למרות ששיעור הילדים מתוך כלל האוכלוסייה הולך וקטן אצלנו מאז קום המדינה ועד היום, אנחנו עדיין במקום גבוה ביותר ביחס למדינות העולם במיוחד במדינות העולם המערבי, ובהשוואה למדינות השכנות לנו, שיעור הילדים בישראל הוא פחות מהן, אבל בהשוואה למדינות המערב, שיעור הילדים אצלנו הוא גבוה ביותר ויש לזה כמובן הרבה מאד השלכות.
<יצחק קדמן: בפרק הזה בחרנו עוד להתייחס לבעיה קשה מאד, שהוועדה הזאת במספר פעמים נתנה עליה את הדעת, זה ילדים ששוהים בישראל בלי שום מעמד חוקי.
<יצחק קדמן: הם לא אזרחים, הם לא תושבים, הם כלום.
<יצחק קדמן: אתם תראו שהקבוצה הכי גדולה מבין ה-61,000 ילדים שאין להם מעמד בישראל, הם מה שקרוי תייר.
<יצחק קדמן: שלא תטעו, לא מדובר בילדים שבאו לנופש באילת ושכחו לחזור לארצות מוצאם.
<יצחק קדמן: הם נכנסו באשרת תייר, לכן זה מופיע כך גם ברישומים של משרד הפנים.
<יצחק קדמן: לרוב מדובר בילדי עולים.
<יצחק קדמן: זה יכול להיות ילד של האישה שאיננה יהודיה ונשואה ליהודי וזה ילד מנישואים קודמים.
<יצחק קדמן: המשפחה באה איתו, כי אמרו לה תיסעו, תסדרו בארץ, הכל יהיה בסדר, והילד מוצא את עצמו עם אשרת תייר שפג תוקפה והילד ללא מעמד.
<יצחק קדמן: יש עשרות אלפי ילדי עולים שמעמדם לא הוסדר עד עצם היום הזה, וזה אתגר גדול מאד גם לוועדה הזאת לעסוק בזה.
<יצחק קדמן: המצג הבא מראה לנו דבר שאנחנו יודעים אותו באינטואיציה, אבל תראו כמה הוא בולט.
<יצחק קדמן: ככל שאשכול היישובים הוא נמוך יותר מבחינה סוציו אקונומית, כך יש יותר ויותר ילדים.
<יצחק קדמן: אם אנחנו לוקחים את האשכול הנמוך ביותר, אשכול מספר 1, כ-60% מתושבי היישוב הם ילדים.
<יצחק קדמן: מאחר שילדים דורשים השקעה וילדים לא מכניסים הכנסה ואינם חלק מכוח העבודה ואינם חלק מכוח הייצור, ברוב המקומות וכך צריך שיהיה, צריך להבין שהיישובים באשכולות הנמוכים הם במעגל סגור.
<יצחק קדמן: יש בהם הרבה ילדים, כתוצאה מכך יש מעט ארנונה, מעט הכנסה והדבר משקיע את האשכול יותר ויותר נמוך.
<יצחק קדמן: אם אנחנו לוקחים את כל שלושת האשכולות הנמוכים, אז תראו, בכולם למעלה מ-40% שיעור הילדים.
<יצחק קדמן: דווקא ביישובים המבוססים יותר, יש פחות ילדים ופחות אוכלוסייה שהיא אוכלוסייה שנתרמת.
<יצחק קדמן: נעבור למצג הבא.
<יצחק קדמן: וזה שוב, דבר שבאינטואיציה אנחנו כולנו יודעים, יש עלייה עצומה בשיעור המשפחות החד הוריות, שביקשו שנקרא להן משפחות עם הורה עצמאי, כי רוב המשפחות החד הוריות הן משפחות של גירושין, לא אלמנות או משפחות שמראש קמו כמשפחה עם הורה אחד בלבד.
<יצחק קדמן: ובמשפחות האלה, שיש בהן הורה חד הורי, או משפחה עצמאית, המספרים הולכים וגדלים בצורה מדהימה, מ-1995 עד היום, סך הכל במספר הילדים במשפחות האלה הוא 234,000, זה מספר עצום.
<יצחק קדמן: וצריך לזכור, אני לא בא לתת שמץ של שיפוטיות כלפי צורת המשפחה ודרך הרכבה, אבל שיהיה ברור לחלוטין, במשפחות חד הוריות העומס על ההורה הוא הרבה יותר גדול, ההכנסה היא הרבה יותר קטנה, כי בדרך כלל יש רק הכנסה של הורה אחד ולפעמים גם פחות מזה.
<יצחק קדמן: ילדים במשפחות חד הוריות לא פעם סובלים מבעיות לא פשוטות וגם אם אנחנו לגמרי, וכך צריך להיות – לא שיפוטיים – אי אפשר לא לשים לב לתופעה הזאת, שמצריכה השקעה רבה מאד בילדים במשפחות הללו.
<יצחק קדמן: מכאן, כמה נתונים על קצה המזלג בנושא החינוך.
<יצחק קדמן: המצג הראשון בנושא החינוך מראה על נשירה במובן היותר אמיתי שלה.
<יצחק קדמן: הנתונים הרשמיים על נשירה, תיכף תראו אותם, הם הרבה יותר נמוכים, אבל אם בודקים כמה ילדים היו בטיפול של קצין ביקור סדיר וקצין ביקור סדיר נכנס כאשר הילד על סף נשירה או כבר בנשירה, המספרים הם עצומים זה 75,000 בשנת הלימודים האחרונה שיש לנו נתונים עליה.
<יצחק קדמן: אגב, היו הרבה יותר בשנת תשע"ג.
<יצחק קדמן: כשביקשתי מקציני ביקור סדיר הסבר איך ירד המספר, התשובה שלהם הייתה מאד מעציבה.
<יצחק קדמן: זה לא בגלל שמספר הילדים הנושרים פחת, אלא מפני שיש פחות ופחות קציני ביקור סדיר.
<יצחק קדמן: קציני הביקור הסדיר מדווחים על זה שאף אחד לא רוצה לעבוד בתפקיד הזה, השכר שם מאד נמוך.
<יצחק קדמן: אין להם גם את התנאים שיש לעובדי הוראה בדרך כלל, ויש מחסור עצום - - -
יפעת שאשא ביטון: הם עובדי רשויות, קציני ביקור סדיר.
יפעת שאשא ביטון: הם עובדי רשות.
<יצחק קדמן: מדווחים על הרבה מאד מקומות שבהם חסרים קציני ביקור סדיר, ולכן הם מגיעים "רק" ל-75,000 ילדים.
<יצחק קדמן: בנשירה במערכת החינוך בולטים שני מגזרים או שתי קבוצות באוכלוסייה, שבהם אחוז הנשירה מאד גבוה.
<יצחק קדמן: האחד זה ילדים חרדים והשני זה ילדי עולים, ששם המספרים הם הכי גבוהים.
<יצחק קדמן: ואגב, ככל ששנת העלייה קרובה יותר להיום, שיעור הנשירה של הילדים האלה יותר גבוה, וזה מצריך הרבה יותר ממה שנעשה היום, של השקעה בילדי עולים, משום שיש להם פוטנציאל גדול מאד לנשירה.
<יצחק קדמן: המצג הבא עוסק בנושא שהוא ידוע ומוכר, אבל לא עד הסוף.
<יצחק קדמן: זה הנושא של אחוז הזכאים לתעודת בגרות.
<יצחק קדמן: פה אפשר כמובן להסתכל על חצי הכוס המלאה וחצי הכוס הריקה.
<יצחק קדמן: חצי הכוס המלאה שיש לכ-50% מהילדים בכל יישוב זכאים לתעודת בגרות.
<יצחק קדמן: חצי הכוס הריקה, שיש 50% שלא זכאים לתעודת בגרות.
<יצחק קדמן: נתון שלא רבים יודעים אותו, האחוז שמופיע פה הוא עוד הרבה יותר נמוך כאשר בודקים את ערך תעודת הבגרות.
<יצחק קדמן: מסתבר שיש תעודות בגרות מכל מיני סוגים.
<יצחק קדמן: תעודת הבגרות שעוברת את הסף מבחינת קבלה לאוניברסיטאות, היא בין 10% ל-15% פחות מהנתונים שנמצאים פה.
<יצחק קדמן: זאת אומרת המספרים, אם בודקים אותם, תעודת בגרות שהיא בעלת ערך כניסה לאוניברסיטאות, המספרים הם קטנים בהרבה.
<יצחק קדמן: זה גם נושא שצריך לתת לו תשומת לב.
<יצחק קדמן: אגב, גם פה כמו בכל נושא אחר, ההתפלגות של מי זכאים ולא זכאים, קשורה בהחלט גם במרכז ופריפריה, קשורה בעוצמתו של היישוב שבו הילד נולד, קשורה במצב הסוציו אקונומי של המשפחות.
<יצחק קדמן: וזה משהו שצריך להסב את תשומת ליבנו, שפחות מ-50% מקבלים תעודת בגרות שמקנה להם כניסה לאוניברסיטאות.
<יצחק קדמן: כמה נתונים על תרבות הפנאי של ילדים בישראל.
<יצחק קדמן: אני רק יכול לומר לכם שאנחנו קרובים מאד להגדרה של התמכרות של ילדים ובני נוער לכל המסכים בגדלים השונים שלהם, מהטלפון החכם ועד לאייפד ולמחשב נייד ולמסך בכל אשר נמצא.
<יצחק קדמן: היום כבר יש את זה גם על השעון, לחלק מהילדים.
<יצחק קדמן: הילדים קמים בבוקר ומיד עושים את הפעולה הראשונה, לא מצחצחים שיניים, לא אוכלים קורנפלקס.
<יצחק קדמן: הפעולה הראשונה שעושים כשילדים מתעוררים, הם בודקים כמה הודעות נכנסו באותן שעות מעטות שהם לא היו צמודים למסך.
<יצחק קדמן: שיעור הגלישה והשימוש ברשת על נגזרותיה, הוא משך שעות ארוכות ביום.
<יצחק קדמן: בשנתון יש נתונים על זה שארבע שעות חשיפה מול הטלוויזיה, חמש שעות חשיפה מול הטלפון החכם ועוד איזה שעה חשיפה למסכים אחרים.
<יצחק קדמן: מישהו שאל אותי – אז מתי הם בכלל חיים אם זה 5 ועוד 4 ועוד 1 - - -
יפעת שאשא ביטון: הם חיים תוך כדי.
<יצחק קדמן: התשובה היא נורא פשוטה – הם עושים את זה במקביל.
<יצחק קדמן: זה לפעמים שימוש בשלושה מסכים במקביל.
<יצחק קדמן: אגב, הדבר המעניין הנוסף בתחום הזה, הוא שאין שום קשר בין מה שההורים חושבים על מה הילד עושה אל מול המסכים, ומה הילדים אומרים.
<יצחק קדמן: מסתבר שההורים למשל חושבים שהילד הרבה פחות שעות ממה שהילדים מציינים שהוא זמן הצפייה והשימוש בפועל.
<יצחק קדמן: גם בנושאים אחרים מצאנו שיש פערים גדולים מאד בין מה שההורים חושבים שהם יודעים על הילדים שלהם בשימוש באינטרנט, לבין מה שהילדים מציינים.
<יצחק קדמן: אגב, זאת הזדמנות לברך, יש פה נציגים ממשטרת ישראל.
<יצחק קדמן: אתמול עברה החלטה בממשלה בנושא מאד חשוב על הקמת מוקד לאומי - - -
<קריאה: מערך.
<יצחק קדמן: מערך לאומי שנקרא מאור, שיעסוק בכל הנושא של עבירות ברשת, ישמש גם באיזה שהוא מקום כפתור מצוקה לילדים וגם לא לילדים שנתקלים במצוקה ברשת, משום שעם כל הברכה שיש בקדמה של האינטרנט ונגזרותיו, יש גם הרבה מאד מוקשים והילדים אפילו לא שמים לב, כי אין גדר ושלט – זהירות מוקשים.
<יצחק קדמן: הגיע הזמן שאנחנו נקדיש לנושא הזה הרבה יותר, מפני שזה שדה המוקשים המודרני של הילדים במדינת ישראל מכל הסוגים ומכל המינים.
<יצחק קדמן: החל מבריונות רשת ועד ניצול פדופילי שנעשה באמצעות הרשת והרבה מאד דברים אחרים.
יפעת שאשא ביטון: ברוך הבא.
יפעת שאשא ביטון: אתה כנראה תהיה חלק אינטגראלי מהוועדה כאן, כי זה גם אחד הנושאים שאנחנו רוצים להעמיק ולראות איך אנחנו פותרים את הסיפור הזה, אז זו בשורה טובה.
<יצחק קדמן: עוד מילה אחת על שימוש בטלפון החכם.
<יצחק קדמן: זה הגיל שבו הילדים לראשונה קיבלו טלפון חכם לרשותם.
<יצחק קדמן: המדהים הוא שחלק לא מבוטל מקבלים אותו לראשונה כבר בגיל 6.
<יצחק קדמן: אני לא בטוח שהם יודעים לקרוא כבר, אבל להשתמש בטלפון החכם הם כבר יודעים.
<יצחק קדמן: כאלה שלראשונה רק בגיל 14 קיבלו, זה 1%, זה מספר מאד קטן.
<יצחק קדמן: זאת אומרת המספרים, הגיל הממוצע שבו הילדים מקבלים הוא 9-10, שילדים מקבלים את הטלפון החכם.
יפעת שאשא ביטון: עד אז הם משתמשים בזה של ההורים, זה בסדר, זה לא שהם מנותקים.
<יצחק קדמן: טוב, פה יש כמה שעות משתמשים ביום, דיברנו על זה.
<יצחק קדמן: לצורך האיזון של מה עושים בשעות הפנאי, הסיפור הזה בעיני הוא קצת עצוב, וזה כמה ילדים עוסקים בספורט תחרותי עד כל הענפים שלו.
<יצחק קדמן: מדובר בסך הכל ב-52,000 ילדים וקצת, שעוסקים בספורט תחרותי.
<יצחק קדמן: זה יכול להיות כדורגל, כדורסל, כדורעף, ג'ודו, טניס, כל הענפים.
<יצחק קדמן: והתמונה העוד יותר עצובה, לפחות בעיניי, זה המספר הקטנטן של בנות שעוסקות בספורט.
<יצחק קדמן: 83.7% זה בנים שעוסקים בספורט תחרותי ורק כ-16% מהבנות.
<יצחק קדמן: אפשר לדבר בהזדמנות אחרת למה קורה דבר כזה וגם איזה מקורות חברתיים יש לזה וגם איזה השפעה יש לזה.
יפעת שאשא ביטון: צריך לבדוק את הנתונים האלה בצורה השוואתית לתקופות אחרות, כי העניין זה לא רק הספורט התחרותי, זה גם פעילויות פנאי אחרות שהיו מקובלות פעם, והיום אנחנו כבר לא רואים אותן, או שלפחות הן מתקיימות בשיעורים קטנים.
<יצחק קדמן: את צודקת לגמרי.
<יצחק קדמן: מכאן אנחנו עוברים שוב לנושא נדוש, אבל אני אגיד עליו שתי מילים.
<יצחק קדמן: תחולת העוני בקרב ילדים בישראל היא בלתי נסבלת.
<יצחק קדמן: אין מילה אחרת לתאר את זה.
<יצחק קדמן: רק כדי שלא נחשוב שאי אפשר אחרת, בשנת 1980 שיעור הילדים מתחת לקו העוני בישראל, לא באיזה ארץ אחרת, 8.1.
<יצחק קדמן: אנחנו כבר מספר רב של שנים עברנו את רף 30%.
<יצחק קדמן: כמעט כל ילד שלישי בישראל הוא ילד עני.
<יצחק קדמן: כמובן שגם זה מתחלק לפי מגזרים והוא לא מתחלק בצורה שווה.
<יצחק קדמן: יש אוכלוסיות שבהן שיעורי הילדים מתחת לקו העוני מגיע ל-50% ויותר.
<יצחק קדמן: הדבר הכי עצוב בעיני, זה המרחק בין שני הגרפים שאתם רואים.
<יצחק קדמן: בעבר, הצליחו בעזרת שיטת מיסוי ובעיקר באמצעות מערכת הביטוח הלאומי, להקטין את שיעורי העוני בקרב ילדים באמצעות מה שנקרא תשלומי ההעברה.
<יצחק קדמן: בשנים האחרונות, ובמיוחד בשנה האחרונה, היכולת להנמיך את שיעורי העוני באמצעות התערבות ממשלתית, בעיקר תשלומי העברה ומיסוי צודק, ירד מאד וההתערבות של המדינה מצליחה להקטין את העוני רק ב-4%.
<יצחק קדמן: זה ההבדל בין 31% ל-35% בשני הרישומים שאתם רואים בגרף הזה.
<יצחק קדמן: וזה אומר לא רק שיש הרבה עוני בקרב ילדים, אלא שאנחנו עושים מעט כדי להקטין אותו.
<יצחק קדמן: חלק מזה היה גם קיצוץ קצבאות הילדים בשנים האחרונות, שזה עכשיו תוקן - - -
יפעת שאשא ביטון: שהוא חזר.
יפעת שאשא ביטון: כן, יש כמה דברים שמתקנים פה, ברשותך, גם הנושא של קצבאות ילדים, גם הנושא של מס הכנסה שלילי שעושים בו תיקונים כדי שהוא יהיה משמעותי באמת.
<יצחק קדמן: וכדרכם של הדברים האלה, אנחנו נראה אותם בשנתון הבא או בעוד שנתיים, כך לפחות אנחנו מקווים.
יפעת שאשא ביטון: הלוואי.
יפעת שאשא ביטון: אני מאד מאד מקווה שבאמת נצליח לראות את זה.
<יצחק קדמן: מה שאתם רואים עכשיו, זה רק כדי לחזור ולהזכיר לנו את מקומנו המאד מאד מאד לא מחמיא בהשוואה למדד OECD.
<יצחק קדמן: קצת שונה מהגדרת העוני אצלנו.
<יצחק קדמן: לפי מדד ה-OECD אנחנו נמצאים, לפי מה שאתם רואים פה, במקום השני במדינות המפותחות בעולם.
<יצחק קדמן: אגב, בינתיים נמסר לי שיש מדד OECD חדש, ועברנו גם את תורכיה.
<יצחק קדמן: זאת אומרת כבשנו את המקום הראשון.
<יצחק קדמן: חבל שבנושאים אחרים אנחנו לא בראש הטבלה ודווקא בנושא הזה.
<יצחק קדמן: המרחק בינינו לבין הממוצע של OECD הוא גדול מאד.
<יצחק קדמן: אני מקווה שזה ישמש צלצול השכמה לכל מי שנמצא על הגה השלטון ויכול לפעול וצריך לפעול בתכנית רב שנתית לצמצום ממדי העוני בקרב ילדים בישראל.
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל פה חשוב ככה כאיזה שהוא טיפ.
יפעת שאשא ביטון: אתם עשיתם פילוח אמנם, אני עברתי על השנתון, אבל לדעתי חשוב מאד לזקק את האוכלוסיות שבקרבן מדד העוני הוא מאד מאד גבוה, כדי שלפחות הטיפול יהיה נקודתי ולא עוד פעם משהו כזה רחב, שנותן קצת בכל מקום ולא נותן איזה שהוא בוסט מאד משמעותי במקומות שבאמת צריך.
<יצחק קדמן: ההערה בהחלט במקומה.
<יצחק קדמן: כפי שאמרתי גם קודם, אנחנו יודעים ששיעור העוני בקרב ילדים גדול מאד באוכלוסייה החרדית, גדול מאד באוכלוסייה הערבית, עוד יותר גדול באוכלוסייה הבדואית בנגב.
<יצחק קדמן: גדול יחסית לשאר האוכלוסייה בקרב ילדי עולים, גדול עוד יותר בקרב ילדי עולים שמוצאם מאתיופיה, כך שאת צודקת שיש מקומות שיש.
<יצחק קדמן: אני רק בטוח שלא לזה התכוונת, כי אני כבר שמעתי הערות על כך שאם נוריד את הילדים האתיופים ונוריד את הילדים הערבים ונוריד את הילדים החרדים, אז מצבנו יהיה נורמה.
יפעת שאשא ביטון: לא, אני לא רוצה להוריד אותם.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שכשאנחנו נבוא לטפל, נדע לטפל נכון או לטפל יותר בקרב האוכלוסיות האלה.
<יצחק קדמן: בהחלט כן.
<יצחק קדמן: אגב, גם באוכלוסייה, אני לא יודע אפילו איך לקרוא לה כדי לא לפגוע באף אחד.
<יצחק קדמן: באוכלוסייה שאיננה כוללת את המגזרים שהזכרתי, באוכלוסייה המיין סטרים, עדיין השיעור של העוני בקרב ילדים יותר גדול מאשר באוכלוסיות בארצות אחרות שאנחנו רוצים להידמות אליהן, כך שיש הרבה מה לעשות.
<יצחק קדמן: משהו על ילדים ומצוקה וילדים ושירותי רווחה.
<יצחק קדמן: מספר הילדים המוכרים לשירותי רווחה עלה מאד בשנים האחרונות, הוא מגיע היום כמעט לחצי מיליון ילדים.
<יצחק קדמן: שיעור גבוה מאד.
<יצחק קדמן: ילדים מוכרים הם לאו דווקא ילדים עניים.
<יצחק קדמן: יכולים ילדים להיות מוכרים לשירותי הרווחה בגלל סיכון, בגלל מצוקות שונות של ההורים, בגלל בעיות בזוגיות של ההורים, בגלל אלף ואחת סיבות.
<יצחק קדמן: המספרים הם פה גדולים וההגדרה היא הגדרה מעניינת, מפני שמדובר לא על ילדים מטופלים בשירותי הרווחה, אלא על ילדים המוכרים בשירותי הרווחה.
<יצחק קדמן: רק לאחרונה למדנו על משבר בעיריית ירושלי, שבו ניסו, אני מקווה שזה היה רק איזה שהוא תרגיל, לפטר עובדים סוציאליים בעיריית ירושלים כאמצעי לחץ על משרד האוצר או משהו כזה.
<יצחק קדמן: כאשר כבר כיום חלק מהעובדים הסוציאליים בשירותי הרווחה הם עובדי קבלן, דבר שהוא בלתי נסבל, בכלל, של העסקת עובדים בתנאים מסוג ב'.
<יצחק קדמן: וקשה לי לראות כיצד עובדים סוציאליים, שהם בעצמם במצבי מצוקה, יכולים לטפל גם בילדים במצבי מצוקה.
<יצחק קדמן: מספר הדיווחים על ילדים נפגעי התעללות עלה בשנים האחרונות בגרף חד מאד.
<יצחק קדמן: חלק מזה הוא תוצאה של עלייה גדולה מאד במודעות של חובת הדיווח שנחקקה בחוק, אבל חלק מזה הוא גם עלייה נטו בשיעור הילדים שהם קורבנות התעללות.
<יצחק קדמן: האם כולם מקבלים תשובות ומענים?
<יצחק קדמן: התשובה לצערי הרב ממש לא.
<יצחק קדמן: מילה אחת על ילדים שהושמו בפנימיות מחוץ לבית.
<יצחק קדמן: הרבה פעמים יש ביקורת על שירותי הרווחה, שאומרת בצורה עדינה, יש גם התבטאויות יותר קשות, שהיד קלה על ההדק ומוציאים מהר ילדים מהבית.
<יצחק קדמן: בהשוואה לכ-350,000 ילדים בסיכון שהוגדרו על ידי משרד הרווחה, מספר הילדים שהוצאו לפנימיות היה 7,400, שזה שברירים של אחוזים מכלל הילדים בסיכון.
<יצחק קדמן: המספרים הולכים ויורדים בשנים האחרונות.
<יצחק קדמן: יש מי שתולה את זה במדיניות – הלוואי שזה כך – של השקעה יותר גדולה בקהילה.
יפעת שאשא ביטון: שילוב בקהילה.
<יצחק קדמן: בהרבה מאד מקרים זה ירידה בתקציב, והרבה מאד מקרים, רק עכשיו קיבלנו מקרה נוסף שהגיע אלינו באחרונה, של וטו שמטילות הרשויות המקומיות העניות, שלא מסוגלות ולא רוצות לתרום את חלקן בסך 25%.
<יצחק קדמן: לאלה מכם שלא יודעים, המטצ'ינג בין הממשלה לרשויות המקומות זה 75% - 25%; ואם רשות מקומית שיש לה חשב מלווה וגירעונות אדירים אומרת לא ל-25%, גם ה-75% לא מנוצלים והילד נשאר תקוע, למרות שהיה צריך לצאת מהבית.
<יצחק קדמן: עוד מילה אחת מאד אקטואלית.
<יצחק קדמן: בחלוקה שבין ילדים שהושמו בפנימיות לילדים שהושמו במשפחות אומנה, יש אצלנו אנומליה שאין דומה לה באף מדינה אחרת בעולם.
<יצחק קדמן: ברוב הארצות בעולם המערבי, יש או חלוקה זהה או אפילו יתרון גדול מאד לילדים שהושמו באומנה.
<יצחק קדמן: בישראל החלוקה הפנימית היא 71% הושמו בפנימיות ורק 21% הושמו במשפחות אומנה.
<יצחק קדמן: אני מקווה שהשיעורים האלה ישתנו, כאשר הכנסת בקרוב מאד, ככה אני מייחל ומתפלל, תעביר סוף סוף אחרי שנים של עיכוב, את חוק האומנה שנמצא בהכנה לקריאה שנייה ושלישית בוועדה לעבודה ורווחה של הכנסת.
<יצחק קדמן: מספר מילים על ילדים נפגעי עבירה.
<יצחק קדמן: אלה ילדים שהם קורבנות להתעללות, אלימות פיזית, עבירות מין וכדומה.
<יצחק קדמן: שוב, אם תראו את ההשוואה בין שנת 1998 לשנת 2014, המספר כמעט הכפיל את עצמו.
<יצחק קדמן: חלק לא מבוטל זה עבירות בתוך המשפחה, חלק מחוץ המשפחה.
<יצחק קדמן: ככל שהדברים נעשים במעגל היותר קרוב, אנחנו יודעים הרבה פחות, כך שהמספרים האלה הם במציאות עוד הרבה יותר גדולים.
<יצחק קדמן: העבירות נגד חיי אדם שנעשו כלפי ילדים, זאת אומרת כל אותן עבירות שמוגדרות כרצח, ניסיון לרצח, הריגה, ניסיון להריגה, גרימת מוות ברשלנות.
<יצחק קדמן: שוב, תראו את העלייה המדהימה.
<יצחק קדמן: בשנת 2005 היו 23 ילדים שנרצחו או נעשה בהם ניסיון לרצח וכדומה.
<יצחק קדמן: בשנת 2014 זה עלה ל-84 ילדים.
<יצחק קדמן: זה מספרים עצומים שאנחנו צריכים לפעול לצמצם אותם.
יפעת שאשא ביטון: ברשותך, לגבי השקף שלפני.
יפעת שאשא ביטון: עבירות בתוך המשפחה – התייחסתם רק למשפחה בדרגה ראשונה או משפחה בכלל, כשכתבתם במשפחה ומחוץ למשפחה?
יפעת שאשא ביטון: לקחתם רק את התא המשפחתי של אמא, אבא ואחים, או התייחסתם גם במובן הרבה?
<ציפי ברמן: אני לא סגורה על ההגדרות.
<יצחק קדמן: אנחנו נבדוק את זה.
יפעת שאשא ביטון: אז אני אשמח, בסדר?
<יצחק קדמן: עד סוף הישיבה אפילו נוכל לבדוק את זה, אם זה מופיע בשנתון.
<יצחק קדמן: תראו, משהו קצת יותר אופטימי במצג הבא, ובזה גם אני מסתכל על המשטרה.
<יצחק קדמן: קטינים שנעדרו מביתם, כשההגדרה היא שנעדרו יותר מ-48 שעות.
<יצחק קדמן: פה דווקא יש ירידה.
<יצחק קדמן: אני לא יודע למה לשייך אותך, למה להסביר אותה, אבל טוב שהיא ישנה.
<יצחק קדמן: בשנת 2002 היו לנו כ-1,870 ילדים שנעדרו מביתם.
<יצחק קדמן: זה ירד בשנת 2014 ל-1,062.
<יצחק קדמן: אגב, חלק מהם אפילו בגילאי אפס עד חמש.
<יצחק קדמן: זה אמנם מספרים קטנים, אבל זה עדיין מפתיע שילד מתחת לגיל 5 נעלם ליותר מ-48 שעות.
יפעת שאשא ביטון: אחריות הורית, קצת.
<קריאה: הם מכורים למסכים, אז - - -
<יצחק קדמן: כמה מילים על בריאות.
יפעת שאשא ביטון: את יודעת, הם רודפים אחרי ה-Wi-Fi ולפעמים לא רואים עד איפה הם מגיעים.
יפעת שאשא ביטון: גם על זה כבר יש בדיחות.
<יצחק קדמן: יש לנו בעיה, אני יודע, ואני חושב שבוועדה שלך, חברת הכנסת יפעת, דיברנו על נושא של משקל.
<יצחק קדמן: היו תלונות על זה שבודקים ילדים בבית ספר בצורה פומבית.
יפעת שאשא ביטון: שבוע שעבר קיימנו דיון.
<יצחק קדמן: אני רוצה להגיד איזו מילה של הסתייגות.
<יצחק קדמן: אני חושב שאסור שזה ייעשה בצורה פומבית ומביישת ומלחיצה, אבל אני חושב שבדיקת אחות או רופא – והלוואי והיו לנו אחיות בבתי ספר ולא כאלה שבאות לביקור פעם בשנה, חייבת לבדוק גם את עניין המשקל והגובה.
<יצחק קדמן: צריך לעשות זאת בפרטיות ובצורה הכי מכובדת שאפשר, אבל זה דבר שצריך להיבדק.
<יצחק קדמן: יש לנו כפי שתארו פה, לא מעט ילדים שיש להם גובה נמוך מדי, שיש להם תת משקל ובמקרים מסוימים גם עודף משקל.
<יצחק קדמן: זה הופך להיות בעיה בריאותית אם לא מטפלים בזה, וצריך לדעת כדי לטפל.
<יצחק קדמן: שוב, יש פה אוכלוסיות שבהן יש תת שגשוג ואוכלוסיות שבהן יש משקל שנמוך בצורה בולטת - גם החרדים וגם הערבים.
<יצחק קדמן: זה לא לגמרי מנותק מהנתונים על עוני שהזכרנו קודם.
יפעת שאשא ביטון: טוב, בנושא הזה אנחנו ביקשנו שיכינו תכנית.
יפעת שאשא ביטון: אין שאלה שצריך לעשות מעקב, אבל אני חושבת שהאופן שבו זה נעשה היום בתוך מערכת החינוך הוא לא נכון.
<יצחק קדמן: צודקת.
יפעת שאשא ביטון: גם כשאומרים אוקיי, לא נעשה את זה בכיתה, אז לוקחים אותם פשוט לכיתה אחרת ומורידים אותם והם מחכים בתור, אז זה לא משיג את המטרה.
יפעת שאשא ביטון: ואני מקווה שבאמת יגיעו עם תכנית משולבת של משרד החינוך ומשרד הבריאות, שנוכל לתת מענה גם לסוגיה הזו.
<יצחק קדמן: טוב, עכשיו אני רוצה לשנייה להתעכב, כי זה אחד הנתונים שמופיעים אצלנו בשנתון בשנים האחרונות והוא מטריד, ומטריד שכמעט לא נעשה דבר בעניין הזה.
יפעת שאשא ביטון: יצחק, אם אתה יכול להתכנס.
<יצחק קדמן: כן, עוד שלוש דקות אני מסיים.
<יצחק קדמן: כל ילד חמישי במדינת ישראל היה בשנה שעברה בחדר מיון.
<יצחק קדמן: מה, הילדים שלנו כל כך חולים?
<יצחק קדמן: הילדים שלנו כל כך נפצעים?
<יצחק קדמן: התשובה היא לא, כי אנחנו יודעים גם את השעות שבהן רוב הילדים האלה הגיעו לחדר המיון, והשעות הכי פופולאריות הן בין שש לחצות.
<יצחק קדמן: אחרי חצות כבר ההורים אומרים נחכה לבוקר.
<יצחק קדמן: לפני שש יש עוד סיכוי שהמרפאה פתוחה.
<יצחק קדמן: בין שש לחצות מגיעים המוני ילדים לחדר המיון.
<יצחק קדמן: חדר מיון, כל אחד מכם שהוא הורה לילדים והיה פעם בחדר מיון לילדים, יודע שזה לא מקום נחמד להיות בו, זה לא מקום בריא להיות בו, זה לא מקום שזול להיות בו.
<יצחק קדמן: חלק גדול מהמספרים האדירים האלה, שזה גם הוצאה כלכלית אדירה, הם מיותרים לגמרי, אם היינו פועלים כדי ששירותי הבריאות בקהילה יהיו פתוחים בשעות יותר ארוכות ממה שיש היום.
<יצחק קדמן: אז בחלק מהיישובים יש מה שנקרא טרם ומרפאות נוספות.
יפעת שאשא ביטון: ביקור רופא.
<יצחק קדמן: זה לא קיים בכל היישובים.
<יצחק קדמן: ככל היישוב יותר מרוחק ויותר קטן, הרבה פעמים לא תמצא.
<יצחק קדמן: ואז רצים לחדר מיון.
<יצחק קדמן: זה דבר בלתי אפשרי, זה לא בריא, זה יקר.
<יצחק קדמן: מוכרחים לעשות משהו בעניין הזה.
יפעת שאשא ביטון: צריך לעשות משהו כדי למנוע את זה שהם לא יצטרכו מראש להגיע, לא לטרם, לא לביקור רופא, כי המספרים פה מעידים על תופעה שהיא לא-, שבוא נגיד, אתה יודע מה, אפילו בחצי מזה אנחנו נוכל למנוע עם קצת ערנות והתייחסות לתשתיות כמו שצריך.
<יצחק קדמן: מה שאת אמרת עכשיו מתייחס בהחלט למצג הבא שמדבר על כמה ילדים מתוך אלה שהגיעו לחדר מיון, הגיעו עקב פגיעה בתאונות.
<יצחק קדמן: זה כ-200,005 אלף ילדים, הרבה יותר מדי וחברת הכנסת יפעת צודקת במאה אחוז, את רובם הגדול – ואני יודע שנמצאים פה אנשי בטרם המצוינים – הם יספרו לכם בקלות איך אפשר למנוע את הדברים האלה עם קצת יותר תשומת לב ועם קצת יותר השקעה.
<יצחק קדמן: בשורה טובה לגבי ילדים נפגעים בתאונות דרכים – השנתון איננו רק דברים שליליים, יש בו גם דברים חיוביים – יש ירידה מתמדת בשיעור הילדים שנפגעו בתאונות דרכים.
<יצחק קדמן: זו בהחלט בשורה טובה, אם כי עדיין יש יותר מדי.
<יצחק קדמן: תמותת תינוקות, שוב, בשורה מאד טובה.
<יצחק קדמן: אנחנו פה באמת במקום מכובד מאד בטבלת המדינות המתקדמות בעולם בנושא של תמותת תינוקות או השיעור הנמוך של תמותת תינוקות, שהוא חוצה את כל המגזרים אגב, אם כי במגזר הערבי יש עדיין פי שניים מאשר במגזר היהודי – תמותת תינוקות עד גיל שנה, אבל על כל פנים, תראו איזו ירידה יש לנו בשיעור תמותת התינוקות.
<יצחק קדמן: זה רק מראה, והשבחים פה מגיעים בהחלט לטיפול החלב ולמשרד הבריאות, שאם משקיעים רואים תוצאות.
<יצחק קדמן: אני פשוט אפסיק פה.
<יצחק קדמן: כמובן שאפשר להמשיך עוד ועוד.
<יצחק קדמן: אני לא אעשה את זה.
<יצחק קדמן: השנתון ניתן לרכישה.
<יצחק קדמן: תמצית, לקט מאד מאד עב כרס של הנתונים של השנתון ניתן לקבל אותו, ניתן להוריד אותו גם מהאתר של הוועדה בכנסת, העלינו את הלקט של הנתונים, את התמצית, העלינו אותה, אז כל מי שרוצה יכול לעשות בזה שימוש.
<יצחק קדמן: תודה רבה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך, ד"ר קדמן, שבאמת נעשתה פה עבודה מצוינת.
יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר שאנחנו פעמים רבות לאורך כל השנה עושים שימוש בנתונים שהמועצה לשלום הילד בעצם אוספת ויוצרת מאגרת איכותי של חומר שאנחנו יכולים בהחלט להסתמך עליו.
יפעת שאשא ביטון: אני לגמרי מסכימה שבלי נתונים ובלי להכיר את השטח אי אפשר לעשות עבודה אמיתית ולכן יש לזה חשיבות מאד גדולה.
יפעת שאשא ביטון: אני אומר ככה בחצי מילה לגבי סוגית החינוך, וסוגית ההוצאה מהבית.
יפעת שאשא ביטון: עניין הבגרות, ויוצא לי לדבר על זה די הרבה לאחרונה, זה עניין של שיטה שצריך לשנות.
יפעת שאשא ביטון: לא בהכרח אותם 50% שיוצאים בלי תעודת בגרות באמת חייבים לצאת בלי כלום.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת יש עוד הרבה דברים שקורים בתוך בתי הספר שאנחנו צריכים לחזק, דוגמת החינוך הטכנולוגי, שאנחנו נקיים על זה דיון גם במסגרת הוועדה, איך אנחנו באמת עוזרים לכל תלמיד בתוך המערכת, מתוך התייחסות באמת לזכויותיו, לצאת עם תעודה משמעותית, בין אם היא מקצועית ובין אם היא בגרות עיונית.
יפעת שאשא ביטון: אבל זה באמת לדיון אחר ואנחנו נשאיר את זה לשם.
יפעת שאשא ביטון: סוגית הוצאה מהבית היא סוגיה מורכבת, היא קשה.
יפעת שאשא ביטון: אני לא חושבת שיש דברים שהם נכונים שאנחנו יכולים לומר אותם, בטח לא ללא דיון משמעותי ואני בהחלט זימנתי דיון מקצועי דווקא, כדי ללמוד את הנושא ולראות איך אנחנו פועלים בצורה נכונה בכל מה שקשור להוצאות מהבית של ילדים, ואנחנו לאחר מכן נעשה פולו-אפ במסגרת הוועדה, כדי לראות איך אנחנו מרחיבים את השיח.
יפעת שאשא ביטון: אז אני אשמח לשמוע התייחסויות, לפחות לסוגיות האחרות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתחיל בנושא שקרוב לליבנו, כל הנושא של בטיחות ילדים והיפגעות ילדים, ונתחיל עם בטרם.
<גלית גלעד: קודם כל ברכות למועצה לשלום הילד על העבודה החשובה.
<גלית גלעד: מי כמונו להוביל את סוגית איסוף הנתונים שלוקה בחסר בכל מה שקשור להיפגעות ילדים.
<גלית גלעד: נתונים הם בעצם כוח.
<גלית גלעד: עם נתונים אנחנו נדע במדינה שמתמודדת עם בעיות משאבים, איפה להשקיע ואיך למגר מגיפות קשות כמו למשל היפגעות ילדים.
<גלית גלעד: אני מתייחסת לפרק הספציפי שמדבר אצלכם על ילדים ותאונות.
<גלית גלעד: קודם כל יש שם משפט מאד קשה, מבחינתי.
<גלית גלעד: אני נפגשת בזה כל יום, אבל עדיין כשכתוב באופן ברור שפגיעות לא מכוונות הן פי 40 מפגיעות מכוונות, אז קודם כל תודה לאל שפחות יש אלימות, אבל להיות במצב כזה במדינת ישראל, המתקדמת, המפתחת, שמשקיעה במחלפים, בדברים כל כך יפים ושהילדים שלנו נפגעים כל יום, כל דקה.
<גלית גלעד: באמת, אני רק רוצה לשתף אתכם.
<גלית גלעד: בחודש האחרון איבדנו 14 ילדים ורק מתחילת ינואר 2016 מתו 9 ילדים.
<גלית גלעד: ורק בשבת האחרונה איבדנו כמה ילדים שנכוו ממים ומתו.
<גלית גלעד: נכוו ממים רותחים.
<גלית גלעד: זה אבסורד.
<גלית גלעד: אנחנו שומעים על פיגועים, אבל התמותה הזאת היא מיותרת.
<גלית גלעד: אז אני בחרתי להתייחס לשני דברים ואני אגיד את זה בקצרה.
<גלית גלעד: קודם כל העובדה היא – ואתה אמרת את זה בצורה ברורה – ילדים ממעמד סוציו אקונומי נמוך נפגעים יותר בתאונות.
<גלית גלעד: יש לנו פערים במדינת ישראל והסיכוי של ילד מאשכול נמוך להיפגע, למות, הוא גבוה פי שניים מילד מאשכול בינוני ופי שלושה מילד מאשכול גבוה.
<גלית גלעד: שערורייה.