GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<בת שבע שינין: זה נובע מתוך אכפתיות, זה ברור לי; והמון בורות.
<בת שבע שינין: לדעתי, זה גם מה שקורה אצלנו בקהילה.
יפעת שאשא ביטון: תגדירי בורות ותסבירי איפה היא נכנסת.
<בת שבע שינין: כן, אני אגיד.
<בת שבע שינין: הרבנים שלנו כמו הרופאים, כמו האחיות וכמו הפסיכולוגיות - -
מיכל רוזין: המורות.
<בת שבע שינין: - - אני קיבלתי מכתבים מפסיכולוגיות ילדים – פשוט מדהים - שלילד יש קשיי הסתגלות כי בכל יום שישי כשבאה הסעה לקחת אותו הביתה הוא מסרב לעלות על הרכב.
<בת שבע שינין: כל יום שישי זה נהג אחר, והוא לא מתרגל.
<בת שבע שינין: התברר שהנהג האחר הזה בכל יום שישי פשוט "מטפל" בו.
יפעת שאשא ביטון: פוגע בו.
<בת שבע שינין: - - ולא עלה בדעתה של פסיכולוגית הילדים.
<בת שבע שינין: אז בנושא הזה יש בורות כללית.
<בת שבע שינין: הרבנים לא למדו את זה ולא מכירים את הנושא הזה.
<בת שבע שינין: המושגים האלה "מוסר" וכדומה אלה מושגים שאנשים משתמשים בהם לצרכיהם.
<בת שבע שינין: לפי ההלכה הפשוטה שביררתי כבר אלף פעמים, ונפגשתי עם רבנים, ויש לי תשובות ברורות – ילד שנפגע, חייבים לדווח על זה לרשויות כי אין דרך אחרת לטפל בנושא הזה.
<בת שבע שינין: אין לרבנים כוח להפעיל דברים.
<בת שבע שינין: מי שרוצה שומע בקולם, ומי שלא רוצה לא שומע בקולם; לרשויות יש כוח להפעיל, וחייבים לגשת לרשויות.
<בת שבע שינין: ההגבלה היחידה שלהם היא להיות בטוח שזה קרה.
<בת שבע שינין: אנחנו יודעים כמה אנשים משתמשים בעלילות כדי להגיד על מישהו שפגע - -
יפעת שאשא ביטון: נכון, גם את זה צריך לבדוק.
<בת שבע שינין: אז הם אומרים, אסור לנו לסכן את הציבור בגלל נקמות ודברים של אחרים, ועל זה הם מגבילים.
<בת שבע שינין: ברגע שאתה יודע שיש חשש סביר, כל המושג "מוסר" לא קיים בנושא הזה; כל המושג של לשון הרע לא קיים בנושא הזה.
יפעת שאשא ביטון: אבל אני רוצה לשאול אותך עכשיו – את מציגה פה תמימות - -
מיכל רוזין: זאת קצת תמימות.
<בת שבע שינין: תנו לי להסביר.
יפעת שאשא ביטון: אני מבינה, אין פה מה להסביר.
יפעת שאשא ביטון: את אומרת, ואני מסכימה איתך לגמרי שאנחנו נמצאים במקום אחר לגמרי, אחרת גם לא היינו יכולים לקיים את הדיון הזה, ובטח לא בפתיחות כזאת.
יפעת שאשא ביטון: אני גם אמרתי בהתחלה – זה לא דיון ועדה רגיל.
יפעת שאשא ביטון: אני מרגישה לכולם להתייחס כי חשוב שנלמד את הדברים כמו שצריך.
יפעת שאשא ביטון: אבל כשאת אומרת שיש חובת דיווח זה נכון.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא יודעים כמה משתמשים בחובת הדיווח.
יפעת שאשא ביטון: משתמשים יותר ממה שהשתמשו פעם, אבל אנחנו לא באמת יודעים כמה.
יפעת שאשא ביטון: בתוך חובת הדיווח הזאת, גם כשהרבנים מתירים אותה יש השלכות בתוך הקהילה גם בלי שמישהו יגיד להם.
יפעת שאשא ביטון: הרב לא בא ואמר להם, תתנהגו ככה וככה.
יפעת שאשא ביטון: את יודעת מה – אולי גם אם יבואו ויספרו לו, הוא יוקיע את זה.
יפעת שאשא ביטון: בסדר?
יפעת שאשא ביטון: אני מוכנה ללכת אתך עד הסוף.
יפעת שאשא ביטון: אבל בסוף בתוך הקהילה קורה משהו, ואז המשפחה עושה את החשבון אם שווה לה או לא שווה לה.
יפעת שאשא ביטון: הרבה פעמים ההחלטה שהיא מקבלת היא לא נכונה מקצועית כי הם עושים פגיעה כפולה בילד.
יפעת שאשא ביטון: השאלה איך אנחנו משנים בתוך הקהילה את המציאות הזאת?
יפעת שאשא ביטון: זאת שאלה.
יפעת שאשא ביטון: זה לא כעס ולא כלום.
<בת שבע שינין: את צודקת, אבל גם זה תהליך שהולך ומתקדם.
<בת שבע שינין: אני זוכרת שהייתה משפחה שפנו ואמרו שהאבא פגע בילדים שלו, והוציאו את כל הילדים מה"חדר", כי לא רוצים להחזיק ילדים שאבא פגע בהם.
<בת שבע שינין: היום זה לא יקרה.
מיכל רוזין: לא יקרה?
<בת שבע שינין: לא יקרה.
<יצחק קדמן: קורה.
<בת שבע שינין: שיוציאו את הילדים הנפגעים?
<בת שבע שינין: לא שמעתי.
<בת שבע שינין: אני חייבת לומר שאני שומעת על אלפי מקרים.
<בת שבע שינין: על זה לא שמעתי.
<יצחק קדמן: יש שיפור עצום, אבל אנחנו רחוקים מלנוח על זרי דפנה, ולהגיד, הבעיות נפתרו.
<בת שבע שינין: אני לא נחה על זרי דפנה.
<בת שבע שינין: ממש לא.
<בת שבע שינין: אבל יכול להיות שיהיו הורים שיגידו לילדים, אל תתחבר עם הילד הזה כי הילד הזה יכול לספר דברים שהאבא לא רוצה שהילד שלו ישמע.
יפעת שאשא ביטון: אני לא מדברת על הרמות האלה.
<בת שבע שינין: יש כל מיני דברים.
<בת שבע שינין: גם זה בתהליך, וגם זה ייגמר.
<בת שבע שינין: אם את שואלת, מה חשוב ביותר – החשוב ביותר, כמו שהרב מקלב אמר, קודם כול לשבת ולשמוע מהרבנים מה הם היו רוצים שיהיה אחר ממה שעכשיו כדי שיהיה להם יותר קל - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל גם אנחנו רוצים להגיד מה אנחנו רוצים שיהיה אחרת.
יפעת שאשא ביטון: השיח פה צריך להיות הדדי.
<בת שבע שינין: בוודאי.
<בת שבע שינין: אבל אנחנו כל הזמן אומרים, והם פחות אומרים.
<יצחק קדמן: הידברות זה דו-צדדי.
<בת שבע שינין: אם את שואלת מה יעשה את השינוי – השינוי ייעשה כמו שאמר הרב מלמד – הישיבה המשותפת עם המשטרה, עם חוקרי ילדים, עם הרבנים ועם אנשי המקצוע.
<בת שבע שינין: יש פער גדול.
<בת שבע שינין: אם ילדה בת שלושה-עשרה מדווחת שהיא נפגעה מהחברה החרדית, והיא ביישנית, ולא דיברה על זה מעולם, ומגיע חוקר שהוא גבר חילוני לחקור אותה זה אבסורד, זה גורם נזק.
יפעת שאשא ביטון: על זה אין חולק.
יפעת שאשא ביטון: זה הדבר הראשון והבסיסי שאנחנו העלינו.
מיכל רוזין: זה לא בחוק?
<בת שבע שינין: לא.
מיכל רוזין: אין בחוק שאת יכולה לבקש חוקרת אישה?
יפעת שאשא ביטון: בת-שבע, אני לא הייתי מרשה לעצמי לקיים את הדיון הזה אם מלכתחילה לא יצאנו מנקודת הנחה שאנחנו הרשויות צריכים להתאים את עצמנו לצרכים הייחודיים.
יפעת שאשא ביטון: אני אמרתי את זה בצורה מפורשת בדיונים הקודמים.
<בת שבע שינין: אני אומרת לך שברגע שנתאים את עצמנו לצרכים ויהיו שיתופי פעולה – גם כשאישה באה למשטרה, ויושבת שם חוקרת עם פה מלוכלך שזה זוועה לשמוע, אז הם לא יבואו שוב כי דבר כזה יוצא לרחוב.
<בת שבע שינין: כבר לפני שנתיים ישבתי עם האחראי על מחוז תל-אביב שנעשה יום עיון לשוטרים, איך מתנהגים עם האוכלוסייה החרדית.
<בת שבע שינין: זאת התנהגות שונה לגמרי.
יפעת שאשא ביטון: אני מבינה, אבל שימו לב ששוב אנחנו במוקד שליטה חיצוני.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לחזור חזרה לתוך החברה החרדית.
<בת שבע שינין: אבל זה קשור זה בזה.
יפעת שאשא ביטון: ברור שזה קשור.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נפרק את זה לגורם-גורם.
<בת שבע שינין: כל הפעולות שנעשות היום עם הרבנים נעשים ללא תקציב.
<בת שבע שינין: הרב מלמד עושה את זה על חשבון זמנו הפרטי.
<יצחק קדמן: בהתנדבות.
<בת שבע שינין: גם אני עושה את זה על חשבון זמני הפרטי; "בית חם" עושה את זה, ונוסע לאמריקה ומגייס כספים ועושה את זה.
<בת שבע שינין: אמרתי לאיזבל האחראית על כל הפניות של הפגיעות המיניות – אנחנו בית חולים מתחת לגשר.
<בת שבע שינין: כל מי שנופל, נופל ישר לבית החולים ומטפלים בו צ'יק-צ'ק.
<בת שבע שינין: אבל בואו נסתום את החור; בואו נעשה משהו כדי שלא יהיו כל כך הרבה נופלים.
יפעת שאשא ביטון: שאלת תם:
יפעת שאשא ביטון: נניח שצריך לגייס תקציב לטובת הדרכה וטיפול בתוך החברה החרדית - -
<בת שבע שינין: ומניעה.
יפעת שאשא ביטון: ההגדרה של תקציב כזה לא יישמע פטרוני בחברה החרדית?
יפעת שאשא ביטון: יקבלו באהבה?
<בת שבע שינין: לא, ממש לא.
<בת שבע שינין: הם מצפים לזה.
<בת שבע שינין: רשתות של בתי ספר פונים אלי ואומרים, בואו, תנו הדרכה בבתי ספר.
יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה רק רשתות של בתי ספר.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לתהליך שאנחנו מדברים עליו פה יחד עם ראשי הקהילות כי בעיני הם המפתח.
<בת שבע שינין: נכון.
<בת שבע שינין: כש"בית חם" עשה הכשרה לחמש מאות רבנים זה המון.
<בת שבע שינין: אז אני לא אגיד שהרבנים התהפכו מרגע לרגע מקצה לקצה.
<בת שבע שינין: אבל הם יותר מבינים את העניין, הם יותר מקשיבים לעניין, הם יותר משתפים פעולה.
<בת שבע שינין: זה משהו אחר לגמרי.
יפעת שאשא ביטון: זה ברור שזה תהליך, אבל צריך להתחיל אותו.
<בת שבע שינין: אני רשמתי שבע נקודות מה כדאי לעשות.
יפעת שאשא ביטון: את רוצה לומר דברים שלא עלו פה?
יפעת שאשא ביטון: כי אין לי בעיה גם לקבל את זה כתוב.
יפעת שאשא ביטון: את יכולה לעבור על זה מהר, ואם יש משהו שצריך להתעכב עליו נתעכב.
<בת שבע שינין: תקציב לנושא מודעות, תקציב ליועצי ציבור.
<בת שבע שינין: אני, למשל, עונה יומם ולילה לטלפונים של התייעצויות של אנשים חרדים מכל הארץ שרוצים להבין, שרוצים לדעת, שרוצים שלאול ולדעת לקראת מה הם הולכים.
<בת שבע שינין: אני עושה את זה על חשבון שעותיי הפרטיות ועל חשבון שלום הבית שלי.
יפעת שאשא ביטון: איך קראת לזה?
<בת שבע שינין: יועצי ציבור.
<בת שבע שינין: אחר כך כתבתי:
<בת שבע שינין: הגדלת התקציב לטיפול בילדים.
<בת שבע שינין: אם נפגע ילד במשפחה שיש בה עשרה ילדים, וכל עשרת הילדים נחשפים למה שהילד נפגע - -
מיכל רוזין: למה הם נפגעים?
<בת שבע שינין: - - אנחנו אמורים לטפל במשפחה, לא בילד האחד הזה - -
מיכל רוזין: ודאי.
יפעת שאשא ביטון: ציינו את זה.
<בת שבע שינין: - - לכן גם קלקלנו אולי, לא רק לא תיקנו.
<בת שבע שינין: כתבתי גם בניית קריטריונים ונהלים ברורים ואחידים בנושא ועדות הפטור.
<בת שבע שינין: יש כאלה פערים בין ועדות הפטור.
<בת שבע שינין: אני מקווה שאני לא פוגעת פה במישהו, אבל לפעמים זה הולך שם ממש לפי מצברוח.
<בת שבע שינין: לפעמים הם מאוד לארג'ים ומבינים את החשיבות של הפטור מדיווח, ולפעמים הם מתעקשים על דבר שאין בו טיפת היגיון.
<בת שבע שינין: אין להם כללים.
מיכל רוזין: את יכולה לתת לזה דוגמה?
<בת שבע שינין: יש לי דוגמה.
<בת שבע שינין: אני אתן לכם דוגמה לשני הדברים.
<אשר מלמד: בעניין ועדת הפטור – בכל מחוז יש רב משטרתי - -
יפעת שאשא ביטון: הזכרת את זה קודם וכתבתי.
<אשר מלמד: - - קצין משטרה מחוזי נמצא שם, אז מה הבעיה שקצין משטרה שהוא רב משטרתי יהיה שם, וייתן מענה?
<בת שבע שינין: אני רוצה לתת שתי דוגמות: היה מקרה שסבא פגע בכמה וכמה נכדים.
<בת שבע שינין: אחת הנכדות שנפגעה חשפה את זה, והאמא פתאום נזכרה שהיא עצמה נפגעה ממנו.
<בת שבע שינין: זה כל כך הרס אותה שהיא שלחה את הבת שלה למי שפגע בה עצמה, ולא הייתה ערה לזה.
<בת שבע שינין: היא אימא לשנים-עשר ילדים, היא נכנסה לדיכאון עמוק.
<בת שבע שינין: אנחנו פנינו לוועדת פטור, ואמרנו, יש פה אישה שהיא אם לשנים-עשר ילדים; אם היא תיכנס לדיכאון מזה שיעצרו את אבא שלה וכל הסיפור הזה, מי יטפל בשנים-עשר הילדים?
<בת שבע שינין: הם באו לקראתנו - -
יפעת שאשא ביטון: ובסבא לא צריך לטפל?
יפעת שאשא ביטון: אני לא שואלת מכעס.
יפעת שאשא ביטון: אני באמת שואלת.
<בת שבע שינין: רגע.
<בת שבע שינין: הם באו לקראתנו, ונתנו פטור מדיווח בתנאי שהסבא הולך לטיפול, בתנאי שאף ילד לא מגיע, בתנאי שאני אספתי את כל שנים-עשר הילדים הנשואים וסיפרתי להם על זה.
<בת שבע שינין: עשינו כל מיני דברים.
<בת שבע שינין: אני הייתי מאושרת שהוועדה הבינה את החשיבות של הנושא הזה.
<אשר מלמד: לא היה קל.
<בת שבע שינין: לעומת זה יש סיפור של ילד שבא אלינו לטיפול בגלל שנפגע.
<בת שבע שינין: יום אחד בדרך כשאימא שלו לקחה אותו לטיפול, הוא אמר לה, את יודעת, לפני שבועיים נכנסתי למיטה עם בן דוד שלי, ועשיתי לו את מה שהוא עשה לי.
<בת שבע שינין: האימא באה ומספרת את זה, וזה הגיע לוועדת הפטור, וועדת הפטור אמרה, בשום אופן לא – דיווח למשטרה.
<בת שבע שינין: אמרנו, הילד מטופל, הילד עצמו סיפר את הדבר.
<בת שבע שינין: הגענו לוועדת פטור – לא נתנו אישור.
<בת שבע שינין: הרסנו את הטיפול, הרסנו את הילד, הרסנו את המשפחה.
יפעת שאשא ביטון: דווקא פה הייתי נותנת פטור.
יפעת שאשא ביטון: בסיפור של הסבא לא בטוח, אבל לא חשוב.
מיכל רוזין: למה הלכתם לוועדת פטור במקרה הזה?
<בת שבע שינין: במקרה של הסבא - -
<אשר מלמד: אין חובת דיווח בין בני דודים.
<אשר מלמד: אני לא יודע למה היה צריך פטור.
מיכל רוזין: לא צריך דיווח במקרה של ילד.
<בת שבע שינין: בטח שיש דיווח במקרה של ילד.
<קריאה: אין חובת דיווח.
<אשר מלמד: בין בני דודים אין חובת דיווח.
מיכל רוזין: אין חובת דיווח, על-פי החוק.
<קריאה: אני במקרה יושבת-ראש ועדת פטור.
<קריאה: אין חובת דיווח בעניין בני דודים.
<קריאה: עכשיו יש ניסיון להרחיב את חובת הדיווח.
<בת שבע שינין: זה לא היה מזמן.
<יצחק קדמן: אנחנו יורדים לשוליים.
יפעת שאשא ביטון: מה הדברים האחרים?
<בת שבע שינין: תקציב לטיפול בבני המשפחה של הנפגע, התאמת השירותים לאוכלוסייה הדתית כמו חקירות משטרה לסגנון מתאים - -
יפעת שאשא ביטון: זה מטופל ברור.
<בת שבע שינין: ושיתופי פעולה בין כל הגורמים.
<בת שבע שינין: אלה שמונת הדברים שהם, לדעתי, המפתח לשינוי טוטלי.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו עוברים לדובר הבא.
יפעת שאשא ביטון: אני קובעת לפי סעיף 120 לתקנון, כי דבריו או חלקם יהיו חסויים לשם הגנה על עניינו של הקטין.
יפעת שאשא ביטון: אז, בבקשה, את החלק הזה פשוט לא לכתוב.
יפעת שאשא ביטון: (עדות חסויה)
<דורון אגסי: אני כאן בכובע של עובד סוציאלי.
<דורון אגסי: יש לי דברים שרציתי לומר אבל אני לא יכול להתעלם מהדברים של הדובר האחרון.
<דורון אגסי: קודם כול צריך להבין שהציבור החרדי הוא מאוד קהילתי.
<דורון אגסי: את הדובר מכירים חבריו.
<דורון אגסי: יש לו בית כנסת, יש לו קהילה – אנשים שומעים את זה.
<דורון אגסי: התהודה מאוד מהירה.
<דורון אגסי: זה רשת חברתית חוץ-אינטרנטית מאוד פרוסה.
<דורון אגסי: סיפור כזה הוא לא היחיד.
<דורון אגסי: קודם דיברנו על 90%.
<דורון אגסי: סיפור כזה יוצא החוצה – מי בוא אחרי כן ללשכת הרווחה?
<דורון אגסי: מי ירצה לדבר?
<דורון אגסי: זה הסיפור שלנו.
<דורון אגסי: באים לרבנים, והרב עושה שיקול.
<דורון אגסי: הוא אומר, שמעתי מכל מיני אנשים, על הפנים מה שקורה שם.
<דורון אגסי: למה שאני אבוא ואעשה את זה?
<דורון אגסי: אני לא אומר את זה בהטחה כי אף אחד לא אשם.
<דורון אגסי: כל האנשים פה הם אנשים שפועלים.
<דורון אגסי: אבל שמתי לב שאת רוצה לבדוק את שורש הבעיה.
<דורון אגסי: צריך אומץ לשמוע דברים שלא נעימים לנו והענווה להקשיב לכל הקולות.
יפעת שאשא ביטון: שום דבר ממה שנאמר פה לא נעים לנו לשמוע מעצם נושא השיח.
יפעת שאשא ביטון: אבל תדבר בפתיחות.
יפעת שאשא ביטון: רק שאני רוצה שתיקח בחשבון את כל הפרמטרים.
<דורון אגסי: שמעתי קודם את עמיתתי גברת שיינין מדברת על הבורות של הרבנים.
<דורון אגסי: לצערי, מי שלא למד לא יודע.
<דורון אגסי: יש בורות.
<דורון אגסי: כשדיברתי בפגישה הקודמת לפני כארבעה חודשים על הבורות של חברי הכנסת חטפתי על הראש.
<דורון אגסי: אנחנו צריכים לעמוד מול הדברים ולדעת שמי שלא למד לא יודע.
<דורון אגסי: אז להיות פתוח בעניין הזה לכל הצדדים.
<דורון אגסי: יש פה משהו שצריך להבין שהוא הרבה מעבר למגזר החרדי.
<דורון אגסי: אני אתייחס למגזר החרדי - -
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שתתייחס רק למגזר החרדי.
<דורון אגסי: אבל צריך להבין שהמגזר החרדי הוא גם אזרחי מדינת ישראל, הוא לא רק חרדי.
<דורון אגסי: אם יש מחקרים היום - -
יפעת שאשא ביטון: אבל יש לו ייחודיות, ואנחנו רוצים להתאים את עצמנו למגזר החרדי.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לתת מענה למגזר הזה כדי שנוכל לעבוד יחד.
<דורון אגסי: גברתי היושבת-ראש, תאמיני לי, עשר שנים אני פועל במגזר החרדי – אני אתייחס למגזר החרדי, אבל למדתי מקרוב שחרדים הם בני אדם.
<דורון אגסי: זאת עדות אישית.
יפעת שאשא ביטון: אף אחד לא פקפק בזה.
יפעת שאשא ביטון: ההערה הזאת מיותרת לחלוטין.
<דורון אגסי: לא, אני מתכוון שאם יש מחקרים בארץ ש-50% מהאוכלוסייה לא רוצה לדווח ולא מדווחת צריך לדעת שהמגזר החרדי לא חי בוואקום.
<דורון אגסי: יש בעיות עומק שהן כלל ציבוריות וצריך להתייחס אליהן.
<דורון אגסי: חלק מהן יותר מועצם בציבור החרדי בגלל אלמנטים חברתיים בציבור החרדי הבעיות האלה מועצמות יותר כמו למשל, מה שדיברנו כאן.
<דורון אגסי: שנית, הסיפור הזה שדיברו עליו כאן.
<דורון אגסי: עד לפני שלוש שנים אנחנו טיפלנו בירושלים.
<דורון אגסי: הגברת רותי מטות פעלה רבות ועושה רבות, ועשרות ילדים חרדים טופלו על-ידינו בירושלים.
<דורון אגסי: מישהו במשרד הרווחה החליט שעמותה אחת צריכה לטפל בכל ילדי ירושלים: חרדים, חילוני, ערבים – כולם עמותה אחת.
<דורון אגסי: מאותו רגע מודרנו מירושלים.
<דורון אגסי: אני זעקתי חמס.
<דורון אגסי: יש לי התכתבויות עם מנכ"ל משרד הרווחה, למה עושים את זה?
<דורון אגסי: מי שייפגע זה המגזר החרדי.
<דורון אגסי: אתם רוצים שאנשים יפנו – לנו יש קשרים עם רבנים, אנחנו פועלים בתוך המגזר – תנו לנו להמשיך לעבוד.
<דורון אגסי: עמותת מיט"ל שהיא עמותה חילונית – היא לבד מטפלת בכל ירושלים.
<דורון אגסי: דרך אגב, העמותה התפרקה כי מי שעמדה - - - לא הייתה מוכנה לדבר הזה.
<דורון אגסי: ואז בנו אותה מחדש.
<דורון אגסי: מי שהיה בחלק מהצוות עזב.
<דורון אגסי: בנו מחדש קונספט.
<דורון אגסי: דיברתי עם מנכ"ל משרד הרווחה ושאלתי, למה?
<דורון אגסי: לא לאפשר למגזר לטפל על-ידי אנשים שמתאימים.
<דורון אגסי: זה יזמין אנשים לבוא, זה מוריד מחיצות וחששות.
<דורון אגסי: "אנחנו לא ניתן", "לא יהיה לכל אחד טיפול אישי".
יפעת שאשא ביטון: אפשר לשלב.
יפעת שאשא ביטון: אפשר שבתוך המקום יהיה מענה גם לאוכלוסייה חרדית - -
<דורון אגסי: זה היה הקונספט, זה לא עובד.
<דורון אגסי: הקונספט זה מה שאת אמרת, וזה הקיים - -
יפעת שאשא ביטון: על-ידי מטפל חרדי?
יפעת שאשא ביטון: מה זה משנה באלו ארבעה קירות הוא עושה את זה?
<דורון אגסי: זה הקונספט.
<דורון אגסי: מה שאת אומרת היה בקונספט של מי שאמר: "רק מיט"ל".
יפעת שאשא ביטון: זה לא משנה עכשיו אם זה מיט"ל או כל מקום אחר.
יפעת שאשא ביטון: אני מדברת אתך תפיסתית.
יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו יוצרים מערך שנותן מענה לאוכלוסייה החרדית על-ידי חרדים, ומצליחים ליצור התאמות – מה זה משנה בין איזה ארבע קירות זה נעשה?
<דורון אגסי: גברת היושבת-ראש, השאלה שלך מאוד מדויקת, אבל התשובה צריכה לבוא ממקום אחר, לדעתי.
<דורון אגסי: את אומרת, זה לדעתי לא משנה, אז מה זה משנה בעצם?
<דורון אגסי: זאת הייתה האמירה שלך - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אבל לא חשוב.
<דורון אגסי: אני שואל אחרת.
<דורון אגסי: מעניין אותי מה באמת עומד ביסוד הקונספט של הרבנים והתפיסה החברתית שאומרת שלמרות שהוא יהיה מטפל גבר, אבל בעמותה חילונית, אנחנו פחות נרצה לשלוח לשם.
<דורון אגסי: חבר הכנסת מקלב אמר קודם שכשאדם נמצא בעמותה תחת הנהלה שאין לנו אמון בה - -
יפעת שאשא ביטון: אז יוצרים קשר.
<דורון אגסי: - - אז נכון שאותו פלוני אלמוני מטפל יהיה - -
אורי מקלב: אני אסביר בצורה אחרת.
יפעת שאשא ביטון: למה זאת חייבת להיות עמותה חרדית?
<דורון אגסי: היא לא חייבת, אבל - - -
אורי מקלב: אני לא מכיר את הסיפור שלו, אבל עקרונית מי הולך לדבר עם הרב?
אורי מקלב: העובד או המנהל של העמותה?
אורי מקלב: העובד הוא עובד.
אורי מקלב: הוא לא אחד שמוביל מהלכים.
אורי מקלב: מי זה מנהל?
אורי מקלב: לכן בעתיד זה לא חייב להיות.
אורי מקלב: המסגרת צריכה להיות ככל המסגרות, אבל כל זמן שהמסגרות עדיין לא הוטמעו מספיק, ואין המסגרת המדויקת יותר יש עניין להכיר, כמו שבכל נושא אנחנו לוקחים מישהו מאותו מגזר, והוא יודע ומכיר ויש לו גישה נוחה ואמינה ויודע ליצור יחסים.
אורי מקלב: לאחר מכן, זה נכון, לא צריך להיות הפוך.
אורי מקלב: יכול להיות שתהיה עדיפות לעמותה שמטפלת בכול ויש לה מטפלים כאלה וכאלה.
אורי מקלב: אז יש לה אוסף, והוא מאגם אצלו הכול ואוסף את כל הידע בכל המקומות.
אורי מקלב: אבל בשלב הראשוני, ובוודאי בשלב ההתחלתי שעדיין צריך לבנות מערכת וזה עדיין לא נעשה, אז בונים את זה מקצועית.
אורי מקלב: אחרי זה אפשר להרחיב את זה.
<רות מטות: אנחנו הבאנו את ועדת הרבנים למיט"ל.
<רות מטות: הם מקבלים את מיט"ל.
<רות מטות: יש היום קשרים מקצועיים וקשרים בקהילה.
<רות מטות: יש לנו הרבה מאוד מטופלים מהמגזר החרדי במיט"ל.
<רות מטות: יש שם יחידה נפרדת - -
אורי מקלב: אז הכול בסדר?
יפעת שאשא ביטון: היא אומרת שוועדת הרבנים אישרה את זה ומשתפת פעולה.
אורי מקלב: אז אם כך אין בעיה.
<רות מטות: לא אמרתי שיש בעיה.
<רות מטות: להפך, אני עונה לדורון.
אורי מקלב: אז בשביל מה אנחנו צריכים?
אורי מקלב: אז נסגור את הוועדה.
יפעת שאשא ביטון: לא צריך לסגור את הוועדה כי אנחנו רוצים לדבר - -
אורי מקלב: היא אומרת שיש שיתוף פעולה, מיט"ל יודעים לעבוד, הרבנים משתפים איתם פעולה והכול בסדר.
אורי מקלב: אז מה הבעיה?
יפעת שאשא ביטון: אני אגיד לך מה הבעיה.
יפעת שאשא ביטון: רשמתי את ההערה שלך בכל מקרה, דורון, ואני אברר את הסיפור של העמותה הבודדת הזאת.
יפעת שאשא ביטון: אני אבדוק את זה.
יפעת שאשא ביטון: זה שאני שואלת פה שאלות זה לא בשביל לקנטר, אלא כדי להבין.
<דורון אגסי: מיליון איש תחת עמותה אחת.
<דורון אגסי: 800 אלף תושבי ירושלים, בית"ר ובית-שמש.
יפעת שאשא ביטון: כתבתי לבדוק מול הרווחה את עניין עמותת מיט"ל כעמותה יחידה בירושלים – מה קורה עם החרדים.
<דורון אגסי: זה למעלה ממיליון איש.
יפעת שאשא ביטון: איך אתה עוזר לנו להבין את העניין של התפיסה הקהילתית כלפי הנפגע, משפחתו, הפוגע והטיפול בו וההפרדה בינו לבין המשפחה שלו כדי שהמשפחה שלו לא תיפגע?
<דורון אגסי: כיוון שהמטרה שלך לרדת לשורש הבעיה - -
יפעת שאשא ביטון: האתגר.
<דורון אגסי: - - העניין הוא לא בסימפטומים – אם יש "מוסר" או לא.
<דורון אגסי: מבחינה הלכתית אין "דין מוסר".
יפעת שאשא ביטון: מישהו יכול להוציא את זה כתוב?
<דורון אגסי: יש לי כתוב.
<דורון אגסי: לפני אחת-עשרה שנים אחד הדברים הראשונים שעשיתי זה לכתוב חוברת של חמישים עמודים בהוצאת "אשלים" של הג'וינט.
<דורון אגסי: יש שם הסכמות של רבנים מחז"ל ועד פסיקת הלכה בראשונים ובאחרונים בפוסקי דורנו, כולל הסכמות של רבנים פה לחוברת הזאת.
<אשר מלמד: מי קורא את זה?
<דורון אגסי: זה תהליך קודם כול לברר הלכתית וקונספטואלית.
<דורון אגסי: עכשיו צריך לעשות את ההליך לא רק אצל הרבנים.
<דורון אגסי: רבותי, החוויה שלי פה היא של רוח פטרונית.
<דורון אגסי: יש פה עם של שלושת אלפים שנה.
<דורון אגסי: שמעתי קודם שחמשת אלפים שנה אנחנו לא עושים כלום.
<דורון אגסי: מי שיבדוק את החוברת הזאת יראה ששלושת אלפים שנה אנחנו עושים.
<דורון אגסי: מדינת ישראל קיימת ששים ושמונה שנה, ואנחנו מתייחסים לציבור החרדי כאילו ירד עכשיו מהעצים.
<דורון אגסי: רבותי, זה הפוך.
יפעת שאשא ביטון: אני לא יודעת איך ניתחת פה דיון של שעה וחצי - -
<דורון אגסי: אני לא ניתחתי, זאת חוויה בדיוק כמו שהרב מקלב אמר קודם.
<דורון אגסי: זאת הייתה חוויה שלו, וזאת חוויה שלי.
<דורון אגסי: מעניין, שני אנשים עם אותה חוויה.
יפעת שאשא ביטון: אתה הרגשת שיש פה פטרונות, הרב מקלב?
אורי מקלב: אני אמרתי את הדברים – איך אני חושב שצריך לכוון.
יפעת שאשא ביטון: פטרונות לא נאמר פה.
אורי מקלב: אני רוצה לכוון את הדיונים הבאים בשלב הראשון לראות אם אתם באמת רוצים לתרום משהו.
אורי מקלב: נבקש ממר דורון אגסי שיעביר את המסר של הרבנים אלינו – מה הרבנים מצפים מאתנו לשיתוף פעולה?
אורי מקלב: - -
<דורון אגסי: להקשיב - -
אורי מקלב: איפה הם רואים את הבעיה בשיתוף הפעולה עם הרשויות המקצועיות?
<דורון אגסי: - - לא להגיד לרבנים, לא ללמד את הרבנים.
<דורון אגסי: להסביר לרבנים - - -
יפעת שאשא ביטון: אני אשים לך את הדברים על השולחן: לא באתי ללמד אף אחד – לא את הרבנים ולא אחרים.
<דורון אגסי: אני מוכן שנקרא שוב את מה שכתוב פה.
<דורון אגסי: זה מילה במילה מה שאמרתי.
יפעת שאשא ביטון: ממש לא.
יפעת שאשא ביטון: אני לא באתי ללמד אף אחד.
יפעת שאשא ביטון: אתה מוזמן לקרוא אחר כך את הפרוטוקול.
יפעת שאשא ביטון: אם תמצא את המילה "לימוד" אני לוקחת בחזרה הכול.
<דורון אגסי: לא עלייך.
<דורון אגסי: הרוח של הדברים.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה ללמוד.
יפעת שאשא ביטון: אם תמצא את זה בהקשר הזה זה כשאמרתי שאני רוצה ללמוד.
יפעת שאשא ביטון: תנו לי מהחוכמה שלכם איך אנחנו יכולים להגיע עם הרבנים למצב שבו אנחנו יוצרים בקהילה את האפשרות לטפל בפגיעות מיניות בלי חשש.
<דורון אגסי: אני אשמח.
יפעת שאשא ביטון: זה מה שאני אמרתי.
יפעת שאשא ביטון: זאת יותר בקשה מאשר ללמד מישהו.
<דורון אגסי: אני אשמח שנשב בפורום ונדון עניינית בדברים.
<דורון אגסי: אחד הדברים הראשונים שעשינו זה פתחנו בבקשה של הרבנים.
<דורון אגסי: לפני עשור הרבנים פנו אלינו ואמרו, יש לנו בעיה, איך אפשר לפתור אותה במדינת ישראל?
<דורון אגסי: בדקתי ולא היה שום פתרון אזרחי לאנשים פדופילים.
<דורון אגסי: דרך אגב, גם היום במדינת ישראל אין כמעט פתרונות.
<דורון אגסי: אדם עם סטייה מינית, אין לו דרך לטפל בה.
יפעת שאשא ביטון: עדיין אנחנו צריכים להגן קודם כול על הנפגע.
<דורון אגסי: כדי להגן על הנפגע כדאי שכל האנשים האלה שנוסעים בלי רישיון ודורסים ילדים, כדאי להוריד אותם מהכביש.
<דורון אגסי: מה זה בשביל הנפגע?
<דורון אגסי: אנחנו מקימים בית חולים - -
יפעת שאשא ביטון: אתה שם לב לשיח שנוצר פה עכשיו?
יפעת שאשא ביטון: אנחנו סוטים עכשיו ל"למה לא"?
יפעת שאשא ביטון: כל מה שתגיד אתה צודק.
יפעת שאשא ביטון: תכתבי בפרוטוקול שאמרתי שהוא צודק.
<יצחק קדמן: לא, אל תתני לו צ'ק פתוח.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו אני רוצה לדעת מה כן ולא מה לא.
יפעת שאשא ביטון: אתה יודע מה, אני גם מקבלת אפילו את ההצעה שלך.
יפעת שאשא ביטון: תארגן קבוצה של אנשים שהם, לדעתך, מעצבי דעת קהל.
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח אם הרב מלמד יהיה שותף לשיח כזה - -
<דורון אגסי: בשמחה.
יפעת שאשא ביטון: אני מוכנה לשבת ולשמוע את האנשים, ולראות יחד איך אנחנו מטפלים בזה.
יפעת שאשא ביטון: רק אנחנו בלי אף אחד מסביב, מקובל?
<דורון אגסי: לא אכפת לי שכולם יהיו.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שזה יהיה אמתי.
<דורון אגסי: אמרתי כבר כמה פעמים – בשמחה.
<דורון אגסי: זה מה שצריך לעשות.
אורי מקלב: העניין הוא לא איך אנחנו מגיעים לרבנים – זה נשאיר לפעמים האחרות - -
יפעת שאשא ביטון: אני באה לשמוע.
אורי מקלב: - - אלא איך הרבנים מגיעים אלינו.
<יצחק קדמן: אנחנו רוצים כביש דו-סטרי.
אורי מקלב: דו-סטרי, אבל בכל כביש – מה זה "מתחיל"?
אורי מקלב: - - - פעם אחרת.
יפעת שאשא ביטון: זה סגור ומסוכם?
<דורון אגסי: סגור.
יפעת שאשא ביטון: יש לך הכתובות שלנו.
יפעת שאשא ביטון: אתה מארגן את זה, ואני מבטיחה לך – לא משנה באיזה יום זה יוצא, אני מזיזה הכול ובאה.
אורי מקלב: במסגרת ועדה?
יפעת שאשא ביטון: במסגרת סגורה כדי שיהיה אפשר לקיים שיח פתוח ואמתי לא לאוזניים של אף אחד.
יפעת שאשא ביטון: אם צריך נתווכח, אבל אנחנו נדע שאנחנו מקיימים שיח אמתי.
אורי מקלב: למה לא פתוח?
יפעת שאשא ביטון: כי כשמקיימים שיח פתוח יש דברים אחרים.
אורי מקלב: שישמעו את הדברים.
אורי מקלב: שישמעו מה לרבנים יש להעביר לגורמים המקצועיים.
אורי מקלב: למה שלא ישמעו?
יפעת שאשא ביטון: זה יהיה השלב הבא, אל תדאגו.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו עוד דרך ארוכה מאוד.
יפעת שאשא ביטון: השעה 13:03.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כבר באיחור.
יפעת שאשא ביטון: שרה בלוי, בבקשה, במשפט.
<שרה בלוי: אני מביתר עילית.
<שרה בלוי: החיזוק של התכנית המניעתית דרך מוסדות הלימוד שהם שער לשינוי של תפיסה קהילתית.
יפעת שאשא ביטון: על זה כבר דיברנו גם בפעם הקודמת.
<שרה בלוי: אני נותנת חיזוק, אבל זה גם נושא של משאבים.
<מארה שכטר: אני ממשרד הבריאות.
<מארה שכטר: חשוב לי להכניס את האלמנט של משרד הבריאות ומה המאמצים שאנחנו עושים בנושא.
<מארה שכטר: יש מאמצים מתמשכים בנושא של הכשרת צוותים רפואיים.
<מארה שכטר: אם מדברים על סמכות אז הרופא או האחות כסמכות בקופות החולים ובבתי החולים.
<מארה שכטר: זה גוף די משמעותי.
<מארה שכטר: עובדים עם האוכלוסייה החרדית, והאוכלוסייה החרדית כן מכבדת אותם.
<מארה שכטר: אני עובדת מאוד יפה עם ביתר בנושא הזה.
<מארה שכטר: ב-17 בחודש אנחנו עושים עוד הכשרה לרופאים בנושא הזה.
<מארה שכטר: יש מוכנות, יש דו-שיח.
<מארה שכטר: גם עניין הכשרת צוותים בבריאות הנפש בעניין הזה בעבודה עם האוכלוסייה החרדית.
<מארה שכטר: יותר רופאים הוכשרו גם לעבודה במרכזי הגנה.
<מארה שכטר: אנחנו שותפים במרכזי הגנה וגם עם התאמה מגדרית של רופאים או רופאות שבודקים.
<מארה שכטר: חשוב לדעת את זה.
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לקבל מסמך שמפרט את התהליך שאתם עושים כדי שיהיה לי באופן רשמי בתוך כל החומר שאנחנו אוספים.
<קריאה: לנציגת משרד הרווחה לא נתת לדבר.
יפעת שאשא ביטון: האמת היא שאחרי שראיתי שאת מהשלטון המקומי קצת בלבלתי ביניכן.
יפעת שאשא ביטון: משפט קצר.
<דניאלה אפרת מטי: אני מנהלת את מרכז הגנה "בית לין" בתל-השומר.
<דניאלה אפרת מטי: לגבי ההערה שמדינת ישראל עוד לא נתנה מספיק מענה – מרכזי ההגנה קמו קודם כול ובשביל ילדים נפגעים, והתהליך שעוברים בתוך מרכזי הגנה - -
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים, יקירה.
יפעת שאשא ביטון: את זה כבר עשינו בדיון הקודם.