GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מרדכי יוגב: כיוון שאני יודע שהיום מכון מנדל נתבקש כנראה על ידי משרד רוה"מ להביא לנו נתונים דחוף, אז אני חושב שאנשים שיש בידם חומר, צריכים לפנות למכון מנדל, כולל ברוקדייל, כולל ארגוני הנשים וכולל כל מיני גופים אחרים, כל אחד שייעשה את החיבורים – כולל אנחנו בפנייה, כדי ששום מידע או ידע מצטבר – כפי שאמר פה דר' יצחק קדמן, לא יתחילו את הכול מחדש אלא יהיה על בסיס מה שיש פה ואנחנו אז, לוודא דרך הנהלת הועדה, מתי הם צריכים להגיש לראש הממשלה, אם תוך שבועיים אז בעוד שלושה נעשה פה דיון מעקב, אם תוך שלושה אז תוך חודש נעשה פה דיון מעקב, בפרקי זמן יותר קצרים, לא כאלה של שלושה חודשים, שכל סוגיה אחרת שנדונה במשרדי ממשלה לא מסוגלים לתת תשובות.
<גלית יעקובוב: אני לא בטוחה שזו מהות - - -
מרדכי יוגב: שבוע עשרה ימים לקבל את הדוח, יכולים לשבת פה כשופטים כל האנשים, להתייחס כרפראנס זה בסדר גמור, ולהיות אנחנו עם יד על הדופק על הדברים הנעשים ולראות גם, בעזרת השם, בשינויים ובסטנדרטים, שאין לי ספק שכולם יעלו וישתנו לטובה.
מנואל טרכטנברג: מילה - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל מילה אחת כדי שנאפשר לאנשים.
מנואל טרכטנברג: אני רוצה לשאול שאלה.
מנואל טרכטנברג: איך קוראים לך? גלית.
יפעת שאשא ביטון: מי זו שני?
מנואל טרכטנברג: גלית, אני רוצה לשאול, כמה עובדים יש במשרד הכלכלה על הנושא הזה של המעונות וכמה מתוכם, כמה מתוכם עוסקים בעניין של הרישום, סינון, וכו', כל הפאזה הפנימית והאקטיבית, וכמה עוסקים בפן הפדגוגי, התכני, של העניין הזה?
<גלית יעקובוב: אם אתה מדבר על רישום ורישוי של מוסדות, האם הבנתי נכון את השאלה?
<גלית יעקובוב: או של הילדים.
מנואל טרכטנברג: אני רוצה לעשות אבחנה, כלומר, יש נניח מאה, סתם אני זורק מספר.
יפעת שאשא ביטון: כמה בצד ה - - - כמה בצד התוכן?
<גלית יעקובוב: חמישים.
מנואל טרכטנברג: חמישים איש.
מנואל טרכטנברג: כמה מהם עוסקים – בבואי נקרא לזה אדמיניסטרציה, שכוללת אלמנטים של רישום וכו' וכו' וכמה עוסקים בפן של התכנים?
<גלית יעקובוב: אם מדובר, אם אני מבינה את השאלה, יש לנו שש עשרה מפקחות, מתוך חמישים איש שנמצאים באגף יש לנו שש עשרה מפקחות, זה כוח הפיקוח שיש לנו, לפיקוח הבטיחותי אנחנו עושים שירותים שהם שירותי out sourcing שאנחנו מקבלים מיבדקות בטיחותיות שבאות ועושות לנו את העבודה הבטיחותית, שאותה אנחנו לא יודעים לעשות כל כך טוב.
<גלית יעקובוב: הרישום של הילדים מתבצע במעונות עצמם, הדרגה זה מוקד מיוחד, שגם כן, רכישת שירותים שהוא עושה את כל התכלול של הדבר הזה – ואנחנו יודעים שיש על זה המון ביקורות ואנחנו יושבים על זה ואנחנו מנסים לפתור את הביקורות, ויש ישיבה השבוע לגבי תיקון של המבחנים באופן שיעזור יותר לנשים שהן בחופשת לידה, כי זו בעיה שהיא בעיה מוכרת.
<גלית יעקובוב: דרך אגב, הדרגה לא מופסקת להן, כשהן יוצאות ללידה, אבל כשהן רוצות לחזור יש קושי.
<גלית יעקובוב: בדקנו את זה, הקושי הוא לא כשהיא יוצאת לחופשת לידה, הקושי הוא כשהיא חוזרת, אנחנו השבוע מקיימים על זה דיון גם עם האוצר, כדי לנסות לתקן את המבחנים.
אורי מקלב: הילד הגדול נכנס פעם ראשונה - - -
מנואל טרכטנברג: הגדול הוא רק אחד אז - - - , גלית, מה שאני רוצה להגיד, מה שאני רוצה להגיד, תראי, שש עשרה מפקחות.
מנואל טרכטנברג: באמת, אתם עושים עבודת קודש, שלא ישתמע פה שמישהו בא להתריס כלפיכם, מה שאני רוצה להגיד, יש כאלפיים מעונות משהו כזה, כל מפקחת צריכה לפקח על מאה ועשרים מעונות, משהו כזה, כמה פעמים בשנה היא יכולה לבקר ולעשות מעקב?
מנואל טרכטנברג: אז את מבינה?
מנואל טרכטנברג: זה לא הגיוני, כלומר, הרי בסוף התכנים וכו' צריך להנחיל אותם והמפקחת - - -
<גלית יעקובוב: זה יותר גרוע מזה, זה יותר גרוע מזה.
<גלית יעקובוב: יש את המסגרות הפרטיות שאנחנו גם אמורים לפקח עליהן - - -
מנואל טרכטנברג: נכון, נכון.
<קריאה: הם לא מספיקים להגיע - - -
<גלית יעקובוב: אנחנו מפקחים רק במקרה של סכנת חיים שמביאים אלינו ורק אז אנחנו נכנסים ובגלל זה אנחנו מנסים להעביר - - -
יפעת שאשא ביטון: זאת הסיבה שאני יושבת פה על השולחן.
<גלית יעקובוב: ולכן חוק הפיקוח מאוד מאוד חשוב.
מנואל טרכטנברג: מה שאני רוצה להגיד - - -
<גלית יעקובוב: חוק הפיקוח, ושוב, לא משנה באיזה משרד, הוא חוק מאוד חשוב.
מנואל טרכטנברג: מה שאני רוצה להגיד, האם אפשר - - -
<גלית יעקובוב: על ההתנהלות של מעונות היום.
מנואל טרכטנברג: כן.
<קריאה: אם נותנים להם להיכנס - - -
מנואל טרכטנברג: רבותי, מה שאני רוצה להגיד זה שבסוף, מה שקורה הוא, הרי למה את אומרת שאת אותם דברים צריך לעשות ולא חשוב איפה, זה נכון אבל מה קורה, זה הרבה תלוי בסדר העדיפויות בתוך המשרד עצמו, משרד הכלכלה – ואני מכיר אותו היטב, משרד הכלכלה, שנים, מכל מיני זוויות, הנושא של הגיל הרך לא יהיה אף פעם נושא מרכזי בסדר העדיפויות של המשרד עצמו, בפרט כשהוא בא להתמקח על תקציב שנתי מול האוצר.
מנואל טרכטנברג: וזו עובדה, כי מדד - - - תמיד יזכה ליותר תשומת לב וכו' ומרכז ההשקעות, הנושאים הם אחרים, הנושאים שמשרד הכלכלה מטפל בהם הם שונים לחלוטין והם בסדר גודל מבחינת הכסף והעוצמה וכו' וכו' - - -
יפעת שאשא ביטון: הדגשים הם אחרים, אין שאלה חבר הכנסת.
<גלית יעקובוב: מבחינת המשרד זו לא נכון - - -
מנואל טרכטנברג: שלא נצפה - - -
אורי מקלב: מפקחות - - -
יפעת שאשא ביטון: בדיוק, המפקחות - - -
אורי מקלב: איזו הכשרה, אני רוצה לשאול שאלה יותר חמורה, אני רוצה להביך אותם, איזו הכשרה - - -
יפעת שאשא ביטון: אנחנו היינו בסוגיה של ההכשרה.
אורי מקלב: פדגוגית אבל המפקחות מה הן לומדות?
<גלית יעקובוב: גם המפקחות מוכשרות ל - - -
אורי מקלב: מוכשרות - - -
יפעת שאשא ביטון: שָנִי.
יפעת שאשא ביטון: אבל ממש בשתי דקות כדי שנוכל לאפשר פה לעוד כמה שיושבים סביב השולחן.
<שני רוזנבליט שמעונוביץ: שמי שני רוזנבליט שמעונוביץ, בעבודתי אני עורכת דין בפרקליטות מחוז ירושלים אבל אני פה כדי לדבר כאמא לשלושה ילדים בגילאים שלש ומטה פחות או יותר, האחרונה עכשיו - - -
אורי מקלב: מזל טוב.
<שני רוזנבליט שמעונוביץ: כן, שיקולים של קריירה.
<קריאה: כל שנה ילד, איך זה הולך?
יפעת שאשא ביטון: בסדר, ברכה, ברכה, או.
<שני רוזנבליט שמעונוביץ: וככה בעצם התגלגלתי השנה למעון, היה לנו גן פרטי בשכונה שהיינו מאוד מאוד מרוצים ממנו ופתאום השנה, המתנ"ס אמר לנו שהוא בעצם עושה תהליך וזה יהפוך לגן ומאוד שמחנו.
<שני רוזנבליט שמעונוביץ: לא ידענו מה זה אומר אבל אמרנו: בסדר, אולי יהיה פיקוח יותר טוב, אולי נקבל הנחות וכו'.
<שני רוזנבליט שמעונוביץ: התוצאה הייתה עגומה מאוד.
<שני רוזנבליט שמעונוביץ: ראינו את זה מן הרגע הראשון.
<שני רוזנבליט שמעונוביץ: הגיעה מישהי סייעת בכירה, אישה שבמפגש הראשון שלה הצהירה ש"אין לה שום ניסיון עם ילדים בגיל הזה, היא לא כל כך יודעת אבל יהיה בסדר".
<שני רוזנבליט שמעונוביץ: הילדים לא קיבלו שום תוכן חינוכי, ואנחנו מדברים על ילד שלכאורה בן שנה וחצי אז כאילו: מה הוא כבר צריך, לא צריך לפתור אינטגרליים.
<שני רוזנבליט שמעונוביץ: מצד שני, אנחנו, כל מי שהוא איש מקצוע יודע מה אפשר לעשות עם הילדים בגיל הזה ועכשיו, כשהבן שלי עבר גן אז אני גם רואה.
<שני רוזנבליט שמעונוביץ: בעצם בגן שלנו, של התמ"ס, הייתה התעללות, כך בעצם גילינו את זה.
<שני רוזנבליט שמעונוביץ: כל הזמן הרגשנו שמשהו לא טוב קורה שם ולא ידענו אם זה סתם ככה תחושת בטן או שבאמת יש דברים בגו.
<שני רוזנבליט שמעונוביץ: ואז הגיעה לידינו הקלטה, ששומעים את הסייעת הבכירה אומרת "אוי, תסתכל על היצירה שהילד פיגור שיכלי הזה עשה" , "תראי מה הסתום הזה עושה", "מי הירשה לך לקום?
<שני רוזנבליט שמעונוביץ: תחזור מיד לישון", "נמאס לי כבר מן הילדים, האלה, אני לא יכולה יותר "די", כל היום צרחות, הילדים בוכים, ובאותו רגע כמובן שאנחנו ועוד כמה משפחות ברחנו מן הגן, אבל הבאנו את הדברים למפקחת, שיושבת מרחק של שני מטר מדלת הגן.
<שני רוזנבליט שמעונוביץ: בהתחלה היא כמובן הכחישה, "אני לא יודעת", "זה לא הגיוני" וכו' ואז עימתנו אותה עם העובדות.
<שני רוזנבליט שמעונוביץ: וגם הסתבר לנו שהיו כבר תלונות בעבר של הורים שלא דיווחו לה שאר ההורים אבל היא כבר ידעה מן הנושא ובמקום פיקוח קיבלנו טיוח.
<גלית יעקובוב: המפקחת של המשרד או המפקחת של הארגון שהפעיל את המעון?
<שני רוזנבליט שמעונוביץ: זו מפקחת של המתנ"ס.
<גלית יעקובוב: אנחנו מדברים על נאורה?
<גלית יעקובוב: על איזה מעון אנחנו מדברים?
<קריאה: הרכזת במתנ"ס - - -
<גלית יעקובוב: באיזה מעון מדובר?
<שני רוזנבליט שמעונוביץ: מתנ"ס בקעה.
<גלית יעקובוב: אבל לא דיברת עם המפקחת שלנו.
<שני רוזנבליט שמעונוביץ: אני לא יודעת, דיברנו עם הנהלת המתנ"ס ואחר כך אני לא יודעת.
<גלית יעקובוב: אלינו למשרד לא הגעת.
יפעת שאשא ביטון: המקום הכי חשוב ששם זה לא התנקז.
<שני רוזנבליט שמעונוביץ: אז בעצם מה שקרה בפועל הוא שההורים החזקים, שיכלו להוציא את הילדים מן הגן עשו את זה בשנייה, כל הילדים שלנו כבר מוסדרים בגנים פרטיים, והסיפור הזה של תמ"ס וזה מאחורינו אבל, מצד שני, גם אנחנו זוגות צעירים ש"רצים לדירה", רוצים קצת לשאוף לקריירה ולהתבסס וכל זה, היינו מצפים מן המדינה לאיזושהי עזרה בתחום הזה של חינוך הילדים.
<שני רוזנבליט שמעונוביץ: לא יכולים.
<שני רוזנבליט שמעונוביץ: כמו שרחל אמרה, היום, עם העלאת גיל הנישואין או שיקולי קריירה, אז שכמותי מנסים לדחוס כמה ילדים בפרק זמן קצר, ובעצם רצינו ליהנות מן השירות ולא קיבלנו, ובמקום זה קיבלנו מדגם מאוד מאוד רע של - - -
<יצחק קדמן: זה לא מקרה חריג, שיהיה ברור.
<יצחק קדמן: זה גם לא המקרה הכי חמור.
<שני רוזנבליט שמעונוביץ: גם מה כבר אמרו לילד?
<יצחק קדמן: יש מקרים הרבה יותר קשים שקורים ואני לא אומר את זה כדי לנחם אותך אלא כדי שנכניס דברים לפרופורציה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה שני.
יפעת שאשא ביטון: זה רק אני חושבת מחדד דווקא את הסוגיה שעל אף הפיקוח – והוא חשוב ואנחנו נפעל לקידומו והכול, כוח האדם שנכנס למעונות הוא הפקטור המשמעותי כאן, וזה מחזיר אותי לתחילת הדיון, שם אנחנו צריכים לשים את הדגש וכן, להתמודד עם האתגרים והקשיים, אני מסכימה עם הכול אבל, אנחנו צריכים לשים את האצבע על עניין כוח האדם שנכנס בעצם לטפל בילדים שלנו, כי משם יתחיל השינוי.
<גלית יעקובוב: אני רק רוצה להגיד שההכשרה שלהן לא בהכרח אומרת שזה לא יקרה, זאת אומרת, אם אנחנו כן ראינו - - -
יפעת שאשא ביטון: נכון אבל זה יכול למזער.
<גלית יעקובוב: נכון אבל אני רוצה שאף אחד לא יחשוב שהעובדה שאנחנו מכניסים רק אנשים עם קורס כזה או קורס אחר, פותרת לנו את הבעיה והיא קיימת, של מקרים נורא – ואני אגיד כמו אימא, נורא נורא קשים ולא מקובלים, של מקרים כאלה שקורים, והם קורים, הם קורים לא רק אצלנו, הם קורים בגנים, הם קורים בפרטיים, הם קורים, אסור שהם יקרו ואת זה אנחנו צריכים, יש את סוגיית ההכשרה ויש את הסוגיה של זה.
יפעת שאשא ביטון: בסופו של דבר, כשנכנס אדם שעבר איזשהו תהליך אז זמן הסתם, אנחנו צפויים לפחות תופעות כאלה, לפחות כל פעם.
<קריאה: בשביל מה לפקח?
<קריאה: הוא לא עבר הכשרה אז בשביל מה לפקח?
יפעת שאשא ביטון: כן, את שמרימה את האצבע.
יפעת שאשא ביטון: שם בבקשה לפרוטוקול.
יעל דיין: יעל דיין מן האוניברסיטה העברית.
יעל דיין: אני, האמת - - -
יפעת שאשא ביטון: דר' יעל דיין.
יעל דיין: דר' יעל דיין.
יעל דיין: רציתי להגיד כמה דברים אבל, כשאנחנו מדברות על הגיל הרך אז באמת, זה לוקח אותנו להמון המון המון תחומים, וזו, אני חושבת, אחת הסיבות לכך שההצעה של פרופ' טרכטנברג היא טובה, שבאמת תהיה איזושהי רשות שתטפל בזה אבל, נראה לי נורא חשוב שהדיון פה, רצוי היה שהוא באמת יתמקד במצב ובסטטוס ובאיכות העבודה של המטפלות במעונות היום, למרות שיש עוד מיליון עניינים אחרים שאפשר לדבר עליהם.
יעל דיין: מכיוון שהן אלה – דיברנו על אינטראקציות כמרכיב, הן אלה שיוצרות את האינטראקציות האלה, עכשיו, הן לא עובדות בתנאי עבודה שמאפשרים להם ליצור את האינטראקציות האלה.
יעל דיין: זה לא קשור, רגע, וזה לא קשור למשרד זה או אחר, זה קשור למדיניות שבאה מלמעלה, ממשרד ראש הממשלה וממשרד האוצר.
יעל דיין: מה שקורה זה שהמטפלות הפכו לש.ג.
יעל דיין: ולשק החבטות של כל התסכולים שלנו בהקשר למערכת הזו, מכיוון שהן – כל מה שאנחנו יודעות באוניברסיטה, גם מן המחקרים וגם מעדויות של הסטודנטיות שלנו, שעושות פרקטיקום במעונות יום, הן נמצאות כל הזמן במצב הישרדות, "לגמור את היום בשלום" כי אין תקינה ואין תנאים ואין עזרה.
יעל דיין: לבוא ולדון בהכשרה שלהן זה כמעט חסר משמעות של הווה, של 'כאן ועכשיו', מכיוון שמשרד הכלכלה, אני עדה לזה, עבד הרבה מאוד על תכניות הכשרה, לא שם הבעייה, במילא אלה שעושות שם את ההכשרה לא מגיעות למעון בכלל, זה לא 'אחד לאחד', הן לא מגיעות למעון מכיוון שלא כדאי להן להגיע למעון ואז, מי שמגיעות למעון הן כאלה שלא עברו הכשרה – לא בגלל שההכשרה לא טובה, אלא בגלל שהיא טובה - - -
יפעת שאשא ביטון: אף אחד לא מבקר את ההכשרה, אנחנו בסך הכול מנסים להבין את תמונת המצב בתוך המערכת.
יעל דיין: ההכשרה היא לא נתון משמעותי פה, לאיכות החיים של תינוקות במעונות, זה לא נתון משמעותי מכיוון - - -
רחל עזריה: אז מה משמעותי?
יעל דיין: אני חושבת שזה שילוב של שלושת הדברים שאנחנו הצגנו, של הכשרה, של תנאים, של מעמד, של שכר, בעצם זה השילוב של כל הפקטורים האלה ואמרתי בצורה מפורשת: צריך לפעול בכל הערוצים.
יעל דיין: נכון, אני רוצה להגיד עוד, אני מסכימה - - -
יפעת שאשא ביטון: וההכשרה היא משמעותית.
יעל דיין: היא משמעותית לגמרי ברמה המקצועית אבל היא לא משמעותית ברמה הפרקטית של מה שקורה היום במעונות, כי במעונות היום יש מעט מאוד מטפלות שעברו הכשרה וזו הבעיה.
<קריאה: ולמה?
יפעת שאשא ביטון: שקט, חברים, תנו לה בבקשה לדבר.
יעל דיין: שיהיה - - - לגבי הכשרה.
יעל דיין: אל"ף, ועדת הסטנדרטים – ואני חייבת להגיד, - - - פה לא תמיד נותנים לה את הקרדיט, כי היא זו שיזמה את ועדת הסטנדרטים - - -
יפעת שאשא ביטון: אסורות כפיים באולם.
יפעת שאשא ביטון: - - - הכללים.
יעל דיין: בוועדת הסטנדרטים, שני דברים אני רוצה להגיד על ההכשרה.
יעל דיין: בוועדת הסטנדרטים הייתה תת- ועדה של הכשרה, שאני הייתי במקרה יושבת הראש שלה, שתת-הועדה הזו דיברה על העברת ההכשרה למשרד החינוך, שוב, להכשרה במכללות לחינוך, צריך גם על זה לדבר, לא רק על ההעברה המעונות למשרד החינוך אלא גם על העברת ההכשרה למשרד החינוך.
יעל דיין: דבר שני, צריך לקחת בחשבון שגם המכללות לחינוך עברו שינוי בשנים האחרונות, והיום הכשרת גננת היא מלידה עד שש, אז גם את זה צריך לקחת בחשבון כשמדברים על הכשרה אז אלה פרמטרים שצריך לקחת אותם בחשבון.
יפעת שאשא ביטון: מסכימה, תודה רבה יעל, על ההבהרות והדברים החשובים.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהם ממקדים אותנו בשיח ואני אשמח באמת אם אנחנו נמשיך עם הכיוון הזה ונחדד את הנקודות שעלו.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, שם לפרוטוקול ואם אפשר בקצרה כדי שנוכל לשמוע.
יפעת שאשא ביטון: אתם תקבלו, בסדר, שנוכל לשמוע פה כמה שיותר.
<נורית טננבוים: שמי נורית טננבוים ואני מנהלת רשת הגיל הרך בנעמ"ת.
<נורית טננבוים: אני רוצה לחדד פה כמה דברים, מן הראייה שלנו מבחינת הארגונים.
<נורית טננבוים: אני שמחה על כל הדברים שדיברו פה.
<נורית טננבוים: צריך להבין מה קורה בשטח כדי בכלל ללכת ולהתחיל תהליך.
<נורית טננבוים: בשטח יש מטפלות שכל הזמן נמצאות בדלת מסתובבת, וזה לא רק בנעמ"ת כי זה גם בגנים הפרטיים.
<נורית טננבוים: מטפלות לא מחזיקות מעמד.
<נורית טננבוים: השאלה היא למה.
<נורית טננבוים: אז ברור שמה שקראו פה במצגת של מכון ברוקדייל – שאני למדתי אותו הרבה והייתי מאוד שמחה, כי מבחינת נעמ"ת ומבחינת ההכשרה ומבחינת הפיקוח, אנחנו מצויינים.
<נורית טננבוים: מבחינת האחריות יש לנו מגבלה, כי אין לנו מספיק תקינה אז היום הן עובדות מאוד בלחץ ועם השנים, בשנים האחרונות, הן כבר לא מטפלות אחת לשש תינוקות, בתינוקות שהם מגיל חצי שנה ומעלה, אלא יותר ויותר נכנסים תינוקות בני שלושה חודשים.
<נורית טננבוים: יש הבדל בין מטפלת לששה תינוקות בני חצי שנה – שזה לא טוב, לבין מטפלת לששה תינוקות בני שלושה חודשים, שזה עוד יותר גרוע.
<נורית טננבוים: יש אחר כך את החוק, ואנחנו עובדים קשה מאוד כדי לפקח על המטפלות שלנו.
<נורית טננבוים: יש את החוק של חסרי ישע, הן מפחדות מתגובות של הורים, מתגובות של זה ואחר, כי הן צריכות לעמוד לפי החוק והן צריכות להיות בני אדם כלפי התינוקות.
<נורית טננבוים: מצד שני, הן לא מסוגלות, הן לא מסוגלות שיהיו להן עיניים גם פה וגם פה וגם פה, כי יש בעיה של מחסור בכוח אדם.
<נורית טננבוים: מה עוד קרה בשנים האחרונות וצריך להסתכל ברמת המאקרו?
<נורית טננבוים: ברגע שהחליפו את החוק, הוציאו את החוק של חוק חינוך מגיל שלוש, המון מטפלות עזבו את המערכת שלנו לטובת הגנים.
<נורית טננבוים: למה?
<נורית טננבוים: כי שמה יש יותר חופשות, כי שם לעיתים יש שכר יותר גבוה וגם אם השכר לא יותר גבוה, אז בגנים יותר קל לטפל, זה לא חיתולים, זה לא בקבוקים, זה הרבה יותר קל.
<נורית טננבוים: למה שהיא תעבוד קשה?
<נורית טננבוים: ואנחנו בנעמ"ת חווינו את זה, שהמטפלות הכי מנוסות שלנו, הכי טובות שלנו, פשוט עזבו בכמויות כי מצאו להן מקומות עבודה אחרים.
<נורית טננבוים: אז אם אנחנו מדברים על הרמה של מדינת ישראל ושהגיל הרך הוא חשוב למדינת ישראל, אז צריך ברמה המערכתית – וזה לא משנה אם זה פה וזה לא משנה אם זה במשרד החינוך או במשרד הכלכלה, מישהו צריך להרים את הכפפה ולהבין שהבסיס לטיפול בילדים שלנו הוא המטפלת הבודדת שנמצאת.
<נורית טננבוים: ויהיו ארגונים שיפקחו ואנחנו מפקחים, ויש לנו תכניות פדגוגיות מפה ועד להודעה חדשה, ואנחנו מיוזמתנו ומכספנו כארגון עושים את הסיווגים, אבל ברגע שהיא מוצאת משהו עם יותר כסף, פחות מאמץ ועם מעמד, אז היא פשוט תלך.
<נורית טננבוים: ואלה שלושת הדברים שדיברו עליהם במחקר ומדברים על זה שנים, צריך לעשות להן מסלול, צריך להבין שמטפלת בגיל הרך הוא תפקיד חשוב, וכשמדינת ישראל חושבת שזה תפקיד חשוב אז היא פועלת בכל המישורים בצורה הזו.
<קריאה: אז יהיה להם גם אופק מקצועי.
<יצחק קדמן: אל תתווכחו על החוק אז אולי יהיה להן מעמד חוקי ויהיה להן את ה - - -
<קריאה: החוק לא פותר את כל הבעיות.
<יצחק קדמן: החוק, אם החוק הזה היה יכול לעבור - - -
יפעת שאשא ביטון: אתה מדבר על מה, על חוק הפיקוח?
<קריאה: הוא לא מתוקצב.
<קריאה: החוק לא עבר.
<קריאה: הוא לא מתוקצב אז אי אפשר - - -
<יצחק קדמן: במשך ארבע הכנסות האחרונות היו דיונים נוקבים פה, מאות שעות, וחלק גדול מן המשתתפים פה ישב ליד השולחן הזה ושולחנות אחרים, וישבו על כל פרט, כולל מה שנקרא "דור המדבר", כי אי אפשר ליישם דבר כזה ביום אחד, אז עשו את זה יישום הדרגתי על פני אחת עשרה שנה, - - -
<יצחק קדמן: אפשר לשנות מן היסוד את המצב, זה מצריך חקיקה, זה מצריך סטנדרטים, זה מצריך רישוי, ומצריך מעל הכול תקציבים ושינוי בתפיסה - - -
<קריאה: החוק לא עושה את זה.
<יצחק קדמן: והיפוך הפירמידה, היום, ככל שדרגת ההשכלה עולה – אוניברסיטה, תיכון, יסודי, גן – המעון נמצא בתחתית של הפירמידה וצריך להפוך את הפירמידה על ראשה ואגב, זה לא נכון שאין להם כסף, היה פה בחדר הזה, הופיע שלום שמחון, היה פעם שר - - - כזה, והוא בא בשם הממשלה עם שטר של מיליארד שקל תוספת, תוספת לעניין הזה, כתנאי להעברת החוק.
<יצחק קדמן: הכסף הזה ירד לטמיון, אף פעם לא השתמשו בו.
<יצחק קדמן: רוצים לעשות משהו?
<יצחק קדמן: לשנות את החוק, לעגן את המאמץ של כל המסגרות האלה בחקיקה, להפוך את הפירמידה, לתת לגיל הרך את העדיפות הכספית והמחשבתית שהוא ראוי לה, ולהיות קשה בעניין הזה מפני שזה גם מה שישנה את מעמד המטפלת.
<יצחק קדמן: אף אחד לא רוצה ללכת לעבוד במקום שכל אחד יכול להיכנס אליו בלי שום דרישות.
<יצחק קדמן: ברגע שתהיינה דרישות ויהיה מעמד אז יהיה גם - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל אמרנו:
יפעת שאשא ביטון: זה לא "זה או זה או זה" אלא זה "גם וגם וגם".
<יצחק קדמן: לכן, העברה למשרד החינוך היא חשובה אבל אמר לי בשעתו שמשון שושני, שהיה מנכ"ל משרד החינוך, הוא אמר: אני מסרב בכל תוקף ואני אשכנע את השר שלי, לא להעביר את זה למשרד החינוך, בניגוד למה שנאמר פה, שכולם רוצים אימפריה, אבל למה הוא אומר את זה?
<יצחק קדמן: הוא אמר: אני לא מוכן – ויסלחו לי משרד התמ"ת והכלכלה, אני לא מוכן להעביר את המעונות אלינו בלי שיהיה לזה גיבוי תקציבי עד הסוף, - - -
<קריאה: שלושה מיליארד.
<יצחק קדמן: לא יהיה גיבוי תקציבי – לא אקח.
<יצחק קדמן: אני - - -
יפעת שאשא ביטון: דר' קדמן, - - -
<גלית יעקובוב: בסדר אבל זה לא יעזור לילדים אם אנחנו נגיד שאי אפשר יהיה להעביר את זה כך.
<גלית יעקובוב: אנחנו עושים מאמץ עם מה שיש.
<גלית יעקובוב: כמובן שאם תהיה לדבר הזה תוספת תקציבית שאנחנו מייחלים לה ומבקשים אותה, - - -
רחל עזריה: וכאילו לכם את הפריבילגיה לומר : - - - שלושה מיליארד שקלים, נכון?
יפעת שאשא ביטון: תמי, ממש בשתי דקות כי אני תיכף צריכה להתחיל לקצר פה את כולם.
<תמר אלמוג: אני תמי אלמוג, חברת הנהלת האגודה הישראלית למען הילד בגיל הרך, לשעבר מנהלת האגף אז אני מכירה קצת את התחום, קצת, את התחום של הגיל הרך.
<תמר אלמוג: מפריעים לי שני דברים: לאורך עשור לפחות אני שותפה לדיונים בפורום כזה או אחר אבל פחות או יותר כזה, שבהם נדונה הסוגיה האם צריך להעביר את זה למשרד החינוך, האם לא להשאיר את זה בתמ"ת, וכו' וכו' בינתיים עוד שנים עוברות, עוד שנים עוברות, והילדים האלה שכבר הגיעו בינתיים לצבא ונכנסים במקומם אחרים, עדיין באותם סטנדרטים ואני חושבת שפה יש פספוס אדיר, שמתמקדים בזה ולא בדבר החשוב – איך משפרים ולו במעט ובצורה הדרגתית את - - -
יפעת שאשא ביטון: זאת הייתה פתיחת הדיון, שאנחנו לא רוצים לדבר על - - - וכל השאר אלא על איך משנים את זה במציאות הקיימת.
<תמר אלמוג: הדבר השני שמפריע לי מאוד, הוא השקעת תקציב אדירה, של משרדי הממשלה ושל הארגונים המפעילים, להכשרת המטפלות, שבכלל לא נשארות במערכת.
<תמר אלמוג: אתמול קיימנו דיון של הנהלת האגודה, הזמנו ארגונים שמפעילים מעונות ואמרנו להם להציג בעיות מרכזיות.
<תמר אלמוג: אחת הבעיות שהם אמרו היא כוח אדם, אנחנו לא יכולים להחזיק כוח אדם, אנחנו יכולים עד מחר להכשיר את המטפלות ולהשקיע בכסף, שתהיה להם תעודה סוג 1, שנה שנתיים והן לא שם, או שהם הולכות ופותחות לבד, או שהן הולכות לאיזה מקום אחר לעבוד.
<תמר אלמוג: זה לא יקרה.
<תמר אלמוג: אמרה כאן נכון דר' יעל דיין, בוועדת סטנדרטים הייתה תת-ועדה שעסקה בנושא הכשרה, תנאי עבודה ושכר של העובדות, תגידו לי למה גננת שמסיימת מסלול של לימודים במכללה הולכת לעבוד בגן ועובדת שם עשרים, שלושים וארבעים שנה?
<תמר אלמוג: מורה – אותו דבר.
<תמר אלמוג: אבל מטפלות או מנהלות מעון – אתם לא תמצאו דבר כזה.
<תמר אלמוג: אני זוכרת, בתור מנהלת אגף, קרא לי המנכ"ל ואומר לי: אני רוצה לדעת, האם ידוע לך שרק 50% מן העובדות במעונות הן עם הכשרה?
<תמר אלמוג: אמרתי לו: 50% זה מצוין.
<תמר אלמוג: אני מקווה שזה 50%, אבל בוא נשאל את עצמנו למה.
<תמר אלמוג: השורה תחתונה ועם זה אני אסיים.
<תמר אלמוג: נעשתה עבודה, לא צריך להמציא את הגלגל, אפשר את התקציבים האלה של הכשרה לסוג 1 ולסוג 2 להקפיא, ללכת למודל הזה של ועדת ההכשרה, ללמוד אותו, ליישם אותו ולהתחיל משם, כי ברגע שיהיו לי תנאי עבודה יותר טובים, תנאי שכר הוגנים ומסלול קידום, אני אשאר במערכת.
<תמר אלמוג: אם לא יהיו – זה לא יקרה.
<תמר אלמוג: תודה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה תמי.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, רק שֵם.
<ענת שחף: ענת שחף, מנהלת מעון של "נשי חרות" ויושבת ראש ועד העובדים מטעם "כוח לעובדים".
<ענת שחף: מה שחשוב לי לחדד זה באמת הנושא של תנאי ההעסקה, תודה לך דר' יעל דיין שחידדת את הדברים, תנאי ההעסקה של המטפלות.
<ענת שחף: אני, כמנהלת מעון, יודעת שאני נמצאת במצב שבו כשדופקת אצלי על השער מישהי, מצלצלת שהיא רוצה לחפש עבודה, אני קודם כל אומרת לה: בואי, אחר כך אני אבדוק אותך אם את מתאימה או לא מתאימה, אבל קודם כל בואי, עוד זוג עיניים במעון, זה המצב.
<ענת שחף: עכשיו אני רוצה לדבר על הנושא של התקינה.
<ענת שחף: גם בתקינה עצמה, כשמדברים על 1:6 ועם תינוקות 1:9-1:11 – הטבלאות של משרד הכלכלה, והבאתי כאן שאפשר לקבל אותן, הטבלאות האלו יוצרות איזשהו מצב שהוא לא ממש בדיוק מכסה את הדברים.
<ענת שחף: כי אם אני מסתכלת על שמונה עשר תינוקות ליום עבודה התקינה היא 25.12 שעות.
<ענת שחף: המעון פתוח תשע שעות, זאת אומרת, כפול 3 מטפלות, זה 27 שעות.
<ענת שחף: זאת אומרת שכבר מלכתחילה אין לי מספיק שעות אם אני רוצה לעמוד בתקן.
<ענת שחף: מה שמצריך אותי היום להוציא מטפלת אחת לצהרים שהיא בכל לא יכולה להגיע הביתה וזה יוצר אצלה תחושות של מרמור.
<קריאה: עוד מרמור.
<ענת שחף: היא נשארת במעון.
<ענת שחף: דבר נוסף - - -
<קריאה: היא לא מקבלת משכורת על זה.
<ענת שחף: והיא לא מקבלת משכורת על השעה - - -
<קריאה: היא לא מקבלת על השעה, - - -
<קריאה: השעה - - -
<קריאה: מדובר בסטנדרט מינימום.
יפעת שאשא ביטון: חברים, חברים.
<קריאה: עוד חצי שקל.
<קריאה: נשארת בחוץ, מחכה שיעבור הזמן.
<ענת שחף: דבר נוסף, למטה בדף כתוב "שמגיעה לכל מעון עזרה כללית, לפי נוסחה של מעון של 99 ילדים תשע שעות ביום זה צריך להיות מחצית.
<ענת שחף: כשאנחנו היינו במשא ומתן להסכם קיבוצי, ביקשנו למעונות את העזרה הכללית ונענינו שלא, לא ידעו על מה אני מדברת.
<ענת שחף: ואני לא מאשימה את מנכ"ל נשי חירות, שיושבת פה, ואני שמחה שהיא יושבת פה.
<ענת שחף: אני פניתי אל המפקחות של התמ"ת, שאלתי אותם: תגידו לי, מה קורה עם העזרה הכללית?
<ענת שחף: והמפקחות של התמ"ת שאלו אותי: מה זו עזרה כללית?
<ענת שחף: עכשיו, אם אני מסתכלת, כמנהלת מעון, של 77 ילדים - - -
יפעת שאשא ביטון: נורא קשה לשמוע ככה, באמת.
<ענת שחף: אני מנהלת מעון של 77 ילדים.
<ענת שחף: אם אני הייתי מקבלת כ- 4-4.5 שעות ליום עזרה כללית, לנקות את האזורים שלא שייכים לכיתת המעון, שצריך, על מנת שהמעון יהיה אסתטי, כל מיני עבודות כלליות שאני נאלצת, הואיל ואין לי את זה, להוציא מטפלת מן הכיתה, בזמן שהיא שייכת וצריכה להיות בכיתה, על מנת שהיא תנקה את הכניסה למעון, על מנת שהיא תנקה את ה - - - שיש במעון, כדי שהמעון הזה ייראה אנושי וזה עוד פעם נלקח על חשבון הטיפול של הילדים.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שגם התמונה שמוצגת היא - - -
<ענת שחף: ואני לא מאשימה את הארגונים.
<ענת שחף: אני פניתי אל המפקחות של התמ"ת והן לא ידעו לענות לי מה זה - - -
<ענת שחף: שחור על גבי לבן.
יפעת שאשא ביטון: אני כן הייתי בודקת את כל הארגונים.
<גלית יעקובוב: הייתה ועדה לתעריפים, התעריף שנקבע למעון נקבע על ידי תת-תעריפים בוועדת התעריפים, יש לזה מסמך שנילווה ומדבר על כל מה שחישבו בתת תעריפים, מה נכנס ואיך בנו אותו.
<גלית יעקובוב: אז אם מסתכלים שם על התעריפים רואים שבנו אותו על בסיס זה, שמחשבים כמה צריכה להיות מנהלת, כמה צריכה להיות מטפלת, הסוג של המטפלת, יש שם אבחנה בין מטפלת 2 למטפלת 1 ויש גם את הסוגיה של העובד הכללי.
<גלית יעקובוב: כך נבנה התעריף.
<גלית יעקובוב: אפשר להיכנס אליו, לראות אותו וללמוד אותו, זה דווקא די מעניין איך בנו שם את התעריף אבל, המסמך הזה הוא מסמך מה שנקרא שאומר: תקשיבו, ככה בנינו את התעריף.
<גלית יעקובוב: איך כל ארגון וארגון בוחר לחלק את העובד הכללי שלו – כן או לא, זו החלטה של הארגון, אנחנו כן עובדים - - -
<קריאה: לא נכון להגיד את זה, לא נכון להגיד את זה.
יפעת שאשא ביטון: סליחה, רגע, רק לא לצעוק, חברים, בלי לצעוק.
רחל עזריה: הם לא מחויבים לתעריף?
<גלית יעקובוב: הם מחויבים לתעריף והם מחויבים בחלוקה, גם לתעריף הם מחויבים, התעריף הוא תעריף מכסימלי, זאת אומרת, הם לא יכולים לבקש יותר מזה, הם יכולים לבקש פחות מזה.
<גלית יעקובוב: יש שם סטנדרט תקינה מינימלי לגבי מטפלות, לגבי מנהלת, זה סטנדרט תקינה מינימלי - - -
רחל עזריה: והשכר של המטפלות?
<גלית יעקובוב: השכר של המטפלות שהובא בחשבון בסל, הוא שכר מטפלות שהביא בחשבון את העובדה שיש מוכשרת סוג אחד ומוכשרת סוג 2, ונתן לזה ביטוי.
<גלית יעקובוב: להגיד לך כמה כל ארגון בסופו של דבר משלם למטפלות – אני לא יודעת, אני לא מפקחת, - - -
רחל עזריה: את לא יודעת, שניה, את לא יודעת - - -
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נקיים דיון.
רחל עזריה: את לא יודעת כמה כסף בסופו של דבר העובדות במעונות יום מקבלות?
רחל עזריה: את כן יודעת כמה אמורים לשלם, את כן יודעת כמה אמורים לשלם על פי מה שהגדרת, ששכר לימוד הוא 2,500 שקל, אבל בעצם את לא מגיעה לרמת הפיקוח כי הפיקוח לא - - -
<גלית יעקובוב: הפיקוח לא בודק כמה שולם, בפועל, לכל מטפלת וכמובן שכשמגיעים לנושא של שכר מינימום, דיני עבודה וכו' אז זו סוגיה אחרת.
<יערה שילה: אני חייבת אבל להגיד, מבחינת - - -
יפעת שאשא ביטון: הדיונים על הארגונים בנפרד - - -