GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<גלית גלעד: אנחנו צריכים לדעת איך להיכנס ולסייע להורים האלה כדי להציל את הילדים שלהם, כי רק כך הם יוכלו לצאת ממעגל העוני.
<גלית גלעד: אני רואה, אנחנו רואים קשר מאד מאד קרוב בין להשקיע בכלכלה ובפיתוח ולהוציא אנשים לעבודה, לבין הבטיחות של ילדיהם.
<גלית גלעד: אני לא מכירה אמא שתעזוב את הילד שלה לצאת לעבודה, כשהוא לא בטוח, ואני רוצה לשמוע מישהו שיגיד לי את זה אחרת.
<גלית גלעד: וזה בכל העולם ככה, אבל אצלנו אנחנו רואים בולטות ואנחנו מתחילים לראות את הפערים.
<גלית גלעד: נושא נוסף – ואתה אפילו ציינת את זה בפנינו לפני כשנה, כשהייתה חסרה לך התייחסות בכנס שלך, בנושא של ילדים בחברה הערבית.
<גלית גלעד: הם נפגעים הרבה יותר מהילדים בחברה היהודית.
<גלית גלעד: ערבית ובדואית.
<גלית גלעד: עירית פה שותפה שלנו למאבק ולדאגה.
<גלית גלעד: ילד בחברה ערבית יש לו סיכוי של פי שבעה להיפגע מילד בחברה היהודית.
<גלית גלעד: הם נפגעים פי 20 בתאונות דרכים והם נפגעים פי חמישה בתאונות בבית.
<גלית גלעד: הבית שלהם לא בטוח.
<גלית גלעד: גם הבית של החברה היהודית לא בטוח.
<גלית גלעד: ביתך הוא לא מבצרך, צריך להוציא את זה מהלקסיקון.
<גלית גלעד: דבר אחרון, בשבת האחרונה נהרג ילד שטבע בשלולית.
<גלית גלעד: אני ראיתי את השלולית.
<גלית גלעד: זה לא נראה שלולית.
<גלית גלעד: זה נראה מאגר מים.
<גלית גלעד: זה לא שלולית.
<גלית גלעד: אני מכירה שלולית אחרת.
<גלית גלעד: הילד הזה היה ילד של עובד זר.
<גלית גלעד: אנחנו יודעים שהמעונות שלהם הם במצב נוראי וחבל.
<גלית גלעד: זאת אומרת ילד הוא ילד הוא ילד, הוא חסר ישע ואני מצפה שמדינת ישראל תתייחס לילדים האלה ותציל אותם ולא תזניח אותם, כמו שאני מצפה שהם יצילו את הילדים שלנו.
יפעת שאשא ביטון: אני בהחלט מסכימה עם הדברים.
יפעת שאשא ביטון: משרד הבריאות, ד"ר ליזה רובין נמצאת?
יפעת שאשא ביטון: הייתי רוצה לשמוע התייחסות שלך לאופן שבו בעצם משרד הבריאות נערך, אם זה עם תכניות ייחודיות או דברים שאת יודעת עליהם, כדי להתמודד פעם אחת עם הנושא של פגיעות של ילדים.
יפעת שאשא ביטון: מבחינת הסברה אני יודעת שהמשרד בעצם מטפל גם בפן הזה.
יפעת שאשא ביטון: ואם יש לך התייחסות לסוגיות אחרות שעלו כאן.
<ליזה רובין: אז לגבי תאונות – כל הורה שמגיע לטיפת חלב, יש הדרכה אישית לגבי - - - מרקע שפותח ביחד עם ארגון בטרם לגבי ההתנהגות הראויה והבטוחה עם הילד וזו הדרכה אישית שמתקיימת בטיפת חלב.
<ליזה רובין: כפי שאתם יודעים יש היענות גדולה עדיין לטיפת חלב.
<ליזה רובין: מה שכן, אין לנו היענות אחרי גיל 3.
<ליזה רובין: אני יושבת עם העמיתים שלי בחינוך ומדברים על אפשרויות להתמודד עם הסוגיה הזאת, עם מחשבות חדשות, מפני שבדרך כלל ילדים אינם מגיעים אחרי גיל החיסונים לטיפות החלב.
<ליזה רובין: אנחנו צריכים לגבי הערכת התפתחות וכו', למצוא פתרונות להערכת התפתחות ולפתור את הבעיות של הילדים הללו.
<ליזה רובין: אז זו התייחסות לגבי תאונות בגיל הרך.
<ליזה רובין: משרד הבריאות אמור לתכלל תכנית ארצית, שבעצם ההתמודדות עם היפגעויות בילדים, אנחנו רואים את התוצאות של ההיפגעויות, אבל התמודדות עם היפגעויות, איפה שהם נמצאים הוא דבר שכרוך בחקיקה או כרוך בשינויים בסביבה ובשינויים אחרים ולא רק בהדרכה.
<ליזה רובין: ההדרכה היא הדבר שעובד, שעוזר, אבל - - -
יפעת שאשא ביטון: הוא לא הדבר היחיד, נכון.
<ליזה רובין: הוא לא הדבר היחיד.
<ליזה רובין: התכנית הזאת לא התקדמה בינתיים.
<ליזה רובין: זה דורש תקצוב מהאוצר וזה צריך פעולה והיא נדרשת ביותר.
<ליזה רובין: לגבי דברים אחרים במשרד הבריאות, לגבי תמותת תינוקות אני לא אוסיף, אבל יש דברים שהמשרד עשה שאני חושבת שראויים לציון.
<ליזה רובין: הרחבת הפעילות לגבי בריאות השן, הזכאות לבריאות השן עד גיל 14 עכשיו, ובנוסף לזה יש תכנית שמופעלת שהיא מניעתית לכל בתי הספר.
<ליזה רובין: האם זה סוף הדרך?
<ליזה רובין: לא.
<ליזה רובין: אבל צריכים וזה אחד מהדברים שדורשים מעקב שמראה זה מגיע.
<ליזה רובין: הוא צריך להגיע יותר טוב, גם לילדים הנזקקים, מפני שדווקא הילדים העניים הם הנהנים הגדולים ואני מקווה שנראה גם כן החזרה של הפלואור בעתיד הקרוב.
<ליזה רובין: אנחנו נערכים לזה.
<ליזה רובין: אני רוצה לציין תכנית לא לגבי הילדים, לגבי הילדים הקטנים יותר והרזים, מהנתונים שיש לנו בבתי הספר, אנחנו לא בטוחים לגבי מה הסיבות.
<ליזה רובין: בוודאי יכולות להיות סיבות של נגישות לאוכל, אבל יש סיבות נוספות שאנחנו לא מבינים ואנחנו מנסים לחקור אותן.
<ליזה רובין: צפיפות במשפחה, רווחים בין לידות וכו'.
<ליזה רובין: אנחנו נערכים ביחד עם החינוך להעריך את המשמעות של תכנית ההזנה ומשמעותה, שהיא לא תכנית שלנו, היא תכנית של החינוך והרווחה.
<ליזה רובין: אני רוצה לציין דבר לגבי השמנה, שיש תכנית דגל של אפשרי בריא, שהוא חובק בעצם מגיל לידה עד לילדים יותר מבוגרים.
<ליזה רובין: אפשרי בריא זו תכנית רב תחומית, לעודד פעילות גופנית והרגלי חיים בריאים בילדים.
<ליזה רובין: יש 600 בתי ספר מקדמי בריאות שאנחנו עובדים איתם יד ביד.
<ליזה רובין: יש תכנית אפשרי בריא לגיל הרך, שהתחילה כבר לפעול ואנחנו מפתחים את זה ביחד עם התכנית הלאומית 360 ושיזמנו אותה וזה נותן גם כן כישורי הורות.
<ליזה רובין: הדגש הוא לא על ספורט תחרותי, אבל על ספורט דרך אגב מאשר לילדים היותר מבוגרים.
<ליזה רובין: אם הזכרנו את התכנית הלאומית לילדים ונוער בסיכון, 360, אז אני חושבת שחשוב לציין אותה גם כן כאחת מהתכניות או הפלטפורמות שהניבו שיתופי פעולה ועבודה משותפת בין הרווחה, החינוך והבריאות, שיש לזה השלכות מעבר לתכנית והתכניות המופעלות על ידי התכנית בעצמה, אלא העבודה בכלל ביחד.
יפעת שאשא ביטון: ברשותך, אני רק אתייחס לנושא של תכנית אורח חיים בריא שאת דיברת עליה.
יפעת שאשא ביטון: ציינתי את זה גם לפני שבוע בדיון שעסק בנושא של משקל.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים באמת נורא להיזהר עם העניין של רזון או עודף משקל.
יפעת שאשא ביטון: זה לא תמיד מתחבר למשהו שהוא חולי או כתוצאה מאיזו שהיא תקלה, אלא הרבה פעמים אנחנו יודעים, זה גם מבנה גוף של אנשים וחשוב מאד להיות רגישים לנושא הזה.
יפעת שאשא ביטון: דבר נוסף, התחושה שלי בתכניות האלה, ואני ביקשתי שיבדקו, זה שיש איזו שהיא הקצנה.
יפעת שאשא ביטון: קצת ברחנו מהאיזונים של מה בריא ומה נכון לאכול.
יפעת שאשא ביטון: אני לפחות שומעת את זה כעדויות של ילדים שמגיעים ומציינים את זה.
יפעת שאשא ביטון: אז נכון, כולנו כעולם מבוגרים גם שבויים באיזה שהוא קונספט שאנחנו כולנו ניזונים ממנו.
יפעת שאשא ביטון: אני ביקשתי שיבחנו גם עם הצוותים החינוכיים אם באמת המסרים שאנחנו מביאים הם לא מסרים שהם לא מאוזנים מבחינת מה נכון לאכול, כמה נכון לאכול וכו'.
יפעת שאשא ביטון: אז זה ככה כהערה.
יפעת שאשא ביטון: הצטרפה אלינו חברת הכנסת רויטל סויד, שבעצם ביקשה את הדיון, אז בבקשה.
רויטל סויד: אז קודם כל כבר צהריים טובים, כבר לא בוקר טוב, ואני רוצה להתנצל.
רויטל סויד: אנחנו פשוט באמצע דיונים בוועדת חוקה על חוק המישוש והדיונים מאד מאד סוערים והיום זה היום, אז אני רק הגעתי כדי להודות לך על הדיון ולהודות לכם, למועצה לשלום הילד על הנתונים.
רויטל סויד: אני יושבת ראש השדולה למאבק באלימות ובריונות ברשת.
רויטל סויד: לפי ממצאי הדו"ח כל ילד רביעי הוא נפגע רשת.
רויטל סויד: אנחנו רואים שהילדים שלנו, הילדים ובני הנוער, נמצאים שעות רבות במהלך היממה בווטסאפ, בפייסבוק, ברשתות החבריות.
רויטל סויד: גם היום בשעה 12 יש דיון על הבליינספוט, שזו אפליקציה חדשה שמאפשרת משלוח מסרונים ותכנים באופן אנונימי, משהו שבאמת יכול רק לדרדר עוד יותר את המצב.
רויטל סויד: אני לצערי לא יכולה להשתתף בדיון כי אני חייבת לחזור חזרה לוועדת חוקה, אבל אני מודה לכם מאד על הדיון.
רויטל סויד: זה נושא חשוב ואין לי ספק שבאמצעות דיונים פה והעלאת המודעות, גם לגבי העובדה שכל ילד שלישי הוא עני, כל ילד חמישי עובר תקיפה מינית וכל ילד רביעי הוא נפגע רשת, זה המקום לדון ולהעלות את הדברים ותודה.
רויטל סויד: ואני מתנצלת שאני צריכה ללכת.
<יצחק קדמן: תגני בחוק המישוש גם על קטינים.
<יצחק קדמן: לחוק המישוש יש השלכות גם לגבי קטינים.
רויטל סויד: אני רוצה לומר לך שאנחנו במאבק גדול ולצערי לא נוחלים הצלחה.
רויטל סויד: לא עם קטינים ולא עם בוגרים.
רויטל סויד: לצערי הרב זה המצב.
רויטל סויד: אני חוזרת לשם.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חברת הכנסת רויטל סויד.
יפעת שאשא ביטון: אין לי פה רשימה של דוברים, אז מי שרוצה בעצם להתייחס לדיון, בשמחה, שאני לא אפנה למי שרק בוחר לשמוע.
<עירית בירן: שמי עירית בירן ממשרד החינוך.
<עירית בירן: אני רוצה להתייחס לנתוני הנשירה.
<עירית בירן: קודם כל סטטיסטית אנחנו רואים כן שיפור באוכלוסיות מאד רחבות בנושא נתוני הנשירה.
<עירית בירן: יש לדעתנו אוכלוסיות מסוימות ששם המצב באמת משפיע על הסטטיסטיקה הכללית הישראלית.
<עירית בירן: אני רוצה לדבר על הנושא של המגזר החרדי.
<עירית בירן: אנחנו נכנסו גם לניתוח הנתונים וגם ניסיון לפתור את הבעיה.
<עירית בירן: אנחנו רואים שבמעבר, בגילאים הבוגרים בין מה שנקרא ישיבות קטנות לישיבות גדולות בגילאי 16-17, יש לנו קבוצה מאד גדולה של ילדים שלא משתלבים לתוך המערכת.
<עירית בירן: בגלל זה אנחנו רואים נתוני נשירה בגיל היותר בוגר בצורה מאד בוטה, בכמות יותר גדולה בנתונים.
<עירית בירן: אנחנו כבר תוך כדי הרחבת חוק לימוד חובה עד גיל 18, התחלנו בפיתוח של כמה תכניות שבעצם פותחות מה שקודם עלה, הנושא של אופציה ללמידה לקראת מסלול של טכנאים, הנדסאים.
<עירית בירן: יש לנו כמה קבוצות שכבר רצות ואנחנו רואים תוצאות יפות.
יפעת שאשא ביטון: טו"ב?
יפעת שאשא ביטון: את מדברת על טו"ב?
<עירית בירן: לא, זה מעבר לטו"ב, כי הם מתחילים בגיל יותר בוגר.
<עירית בירן: טו"ב מתחיל עם ילד בגיל 15.
<עירית בירן: אנחנו פה לוקחים ילדים שלמדו בתוך ישיבה וסוגרים פערים בנושא של אנגלית, מתמטיקה ומדעים.
<עירית בירן: את השנתיים האלה של כאילו י"א-י"ב מחדש ועולים איתם אחר כך לי"ג-י"ד כדי להביא אותם למצב של טכנאים-הנדסאים.
<עירית בירן: עם הבנים אנחנו רואים תוצאות יפות.
<עירית בירן: אצל הבנות כמובן, לאורך כל השנים לאט לאט נכנס החינוך הטכנולוגי ויש פרי.
<עירית בירן: הם לא יהיו תחת התוצאה של בגרויות כי הם הולכים למסלול אחר, שהוא נותן להם אחר כך תעודה שאיתה הם יכולים בעצם אחר כך לצאת לשוק העבודה או להתגייס וכן הלאה.
<עירית בירן: אנחנו מקווים שנוכל בשנים הקרובות להרחיב את התכנית.
<עירית בירן: עשינו את זה מאד בעדינות כי הייתה התנגדות של חלק מהמובילים במגזר וצריך היה לעשות את זה באמת עם אותם ילדים שרוצים ומעוניינים וגם משפחות.
<עירית בירן: אני רוצה להתייחס לנושא של המגזר הבדואי בדרום.
<עירית בירן: חלק מהבעיה היא שילדים לא מצליחים להגיע לגנים בגלל בעיות של מרחק, במיוחד בפזורה בנגב.
<עירית בירן: כרגע יש ועדה שיושבת לבחון את העניין ולמצוא פתרונות במקומות שילד בגיל 3, 4 ו-5 אי אפשר להסיע אותו למרחקים כדי להגיע לבית הספר.
<עירית בירן: ואז אנחנו רואים שחלק מהילדים מגיעים לבית הספר ונושרים אפילו בכיתות ג'-ד'.
<עירית בירן: גם בתהליך הזה אנחנו עושים איזו שהיא עבודה גם בזיהוי, גם ליווי הילדים והמשפחות לקראת חזרה לתוך המסגרות החינוכיות.
<עירית בירן: שם זאת בעיה מאד מורכבת.
<עירית בירן: אנחנו מקווים שיהיה פתרון גם קרקעי, איפה להניח את אותם גנים, אותם קרוואנים, אותם מבנים זמניים באותם מרכזים לא מאושרים בפזורה, לאותם מקומות שאפשר יהיה באמת להקים מסגרות, כי ילד שמגיע לכיתה א' בפעם הראשונה ולא היה בגן, הוא כבר בא עם פער לימודי.
<עירית בירן: הילדים האחרים שכן היו ביישובים היותר מסודרים או בקרבה יותר גדולה לגן – נפתחים פערים.
<עירית בירן: בכיתות ג'-ד' הם מתחילים להרגיש את הפערים האלה ויש קושי ולאט לאט יותר קשה להחזיק אותם עד סוף י"ב.
<עירית בירן: אותם ילדים שאנחנו כן מצליחים, כן מגיעים לתוצאות ואנחנו רואים שיפור עם אלה שנשארים - - -
יפעת שאשא ביטון: מה הדד ליין של הוועדה?
<עירית בירן: היא צריכה ל-1 בספטמבר כבר להביא תכניות שאפשר יהיה לדבר עליהן כבר.
<עירית בירן: היא ממש - - -
יפעת שאשא ביטון: ב-1 בספטמבר הן תיושמנה, או עד ה-1 בספטמבר - - -
<עירית בירן: ליישום.
<עירית בירן: הרעיון הוא שב-1 בספטמבר יהיה יישום להרחבת המענים החינוכיים לגילאים הצעירים, כדי שבטווח הארוך נראה באמת הקטנה של כמות הילדים הנושרים.
<עירית בירן: ביישובים הוותיקים או ביישובים מסביב אנחנו רואים לאורך כל הדרך שיפור.
<עירית בירן: גם בהתמדה וגם בהתאם לזה גם אנחנו רואים בתוצאות.
<עירית בירן: אבל במקום שילדים לא מגיעים אז יש קושי.
<עירית בירן: אז זה נושא אחד שחשבתי שכדאי להגיד, שיש תכניות וכן הלאה.
<עירית בירן: גם בנושא של האיתור, מאחר שד"ר קדמן דיבר על בעיית הקב"סים, יש ניסיון ללכת גם בחשיבה אחרת ולחזור לסיפור של להוציא לשטח, כמו שפעם היה לנו מדריכי נוער שעבדו בשכונות וחיפשו את הילדים וכן הלאה, להוציא אנשים שהם לאו דווקא, כי קב"ס צריך להיות מורה, עם תואר - - -
יפעת שאשא ביטון: צריכה להיות לו תעודת הוראה.
<עירית בירן: צריכה להיות תעודת הוראה וכן הלאה, לנסות לפתור עם אנשים סטודנטים או אנשים אחרים, שיעזרו לנו כעוזרים ל-, כדי להתחיל לחפש את הילדים באותם מקומות שיש לנו קושי.
יפעת שאשא ביטון: אבל לא צריך לחפש את הילדים.
<עירית בירן: לא - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, יש ילדים שאמורים להיות חלק ממערכת החינוך, once לא הגיעו לתוך מערכת החינוך, צריך שיהיה פיקוח של המערכת - - -
יפעת שאשא ביטון: של הרשות.
<עירית בירן: נכון, אבל צריך להגיע אל האוהל שלו או לפחון שלו כדי לשכנע את ההורים.
יפעת שאשא ביטון: אה, את מדברת על המקום הספציפי הזה.
<עירית בירן: אני מדברת על המקומות האלה, כן.
<עירית בירן: אני לא מדברת על יישובי קבע, זה סיפור אחר.
<עירית בירן: אני מדברת דווקא על האוכלוסיות המרוחקות, על הפזורה, ששם יש לנו קושי.
<עירית בירן: אני מקווה שעם החשיבה האחרת, נוכל באמת לבוא ולהגיד הנה, אספנו עוד כמה אלפי ילדים חזרה לתוך המערכת, בהנגשה וכן הלאה.
יפעת שאשא ביטון: אני חייבת לציין ושאפילו יירשם בפרוטוקול, שאני מאד מברכת על מה שאת אומרת עכשיו מבחינת הוועדה, מבחינת האופק של באמת לרצות להביא פתרון כבר בשנת הלימודים הקרובה.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזו בהחלט בשורה שהיא משמחת ואני מאחלת לכם בהצלחה.
יפעת שאשא ביטון: כי זה חשוב מאד.
יפעת שאשא ביטון: נציגי המשרד לביטחון הפנים, מישהו רוצה להתייחס?
יפעת שאשא ביטון: אתה רוצה לספר לנו קצת על התכנית החדשה?
יפעת שאשא ביטון: אני מאד אשמח לשמוע.
<פיני איזגר: אני מודה לד"ר קדמן, שהציג את המערך שאנחנו עתידים להקים.
<פיני איזגר: אתמול עברה החלטת ממשלה, עלתה להחלטת ממשלה הצעה להקמת מערך מאור, שכל תכליתו וייעודו זה הגנה על קטינים, לא רק על קטינים, אבל בדגש על קטינים וילדים, מפני האיומים הנשקפים להם במרחב המקוון, לגבי עבירות מין, סמים, פדופיליה, אבל גם שיימינג והתבטאויות פוגעניות שלמצער אנחנו נדרשים לא פעם לעסוק בזה וזו הופכת להיות רעה חולה.
<פיני איזגר: אז באמת יש פה בשורה למדינת ישראל, שפעם אחת אנחנו מיישרים קו על כל מדינות העולם המערבי שקיימים כבר מרכזים כאלה.
<פיני איזגר: אנחנו בפיגור של לפחות עשור במרכזים האלה שקיימים, שנותנים באמת מענה בשיטה של one stop shop, כלומר במקום אחד אנחנו יודעים לתת מענה לא רק משטרתי לכל העוולות והאיומים שנשקפים לילדים ברשת.
יפעת שאשא ביטון: תכנית שנבנתה בשיתוף עם יוניס"ף, זו התכנית הרחבה ההיא?
<פיני איזגר: לא.
<פיני איזגר: אבל שותפים לתכנית משרדי ממשלה נוספים.
<פיני איזגר: המשרד לביטחון פנים מוביל את התכנית, אבל שותפים משרד החינוך, משרד הרווחה.
<פיני איזגר: גם לעניין הנושא של איומים כלפי עובדי ציבור, שלמצער בעיקר האוכלוסייה של עובדים סוציאליים, פקידי סעד וכאלה שעובדים עם ילדים, הסופגים לא אחת עלבונות.
<פיני איזגר: אז כל הנושא של התבטאויות ברשת ועבירות ברשת, אנחנו מקווים שנצליח לתת מענה.
<פיני איזגר: אנחנו בשלב של הקמת גרעין הקמה, שיאפיין ויכתוב את תורות ההפעלה, ואנחנו כמובן מזמינים את כל מי שמוצא לנכון להצטרף ולהתחבר למערך – בגלל שזה מערך מולטי דיסציפלינארי, אז יש פה מקום בעצם לכולם, לא רק למשרדי ממשלה, גם ל-NGO'S שיושבים פה וגם למגזר שני ושלישי, שכמובן יכולים להתחבר; וכולי תקווה שכעבור 120 ימים, אנחנו מצווים להציג המלצות למבנה מערך בפני השר לביטחון פנים, ואז זה יעלה שוב להחלטת ממשלה.
<פיני איזגר: וברגע שהמערך יבוא, תהיה פה בשורה גם בדמות כפתור דיווח שאפשר יהיה באמצעות אפליקציה לשלוח תלונה מבלי להגיע לתחנת משטרה, ולקבל טיפול הוליסטי גם משטרתי, גם רווחתי, גם חינוכי.
<פיני איזגר: אז אנחנו גם נשמח להציג לוועדה את המבנה ואת המודל ואת התפיסה.
<פיני איזגר: אני חושב שיש בהחלט מקום לחבר אתכם לזה.
יפעת שאשא ביטון: נשמח מאד.
יפעת שאשא ביטון: בשיח שהיה לי עם הקבוצה שעליה אתה מדבר, התרשמתי שיש קצת בעיות שכרוכות בחקיקה.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שיהיו דברים שכדי שיהיה אפשר באמת לקיים מעקב או למנוע, לא רק לטפל אחרי פגיעה, אלא למנוע פגיעה, מה שהיום הוא כמעט בלתי אפשרי, כי לצורך העניין אם ניקח פדופיליה או עבירות מין, זה רק אחרי שמתרחשת הפגיעה אפשר לדווח ולטפל.
יפעת שאשא ביטון: צריך שינוי חקיקה שיהיה אפשר "להתחזות", או להיכנס לנעלי אותו קטין ולנהל את השיחה ולאתר בעצם את מקור השיחה.
יפעת שאשא ביטון: האם זה גם ייפתר כחלק מהחלטת הממשלה, או שזה תהליך נפרד שצריך לעשות?
<פיני איזגר: בכלל, אנחנו הרי צועדים פה על קרקע בתולית, כי כל הנושא הזה הוא בעצם - - -
יפעת שאשא ביטון: מאד חדש.
<פיני איזגר: הוא הולך ומתרקם ומתגשם עכשיו.
<פיני איזגר: מבחינת חקיקה, כלומר לצאת לדרך זה לא נון-סטרטר.
<פיני איזגר: אין לי משהו שמבחינה חקיקתית חסר לי על מנת לאכוף חוקים ברשת.
<פיני איזגר: אבל בהחלט אנחנו גם חסרים בחקיקה לעומת מדינות העולם המערבי, בכל הנושא הזה של הגנה על ילדים.
<פיני איזגר: אחת המשימות שתוטלנה על מטה המערך, זה לקדם חקיקה בנושא.
<פיני איזגר: חקיקה חסרה.
<פיני איזגר: עכשיו, כמובן שכל הנושא של עבודה ברשת היא בעיקר נשענת על רגולציה והסדרה עצמית של ספקיות הרשת וחברות התקשורת, וזה נושא מאד מאד מורכב והוא נוגע להרבה אספקטים של הרבה משרדי ממשלה.
<פיני איזגר: אבל בהחלט יש מקום גם לוועדה הזו לקדם חקיקה בתחום, שיכולה לתמוך את העשייה והעבודה של המערך.
<פיני איזגר: בהחלט.
<פיני איזגר: יש המון מקום לעבודה בנושא.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נקיים דיון שבו בעצם יוצג כל המערך בצורה מפורטת, כדי שנוכל לזהות בעצם היכן אנחנו יכולים להיכנס ולסייע.
<פיני איזגר: אני מבקש את רשותך ללכת לוועדת מדע וטכנולוגיה.
<פיני איזגר: תודה רבה.
יפעת שאשא ביטון: אני מיד מצטרפת גם.
יפעת שאשא ביטון: בהצלחה, חשוב מאד, ותודה רבה.
<עדי זלדס: אפשר להוסיף?
יפעת שאשא ביטון: כן, בבקשה.
יפעת שאשא ביטון: שם.
<עדי זלדס: קוראים לי עדי זלדס ואני ראש מדור מחקר ומידע באגף התנועה.
<עדי זלדס: אני רוצה רק לציין בהיבט של היפגעות של ילדים בתאונות דרכים, שבאמת זו אוכלוסייה חלשה בכל הנושא של ילדים בתאונות דרכים, כאשר אם אנחנו מסתכלים על המגזרים, אז באמת מה שנאמר כאן לגבי המגזר הערבי, שזו אוכלוסייה עוד יותר חלשה, במיוחד מה שאנחנו קוראים תאונות חצר, תאונות מחוץ לבית, ממש בחצר, זה גם משהו שאנחנו מכירים.
<עדי זלדס: אנחנו עושים הבחנה בין הצעירים גם בהיבט של הנפגעים כהולכי רגל וגם כנהגים צעירים.
<עדי זלדס: גם אוכלוסיית הנהגים הצעירים בני 18, גם הם, עם חוסר הניסיון והמקצועיות, גם הם אוכלוסייה שגורמת לתאונות.
<עדי זלדס: עיקר התקיפה שלנו בעניין הזה זה בעניין היותר הסברתי, אם זה משמרות הזה"ב, אם זה פורומים שאנחנו עושים בשיתוף פעולה עם משרד התחבורה, הרשות הלאומית בנושא של המגזר.
<עדי זלדס: אני בדקתי לפני שהגעתי את הנתונים של שנת 2015 כפי שמופיעים אצלנו.
<עדי זלדס: השנתון מכיל נתונים עד שנת 2014.
<עדי זלדס: ניסיתי לראות אם יש איזה שהם כיוונים, זאת אומרת משהו שקופץ לעין.
<עדי זלדס: אין משהו שבולט, סך הכל בשנת 2015, אפשר להגיד שפחות או יותר אותם מאפיינים של שנת 2014, פחות או יותר.
<עדי זלדס: פה זה קצת עלייה, פה זה קצת ירידה, אבל אין משהו שקופץ לעין ואומר ששנת 2015 היה משהו קטסטרופאלי.
<קריאה: יש ירידה בדריסות החצר.
<עדי זלדס: אז אני אומר, יש ירידה כללית במעורבות של צעירים בתאונות דרכים עד גיל 17, אבל מצד שני בתוך זה יש עלייה, בתוך זה יש עלייה בחמורות ובקשות, ירידה בקלות.
<עדי זלדס: אז קשה להגיד פה משהו חד משמעי.
<יצחק קדמן: מה שלא הספקתי להראות לכם קודם, אני אתייחס לנציגות המכובדת שיש לנו, של משטרת ישראל פה.
<יצחק קדמן: אחד הדברים שעולה מהשנתון והוא בהחלט פוזיטיבי, בעשור האחרון יש ירידה בולטת ועקבית בשיעור הילדים שהם עוברי חוק.
<יצחק קדמן: עבירות של ילדים, גם בתיקים, גם בילדים שמעורבים בפעילות כללית.
<יצחק קדמן: הירידה הם היא גם יחסית לשיעורם באוכלוסייה ולמספר התיקים בכלל שנפתחו במשטרה, אבל גם באופן מוחלט יש ירידה משמעותית במספר התיקים.
<יצחק קדמן: אגב, באלימות ובעבריינות של בני נוער בכלל ובפרט בעבריינות ואלימות בתוך מוסדות חינוך, יש ירידה בכל סוגי העבירות וזה דבר מאד חיובי.
<יצחק קדמן: יחד עם זה, וזה חומר למחשבה, אני רק יכול להעלות את זה, עלייה בשיעור המעצרים של קטינים.
<יצחק קדמן: אז אם יש פחות עבירות, איך יש עלייה בשיעור המעצרים?
<יצחק קדמן: יכולים להיות שני הסברים אלטרנטיביים ואולי שניהם נכונים.
<יצחק קדמן: אחד, שאולי האצבע קלה מדי על הדק המעצרים; והדבר השני, שיכול להיות שיש פחות עבירות, אבל העבירות שקטינים עושים הן עבירות יותר חמורות.
<יצחק קדמן: ואם העבירות הן יותר חמורות, אז גם יש מטבע הדברים יותר מעצרים.
<יצחק קדמן: זו נקודה שחייבת בדיקה.
יפעת שאשא ביטון: אני הייתי שמה כאן סימן שאלה נוסף.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שהרבה מהפגיעות לצורך העניין של בני נוער בבני נוער או ילדים בילדים, עברו לרשת.
יפעת שאשא ביטון: ושם אנחנו עדיין לא נמצאים במקום שאנחנו יכולים לטפל בצורה מיטבית.
יפעת שאשא ביטון: לא בכדי גם הוקמה היחידה החדשה אנחנו מתבשרים עליה.
יפעת שאשא ביטון: ככה כנקודה למחשבה ואנחנו נישאר עם הטעם הטוב של הבשורות הטובות.
יפעת שאשא ביטון: מישהו רוצה להתייחס, כי אנחנו רגע לפני סיכום.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, בקצרה.
<שרון צלר: שרון צלר ממשרד החינוך, מחוז תל אביב.
<שרון צלר: הנקודה שרציתי להעלות וסוגיה שעלתה ככה בנקודה, אבל אצלנו במחוז היא מאד מאד רבת משקל, זה הנושא של ילדים של פליטים בגני ילדים.
<שרון צלר: אצלנו מספרם הולך וגדל.
<שרון צלר: אני יודעת שמקריאת הדו"ח ראיתי שבאמת מספר המסתננים והילדים שנכנסים לארץ הולך וקטן, אבל כל שנה אנחנו מתבשרים על כ-1,000 לידות והילדים האלה מגיעים אלינו למערכת החינוך.
<שרון צלר: אם כרגע אנחנו עומדים רק בתל אביב על 34 כיתות גן מלאות של 35 ילדים, ילדי פליטים ומהגרי עבודה, הם אפילו לא מהגרי עבודה, אלא פליטים ומבקשי מקלט.
<שרון צלר: נתון שהוא בהחלט מאד משמעותי וגדול, כי המשאבים שאנחנו מקבלים עבורם הם מאד - - -
יפעת שאשא ביטון: דלים.
<שרון צלר: דלים מאד.
<שרון צלר: אנחנו מקבלים אותם חסרי מיומנויות בסיסיות.
<שרון צלר: ילדים עם קשיים שפה.
<שרון צלר: הם לא דוברים לא את השפה שלהם, כי הם מגיעים משלל של תרבויות, לא שפת אם, לא אנגלית.
<שרון צלר: הצוותים שלנו צריכים להתמודד עם ילדים שאין להם לא קשרים, אפילו במשחק.
<שרון צלר: פשוט צריך להשקיע בהם הרבה מאד משאבים.
<שרון צלר: הילדים האלה כרגע הם פה.
<שרון צלר: הם נולדים כאן ורוב הסיכויים שהם יישארו פה ואנחנו כדי שלא נקום יום אחד ונגיד רגע, איפה היינו ולמה לא עשינו, לא השקענו בהם מספיק ופתאום נולדה לנו קבוצה, תת קבוצה בתוך המערך הזה, אנחנו חייבים לעשות פה חשיבה מאד מאד רצינית, מה אנחנו נותנים להם כדי לישר קו.
<שרון צלר: נעשה מחקר במחוז שלנו, אצל ילדים שהם בבית ספר.
<שרון צלר: הילדים האלה הם לא שייכים לחינוך המיוחד, הם נמצאים תחת עקומה מאד נורמטיבית של ילדים שצריכים פשוט השקעה מבחינה סביבתית, השקעה בתכנים, בהעשרה, בכל הנושאים הרלבנטיים, כדי באמת ליצור אצלם נקודת פתיחה דומה לילדים ישראלים, כדי שהם באמת יוכלו להשתלב בחברה בצורה טובה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה על ההערה החשובה.
<ליה מירון: אני אתחבר לדבריה.
יפעת שאשא ביטון: שם ותפקיד.
<ליה מירון: שמי ליה מירון, משרד החינוך, המינהל לחינוך התיישבותי פנימייתי ועליית הנוער.
<ליה מירון: אז הנקודות שאני רוצה לגעת בהן, זה להתחבר לדבריה של שרון, שאם אצלם יש גידול במספר ילדי הפליטים, אצלנו במינהל יש צמצום.
<ליה מירון: לפני כשלוש שנים התחנכו בפנימיות של המינהל לחינוך התיישבותי 150 בני נוער פליטים, שאישית הוצאתי אותם מבתי כלא וממתקני כליאה של המשטרה.
<ליה מירון: כיום אני שמחה לבשר שיש רק 10 בשתי פנימיות – בכדורי ובנעורים.
<ליה מירון: הם קיבלו באמת מענה גם של - - -
יפעת שאשא ביטון: השאלה אם הם לא עברו למקומות אחרים, הם פשוט נמצאים אולי לא בחינוך ההתיישבותי, אבל הם נמצאים ב - - -
<ליה מירון: בחינוך רגיל, אוקיי, זה בסדר.
<ליה מירון: אנחנו מוכנים לתת את המענה למי שזקוק וכאן אני מתחברת לבעיה השנייה, שהיום אין מענה מבחינת משרד הפנים, לילדי עולים, לא עולים אלא תיירים, מה שהעליתם במצגת, שחלק ניכר מנישואי תערובת או תיירים שמגיעים לארץ והילדים שווים ללימודים במסגרת פנימייתית ואין באפשרותם ללמוד בבתי ספר, כי המשפחות האלה הן לא מסוגלות לתת להם מענה והם מבקשים ללמוד אצלנו ואנחנו לא יכולים לקבל ללא תעודת זהות, ללא איזה שהוא סידור לילדים האלה.
<ליה מירון: וזאת בעיה שצריך לתת עליה את הדעת.
יפעת שאשא ביטון: אם משרד החינוך כמשרד חינוך במוסדות אחרים יכול לקבל, למה החינוך ההתיישבותי לא?
<ליה מירון: כי זה פנימייה.
<ליה מירון: זה הוצאת ילד מהבית, שהוחלט לא לתת - - -
יפעת שאשא ביטון: לא כל פנימייה היא הוצאת ילד מהבית.
<ליה מירון: מתוך בחירה.
<ליה מירון: אצלנו זה רק מתוך בחירה וד"ר קדמן ציין את זה.
יפעת שאשא ביטון: אני עדיין חוזרת ושואלת – למה בתוך מסגרת החינוך הרגיל הם כן יכולים להתחנך ובחינוך ההתיישבותי לא?
<ליה מירון: זאת ההנחיה.
<קריאה: השילוב בבית הספר הוא חד משמעי, ילד שבארץ נמצא.
<קריאה: אנחנו מחויבים לתת לו בית ספר ולמידה וכל מה שהחוק מחייב אותנו והבעיה זה התנאים בתוך הפנימיות, המחויבות של ההורים לתשלומים וכן הלאה.
<קריאה: צריך לבדוק את זה, אבל בעיקרון את הלמידה בבית הספר, גם בחינוך ההתיישבותי, יש תלמידים שחסרי מספר זהות ישראלי עם דרכונים או חסרי כל זהות, שלומדים גם בחינוך ההתיישבותי.
<קריאה: הבעיה היא שזה תהיה פנימייה.
<קריאה: צריך לבדוק את זה, אני לא יודעת למה.
יפעת שאשא ביטון: הסיפור הוא כלכלי, הוא לא כי אין להם - - -
<קריאה: כלכלי.
יפעת שאשא ביטון: כן, אז זה מה שאני אומרת.
יפעת שאשא ביטון: זה לא כי אין להם תעודת זהות, זה כי ההורים לא עומדים בתשלומים או לא יכולים לעמוד בעצם בתשלומי ההורים.
<ליה מירון: יש החלטה - - -
יפעת שאשא ביטון: יש החלטה של מי?
<ליה מירון: של משרד הפנים, לא יודעת.
<ליה מירון: משרד הפנים - - -
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת לבדוק את זה, כי זה נראה לי די מוזר שדווקא בחינוך ההתיישבותי לא מקבלים ילדים, לא כאלה של מהגרים, לא כאלה שהם חסרי תעודת זהות.
יפעת שאשא ביטון: זה לא מרגיש לי טוב.
<ליה מירון: את הפליטים קיבלנו בהחלט.
יפעת שאשא ביטון: לא, לא, אני מדברת על פנימיות של החינוך.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת - - -
<ליה מירון: רק עם מספר זיהוי ישראלי אנחנו מקבלים.
יפעת שאשא ביטון: כי אתם החלטתם?
יפעת שאשא ביטון: אני לא סתם שואלת.
יפעת שאשא ביטון: כי החינוך ההתיישבותי החליט?
<ליה מירון: אני חושבת שזה מאז.
<ליה מירון: אני עובדת רק 30 שנה בתחום ומאז ומתמיד זה רק עם מספר זיהוי ישראלי, קיבלנו את הילדים לפנימיות של המינהל.
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח שהנושא הזה ייבדק, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת שתיבדק הסוגיה של אי קבלת ילדים ללא תעודת זהות בחינוך ההתיישבותי אל מול קבלתם בחינוך הרגיל.
יפעת שאשא ביטון: של מי ההחלטה הזו, אני חושבת שזה מעורר פה, לי לפחות, איזה שהוא - - - אוקיי, התייחסות אחרונה.
<רות דיין מדר: רות דיין, מרכז השלטון המקומי.
יפעת שאשא ביטון: אה.
יפעת שאשא ביטון: אז אני ביקשתי לבדוק אם הגעתם.
יפעת שאשא ביטון: יש לי בשבילכם משהו.
<רות דיין מדר: אנחנו, אני מתארת לעצמי מצטרפים בוודאי לעמדת הוועדה ולכל הדיון שהתקיים פה, להמשיך את התכנית הלאומית לבטיחות ילדים, למניעת היפגעות ילדים שהתחילה והתקיימה במשך שנה שלמה עבודת מטה רצינית שארגון בטרם הוביל עם כלל משרדי הממשלה, עם השלטון המקומי, עם מד"א, כיבוי אש, משטרת ישראל, כל הגופים, ביטוח לאומי, כל הגופים שבעצם שותפים לתרום לבטיחות ילדים.