GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<בטי ריטברו: שוב, אני חוזרת.
<בטי ריטברו: כאשר אנחנו רואים שזה פוגע - - -
עליזה לביא: תני לנו דוגמה.
עליזה לביא: תני לנו שמות, מתי התערבת, כמה פעמים התערבתם בשנה.
עליזה לביא: תני לי דוגמה כדי שאבין על מה את מדברת.
<בטי ריטברו: אני לא זוכרת ממש מקרה.
<בטי ריטברו: אני אומרת לך מבחינת ההנחיות שאנחנו מעבירים לצוותי החינוך, על המעקב מעבר לחוזר מנכ"ל לבית ספר.
<בטי ריטברו: אנחנו מדברים על מקרים שהם לא חוקיים.
<בטי ריטברו: שוב, כשזה נודע לנו - - -
יפעת שאשא ביטון: יש דיווח?
יפעת שאשא ביטון: מערכת החינוך עצמה לא מטפלת, מטפלים בזה מנהלים - - -
עליזה לביא: לא, היועצת של בית הספר של נ' לא ידעה, המנהלת לא ידעה, המחנכת שלה לא ידעה?
עליזה לביא: למה אף אחד לא מדווח - -
יפעת שאשא ביטון: היא מדווחת לרשויות האכיפה, יש שם את הדיווח למי שצריך?
<בטי ריטברו: יש טיפול - - -
עליזה לביא: ילדה בת 14 מופיעה במועדוני לילה שהכניסה אליהם אסורה עד גיל 19, אף אחד מהצוות החינוכי בבית ספר לא מצא לנכון לדווח למישהו?
<בטי ריטברו: ספציפית על המקרה הזה - - -
עליזה לביא: לא, אני שואלת אם את לא שואלת.
עליזה לביא: קחי את המקרה הזה כדוגמה.
עליזה לביא: את לא שואלת את מי שמתחתייך איך זה שלא קיבלת דיווח על המקרה הזה, זה לא מטריד אותך?
<בטי ריטברו: נכון.
<בטי ריטברו: ספציפית על המקרה הזה אני באופן אישי לא יודעת.
עליזה לביא: אבל זה כבר חודש בתקשורת.
עליזה לביא: אנחנו שמענו על זה, למה משרד החינוך לא יודע על זה?
עליזה לביא: מה זה עוזר לי כשאתם אומרים 'יש לנו הנחיות'.
עליזה לביא: אני יכולה לומר שאני בחודש האחרון נחשפתי לחמישה סיפורים - - -
יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך מסר הודעה שמדובר בילדה שהציונים שלה גבוהים, שמגיעה לבית ספר.
יפעת שאשא ביטון: ניסו לצייר איזה תמונה נורמטיבית וזה בדיוק הקושי.
יפעת שאשא ביטון: את זה אני מנסה להגיד פה על השולחן.
יפעת שאשא ביטון: תקשיבו, אנחנו מדברים על תמונה שהיא כביכול פסטורלית, כאילו הכול בסדר, יש פה באג קטן, הילדה נכנסת - - -
עליזה לביא: אנחנו מדברים על חינוך הורים.
עליזה לביא: צריך לנער את המשרדים, המשרדים רדומים.
עליזה לביא: הם חושבים בחשיבה של לפני חמישים שנה אחורה.
עליזה לביא: אם זאת התשובה של משרד החינוך, אז מה אתם עושים?
עליזה לביא: אני לא מבינה מה אתם עושים, באמת אני לא מבינה.
יפעת שאשא ביטון: בואי ניקח את זה מקצועית.
יפעת שאשא ביטון: מה משרד החינוך יכול לעשות, יכול ל- - -
עליזה לביא: מה זה מה יכול לעשות?
עליזה לביא: לנער הנחיות.
עליזה לביא: היום אנחנו מדברים על עידן, תסכלי מה קורה בסרטונים.
עליזה לביא: מורים מעורבים צריכים לדעת מה קורה בכיתה שלהם ואם יש מידע על ילדה שיש לה סרטונים ככה וכאלה, זה מידע שצריך להיות מדווח.
יפעת שאשא ביטון: וזהו, זה מה שהם צריכים.
יפעת שאשא ביטון: מעבר לעניין החינוכי והתהליך והכול - - -
עליזה לביא: זה לא מה שהם צריכים - - -
יפעת שאשא ביטון: צריכה להיות פה חובת דיווח על העניין לרשויות.
יפעת שאשא ביטון: עליזה, זה בדיוק המלכוד שאנחנו נמצאים בו, אם כמו שהם אומרים זו ילדה שהציונים שלה טובים והיא מגיעה ויש שיעורי בית והכול נראה כאילו בסדר, מה התפקיד שלנו?
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת, גם כשהכול נראה בסדר מישהו פה צריך להתנער כדי שלא נגיע לרגע שזה לא יהיה בסדר.
יפעת שאשא ביטון: פה זה - - -
<ציפי נחשון גליק: כשאתן שואלות מה הכלים, לדעתי הכלים היום לא קיימים.
<ציפי נחשון גליק: אחד הכלים זה קודם כל לעסוק בהגדרות המחודשות ומתחדשות.
<ציפי נחשון גליק: אם לא יהיו הגדרות חדשות ומתחדשות לא יתעסקו בזה וזה יישאר בתחום האפור, כמו שאתה אומר.
<ציפי נחשון גליק: כדי שזה לא יהיה בתחום האפור ושזה יהיה באדום או בשחור כדי שאנחנו והם והם ננקוט בפעולה צריך להגדיר מה זה התחום הזה.
<ציפי נחשון גליק: לומר": 'זה לא חוקי, זה לא תקין, זה לא סביר' כדי שכולנו ניכנס.
<ציפי נחשון גליק: זאת לא בעיה, גם בעומסים רבים אפשר לבנות מודל של התערבות בתקשורת ובמועדונים.
<ציפי נחשון גליק: כמו שאנחנו הולכים ומתקציבים במועדונים עם עמותות.
<ציפי נחשון גליק: עמותת עלם עושה את זה עבור משרד הרווחה, אז אפשר להבנות איזה מודל למשל בערים, בשלושת הערים הגדולות איפה שיש מועדונים, זה יהיה התפקיד שלהם.
<ציפי נחשון גליק: כל פעם שיש בתקשורת ובעיתון אז התפקיד שלנו להתערב.
<ציפי נחשון גליק: קודם כל נדלה את המקרים המיוחדים האלה ונעשה התערבות, קודם כל בואו נגדיר מה זה כדי שזה לא יהיה - - -
עליזה לביא: אני איתך לגמרי.
<ציפי נחשון גליק: אם זה יישאר אפור, אז פעם הם יתערבו ופעם אנחנו.
<ציפי נחשון גליק: לא, זה צריך להפסיק להיות אפור כי כולנו פה תמימי דעים שאסור שזה יקרה.
<ציפי נחשון גליק: אסור שזה יקרה.
יפעת שאשא ביטון: ומבחינת משרד הכלכלה זה ממש לא אפור.
יפעת שאשא ביטון: משרד הכלכלה - - -
<ציפי נחשון גליק: זה צריך להיות ברור.
<איל אסף: אני מדבר גם כהורה.
<איל אסף: הסיפור של מעורבות הורים, בסופו של דבר, היא לא מתחילה ונגמרת רק האם הילדה תלך להופיע במועדון עד שעה מאוחרת כן או לא.
<איל אסף: הראיה בעניין הזה היא הרבה הרבה יותר רחבה.
<איל אסף: אני ישבתי כאן בוועדה שגם התכנסה בעקבות מקרה ספציפי, גם הוא טופל כבר במשרד הכלכלה והיטב והוא מאחורינו.
<איל אסף: אני יצאתי מפה מהוועדה, ישבו פה הורים שבאו לייצג את הילדים שלהם בהיבט של ניצול.
<איל אסף: ,היה מקרה של הונאה, הם התלוננו על מקרה של הונאה.
<איל אסף: כשהם יצאו מהוועדה אותם הורים, שעליו פניו היה אפשר גם כלפיהם לנקוט בדרך של חוסר העדר פיקוח על הילד, נניח שגם נגדם היה נפתח הליך פלילי, כשהם יצאו מהוועדה נעמדה פה תקשורת.
<איל אסף: אני באופן אישי ראיתי שדוחפים ילדים, אותה אימא שדיברה פה, 'דברי דברי למצלמה, למה את לא נכנסת והחבר שלך נכנס'.
<איל אסף: אני אומר שהראיה פה בסופו של דבר היא לאו דווקא בנושא הספציפי פרטני, יש לנו כלים להתמודד וזה בסדר, אבל צריך לראות את זה בראיה יותר רחבה.
<איל אסף: בעיניי, של חינוך ולא רק של ילדים אלא גם של ההורים לא פחות.
עליזה לביא: אני חושבת שהרבה הורים לא מודעים בכלל.
<איל אסף: אני חושב שהם מודעים, אבל זה משהו אחר.
עליזה לביא: לא ההורים שמפעילים.
עליזה לביא: אני מדברת יותר על הדברים שאת ציינת.
<איל אסף: אני חושב שהנורמות והערכים של כל אחד זה עניין אחר.
<איל אסף: הם מודעים וכנראה שמשהו אחר מניע אותם.
יפעת שאשא ביטון: אותי, מה שהטריד אותי בכל הנושא הזה, באמת אני אומרת, כשאנחנו פתחנו את זה וזה יצא לתקשורת, עולם המבוגרים ועזבו לרגע את ההורים של הילדה שלא הבינו מה רוצים מהם והכול, הם נמצאים בתוך הסחרור, אבל עולם המבוגרים אמר כאילו: 'מה הסיפור הגדול, הילדה הזאת מושקעת במיליונים, אז איפה אתם רוצים שהיא תתפרסם'.
יפעת שאשא ביטון: זה מה שמטריד אותי.
יפעת שאשא ביטון: שהתפיסה החברתית שלנו, אנחנו לא מבינים שיש פה משהו שהוא פסול.
יפעת שאשא ביטון: בגלל זה אני אומרת, אומרים שצריך להרוג את זה כשזה קטן, אנחנו צריכים להרוג את זה כזה עוד קטן.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאחת ההמלצות שצריכה לצאת מפה, שאתם תשבו ביחד, משרד הכלכלה עם משרד הרווחה ומשרד החינוך, לשבת להגדיר.
יפעת שאשא ביטון: אני מוכנה להיות שותפה בדיון, לשבת ולהגדיר בדיוק את התחום שבו אנחנו מרגישים שאנחנו צריכים לפעול גם אם אין חוק.
יפעת שאשא ביטון: במקרה הזה יש לנו כלים מאוד מאוד ברורים, אבל נניח שהסיפור היה קצת אפור ולא היינו יכולים בדיוק להגביל פה ושם.
יפעת שאשא ביטון: מוסרית וחברתית אנחנו יודעים שיש פה משהו שהוא לא בסדר.
יפעת שאשא ביטון: בואו נשב ונגדיר את זה.
יפעת שאשא ביטון: תנסו לפחות תכנים.
יפעת שאשא ביטון: שאנחנו נדע שאתם מעבירים מידע ביניכם לגבי מקרים מסוימים שאותם אנחנו נגדיר.
יפעת שאשא ביטון: נסכם שבעוד חודש אנחנו ניפגש כאן שוב ונראה עם איזו תכנית אנחנו יוצאים לדרך,.
יפעת שאשא ביטון: עם איזה מסר אנחנו יוצאים החוצה, ויוצאים לדרך ומה הכלים העומדים לרשותנו לטפל בתופעות האלה.
יפעת שאשא ביטון: במקרה הזה זה מועדון לילה, אבל זה גם יכול להיות משהו אחר שהוא לא מקובל או לא מוסרי.
<איל אסף: שותפות של שלושת המשרדים?
יפעת שאשא ביטון: הרווחה, הכלכלה ומשרד החינוך.
עליזה לביא: גם המשטרה.
יפעת שאשא ביטון: המשטרה, זה לא בסמכות שלהם כי יש להם גוף אכיפה משלהם.
יפעת שאשא ביטון: הם מגישים כתבי אישום.
עליזה לביא: אם אתם כבר יושבים, אני מציעה שתיקחו את תקנות עבודת הנוער ובואו תגידו לנו כמחוקק אם יש משהו שאנחנו יכולים לעזור לכם.
עליזה לביא: יש פה שימושים לשוניים כל כך ארכאיים.
<יצחק קדמן: 33 שנה.
עליזה לביא: אני חושבת שאנחנו, כלומר אנחנו נשמח לשתף פעולה פה וגם לבוא ולתת לכם יותר אפשרויות ויותר כלים.
עליזה לביא: אין ספק שהמציאות מתקדמת במהירות.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאנחנו הבנו את הרעיון.
יפעת שאשא ביטון: אני רק רוצה לשמוע מכם, לדעת אחרי כל השיחות שהיו, נעשים הליכים במקרים האלה, נכון?
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מוותרים.
יפעת שאשא ביטון: אני אמרתי שגם אם החוק לא היה לצדנו, במקרה הזה הוא כן, אבל גם אם לא יש משהו שאנחנו צריכים לעשות למען יראו ויראו.
יפעת שאשא ביטון: אין מה לעשות, אנחנו צריכים ליצור הרתעה ואנחנו צריכים למנוע את המקרים הבאים.
יפעת שאשא ביטון: על אחת כמה וכמה שבמקרה הזה יש לנו את הכלים.
יפעת שאשא ביטון: אני ממש מבקשת לפעול במלוא החומרה ואפילו להוציא את זה החוצה כדי שזה יטופל.
<איל אסף: אנחנו בסופו של דבר מוציאים את הצדק לאור.
<איל אסף: אם את מצפה ממני כעת לומר לך לפני שסיימנו הליך מה יקרה בסופו שלדבר, אני פשוט - - -
יפעת שאשא ביטון: אני רק רוצה לדעת שאתם עושים.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לדעת שאתם עושים ושזה ברור, ושאנשים שמעורבים יודעים שאתם עושים.
<איל אסף: הנושא נמצא על שולחננו והוא מטופל.
עליזה לביא: אני מבקשת לפנות באמצעותך לשר החינוך.
עליזה לביא: אני אעשה את זה גם באופן אישי, אני חושבת שצריך להיות חוזר מנכ"ל בנושא הזה.
עליזה לביא: אני לא יודעת עד כמה הנושא הזה מטופל.
עליזה לביא: צריך להיות חוזר מנכ"ל נקודתי בנושא הזה שעולה על סדר היום.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת חיים ילין נכנס.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו רגע לפני סיכום.
יפעת שאשא ביטון: אתה רוצה לומר משהו?
יפעת שאשא ביטון: סליחה, אתה לנושא הבא.
<יצחק קדמן: אפשר לפני הסיכום שתי הערות.
<יצחק קדמן: א', אני שם נפשי בכפי ואני רוצה להיות לרגע פרקליטו של השטן.
<יצחק קדמן: צריך מאוד להיזהר לא ללכת מקיצוניות אחת של אי עשייה של כלום לקיצוניות שנייה.
<יצחק קדמן: לא כל ילד או ילדה שמוכשרים בתיאטרון ורוצים להופיע, קל מאוד להיסחף - - -
<ציפי נחשון גליק: זה לא תיאטרון, הלוואי שזה היה תיאטרון - - -
יפעת שאשא ביטון: דוקטור קדמן, אני אמרתי להורים של הילדה: 'היא מוכשרת, היא נהדרת, היא מקסימה שתופיע בכל במה שהיא ראויה'.
עליזה לביא: אנחנו לא שם.
עליזה לביא: לוקחים את הילדים, במקרה שלי את הנכדים, לתיאטרון של אורנה פורת.
עליזה לביא: אנחנו לא שם, ממש לא שם.
יפעת שאשא ביטון: שיעשו את זה במקומות המתאימים.
<יצחק קדמן: אני אומר בכל זה כדי שלא ניסחף גם לצד השני, נזכור שעם כל הצרות שיש לנו יש גם לכבד את האוטונומיה המשפחתית.
<יצחק קדמן: כשהדברים נעשים באופן סביר אז אפשר לחיות עם הדברים האלה.
<יצחק קדמן: אני קורא יותר לנצל את משרד הכלכלה.
<יצחק קדמן: אני מוכרח לומר, אני לא מרבה לעשות את זה, אני מוכרח לתת להם קומפלימנט.
<יצחק קדמן: לא הייתה פעם אחת שפנינו אליהם בעניינים מהסוג הזה ושא קיבלנו היענות והיענות עד הסוף.
<יצחק קדמן: לא מספיק פונים אליהם, אנשים לא יודעים על זה.
<יצחק קדמן: הם אומרים: 'מה למשרד הכלכלה ולילדים ולזה'.
<יצחק קדמן: לא תופסים שזה במנדט שלהם.
<יצחק קדמן: הם עושים עבודה, בדרך כלל עבודה מאוד טובה, צריך להפנות יותר אנשים וגם אנשים ממשרד החינוך ומשרדים אחרים כדי שידעו שיש כתובת.
<יצחק קדמן: אגב, הם יכולים לא רק בשעות עבודה והעסקה ומקומות, אפילו על התכנים יש להם בתקנות אפשרות להתערב.
<יצחק קדמן: כדאי לנצל את זה.
יפעת שאשא ביטון: נכון והם שותפים באמת בצורה אינטנסיבית לסדרת דיונים.
יפעת שאשא ביטון: אני בטוחה שאנחנו נצליח גם משם להוציא תהליך יעיל ואפקטיבי.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, רצית לומר משהו?
<אורטל אהרוני: רק משפט אחד, כן, בהמשך לדבריך דוקטור קדמן.
<אורטל אהרוני: תשמעו, בעצם במסגרת מתן ההיתרים יש רגולטור נוסף.
<אורטל אהרוני: הרגולטור הוא כאשר אני נותנת היתר.
<אורטל אהרוני: אם מדובר למשל על הופעה של ילד בסדרת טלוויזיה והילד מגיע עכשיו לערוץ 2, הסדרה לא תופיע, הסדרה לצורך העניין לא תשודר או הפרסומת לא תשודר במידה ואין היתר.
<אורטל אהרוני: זאת אומרת, יש פה רגולטור נוסף שהוא מאחוריי.
<אורטל אהרוני: הדברים לא קיימים היום ברשתות החברתיות, אני מניחה שאתם מבינים את זה.
יפעת שאשא ביטון: הרשתות החברתיות הן סיפור בפני עצמו שצריך לטפל בו.
<אורטל אהרוני: אני בכוונה מדגישה את ההערה הזאת כדי שתבינו איך הדברים יכולים אחר לחזור אלינו.
<אורטל אהרוני: כי למשל אני מפיקה עכשיו חדשה ופעם ראשונה שאני עבדתי מול הרשות השנייה ופעם ראשונה עשיתי.
<אורטל אהרוני: בדרך כלל זה לא מפיקים חדשים, אבל נגיד שעכשיו פרסמתי איזה מוצר אז אוטומטית מגיעים אלי.
<אורטל אהרוני: עזבי שהם לא יקבלו היתר כי אין היתר בדיעבד, אבל לפחות הוא למד על בשרו.
<אורטל אהרוני: אחרי שהוא הוציא מכיסו 40 אלף שקל והוא שילם על עלות הצילום וההפקה שהוא עשה, הוא מבין שהוא היה צריך לפנות אלי קודם לכן.
<אורטל אהרוני: חודש לאחר מכן הוא יעבור אלי והוא גם יהיה אצלי גם חודש לפני שהוא יצלם את הילדים בפעם הבא.
<אורטל אהרוני: זאת אומרת, יש פה רגולטור נוסף.
<אורטל אהרוני: אם היינו יכולים לעשות את זה ברשתות החברתיות היינו רק מרווחים - - -
יפעת שאשא ביטון: הרשתות החברתיות הן פרוצות.
יפעת שאשא ביטון: ילד או ילדה יכולים לצלם את עצמם בבית ולעלות.
יפעת שאשא ביטון: זה סיפור חינוכי גרידא וזה משהו שאנחנו צריכים לעשות בתוך מערכת החינוך.
יפעת שאשא ביטון: ברשותכם אני מסכמת.
יפעת שאשא ביטון: קודם כל תודה רבה לכולם ובאמת למשרד הכלכלה להשתתפות הרציפה.
יפעת שאשא ביטון: שתי המלצות ובקשות.
יפעת שאשא ביטון: שיהיה קשר בין משרד הכלכלה למשטרה.
יפעת שאשא ביטון: צריך לראות איך באמת מעבירים את המסרים לשוטרים שנמצאים בשטח להיות ערניים.
יפעת שאשא ביטון: אם הם מזהים משהו שהוא נראה חריג פשוט להעביר אותו לגורם הרלוונטי לבדיקה.
< דפנה רומן: אני אבחן את זה.
< דפנה רומן: זה משהו שצריך לבחון אם הוא בכלל ריאלי.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת ואני גם אשמח לקבל תשובה לגבי ההחלטה שנתקבלה.
יפעת שאשא ביטון: כמו שאמרתי, אנחנו נשמח שתשבו ביניכם, תגדירו את הדברים - - -
<ציפי נחשון גליק: תנו לנו יותר מחודש.
<ציפי נחשון גליק: אנחנו בפתיחת שנה חדשה.
יפעת שאשא ביטון: השנה נפתחה אצלי בספטמבר.
<ציפי נחשון גליק: לא.
<ציפי נחשון גליק: אצלנו ב-1.1.
<אורטל אהרוני: אנחנו נעשה את זה במתכונת של דיונים - - -
יפעת שאשא ביטון: תקיימו דיון ביניכם.
יפעת שאשא ביטון: אתם רוצים שאנחנו, אתם יודעים מה, אני לוקחת על עצמי לתאם ביניכם.
יפעת שאשא ביטון: תוך חודש אנחנו נקיים מפגש, אתם תוכלו לשבת ויהיה לכם חודש נוסף שתוכלו לערוך את הדברים שתחליטו במפגש.
עליזה לביא: תוך חודשיים תהייה לנו ישיבת המשך?
יפעת שאשא ביטון: ברשותכם, אני מבקשת לפתוח את דיון הועדה.
יפעת שאשא ביטון: הדיון היום עוסק בנושא של מעונות היום.
יפעת שאשא ביטון: הוא אמנם דיון שתוכנן לפני כחודשיים, שאז התחלנו קצת להעמיק בנושא, והיום הוא מתקיים במסגרת הצעה לסדר היום, על מצבם הקשה של מעונות היום והחינוך בגיל 0-3, כפי שעולה מהדוח של מכון ברוקדייל שפורסם בסוף השבוע האחרון, אבל יש פה טעות, זה פורסם בעצם בספטמבר, פשוט אי אפשר היה לתקן את זה במערכת וכפי שאתם הגשתם את זה בכנסת - - -
<קריאה: הצעה לסדר.
אורי מקלב: הצעה לסדר תלתה תקוות, היום, - - -
אורי מקלב: זה עבר - - -
יפעת שאשא ביטון: בכל אופן, הנושא עבר כפי שהוגש במליאה ולכן זה מופיע כך אז שלא ייווצר בלבול.
<קריאה: של מי הייתה ההצעה?
יפעת שאשא ביטון: של חברת הכנסת רחל עזריה, חברת הכנסת תמר זנדברג וחבר הכנסת אורי מקלב.
יפעת שאשא ביטון: סוגיית מעונות הום היא סוגיה באמת כבדת משקל, אנחנו כבר במשך תקופה ארוכה – אני חושבת שגם ברמה הציבורית, נוגעים בכל העניין של מעונות היום, סוגיית הפיקוח על מעונות היום, ההיצע שיש בשוק ואיזה נתח של אוכלוסייה נדרש בעצם, למצוא מענים במעונות שאינם מפוקחים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שסדר גודל של 20%-23% מכלל הילדים נמצאים במעונות מפוקחים, אנחנו מדברים על כחצי מיליון פעוטות שבעצם נדרשים למסגרת, כל היתר נמצאים במסגרת פרטית או בבתים עם ההורים.
יפעת שאשא ביטון: הרעיון הוא, כפי שאני תמיד מציגה אותו, הוא קודם כל בתפיסה, ואני חושבת שמה שקרה זה שהתפיסה השתנתה.
יפעת שאשא ביטון: אם פעם אנחנו הכנסנו ילדים למעון – לפחות מבחינת משרד הכלכלה, אז זה היה יותר כדי לאפשר או לעודד נשים לצאת לשוק העבודה, והיום אין ספק, אני חושבת, בליבו של איש, שגם מגיל לידה עד שלש זו מערכת חינוכית וכך היא צריכה להתנהל.
יפעת שאשא ביטון: כשאנחנו תופסים את המערכת של המעונות כמערכת חינוך אז יש הרבה שאלות שאנחנו צריכים לשאול את עצמנו מבחינת האופן שבו הדברים מתנהלים היום.
יפעת שאשא ביטון: גם מן הדוח וגם ממסמך שקיבלנו מן הממ"מ וגם בכלל, מהיכרות עם השטח, אני חושבת שהשאלות המרכזיות שעולות הן בנושא הסגל שנמצא במעונות, מעבר להיצע וכל הדברים הטכניים שציינתי, זה עניין הסגל שנמצא במעונות, הן מבחינת ההכשרה, הן מבחינת המעמד שלו, הן מבחינת השכר שלו, הן מבחינת היחס בין מטפלת או מטפל למספר הפעוטות בקבוצה ואנחנו אמנם נפתח פה את הדיון, אבל אני חושבת שבשלב ראשון, אם אנחנו נעסוק בסוגיית התפיסה של המעונות כחינוך, ובתפיסת הסגל שנמצא במעונות כמחנך, ומשם ננסה לפרק את מה שאנחנו רוצים לבנות כתהליך, אז אנחנו נעשה צעד משמעותי קדימה לשינוי מצבם של המעונות היום.
יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר במאמר מוסגר, רגע לפני שנפתח את הישיבה באופן רשמי, חבר הכנסת חיים ילין וגם אנכי, הגשנו ביחד וכל אחד בנפרד, הצעת חוק בנושא של פיקוח מעונות היום, שהיא בעצם אמורה לתת מענה גם מבחינת הפיקוח עצמו אבל גם מבחינת ההיצע; הכשרה של יותר מעונות שיהיו מפוקחים ויוכלו בעצם להוות פתרון עבור ההורים, אז שתדעו שגם זה נמצא אי-שם ברקע.
יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת רחל עזריה, האם רוצה לפתוח?
רחל עזריה: קודם כל תודה רבה על הדיון ותודה רבה על ההירתמות.
רחל עזריה: אני יודעת שהנושא בלבך וכמו שאמרת, זה באמת נושא שהפך להיות על סדר היום הציבורי, ואני חושבת שזה אחד הדברים הכי חיוביים שיכלו לקרות לנושא הזה.
רחל עזריה: לפני שבע שנים, כשנבחרתי להיות חברת מועצת העיר צעירה בעיריית ירושלים, אני ביקשתי את תיק הגיל הרך ולא היה דבר כזה ואמרתי: אני רוצה את גני הילדים, את מעונות היום ואת טיפות החלב, אז שאלו אותי אם אני רוצה גם את השירות הוטרינרי, הם גם קטנים, חמודים, הולכים יחד.
רחל עזריה: אף אחד מעולם לא ביקש טיפות חלב או מעונות יום, זה נושא שבכלל לא היה ועכשיו אנחנו רואים שזה נושא שהוא לגמרי, ככה, נמצא על סדר היום וזה מצוין.
חיים ילין: מי טיפל?
חיים ילין: תחת מי היו המעונות בירושלים?
רחל עזריה: זה היה - - -
<קריאה: משרד החינוך?
רחל עזריה: השירות הווטרינרי וטיפות החלב היו בבריאות הציבור, הם היו ביחד בבריאות הציבור, מעונות היום היו כאילו ברווחה, כן, נכון, יש לנו פה שותף למועצת העיר ירושלים, חבר הכנסת מקלב.
רחל עזריה: אני רוצה שנייה להסתכל על הנושא הזה של 0-3 מן הזווית של ההורים.
רחל עזריה: נולד תינוק במזל טוב, שמחה גדולה בטח בילד ראשון, יש חרדה מאוד מאוד גדולה סביב הטיפול ברך או הרכה הנולדים, יש כמה חודשים שנשארים בבית, סוף סוף מתאקלמים, מבינים מה צריך לעשות והאמת היא שמן הרגע שהתינוק נולד מבינים שצריך לרשום במסגרת.
רחל עזריה: כי קודם כל אין מספיק מסגרות, בואו נתחיל מזה, אנחנו כולנו יודעים, את לא מתכננת.
רחל עזריה: תמיד היינו צוחקים שבחו"ל רושמים למסגרות לפני שהילד נולד אז הגענו לזה, אנחנו בעצם כולנו, - - -
<קריאה: לא חרדיות.
רחל עזריה: כל המסגרות.
רחל עזריה: מסגרות אפס עד שלש היכולת, פשוט צריך לתפוס מקום, וזה בגלל השינויים בשוק התעסוקה, שיש הרבה יותר אימהות שיוצאות לעבוד, ובאמת, לבד מן המיגזר הערבי, במיגזר החילוני, דתי, חרדי, למעלה מ- 80% מן הנשים עובדות, שזה נתון שמאוד משמח את מדינת ישראל, מאוד משמח את הכלכלה שלנו אבל קודם כל העניין הזה, כאילו צריך לתפוס מקום.
רחל עזריה: אחרי זה, גם אם תופסים מקום יש שתי בעיות.
רחל עזריה: האחת היא עד כמה המקום הוא טוב, ואם הוא במערכת הפרטית אז עד כמה הוא מפוקח, עד כמה אנחנו יודעים שאפשר לסמוך?
רחל עזריה: מי מנהל?
רחל עזריה: למי אפשר לפנות?
רחל עזריה: אם יש בעיה אז מה עושים?
רחל עזריה: איך יודעים גם?
רחל עזריה: אין מידע בשום מקום, זה הכול מפה לאוזן אז זה מגביר את החרדה.
רחל עזריה: ואם המקום הוא כן מפוקח על ידי המדינה אז מאוד קשה למצוא מקום שם, זו משימה כמעט בלתי אפשרית, בטח כשמה לעשות, כשלא כולם יולדים שלושה חודשים לפני ספטמבר ובאמצע השנה גם צריך שתינוקות יכנסו לאותה מסגרת, ופשוט אין את המסגרות.
רחל עזריה: אחר כך עובדים הלאה, זה נורא נורא יקר.
רחל עזריה: תמיד אומרים, הרבה אנשים אומרים: הפער הכי טוב בין ילדים זה שלש שנים, למה הפער הכי טוב בין ילדים הוא שלש שנים?
רחל עזריה: לא כי זה ממש טוב לילדים או שזה מה שטוב למשפחה, אלא פשוט כי זה מה שהמשפחה יכולה להרשות לעצמה כלכלית.
רחל עזריה: ואם היום אנחנו יודעים שגיל הנישואין נדחה והגיל שבו יולדים ילדים נדחה, ובטח כשמעל 80% מן הנשים נמצאות בשוק עבודה, אז יש מעט מאוד שנים ללדת, נשים רוצות ללדת, גם בני זוג, רוצים ללדת ילדים צפופים יותר, כדי להספיק את השלושה או ארבעה, לא משנה, מספר הילדים שרוצים, ובעצם העניין הזה של המחיר הוא בעצם מגדיר את תכנון המשפחה, רק כדי להבין את המרחב הזה.
רחל עזריה: גם כשהילד נכנס למעון יום אז מיד מתחילה השאלה על הפיקוח אבל גם: מי זו המטפלת?
רחל עזריה: עד כמה היא קיבלה הכשרה?
רחל עזריה: עד כמה – אם לה יש שאלה, יש לה למי לפנות?
רחל עזריה: מי המנהלת?
רחל עזריה: האם המנהלת בעצם עובדת גם כמטפלת כדי להשלים את ההכנסה?
רחל עזריה: הרי היא לא באמת יכולה להיות רק מנהלת מעון, כי אין תקן מספק כדי להיות מנהלת מעון.
רחל עזריה: ולאורך השנים היו כמה הזדמנויות, שהורים, גם רואים את זה מדי פעם, שהורים יוצאים נגד המעונות או נגד העובדות או נגד המטפלות, ואני חושבת שככל שהזמן עובר אנחנו מבינים שהמהלך הזה צריך להיות מהלך משותף לכולם.
רחל עזריה: אין אף אחד שהוא נגד אף אחד.
רחל עזריה: בסופו של דבר אלה הילדים שלנו, אנחנו לא יכולים שיהיה מאבק על הנכסים, מאבק על הכסף, כי זה חייב להיות משהו שאנחנו עושים בשיתוף פעולה ולי ברור שבסופו של דבר המדינה תהיה חייבת לקחת אחריות גם על הגיל הזה.
רחל עזריה: כשיצאנו למחאת העגלות – ויושב פה פרופסור טרכטנברג, דיברתי אז בוועדה, ובהתרגשות גדולה, הייתי צריכה לצמצם את הכול לעשר דקות, - - -
מנואל טרכטנברג: כפי שעשית.
רחל עזריה: אני לא יודעת עם עשר אבל, האם אתה זוכר אותי מתאמנת?
מנואל טרכטנברג: זה היה מספיק טראומטי - - -
רחל עזריה: לצמצם את כל הנקודות.
רחל עזריה: אחד הדברים שדיברנו עליהם, דיברנו על אפס עד חמש ואז בסופו של דבר הייתה החלטה, גם האוצר מאוד תמך, שזה יהיה 3-4 חינם, כי הבינו ש 0-3 בכלל לא יודעים איך לטפל ומאיפה להתחיל ומאיפה לבנות ומי אחראי ומי ינהל את כל המהלך הזה.
רחל עזריה: ואחרי ש 3-4 קרה ובאמת הוא מסובסד, עכשיו הגיע הזמן להפנות את המבט ל 0-3, גם על הפיקוח, גם על המחירים, גם על ההיצע, איך אנחנו משנים את כל השיטה וגורמים לכך שכשתינוק נולד, זה לא יהיה אחד מנושאי החרדה שהורים צריכים להתמודד אתו.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חברת הכנסת רחל עזריה, רק לחדד פה נקודה, היום אנחנו יודעים שיש שיח על מעבר של האחריות על "לידה עד שלש", ממשרד הכלכלה למשרד החינוך, זה נמצא בוועדה שהאריכו לה את הזמן החשיבה.
יפעת שאשא ביטון: אני מקווה שאנחנו נפעיל מספיק לחץ כדי שהם יבינו שאנחנו חיכינו כבר מספיק, והגיע הזמן לפעול ויידעו שאנחנו מאוד תומכים.
מרדכי יוגב: לעדכן במשהו לעניין הזה, מתוך מידע שאולי עוד אנשים יודעים, מכון מנדל - - -
מרדכי יוגב: מכון מנדל, בגלל הלומדים שלו, נתבקש בסוף השבוע שעבר – אני לא יודע על ידי איזה גורם, אולי ראש הממשלה או משרד ראש הממשלה - - -
<קריאה: השר, השר.
מרדכי יוגב: לבצע עבודה זריזה בכל ההיבטים הכלכליים והמהותיים של המעבר הזה, ולהביא תוצאות תוך שבוע או שבועיים.
<יצחק קדמן: כבר הספיקו לפנות אליהם.
מרדכי יוגב: כבר כן, הם שינו את כל לוח הזמנים שלהם, - - -
יפעת שאשא ביטון: אנחנו הראשונים לשבת פה ולשמוח ואפילו להרים כוסית, אפילו אם זה לא בדיוק נהוג.
מרדכי יוגב: ידעתי על זה במקרה, באקראי, משני סטודנטים שם שנמצאים בשנה השלישית.
<קריאה: מכללת מנדל?
<קריאה: אין שנה שלישית.
יפעת שאשא ביטון: לא, לא, לא, אנחנו לא תופסים את הדברים שלילי, חבר'ה, אנחנו אופטימיים ואנחנו נכוון לשם וכשמכוונים לשם זה גם מצליח.
מרדכי יוגב: תנו - - - לעשות עבודה מקצועית.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מנואל טרכטנברג, בבקשה.
יפעת שאשא ביטון: אחר כך - - -
מנואל טרכטנברג: גבירתי יושבת הראש, אני מאוד שמח על קיום הדיון הזה, אבל אני רוצה להיות מאוד ממוקד.
מנואל טרכטנברג: הדברים נאמרו על ידי רחל.
מנואל טרכטנברג: תראו, העניין של מצבם של המעונות היום זה רק קצה הקרחון.
מנואל טרכטנברג: סוגיות העומק הן שבמדינת ישראל אין מדיניות לגיל הרך, אין גורם ממשלתי אחד שהוא אחראי על הגיל הרך, בפרט מלידה עד שלש, משלש יש את הגנים – שלשמחתי אחרי הועדה כיום המדינה לקחה אחריות, אבל זה רק תחילת הדרך ולא סוף הדרך.
מנואל טרכטנברג: אין ראייה מערכתית, יש מספר משרדי ממשלה שמטפלים בהיבט זה או אחר, אז משרד הבריאות בטיפות חלב, משרד הרווחה ילדים בסיכון, משרד הכלכלה המעונות, משרד החינוך אספקטים אחרים וכו' וכו'.
מנואל טרכטנברג: כל אחד מטפל באספקט וילד נופל בין הכיסאות.
מנואל טרכטנברג: זה המצב לאשורו.
מנואל טרכטנברג: זה אל"ף.
מנואל טרכטנברג: בי"ת, העניין של המעונות גופא.
מנואל טרכטנברג: כולנו מבינים מזה שנים רבות שזו אנומליה היסטורית שזה יושב במשרד התמ"ת, ולא חשוב מה איכות השר או הכוונות הטובות של המנכ"ל, או של אנשים שממונים על זה, והם עושים עבודה נהדרת, אלא שהמנדט ההגדרתי הוא מנדט אחר, לעידן אחר, זה למאה העשרים ולא למאה ה-21.
מנואל טרכטנברג: זה לא עניין של "לאחסן את הילד", שהאימא, בדרך כלל, כי זו הכוונה, לעודד תעסוקה של האימא כדי לאחסן את הילד בדרך לעבודה, אלא כיום אנחנו מבינים ממחקר אקדמי ענף שהשלב הזה הוא השלב הקריטי בהתפתחותו של הילד וזה קובע את הפערים שיהיו או לא יהיו בהמשך בחברה, ולתקן אחר כך זו כמעט משימה בלתי אפשרית.
מנואל טרכטנברג: אז אני רוצה פה להגיד שתי אמירות.
מנואל טרכטנברג: האמירה הראשונה, רבותי, בימים אלה יושב על המדוכה, צוות ממשרד ראש הממשלה, על הנושא של העברת המעונות כן או לא ועל מי האחריות, משרד הכלכלה או משרד החינוך.
מנואל טרכטנברג: נוצר פה חלון הזדמנויות לאוצר, כולנו מבינים למה, אבל ככה זה, אתה יודע, הגורל מזמן לנו הפתעות ויש פה חלון הזדמנות.
מנואל טרכטנברג: עכשיו אני רוצה להגיד לכם, יש מאבק קשה מסביב לעניין הזה, הוא מאבק טריטוריאלי קלאסי, על הצד המכוער שלו, או.
מנואל טרכטנברג: קיי?
מנואל טרכטנברג: אף אחד לא רוצה "לשחרר נכסים" וגם יש מי שחושש לקבל נכסים אבל המאבק הוא – ואני רוצה דווקא להגיד מילה טובה על משרד החינוך.
מנואל טרכטנברג: אנחנו היינו שם במספר פגישות.
מנואל טרכטנברג: משרד החינוך לוקח את הסוגיה הזו ברצינות אדירה וכבר עושים עבודת צוות שם.
מנואל טרכטנברג: מאוד מעמיקה.
מנואל טרכטנברג: וגם יש חששות, כי הם מבינים את גודל האחריות, זה בא משם, הם מבינים שכדי שזה יצליח יהיה צורך גם במשאבים, אבל הם עושים את העבודה.
מנואל טרכטנברג: אבל יש כמובן גורמים שלא מעוניינים במעבר הזה ואני אומר לכם, אם זה לא יקרה בחודש הקרוב ואפילו בשבועות הקרובים, אז זו בכייה לדורות כי זה לא יקרה.
מנואל טרכטנברג: מכיוון - - - הפוליטית, ברגע שיתמנה שר כלכלה נגמר הסיפור.
מנואל טרכטנברג: אין שר כלכלה שישחרר את זה.
יפעת שאשא ביטון: אולי יפתיעו אותנו.
מנואל טרכטנברג: אז אני אומר, אז לכן עכשיו אני רוצה להגיד לכם משהו.
מנואל טרכטנברג: יש צוות אבל הצוות הזה חייב להיות מושפע מן הקולות שעולים מן השטח ולכן, כל מי שיש לו, כל מי שעיניו בראשו, כל מי שהנושא הזה חשוב לו, חייב להשמיע קול בקול רם, וזה הרגע לעשות את זה.
מנואל טרכטנברג: זו אמירה אחת.