GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מנואל טרכטנברג: אמירה שנייה, אנחנו הגשנו הצעת חוק זה מתקרב כבר למספר חודשים, להקמת – כשאני אומר אנחנו זה מספר חברי כנסת אבל המובילים ביניהם הם אלי אללוף ואנוכי, להקמת הרשות לגיל הרך, גוף שיופקד כל כולו, על כל ההיבטים שנוגעים לגיל הרך מלידה ועד שש.
מנואל טרכטנברג: הגוף הזה אמור להיות במשרד החינוך, תחת משרד החינוך, עם סמכויות וכו' וכו', בתהליך הדרגתי, אנחנו לא מאיימים על אף אחד, הדיון הזה, הדיון על הצעת החוק יגיע לוועדת השרים לענייני חקיקה, כנראה בשבוע הבא או בעוד שבועיים.
מנואל טרכטנברג: זה נדחה מספר פעמים תוך משא ומתן ודיבור עם האוצר ועם כל הגורמים.
מנואל טרכטנברג: יש רצון טוב, יש הבנה שזה צריך לקרות.
מנואל טרכטנברג: מכיוון שעוד פעם, אם כל מה שיקרה זה שהמעונות יעברו למשרד החינוך זה צעד בכיוון הנכון, אבל שוב פעם, זה נושא שיפול בין הכיסאות ואני חושש מאוד שמבחינת התיקצוב, אתה צודק, שיהיה trade of בין לצמצם כיתות בתיכון לבין עוד סייעת למעונות, אז תהיה בעיה פה.
מנואל טרכטנברג: לכן זה נושא שצריך לעמוד בפני עצמו בתיכנון רב-שנתי, עם כל הכלים לכך.
מנואל טרכטנברג: אז אני שוב פעם קורא לכולם לתמוך ולהשמיע קול, הקולות שלכן כן מהדהדים בתוך המשכן הזה, ובסוף הנושא הזה יבוא לפה לדיון.
מנואל טרכטנברג: אני רוצה לברך את הצעת החוק שאתם הגשתם, זה באמת, כל דבר כזה הוא בכיוון, זה גם יציף את הנושא על סדר היום הציבורי ויש חשיבות אדירה להצפת הנושא ולהחזקתו שם.
מנואל טרכטנברג: לסיכום, אנא מכם, כולכם, תשמיעו קול ושתפו פעולה, זה מאבק, זו שעת כושר, זה חלון הזדמנות ואנחנו חייבים לנצח בעניין.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת טרכטנברג.
אורי מקלב: אני רשום אחרי כן?
יפעת שאשא ביטון: כן, אתה רשום, אני אתן לחברת הכנסת עליזה לביא כי היא צריכה לצאת, הבטיחה משפט.
עליזה לביא: כן, משפט אחד.
עליזה לביא: קודם כל אחד מכל שלושה ילדים יהיה לו מקום במעון, עד שלא נשנה את הנתונים.
עליזה לביא: אנחנו, הרבה מאוד דיונים קיימנו, גם בכנסות הקודמות.
עליזה לביא: הקולות נשמעים ואני מאוד שמחה שיש פה חברי כנסת גברים כי לא הורגלנו בזה בדיונים הקודמים, ואני חושבת שההבנה שזו לא בעיה של נשים, למרות שהתרגלנו להבין שהסוגיה הזאת היא בעיה של נשים, שנובעת ממדיניות של מדינה, כי כל עוד פערי השכר הם 33% בין גברים לבין נשים במדינת ישראל, אז עדיפה ברירת המחדל שהסוגיה הזו היא סוגיה של נשים, גם כאן בבית וגם בבית.
עליזה לביא: וזה שהנושא הזה עולה על סדר היום ויש גם הבנה בקרב חברי הכנסת, וגם המקום והזמן שבו שר הכלכלה לשעבר הוא שר החינוך היום, ובדיונים הקודמים הוא כל הזמן חזר ואמר: אני חושב ואני רוצה להעביר את זה למשרד החינוך.
עליזה לביא: והיו הבנות שמעבירים את זה למשרד החינוך.
עליזה לביא: היום, שר הכלכלה, שמכיר את אי-היכולות של משרד הכלכלה הוא שר החינוך, והתנאים שקיימים היום והעובדה ששר הכלכלה עדיין לא התמנה, זו באמת שעת רצון, כי אינספור דיונים, רק תסתכלו בדברי ימי הכנסת, כמה דיונים היו על הסוגיה הזו של מעונות במדינת ישראל.
עליזה לביא: על כל המינעד שדיברתם, אין לי זמן לפרט, פירטו את זה טוב חבריי לפניי.
עליזה לביא: והחודש הזה, עד שיתמנה שר כלכלה, צריך להיות פה – ואני ממשיכה את הדברים שלךָ, שיתוף פעולה בין כל חברי הכנסת לבין ארגוני הנשים, שזה המקום לברך אותם על העבודה הממושכת גם בתקופות שלא הייתה אוזן קשבת, וגם כמובן כל הפעילים והפעילות.
עליזה לביא: זה חודש שאם אנחנו עוברים אותו בלי שיש התקדמות אז אנחנו ברגרסיה לאחור.
עליזה לביא: ואם אמרנו שילדים הם שמחה ושר האוצר הכריז שילדים זה שמחה גם אם לא על כל באי הבית - - -
<קריאה: ברכה.
עליזה לביא: ברכה.
עליזה לביא: ואני רוצה לקחת את זה ולהגיד שזו ברכה לכל חלקי הבית, ולא נספור לאיזו סיעה יש הכי הרבה ילדים, כי הסיעה שלו תפסיד אבל, בואו נבין שזה חודש שאפשר לקחת בו צעדים קדימה, ואם את החודש הזה נפספס אז אנחנו לא נתקדם גם בכנסת הזאת.
יפעת שאשא ביטון: אני ברשותכם, תודה רבה חברת הכנסת עליזה לביא.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא פסימיים, אנחנו תמיד נישאר עם תקווה, זה לא שאם חלילה לא נתקדם בחודש הזה אנחנו - - -
עליזה לביא: אבל יש שעת רצון.
יפעת שאשא ביטון: ואנחנו תמיד נשארים עם התקווה.
רחל עזריה: זה לא כל העניין, אני מבקשת שהדיון יהיה לא רק על העברת המעונות היום, גם אם הם יועברו - - -
יפעת שאשא ביטון: מיד ממקדת את זה, חברת הכנסת רחל.
רחל עזריה: הבעיה - - -
עליזה לביא: ביקשו ממני קַצָר.
עליזה לביא: ברור שצריך תקציב וצריך פה הכשרות וצריך פה מעקב וצריך פה אנשי מקצוע - - -
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חברת הכנסת.
עליזה לביא: לא רק למטפלות ומה הכישורים.
יפעת שאשא ביטון: וזה בדיוק הנושא שאנחנו רוצים לחזור אליו.
יפעת שאשא ביטון: כם אנצל את זה שמי שמקבל את רשות הדיבור עכשיו הוא חבר הכנסת אורי מקלב, שגם שותף בעצם להצעה לסדר, להחזיר חזרה את הדיון מן הסוגיה הרחבה והחשובה והמורכבת הזו, של כל הנושא של הגיל הרך והטיפול בו במדינת ישראל, והוא באמת שייך לגורמים שונים – חזרה אל מעונות היום והמצב של מעונות היום במציאות הנוכחית, וכמובן מה שהגדרנו, אנחנו רוצים לטפל בכל סוגיית כוח האדם שהיא בעצמה מורכבת ודורשת התייחסות.
<יצחק קדמן: אגב זה מסגרות לגיל הרך, לאו דווקא כי יש פה - - -
יפעת שאשא ביטון: נכון
<יצחק קדמן: ורשת גנונים ונעמ"ת - - -
יפעת שאשא ביטון: אנחנו קוראים לכל "מעון", אתה צודק.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, חבר הכנסת אורי מקלב.
אורי מקלב: תודה רבה לך גבירתי היושבת בראש.
אורי מקלב: אני באמת - - - שאת מנחה את הדיון, לדון בגופם של דברים בתוך המעונות, אבל אי אפשר בלי מילה אחת או במשפט אחד כן להתייחס למה שאמרו קודמיי, וזה בעצם גם מביא אותנו לקיום הדיון הזה ולא להסתפק בדברי השר המגשר, שהוא הציע למליאה להסתפק בדברי התשובה.
אורי מקלב: אנחנו כן חשבנו שצריך לקיים דיון ובוודאי בוועדה הזו שהיא יש לה את היכולת, וכאן המקום והבית, השולחן שצריך לדון באופן פרטני ויש עוד סיבה.
אורי מקלב: יש שתי סיבות.
אורי מקלב: אני חושב שכן צריך לעשות את זה.
אורי מקלב: ראשית, אנחנו עומדים כאן היום על ציר זמן של החלטה באמת מאוד אקוטית, של הממשלה או דרך הועדה והמלצה, איפה מקומם של המעונות היום, והמשפחתונים במדינת ישראל.
אורי מקלב: והדבר השני שאני רוצה להגיד להם הוא שאני רואה כאן את האנשים ואני, נראה לי, הכי ותיק מבין חברי הכנסת, חברות כנסת או חברי כנסת, ואני לא חושב שיש איזה דיון או נושא כמו מעונות, שכל כך הרבה ועדות לאורך כל הקדנציות דנות בעניין הזה, ולכאורה זה היה צריך לייאש אותנו, שהדברים לא זזים ולא רק שלא מתקדמים אלא נסוגים אחורנית כמעט בכל פרמטר אנחנו נמצאים בנסיגה אחורנית.
אורי מקלב: אני רואה את האימהות החדשות ואת התינוקות החדשים וכל אלה מחכים למעון ומחר יצטרכו להזיז את המעון, אז זה נותן את הכוח ואת היכולת וגם את הרגשת השליחות, שצריך, וגם דור התינוקות שכל פעם ברוך השם, כל חודש מתווספים כאלה עוד, וכל ההורים האלה החדשים שחלק כבר לא נמצאים אולי בגנים, אבל נמצאים פה שוב וצריכים לבוא ולדון פה.
אורי מקלב: בנושא הזה, שזה כאן, אני חושב שתהיה אמירה בסוף, של הועדה לזכויות הילד, אני חושב, זה ודאי, חברי הכנסת דרך הועדה, אני לא יודע איפה ישמעו אותנו בוועדה הזו אבל זו הדרך שלנו להעביר את המסר, מסרים של ההורים, מסרים של הצוותים, מסרים של הבעלויות, שכָּשַל כוח הסבל מכל ההתמודדויות שיש בכול, מה ההורים צריכים לעבור בדרכם למעונות, מה הצוותים, ראינו ורק ניקח את הדבר הזה ונפרוט אותו.
אורי מקלב: קשיים גדולים מאוד ברישום, קשיים מאוד גדולים ברישום, הלוך וחזור, הלוך ושוב, מדברים על המציאות שלפעמים גם האישה, ועל פי רוב ההתחלה היא עם אישה אחרי לידה, או שיש ילד אחד במעון, ילד כבר נמצא במעון ובגלל שהאימא ילדה עוד ילד אז איזה קשיים יש עם הילד הקיים, עם הילד הקיים שלא מקבלים דרגה, אני אתן דוגמה, לא מקבלים דרגה, אין דרגה, אנשים, אנחנו נכנסים היום כבר לחודש ינואר, אנשים מתחילת השנה משלמים דרגה גבוהה, 1,800 שקל בגלל שהאישה ילדה והילד ממשיך במעון - - -
<קריאה: במשפחתונים.
אורי מקלב: הילד ממשיך במעון אז ממשיכים, אתם מבינים, זה כמעט כל המשכורת של האישה.
אורי מקלב: מהי השאננות הזו מול ההורים שצריכים לשלם את זה?
אורי מקלב: מאיפה הם צריכים לחיות?
אורי מקלב: מתי היא תקבל את הדרגה?
אורי מקלב: מתי היא תקבל את הדרגה גבירתי יושבת הראש?
אורי מקלב: כשהאישה תחזור מחופשת לידה - - -
יפעת שאשא ביטון: בדרגות אני דווקא בקיאה.
יפעת שאשא ביטון: בדרגות אני בקיאה.
יפעת שאשא ביטון: ברוך השם מן המקום שאני באה, - - -
<קריאה: קריית שמונה.
יפעת שאשא ביטון: כן, נושא הדרגות הוא אקוטי.
אורי מקלב: חלק מן הוועדות כאן בכנסת דנו בכך שבחודש ינואר לא עוד נקבעו בכלל דרגות לאנשים.
אורי מקלב: עם כניסתו של אותו מוקד, אנחנו מדברים גם היום על ציר הזמן שהמוקד כבר קיים כמה שנים אבל בגלל הדרישות, דרישה שלא תיקבע דרגה לאם כל זמן שהיא לא תחזור מחופשת לידה, ותעבוד חודש, ותקבל תלוש משכורת, רק אז תיקבע לה הדרגה, אלה דברים שהם בלתי סבירים.
אורי מקלב: ואני לא מדבר אתכם על כך שהאישה צריכה לחזור ואני לא מדבר אתכם למשל, גבירתי יושבת הראש, אישה שחוזרת ב-14 לחודש, מה דורשים ממנה כדי לקבל דרגה באותו החודש?
אורי מקלב: לא תופתעי, שתעבוד את כל מכסת השעות של חודש מלא בחמישה עשר היום שנשארו לה.
אורי מקלב: תגידי, האם זו לא התעללות?
אורי מקלב: איך יכולה לצאת לאישה כזאת ממשרד ממשלתי שאמון לתת את המענה להורים להקל עליהם לצאת לעבודה?
אורי מקלב: לסיים את כל העבודה.
אורי מקלב: ואם לחילופין נגמרה חופשת לידה ב-16 לחודש?
אורי מקלב: היא לא תקבל על אותו חודש, היא חוזרת לאותם שבועיים שנשארו והיא לא תקבל דרגה, משום שכבר גם הם מבינים שהיא לא תוכל למלא.
אורי מקלב: אין עוד דרך להתמודד?
אורי מקלב: אתם יודעים מה זה להביא אישור מעסיק שכל רגע מבקשים מן האם להביא אישור מעסיק?
אורי מקלב: מה קורה בבנק?
אורי מקלב: להביא אישור מעסיק, אישור מעסיק לחֲשָב.
אורי מקלב: עוד פעם ועוד פעם ועוד פעם ועוד פעם ובסופו של דבר המעסיק היה איזה גרפיקאי והוא כתב, וכל פעם ביקשו משהו אחר, אבל באישור האחרון שכבר בא אז לא היה כתוב גרפיקאי, או שהוא הביא אישור לימודים, מיחזור, אני יודע מה, אין חותמת גומי.
אורי מקלב: בפעם השנייה שחזר, והייתה חותמת גומי, משרד הרווחה - - -
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מקלב, אנחנו מכירים, אני חושבת שכל מי שיושב פה סביב השולחן מכיר את הסוגיה הזו.
אורי מקלב: להעציב את האוירה כאן אבל - - -
יפעת שאשא ביטון: זו סוגיה לטיפול ואני מסכימה אתך ואגב אנחנו נוגעים גם בזה בפני עצמה.
<יערה שילה: בקואליציה - - - על הדרגות, יש לנו 120, - - -
יפעת שאשא ביטון: סיפור בפני עצמו, אתה צודק, אפשר לדבר רק על זה דיון שלם.
מנואל טרכטנברג: אפשר פה, - - -
יפעת שאשא ביטון: דיון שלם.
אורי מקלב: ממה נובע?
אורי מקלב: - - - הרבה יותר קל.
<קריאה: שם מחשבים - - -
מנואל טרכטנברג: והמעונות נחשבים - - -
אורי מקלב: אישור לימודים הוא הביא בסוף עם חותמת מלאה, אחרי אישור הלימודים מחזירים לו את זה, הוא הביא כבר אבל לא, לא היה סיכום שבועי, אין סיכום שבועי של השעות יש רק את שעות הלימודים באופן יומי אבל לא שבועי, מביא את האישור השבועי, חותמת, החתים, החזירו לא, אבל לא הייתה חותמת גומי על הסיכום השבועי.
אורי מקלב: ככה זה עובד, אבל - - - גם דוח - - - מדבר על החוסר במעונות.
אורי מקלב: אני חושב שחלק מן הסיבה המרכזית, - - - חוסר מעונות.
אורי מקלב: חוסר מעונות גורם לנו גם קשיים שכל רק ילד אחד מתוך ארבעה ילדים, יש הרבה אזורים בארץ, שמתוך ארבעה ילדים שנרשמים רק ילד אחד מתקבל למעון וזה אומר על חוסר גדול במעונות, זה לא עוזר - - -
יפעת שאשא ביטון: זה 1:5 כמעט, 23% אחוזים שיש להם מענה.
יפעת שאשא ביטון: מתימטיקה פשוטה.
אורי מקלב: אנחנו מצד אחד מלינים שלא עומדים ביעד של התקנים, התקנים, אנחנו רוצים כיתות יותר מרווחות, אז מה אנחנו נעשה, מצד אחד אנחנו רוצים ממשרד הכלכלה שיצמצם ויהיו כיתות יותר מורחבות אבל, אנחנו לא יכולים לעמוד בזה מכיוון שיש דרישה גדולה מאוד, אם אנחנו רוצים, אם אישה צריכה לחזור הביתה או לא, אנחנו מקבלים את המענה הזה של חוסר.
אורי מקלב: המחירים הם יקרים וזה חלק מזה, המחירים הם יקרים.
אורי מקלב: זה בגלל הקשיים שעומדים, גם בגלל קשיים, התעריף שנקבע מראש הוא תעריף גבוה מאוד.
אורי מקלב: הקושי ברישוי של מעונות הוא גם חלק של אנשים פרטיים.
אורי מקלב: הגופים לא רוצים לפתוח מעונות או להרחיב אותם כי זה מאוד קשה להם.
אורי מקלב: הדרישות שאנחנו דורשים, הבירוקרטים, לא הדברים הבטיחותיים, אבל אם מכינים חדר תינוקות וכבר אחרי שהכינו אותו בסוף בא מפקח ואומר: טוב, את האסלות צריך להחליף לאסלות נמוכות, אז הוא אומר: אבל זה חדר תינוקות, זה עד גיל שנה, אז למה צריך אסלות, מה האסלה הזו, שהיא בנויה בחדר בטחון שיש, חדר שהיה, למה זה חשוב?
יפעת שאשא ביטון: לא, לא, אנחנו לא, אני דווקא בנושא של הפיקוח לא הייתי - - -
אורי מקלב: אבל זה צריך להיות סביר, אבל סטנדרטים הגיוניים - - -
יפעת שאשא ביטון: זה יותר - - -
אורי מקלב: בחדר תינוקות, את תבואי עכשיו ותראי, ותפסלו מעון או תפסלו אישור בגלל שההחלפה הזו, למה צריך את זה הרי מדובר בילדים, זה חדר שבנוי עד גיל שנה, אני מביא לך דוגמה קטנה של דברים, אלה קשיים מאוד גדולים, דרישות שמשתנות אחרי שמבצעים, אין אחידות, אין דרישה מראש, הקשיים האלה אבל זה הדברים האמיתיים שהם גם עולים, מעבר לעלויות של הקמת מעון, הרי שיתוף הפעולה בין משרד הכלכלה לרשויות לא מספיק הדוק, היה צריך כאן לעשות עבודה של סינכרון בין משרדים ממשלתיים – ובזה אני אסיים – בין משרד הכלכלה לרשויות המקומיות איך לקדם את זה, מי שמזרז את זה, זה הבעלויות או כאלה יזמים וזה לא מספק.
אורי מקלב: המשרד הממשלתי צריך להיות מול הרשויות ולמצוא את הפתרונות.
אורי מקלב: יזם – לא מכירים אותו, מי יש לו את הכוח?
אורי מקלב: כשרוצים מול רשויות מקומיות אז זה צריך להיות הדירבון ובאמת, היזמות לפתוח עוד מעונות צריכה להיות של המשרדים ביחד, של המשרד מול הרשויות, כדי למצוא מקומות מתאימים, כדי להוזיל את העלויות.
אורי מקלב: אני, - - -
יפעת שאשא ביטון: משפט סיכום חבר הכנסת מקלב.
אורי מקלב: בשונה מהרבה חוקים, בחוק הזה יש מטרה מאוד תכליתית, התכלית של החוק הזה מדבר דווקא על אימהות, כדי לאפשר לצאת לעבודה, כדי להקל עליהן, זו התכלית של החוק הזה.
אורי מקלב: הוא לא, כל חוק שיש אנחנו נותנים שירותים אבל זה כאן החוק הוא בתכלית שלו, וכאן, דווקא בזה יש לנו כשל אמיתי אמיתי לאורך כל הדרך.
אורי מקלב: זו קוביה שאיך שלא הופכים אותה, מכל צד שהוא ומכל פרמטר שהוא אנחנו מקבלים שאנחנו לא מצליחים לחבר אותה.
אורי מקלב: אין דבר אחד שהוא באמת מתנהל כראוי לכן, אני חושב שהבית הטבעי היה צריך להיות משרד הכלכלה, משום החלק החינוכי הוא חלק נכון - - -
יפעת שאשא ביטון: מה, הבית הטבעי הוא משרד הכלכלה?
אורי מקלב: משרד הכלכלה, מכיוון שהבית הטבעי היה צריך להיות משרד הכלכלה, אם היו יודעים להתנהל כמקום שנותן שירות לאימהות.
יפעת שאשא ביטון: לא, אני לא נותנת שירות לאימהות - - -
<קריאה: שניה, למה?
יפעת שאשא ביטון: אלא נותנת שירות חינוכי לילד.
אורי מקלב: זה הבית האמתי עד גיל שלש, החלק הפדגוגי הוא חלק חשוב, והחלק החינוכי הוא חלק חשוב - - -
יפעת שאשא ביטון: ההתפתחות הרגשית היא חלק חשוב, יש פה הרבה דברים שמה לעשות, בלי - - מקצועית הם לא ניתנים.
אורי מקלב: אבל צריך להיות - - - צריכה להיות מסגרת, זה היה צריך להיות מראש על משרד הכלכלה, על כל השירות שהם צריכים לתת לאימהות, אז היינו צריכים להוסיף את כל הדברים האלה, אבל מכיוון שהם לא נותנים את השירות הזה, גם בחלק האדמיניסטרטיבי והבסיסי, יש כשל קולוסלי ממש מובהק, אין לנו ברירה, אני לא חושב שטוב משרד החינוך, משרד החינוך לכתחילה לא הייתי הולך עליו כי נושא של משפחתונים אנחנו יודעים שמשרד הכלכלה יצטרך ללכת על זה אבל, הם הקדיחו את תבשילם, ברגע שהקדיחו את התבשיל אז אין לנו ברירה היום.
אורי מקלב: זה יעלה לנו הרבה כסף, זו שאלה של הרבה כסף, זה לאו דווקא, זה נכון שהיא שאלה של שרים, אותם שרים, אף אחד לא רוצה להיפרד מתוך "שטח" שיש לו ועכשיו זה ציר זמן, זה חלון הזדמנויות, שאין שר שיכול לעמוד על כך, יש שר חינוך שהיה ממשרד הכלכלה והוא עצמו הצהיר והוא אמר את זה, אני מצטט "מרכיב משמעותי בשיקול התעסוקתי של ההורים וכי משרד החינוך כלל אינו נותן את הדעת על שיקול תעסוקתי זה".
אורי מקלב: וגם בחלק הזה משרד החינוך לא מעניין אותו ואנחנו רוצים לאמץ את השיקול התעסוקתי כדי שיהיה קל להורים, שיוכלו, שייתן מענה לדרישות שלהם, אבל מכיוון שבזה נכשלנו וזה הפוך, זו רתיעה, חלק מן הסיבות - - - בגלל שאין סידור לילדים, בגלל שלא מצאו סידור מתאים, אני גם היום תומך נלהב בהעברה למשרד החינוך, יכול להיות שזה בגלל - - -
<יצחק קדמן: היית מתחיל עם זה.
יפעת שאשא ביטון: כן, זה מה שחשוב.
יפעת שאשא ביטון: חברים, - - -
אורי מקלב: ולכן אני מסביר - - -
יפעת שאשא ביטון: במשרד הכלכלה התפיסה היא בייביסיטר, לא משנה כמה מקצועיות תנסה להכניס פנימה.
אורי מקלב: אני אומר, על ציר הזמן הזה, עכשיו, על ציר הזמן הזה, אנחנו צריכים לשנס מתנים, לא לתת לזה כדי לתת לזה לחץ ציבורי.
אורי מקלב: לחץ שלנו - - -
יפעת שאשא ביטון: , חבר הכנסת מקלב, תודה רבה.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת חיים ילין, תרשה לי, האם אתה רוצה לדבר או שלא אכפת לך שנשמע לרגע איש מקצוע?
חיים ילין: איך שאת רוצה, אני - - - צריך ללכת.
יפעת שאשא ביטון: יש לי פה את ליאת סיקרון.
יפעת שאשא ביטון: ליאת, בבקשה ולאחר מכן חבר הכנסת חיים ילין.
<ליאת סיקרון: יש לנו קצת - - -
יפעת שאשא ביטון: המחשב הזה, אז חבר הכנסת חיים ילין, אי אפשר לוותר עליך, אתה רואה?
<קריאה: מכון ברוקדייל, שיציגו את - - -
<ליאת סיקרון: אנחנו נציג.
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל הנה, המחשב קרס אז חבר הכנסת חיים ילין יאמר את דברו ואחר כך אנחנו נראה את המצגת.
חיים ילין: תודה כבוד יושבת הראש.
חיים ילין: אני די שמח - - -
יפעת שאשא ביטון: רק בבקשה, בשקט, בבקשה.
חיים ילין: אני די שמח שיש יותר גברים מנשים.
חיים ילין: זו מחמאה.
חיים ילין: לכולנו, דרך אגב.
חיים ילין: ביום שאנחנו כגברים נהיה יותר רוב בוועדות של הנשים והנשים יהיו רוב אז - - -
רחל עזריה: אין ועדות של נשים.
חיים ילין: אין?
רחל עזריה: ההורות היא הורות שוויונית.
חיים ילין: לא, אבל אני לא מדבר בנושא הועדות האחרות.
חיים ילין: אני רוצה קודם כל לדבר על התפיסה.
חיים ילין: התפיסה היא שב- 1960 כשנחקק החוק הוא דיבר על שמרטפות, בעצם לשמור על התינוקות כדי שאימהות יצאו לעבודה.
חיים ילין: עכשיו, אני לא בא בביקורת, לא על משרד הכלכלה ולא על משרד החינוך, אלה עובדות.
חיים ילין: רק שאנחנו ב 2015, 2016 עכשיו, אנחנו מנסים להסביר שזה חשוב שאימהות יצאו לעבודה וגם אבות יצאו לעבודה, אלא שהתפיסה צריכה להיות תפיסה חינוכית.
חיים ילין: שעד היום היא לא הייתה קיימת.
חיים ילין: או שניסו להחיל אותה, אני רוצה ללכת על הצד החיובי ולא לפגוע באף אחד שניסה לעשות ולקדם את הנושא של הגיל הרך.
חיים ילין: בתפיסה אנחנו חייבים – גם בדיון הקודם שֶמָנוֹ היה פה יחד אתנו, גם דיברנו על תפיסה הוליסטית, לראות איך אנחנו מגיל לידה עד גיל שש, והיה ויכוח, דרך אגב, חלק מהוויכוחים היה אם זה מגיל לידה עד גיל תשע - - -
מנואל טרכטנברג: נכון.
חיים ילין: זאת אומרת גם על זה היו ויכוחים.
חיים ילין: כן, יש אסכולה, - - -
<קריאה: עד שמונה.
חיים ילין: עד שמונה, בסדר, לפני גיל תשע, בסדר?
חיים ילין: "מחר יום הולדת" אבל, אני לא רוצה להיכנס לתפיסה הזאת שאני מעריך שאנשים בעלי מקצוע יכולים לעשות את זה, כי אני מסתכל על מה במדינת ישראל, שהיא לא מונעת, היא לא מונעת את המשברים אלא היא מטפלת במשברים, איך אנחנו יכולים לנסות לתפוס בצורה אסטרטגית את המעבר ממשרד הכלכלה למשרד החינוך.
חיים ילין: למה הוא חשוב?
חיים ילין: יש חשיבות למשרד החינוך, למילה חינוך.
חיים ילין: יש חשיבות מאוד גדולה, גם בתפיסה של כולם, להבין שיש פה רצף חינוכי מגיל לידה עד גיל סוף הגן, לפחות בתפיסה שאנחנו מדברים עליה.
חיים ילין: אז זו התפיסה.
חיים ילין: השינוי יכול לחול רק אם זה יעבור.
חיים ילין: מתוך היכרותי את מדינת ישראל ואת שיטות הניהול, אם לא עושים עקירה מן השורש ומעבירים – לא יקרה.
חיים ילין: אנשים טובים, שרים טובים, פקידוּת מעולה, ניסתה לעשות את השינוי ולא הצליחה, היא גם לא תעשה את זה כי השורשים שם בתפיסה הזאת של שמטרפון לשמור על הילדים, היא משהו שקשה מאוד לשינוי כשזה נמצא באותו משרד, זו פרדיגמה שהיא לא נתפסת.
חיים ילין: לכן צריך לעבור.
חיים ילין: בתוך משרד החינוך יש גם שלש סוגיות נוספות.
חיים ילין: איכות כוח אדם, איזה סוג כוח אדם יהיה, בסוף לא יכול להיות שגם נעבור ולא תהיה המדרגה שאנחנו דורשים מבחינת גננות, סייעות, מטפלות וגם תקנים.
חיים ילין: אני תמיד אמרתי, אתם קוראים בעיתונות, מתי ילד נשאר בגן או במעון יום כששכחו אותו, לא כשאין, אלא כשיש יותר מדי מטפלות.
חיים ילין: זה בחינה.
חיים ילין: כי התינוק נופל בין הכיסאות.
חיים ילין: כשיש בן אדם אחד ילד לא יישאר אף פעם, הוא לא יישאר לעולם, ותאמינו לי זה סיוט של ראש רשות, סיוט אחד גדול.
חיים ילין: לכן תקינה היא גם חשובה ואיכות התקינה עוד יותר חשובה.
חיים ילין: הנושא השלישי הוא הרשמה.
חיים ילין: שאלתי את חבר הכנסת אורי מה יותר קל: לרשום ילד במעונות יום או להוציא היתר מניעה או טופס 4?
חיים ילין: לא בטוח, לא בטוח, אני אומר את זה בשיא הרצינות אבל גם, לא יהיה מעון יום אם אין טופס 4, אז אני כבר לא יודע מה קודם למה.
חיים ילין: אני לא יודע מה קודם.
<קריאה: למעון יום יש דד ליין.
<קריאה: הרבה יותר דחוף.
<קריאה: טופס 4 הרבה פחות, ייקח עוד חודש חודשיים לא יקרה כלום.
חיים ילין: חכו, ואם כבר יש ויש בינוי, אז מי נותן את סמל המוסד?
חיים ילין: עכשיו, אחת הבעיות היא הכסת"ח, שידועה במדינת ישראל, כל פעם שיש תאונה – ויש תאונות לפעמים, קורות תאונות, רק אם זה נובע מזה שהדלת של המטבח נפתחה כי לא היה סוגר, אז מאותו יום יוצא נוהל, כולם צריכים לעשות את הדבר הזה אחרת אוי ואבוי לנו.
חיים ילין: אז זה נושא ההרשמה.
חיים ילין: הנושא האחרון הוא הנושא של הבינוי.
חיים ילין: תראו, לא סתם הצליחו לבנות כמויות אדירות של גנים, לגילאים 3-4, מעל אלפיים כיתות ניבנו בפחות משנתיים.
חיים ילין: זה נתון מדהים ולמה, אני אסביר לכם למה, כי כל רשות יש לה מה שנקרא "משבצת חומה", משבצת החומה הזאת הייתה תפוסה בחלק מן המקומות גם על ידי משרד הכלכלה, זאת אומרת, שם היו צריכים להיבנות מעונות יום, אבל משרד החינוך הוא יודע, הוא לא צריך matching – משרד החינוך, הוא גם לא צריך את משרד המשפטים בתוך משרד הכלכלה, שזה אחד הדברים הכי גרועים שיש, שר החינוך יודע לשים כסף ולרוץ - - -
יפעת שאשא ביטון: בסוף מפרקים, נו, זה הכי יפה.
חיים ילין: אז אני אומר, הם רצו את כל המשבצות החומות שהיו פנויות ועכשיו אי אפשר לבנות גם מעונות יום, תשכחו מזה, כי עכשיו גם רוצים לעשות, לכו לגבעתיים ורמת גן, אני הצעתי שבכל הבניינים שיבנו – כמו באשר שבע, יתחילו לבנות בקומת הקרקע מעונות יום וגנים.
<משה סוויסה: זה נתקבל בעירית תל אביב.
חיים ילין: כן, כן, אני לא סתם אומר את זה.
<משה סוויסה: בעיריית תל אביב זה התקבל.
חיים ילין: אני לא סתם אומר את זה.
חיים ילין: צריך ללמוד לראות איך אנחנו, מצד אחד, אנשים רוצים לחיות באיזורים מסויימים וגם מפתחים את התפיסה האורבנית שלנו.
חיים ילין: זה חלק מן הסיפור.
חיים ילין: בסוף זה יעבור למשרד החינוך, לא תהיה התאמה בבינוי, לא תהיה התאמה בכוח האדם, בתקינה, מה יגידו?
חיים ילין: משרד החינוך נכשל.
חיים ילין: לכן זה חשוב לעשות את כל ההתאמות וזה חשוב מאוד, אני אומר, שהממשלה תעביר את החקיקה שלכם בשביל להסתכל בפעם הראשונה, לא להביא את ה'סופר טנקר' לכבות את השריפה, אלא למנוע בפעם הראשונה את השריפה ולהסתכל, בסוף זה הדבר היקר לנו מכול, אין דבר יותר יקר מן הילדים, הקטנים והרכים האלה, שהם חסרי אונים לחלוטין, הם כולם תלויים בנו, המבוגרים ואנחנו, בגלל הפוליטיקה, בגלל הפוליטיקה – ועדיין אין שר כלכלה, אנחנו יכולים להפיל בעצמנו את הערכים ואת האידיאולוגיה שלנו.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת חיים ילין, המצגת מוכנה?
<ליאת סיקרון: אנחנו יכולות להתחיל.
יפעת שאשא ביטון: אז קדימה, ליאת.
<ליאת סיקרון: שלום.
<ליאת סיקרון: שמי ליאת סיקרון ודליה בן רבי, אנחנו חוקרות במכון ברוקדייל ואנחנו שמחות להשתתף בדיון החשוב הזה.
<ליאת סיקרון: הדוח שאנחנו דנים בממצאיו היום נכתב לצורך עבודתה של הועדה לגיל הרך, שמוביל ג'וינט אשלים, שזו עמותה משותפת לג'וינט ישראל ולמשרדי הממשלה.
<ליאת סיקרון: ועדה שכוללת נציגים ממשרדי ממשלה ומארגונים רלבנטיים אחרים, והמטרה שלה היא לפתח עקרונות ודרכי עבודה בינ-מקצועיות ותכניות התערבות אפקטיביות, לקידום של הטיפול בילדים בגיל הרך בישראל.
<ליאת סיקרון: המטרה של הדוח הייתה לענות על צורך במידע מרוכז בנושאים שקשורים בגיל הינקות, גילאי לידה עד שלוש, ובסיס לגיבוש קווים מנחים לפעולה בתחום הזה.
<ליאת סיקרון: הדוח בעצם בחן מגוון רחב של נושאים שקשורים לגיל לידה עד שלש, אנחנו בחנו את הנושא של אתגרים בהורות, סוגיות שהעלתה חברת הכנסת עזריה, כל הנושא של הסתגלות להורות עם ילד ראשון, שילוב הורות ותעסוקה, נגישות במידע, אנחנו התייחסנו למערך השירותים – בריאות, רווחה, חינוך והשגחה ביחס לכל אחד מן השירותים.
<ליאת סיקרון: אנחנו בדקנו את זמינות השירותים, דפוסי השימוש, אתגרים באספקה של השירותים וסוגיות באיכות של השירותים, כשבכל נושא גם קיימת התייחסות לתת-קבוצות באוכלוסייה, החברה הערבית, החברה החרדית וכמו כן, הדוח בעצם מתייחס לסוגיות בפיתוח של מדיניות כוללת לגיל הינקות.
<ליאת סיקרון: בכתיבת הדוח אנחנו בעצם הסתמכנו על מקורות מידע מגוונים, בחנו סקירת ספרות מן העולם, מחקרים מן הארץ, ריכזנו נתונים קיימים ממשרדי ממשלה, מן הכנסת, מן הלמ"ס, ראיונות עם מומחים מן האקדמיה ועם אנשי מקצוע בכירים, גם קבוצות מיקוד עם אנשי מקצוע בשטח ועם הורים מקבוצות אוכלוסייה מגוונות.
<ליאת סיקרון: מאז תחילת הדוח אנחנו מממשיכים לקבל נתונים ולעדכן.
<ליאת סיקרון: דליה, האם את רוצה להמשיך?
חיים ילין: אבל היא הייתה פה המצגת, כשבאנו היא הייתה.
<דליה בן רבי: הטכנולוגיה לא תמיד הולכת בד בבד.
<דליה בן רבי: אז אני באמת בקיצור אספר.
<דליה בן רבי: הדוח הזה, כמו שליאת הסבירה, היה דוח מאוד מקיף, על הרבה מאוד נושאים שקשורים לגיל הינקות ואחד הנושאים שעלה כנושא מאוד מאוד מורכב וחשוב, הוא זה של המסגרות שמעניקות השגחה, טיפול וחינוך לילדים עד גיל שלש.
<דליה בן רבי: וכמו שהוזכר פה, הספרות המחקרית מצביעה על כך שטיפול במסגרות איכותיות הוא בעל יתרונות לכל הילדים, במיוחד לילדים שבאים מבתים עם משאבים דלים, בתחום של צמצום פערים, בתחום הקוגניטיבי, האקדמי, ההתנהגותי.
<דליה בן רבי: אני אתאר בקיצור את הסוגיות שעלו מן הדוח בעקבות הסקירה של המסמכים, של הנתונים ושל הראיונות עם ההורים, עם אנשי המקצוע ועם המומחים מן האקדמיה, וחלק מהם כבר עלו פה.
<דליה בן רבי: אז באמת, רק קצת לשים את המונחים על השולחן, אנחנו מדברים על כך שילדים שהם מגיל לידה או מגיל מספר חודשים יכולים להיות בהסדרים בתשלום או בהסדרים במשפחה, שזה באמת עניין של החלטה של המשפחה ולפעמים של האילוצים של המשפחה, תלוי בתנאי התעסוקה של ההורים, אולי בעיקר של האם, בנגישות של המסגרות, ביכולת, בתמיכה משפחתית שקיימת ובאמת, חלק מן הילדים נמצאים במשפחה וחלק נמצאים בהסדרים בתשלום, שגם הם מחולקים כמו שנאמר פה, 'בגדול', למסגרות שהן עם סמל של משרד הכלכלה, - - -
יפעת שאשא ביטון: מפוקחות ולא מפוקחות.
<דליה בן רבי: עם פיקוח יותר נרחב והן מסגרות מפוקחות וגם להסדרים פרטיים שחלקם מאוגדים בארגון הגנים הפרטיים, ששם יש קצת יותר בקרה, אבל רבים לא מאוגדים בעצם בשום גוף ובעצם אין ממש מידע, לא על האיכות שלהם ולא על התנאים שקיימים בהם.
<דליה בן רבי: חייבים לציין כמובן שיש הבדלים בין האוכלוסיות בהקשר הזה, ודווקא ככל שהאוכלוסיות יותר עניות ועם פחות משאבים כך יש יותר מסגרות שהן פרטיות ובאיכות נמוכה.
<דליה בן רבי: כמובן שיש גם מסגרות פרטיות באיכות גבוהה אבל הדאגה שלנו היא כמובן למסגרות שנמצאות במקומות שבהם להורים אין אפשרויות לשלוח את הילדים למסגרת טובה.
<דליה בן רבי: ושוב, כמו שכבר הוזכר פה, פחות מרבע הילדים במסגרות עם סמל של משרד הכלכלה, כ- 17% במסגרות פרטיות ו-60% במסגרות של מה שבעצם הוא לא מסגרות, אלא הורים ומטפלות פרטיות, שבעצם אין הרבה מידע על הנושא הזה.