GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: אלמוג בבקשה.
<אלמוג בן משה: אני אלמוג בן משה נציגת מועצת התלמידים והנוער הארצית.
<אלמוג בן משה: באמת הנושא של העברה הזאת בוואטסאפ של כל הסרטונים והתמונות הוא דבר שהוא נורא נורא קשה.
<אלמוג בן משה: אני גרה בנתניה, אתמול היה הפיגוע בנתניה, עוד לפני שבכלל ששמעו את זה באמצעי התקשורת ישר התחילו לרוץ תמונות, סרטונים והודעות וכולם שאלו 'מה קרה, איפה אתה ואיפה את'.
<אלמוג בן משה: זה יוצר חרדה ברמה שהיא בלתי נתפסת באמת.
<אלמוג בן משה: ברמה שהיום ילדים כאילו לא רצו ללכת לבית הספר.
<אלמוג בן משה: מבלי קשר למצב היומיומי הם פחדו ללכת לבית הספר, פחדו לצאת מהבית, פחדו לנסוע באוטובוס.
<אלמוג בן משה: המחנכת שלנו עשתה לנו בקבוצה של הכיתה, התחילה באמת לתמוך ו'איפה אתה גר ואולי אני עוברת בדרך שאני אראה, אלווה'.
<אלמוג בן משה: זה דבר שהוא יוצר חרדה מטורפת.
<אלמוג בן משה: ברגע שרואים דברים שהם לא מצונזרים, אגב, אני ראיתי בחדשות את הסיטואציה שהייתה בבאר שבע, וזה יוצר חרדה עוד יותר מעבר למה שאנחנו מקבלים בוואסטאפ.
<אלמוג בן משה: בוואטסאפ אנחנו יכולים להוריד או לא להוריד את זה , להסתכל או לא להסתכל.
<אלמוג בן משה: ברגע שאני עוברת ליד הטלוויזיה אין לי אפשרות לשלוט אם אני רואה את זה או לא רואה את זה.
<אלמוג בן משה: זה מכניס לחרדה, זה מכניס לאיזה זעזוע שאנחנו לא יכולים לשלוט בו.
<אלמוג בן משה: ילדים בפרט, כמובן, זה בכלל השפעות שאני לא יודעת.
<אלמוג בן משה: אני מניחה שהן נוראיות, אבל ביננו, זה יוצר מן תחושה של אלימות, תחושה שמעודדת אוירה אילמה, אווירה מתלהמת, 'בואו נעשה משהו, בואו'.
<אלמוג בן משה: זה משהו שיוצר אחר כך את כל הנושא של הלינצ'ים, את האנשים שבאים שחושבים שהם ראו והם לא ראו וכן ראו, אז יוצרים פה איזו אווירה שהיא אלימה.
<אלמוג בן משה: זה משהו מאוד מאוד פוגע בנוער ברמה, הם נפגעים מזה באמת מבחינת האווירה, מבחינת מה שזה יוצר בבתי ספר, בכיתות.
<אלמוג בן משה: זה באמת משהו שהוא מאוד בעייתי באווירה, בעיקר באווירה שזה יוצר.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה אלמוג.
יפעת שאשא ביטון: אני חוזרת לרשות השנייה.
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לשמוע את ההתייחסות שלכם, אבל חשוב לי באמת לחדד.
יפעת שאשא ביטון: כולנו נמצאים בתוך הסחרור הזה.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאנחנו נמצאים באיזו אתנחתא של לבחון את ההשלכות של כל מה שקורה לנו ושל כל מה שאנחנו נחשפים אליו.
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח שתתייחסו גם אתם באופן כזה לדיון ותעזרו לנו לחשוב איך אנחנו יכולים בעצם למזער את כל מה ששמענו כאן.
<מיכל גרוס: אני אתייחס לשני דברים שנאמרו פה ברשותך, גם של עמיתי מהמשרד לביטחון פנים וגם של חבר הכנסת חנין.
<מיכל גרוס: מקרה באר שבע ששודר, דווקא המקרה הזה הוא כאבן בוחן לסוגיה שלעולה פה.
<מיכל גרוס: התמונות הן מזעזעות, אין חולק.
<מיכל גרוס: אני תוהה האם באמת זה מייצר חרדה עודפת או שמא מייצר, אולי לא לחלופין אלא במקביל, את תחושת הגועל המתבקשת מהתנהגות כזו.
<מיכל גרוס: זאת אומרת - - -
דב חנין: זה לא מה שהכתב שידר.
דב חנין: הכתב שידר בלי שום נימה של ביקורת או הסתייגות.
דב חנין: זה פשוט לא יאמן.
<מיכל גרוס: אגב, אני לא זוכרת את הציטוטים המדויקים, אני לא אומרת נכון כי אני לא זוכרת במדויק את הכתבה.
<מיכל גרוס: אבל אני אומרת נכון על דבר אחר.
<מיכל גרוס: הדיווח הוא דיווח, הוא משקף את המציאות, אבל הסערה הציבורית שזה עורר – אני חושבת שהיא חשובה.
<מיכל גרוס: הוויכוח הציבורי, הדעות נגד פעולות מסוג זה הן חשובות - - -
דב חנין: אבל זה לא מה - - - זה שיש אנשים שהם מזדעזעים מהדבר הזה זה בסדר גמור, אבל התקשורת בעצם מעבירה את המסר שזה חלק נורמטיבי מהעולם שלנו.
דב חנין: אנחנו בתקשורת נותנים לזה את הגיבוי.
דב חנין: זו הייתה התחושה של אנשים שראו את השידור הזה.
<מיכל גרוס: א' אני חולקת - - -
דב חנין: אז אני אבקש שתראי את זה פעם נוספת.
דב חנין: זה שיש אנשים עם מצפון שמזדעזעים זה עדיין לא אומר שהאווירה הכללית לא הופכת להיות לאווירה של יותר התלהמות ויותר התבהמות.
<מיכל גרוס: תראה, אני יכולה להעיד על עצמי ועל החוג החברתי ועל החוג המקצועי שבו אני מסתובבת, אני חושבת שהתמונות האלה רק זעזעו אותנו יותר.
יפעת שאשא ביטון: השאלה האם היינו צריכים אותן בשביל לזעזע.
<מיכל גרוס: זה הביא בכלל הבנה שיש בקרבנו סוגי התנהגויות מהסוג הזה וכמה צריך לחנך נגדן, כמה צריך לבער אותן.
<מיכל גרוס: אני חושבת שאם התמונות לא היו מובאות כפי שהובאו אז להפך, אז היית יודע שיש משהו כזה, אבל לא מכיר את הפרטים ברמה כזאת שתזעזע אותך מספיק כדי שתסביר לילדים שלך.
<מיכל גרוס: דבר שאני עשיתי למרות שיש לי ילדים כבר גדולים מאוד, אבל עדיין אחת היא בתיכון.
<מיכל גרוס: תמונות כאלה מביאות אותי לדבר אתה ולהעלות את הנושא ולהסביר לה כמה זה חשוב - -
יפעת שאשא ביטון: את לא היית מדברת אתה אם פשוט היית שומעת כמו ששומעים ברדיו, לצורך העניין, שנעשה לינץ' והתנהגו - - -
<מיכל גרוס: לא בטוח.
יפעת שאשא ביטון: למה אנחנו צריכים להגיע לאיזו טראומה נפשית?
יפעת שאשא ביטון: אנחנו משבשים את האיזון, באמת גם הפסיכולוגי של ילדים ושל מבוגרים שצופים בתמונות כאלה והן קשות, הן קשות להכלה.
<מיכל גרוס: אני מסכימה שהן לא קלות, אני בהחלט מסכימה אתך.
<מיכל גרוס: אני חושבת שאסור להטיל את כל האחריות על התקשורת.
<מיכל גרוס: למה הכוונה - - -
יפעת שאשא ביטון: אין פה הטלת אחריות.
יפעת שאשא ביטון: אני בכוונה אמרתי את המשפט שאמרתי לפני שפניתי אליכם בחזרה.
יפעת שאשא ביטון: אין פה עניין של אחריות, יש פה עניין של איך מטפלים בזה.
<מיכל גרוס: העניין של המחויבות ההורית והאחריות של הורים.
<מיכל גרוס: שוב, גם כאימא וגם מי שמכירה את הדברים מבפנים ורואה אותם מבחוץ, אני חושבת שהציבור בוחר מה הוא רוצה לראות.
<מיכל גרוס: התפקיד של התקשורת להביא לו את כל המידע.
<מיכל גרוס: האיזון וגם הצגת הדברים בצורה מאוזנת לא פוטרת אותנו כרגולטור מאחריות לעקוב, מהאחריות לאכוף, מהאחריות לפנות בעתות כאלה ולחדד ולהדגיש.
<מיכל גרוס: - - -
יפעת שאשא ביטון: למיינן נכון את הדברים.
<מיכל גרוס: אנחנו עושים, נעשה ונמשיך לעשות את זה, אבל צריך לזכור שיש אחריות משותפת.
<מיכל גרוס: באותם בתים שיש בהם ילדים קטנים, למשל אצלנו בתוך הרשות השנייה יש אנשים שהם הורים לילדים קטנים, בדיונים פנימיים אנחנו מדברים על מה שקורה והם אומרים בפירוש: 'אנחנו מונעים מהילדים שלנו לראות חדשות'.
<מיכל גרוס: זו בחירה, זו סוג של בחירה - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, בואי, קשה לי קצת עם הכיוון שהדיון הולך אליו ואני אומר לך גם למה.
יפעת שאשא ביטון: זה לא רק החדשות בשמונה בערב, זה כל המבזקים שיש כל שעה וכו' וגם בשעות אחר הצהריים שהן שעות נורמטיביות לחלוטין לצפייה בטלוויזיה בקרב ילדים.
יפעת שאשא ביטון: לכן אני אומרת, אין פה שאלה שיש פה עניין של מודעות הורים.
יפעת שאשא ביטון: אין פה שאלה שמערכת החינוך צריכה להיכנס ולתווך את המציאות שאנחנו נמצאים בה בצורה שהילדים יוכלו לעבד את זה נכון ולהתמודד עם זה רגשית.
יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה לחלוטין ועדיין אני חושבת שיש פה גם אחריות על התקשורת, על העיתונאים מבחינת המינון שבו הם מביאים את הדברים, האופן שבו הם מציגים את הדברים.
יפעת שאשא ביטון: אין מה לעשות, בסוף אנחנו איזשהו מרקם אחד חברתי ואנחנו צריכים לראות איך כל חוליה בתוך השרשרת עושה את מה שמוטל עליה בדיוק.
<מיכל גרוס: אני מסכימה אתך במאת האחוזים.
<מיכל גרוס: כמו שאמרתי בתחילת הדברים שלי, אנחנו נמשיך לעקוב ולאכוף וככל שיש איזו הפרה בשידור אנחנו נוקטים בסנקציות כולל עיצומים כספיים.
<מיכל גרוס: זה המנדט שלנו כרגולטור.
<מיכל גרוס: אבל שוב, לעניין הטענות שעולות כמו עניין של קהות חושים שהתמונות והסרטונים האלה מייצרים, מעבר לעובדה המאוד מאוד ברורה שצריכה להיות הפרדה מוחלטת בין מה שקורה ברשת לבין מה שקורה על מסכי הטלוויזיה – אנחנו לא יכולים להיות אחראים כמובן על מה שקורה ברשת אלא רק על עצמנו – יש לנו מענה מאוד מאוד יסודי וברמות רזולוציה מאוד גבוהות לעניין האתיקה בשידור.
<מיכל גרוס: יש לנו סטים של כללים בעניין הזה.
<מיכל גרוס: שוב, ככל - - -
יפעת שאשא ביטון: צריך לחדד אותם וזאת תהייה אחת ההמלצות.
<מיכל גרוס: לכן בימים כאלה אנחנו פונים, ופנינו במכתב ממש בשבוע שעבר לחברות החדשות בדרישה לנהוג בסיקור מאוזן, לנהוג בסיקור רגיש.
<מיכל גרוס: שוב, תוך הערכה גם לפועלם ולעבודה הקשה שהם עושים בימים כאלה.
<מיכל גרוס: לטענה שזה מייצר קהות חושים, אני דווקא חושבת שלעיתים זה דווקא מייצר חידוד חושים.
<מיכל גרוס: שוב, כלפי תופעות - - -
יפעת שאשא ביטון: מדברים פסיכולוגים.
יפעת שאשא ביטון: לחדד זה לא מחדד שום - - -
<שבתי גרברציק: זה לא מחדד שום חושים בכלל כשרואים את הדבר הזה.
<שבתי גרברציק: גילוי נאות, הגעתי לפני כמעט שנתיים וחצי למשטרה לפני כן הייתי כמעט 20 שנה עיתונאי שכפוף לרשות השנייה על פי כלליה וחוקיה.
<שבתי גרברציק: אני מכיר היטב את הרגולציות ואת כל החוקים הללו.
<שבתי גרברציק: אני חושב שעקב אכילס העיקרי בתפיסה של התקשורת החזותית זה שמישהו שכח שהתקשורת מדברת אל כלל הגילאים.
<שבתי גרברציק: בעוד שאנחנו גדלנו על תכניות "לאם וילד" ותכניות לילדים ותכניות אחרות, היום אין דבר כזה.
<שבתי גרברציק: היום מהרגע שהילד פוקח את עיניו עד הרגע שהוא הולך לישון, כל המערכת מדברת לכלל המשפחה.
<שבתי גרברציק: מישהו שוכח את זה ברוממה כמו שאומרים, מישהו שוכח את זה בכנפי נשרים, לצורך העניין איפה שהם יושבים.
<שבתי גרברציק: הטלוויזיה כשהיא פתוחה היא מדברת לכלל האוכלוסייה בבית וזה יכול להיות ילד בן חמש, מבוגר בן שמונים – ופה שכחו.
<שבתי גרברציק: זה לא עניין כללים, זה לא עניין של דברים אחרים.
<שבתי גרברציק: זה עניין של רגישות, רגישות ורגישות ורגישות מול הרייטניג.
<שבתי גרברציק: נכון, אני יודע, הייתי עיתונאי, סיקרתי משטרה המון שנים, הייתי בכל זירות הפיגועים לפחות בגוש דן במשך השנים הכי קשות.
<שבתי גרברציק: הרגישות הזאת נעלמה לנו והיא נעלמה לדעתי בגלל מלחמת הרייטינג.
<שבתי גרברציק: פתאום שכחנו שחוץ מהמולך הזה שנקרא רייטינג יש גם אנשים מהצד השני ויש גם רגשות ויש גם, לא פוסט טראומה כמו שאשתי אומרת ומעירה לי תוך כדי שידור, אלא טראומה מתמשכת.
<שבתי גרברציק: וואלה, צריך לעצור את זה.
<שבתי גרברציק: התקשורת היא איזה קטליזטור, התקשורת היא לא ממציאה דבר, היא מעצימה משהו.
<שבתי גרברציק: ברגע שאתה עושה את השידור החוזר שעוד חוזר ועוד פעם חוזר ועוד פעם חוזר בגב של המגיש שיושב, זהו זה נכנס, זה נשתל הדבר הזה.
<שבתי גרברציק: זה גורם לחרדות איומות, זה גורם למתח עצום.
<שבתי גרברציק: זה לא עניין של תחושת ביטחון, זה ביטחון לאומי לכל דבר ועניין ואפשר לעצור את זה בלי לפגוע כהוא זה ברמת הסיקור התקשורתי.
<שבתי גרברציק: אפשר לסקר בצורה נהדרת ואנחנו רואים שישנם הבדלים בין תחנות הטלוויזיה למיניהן איך הן משדרות, בין מגישים כשמתעלמים מהרייטינג.
<שבתי גרברציק: זה אותו דבר.
<שבתי גרברציק: הייתי מעדיף והייתי שמח מאוד אם הטלוויזיה הייתה לוקחת קצת את הממד הרדיופוני והמגיש מהאולפן היה מדבר יותר ופחות רואים את התמונות שרצות מאחור.
<מיכל גרוס: אנחנו נמשיך לעקוב.
<מיכל גרוס: כמו שאמרתי אנחנו נמשיך לאכוף ואנחנו נמשיך לדרוש רגישות.
<מיכל גרוס: זה לא נכון ששכחנו, זה עולה אצלנו לסדר היום על בסיס קבוע.
<מיכל גרוס: אני רוצה שוב להזכיר את מה שהתחלתי אתו והוא "חופש הביטוי" סעיף 2 בחוק - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל גם לחופש הביטוי יש גבול.
יפעת שאשא ביטון: את יודעת, אנחנו יכולים לומר את הדברים עד גבול מסוים ואנחנו יכולים לשדר דברים עד גבול מסוים.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת - - -
<מיכל גרוס: דווקא בכללי האתיקה, בסט של כללי האתיקה ואצטט: "בעל זיכיון ישרת בכל משדריו בנאמנות ובאחריות את עקרונות חופש הביטוי וזכות הציבור לדעת, לרבות הזכות לבטא דעות חריגות ולא אהודות" – צריך לזכור גם את זה.
<מיכל גרוס: שוב, אנחנו מנסים גם בכללים שלנו, שגם אליהם אנחנו נדרשים מעת לעת, לשמור על ניסוח מאוזן ויישום גם.
<מיכל גרוס: זאת אומרת, - - -
<שבתי גרברציק: אבל לא אתם הבעיה.
<שבתי גרברציק: את כל הזמן חוזרת - - -
יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר משהו ברשותכם.
יפעת שאשא ביטון: הרבה פעמים אני מדברת על תהליך של חינוך חברתי.
יפעת שאשא ביטון: באמת עניין של תהליך לחינוך בחברה.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שלתקשורת, במקום החיובי, יש תפקיד מאוד משמעותי בתהליך של חינוך חברתי.
יפעת שאשא ביטון: כשאני מדברת על רה-חינוך אני חושבת שפה המגויסות של התקשורת היא באמת במינון הנכון של הדברים.
יפעת שאשא ביטון: כי בסופו של דבר הרי אתם מעצבים את דעת הקהל, אתם מעצבים תחושות, אתם גם אפילו מעצבים התנהגות כי בעצם התחושות והתפיסות שאנחנו מקבלים בסופו של דבר מתורגמות להתנהגות.
יפעת שאשא ביטון: אני תוהה לפעמים אם הילדים שרואים את כל הפיגועים ואת ההתמודדות עם המצבים של הפחד לא ירגישו שמותר להם גם בבית הספר להתמודד באותו אופן בתסכול האישי שלהם.
יפעת שאשא ביטון: נשאל כאן איפה התפקיד שלנו גם כמחנך, לא ככזה שצריך להביא לידיעת הציבור.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאני נותנת לכם את זה מהמקום המאוד חיובי שאומר: 'חבר'ה, אתם שותפים לתהליך חברתי'.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שכולנו צריכים להיות אחראים בו.
יפעת שאשא ביטון: אני אתן לחוה ואחר כך נסכם.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה חוה.
<חוה קליין: תודה רבה.
<חוה קליין: חוה קליין מהוועדה לזכויות הילד, לשכת עורכי הדין.
<חוה קליין: אני חושבת, אני מרגישה לפחות שמתפספסת פה האחריות המאוד מאוד גדולה של התקשורת כשבעצם אנחנו באים ואומרים 'אחריות של ההורים לתווך וכו'.
<חוה קליין: נכון, מקומם של ההורים, מקומם הקריטי ישנו ועודנו, עדיין זה לא רק כשילדים רואים טלוויזיה בבית, זה לא שההורים יסגרו את הטלוויזיה בבית ובכך הם בעצם ימנעו מהילדים להיחשף לדברים האלה.
<חוה קליין: הטלוויזיות דלוקות בכל מקום, הילדים הולכים בקניונים, בפיצוציות ובכל מקום – הסרטונים כשהם משודרים גם אם הם מטושטשים ברמה כזו או אחרת בשעות אחר הצהריים והערב והמוקדמות – זה לא צריך להיות שם.
<חוה קליין: יש לנו אחריות שהיא גדולה יותר, וזכות הציבור לדעת מול זכותנו או החובה שלנו להגן על הילדים מהחשיפה לדבר הזה, אז בואו נעשה הבחנה.
<חוה קליין: כרגע אני שולפת אותה, אבל נעשה הבחנה בין שידורים בטלוויזיה שהם חשופים בכל מקום לבין השידורים של החדשות באינטרנט.
<חוה קליין: שם באמת זו בחירה מי פותח ורואה ואולי שם קל לנו יותר.
<חוה קליין: אבל אנחנו צריכים לזכור, הילדים נחשפים לשידורים האלה בכל מקום ויש לנו חובה גדולה מאוד לעצור את זה ולא לאפשר את זה בשעות אחר הצהריים והערב.
<חוה קליין: בעצם אנחנו בעצמנו פוגעים בהם.
<חוה קליין: אני חושבת שזו נקודה שאסור לפספס אותה ולא לחלק את האחריות הזאת כי האחריות לשידורים האלה, אנחנו יכולים לעצור את זה בהחלט.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חוה.
יפעת שאשא ביטון: מישהו מהנוכחים רוצה לסכם?
יפעת שאשא ביטון: ראשית אני מודה לכם שהשתתפתם בדיון החשוב הזה.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה מעיד על כך שהילדים שלנו חשובים.
יפעת שאשא ביטון: בסופו של דבר כולנו כאן
יפעת שאשא ביטון: כדי לראות איך אנחנו עושים הכול כדי למזער את הפגיעה בהם דרך חשיפה לתכנים פוגעניים.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה בכמה רבדים.
יפעת שאשא ביטון: ראשית, אני רוצה שייכתב שמערכת החינוך כן צריכה לתווך את המציאות של האירועים האחרונים לילדים בין אם זה דרך שיעורי חינוך או בדרך אחרת שהיא תמצא לנכון.
יפעת שאשא ביטון: אבל בהחלט צריך לקיים שיח עם הילדים כדי שיוכלו להתמודד מבחינה רגשית בצורה טובה יותר.
יפעת שאשא ביטון: אני כן רוצה שיצוין שגם להורים יש אחריות מבחינת החשיפה, מבחינת המודעות – אני לא חושבת שהורים בכוונה רואים סרטים או את כל אירועי הטרור ליד הילדים שלהם והם מודעים לקושי.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאם אנחנו נצליח להביא למודעות של ההורים את הפגיעה בילדים אז גם הם יוכלו להימנע ולמזער את הפגיעה.
יפעת שאשא ביטון: אני פונה אליכם הרשות השנייה, אני מבינה שהתחלתם בצעדים.
יפעת שאשא ביטון: אני כן אשמח לקבל איזה דיווח בשבוע הקרוב לגבי תהליך שנעשה מול המגישים השונים, מול הרשתות השונות, כן ממיינים בצורה אחרת את הקרנת שידורים.
יפעת שאשא ביטון: אני כן הייתי ממליצה, אני אשמח אם תבדקו את זה, אם יהיה ניתן לשדר את הסרטונים של הפיגועים משעות מסוימות ביום.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, שזה לא ירוץ באופן גורף בכל מהדורת חדשות.
יפעת שאשא ביטון: אפרופו, יש גם הרבה פעמים מהדורות חדשות גם בשעות הבוקר ובשעות הצהריים המאוד מוקדמות.
יפעת שאשא ביטון: בואו ננסה לראות איך אנחנו ממיינים את זה מבחינת מינון בצורה שהיא יותר נכונה שתעזור לנו להתמודד גם עם גל הטרור הנוכחי.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת להתחיל את דיון הוועדה שתעסוק במסקנות המסכמות של ועדת האו"ם לזכויות הילד האמונה על יישום הפרוטוקול האופציונאלי לאמנה לזכויות הילד בדבר מכירת ילדים, זנות ילדים ופורנוגרפיית ילדים.
יפעת שאשא ביטון: זה לא נושא מלבב, אבל אני ממש שמחה לראות את כל השותפים לשולחן, מה שמבטיח שאנחנו נוכל לקיים פה דיון שהוא באמת אופרטיבי ואיכותי.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לציין כמה נתונים מהפרוטוקול, שבהם הוועדה מקדמת בברכה תהליכים שכן קרו במדינת ישראל בכל הנוגע לטיפול בנושא של זנות קטינים ובכלל בעניין של האיתור והאכיפה, ובכל זאת יש מספר סייגים שעולים.
יפעת שאשא ביטון: הפרגון ניתן על כך שהוקם צוות בין משרדי לפיתוח תכניות פעולה שמשולבת לשיפור אמצעים להתמודדות עם זנות קטינים.
יפעת שאשא ביטון: אני מאוד אשמח לדעת אם יש לנו נציגים מהוועדה שהוקמה, או לפחות מעידים עליה, לדעת היכן זה עומד.
יפעת שאשא ביטון: תכנית של משרד הרווחה והשירותים החברתיים לאיתור, ייזום וכן תכניות עבודת רחוב והמרחב הפתוח, שאותן יזם משרד הרווחה והשירותים החברתיים ואשר נועדו לסייע בזיהויים של קטינים המעורבים בזנות ובשיקומם.
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לשמוע על התכנית ולבחון את אופן הפעולה.
יפעת שאשא ביטון: עדיין, למרות כך, הוועדה ממליצה שישראל תפתח ותיישם מנגנון מקיף ושיטתי לאיסוף, ניתוח, פיקוח על נתונים והערכתם לכל התחומים בהם עוסק הפרוטוקול האופציונאלי.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שפה אנחנו קצת קלענו לדעת גדולים כשעסקנו בנושא של פגיעות מיניות בקטינים וזיהינו שבעצם אין מאגר נתונים שלפיו אנחנו יכולים ללמוד מה היקף הפגיעות, כיצד זה מטופל בבית משפט, מה היקף ההרשאות, איזה אופי של הרשאות, זאת אומרת אין לנו בכלל נתונים שיכולים לעזור לנו ללמוד את התופעה וזה נכון, מסתבר, גם לנושא של זנות קטינים.
יפעת שאשא ביטון: הלאקונות שמצאה הוועדה בעמוד 6, אם תסתכלו, זה ש'לישראל אין מספיק תכניות המתמקדות באופן ספציפי בילדים במצבים פגיעים ובמצבי הדרה'.
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לשמוע האם מאז שנכתב הדוח יש התקדמות בנושא הזה.
יפעת שאשא ביטון: 'לא קיימים מספיק מנגנונים לזיהוי ואיתור של ילדים שנמצאים בסיכון להפוך לקורבנות עבירות המנויות בפרוטוקול האופציונאלי ואין מספיק מידע אודות היקף הניצול המיני של ילדים ובפרט זנות קטינים ופורנוגרפיית קטינים, לרבות באינטרנט', שזה מה שדיברנו לפני רגע.
יפעת שאשא ביטון: מבקשים מאיתנו לייצר תכניות מניעה מיוחדות.
יפעת שאשא ביטון: אני מניחה שיש מי שנמצא באיזה שהוא תהליך, אז אם כן אני אשמח, ואם לא, אז אנחנו נצטרך לראות איך אנחנו מקדמים תכניות שכאלה.
יפעת שאשא ביטון: 'לייסד מנגנונים ולקבוע נהלים לזיהוי ילדים הנמצאים בסיכון ליפול קורבן לעבירות המנויות בפרוטוקול האופציונאלי ובפרט אלה שנמצאים במצבים פגיעים, לספק להם תמיכה פסיכו סוציאלית ותכניות להעלאת המודעות' וכמובן נושא של מחקרים שמטרתם הערכת היקף הניצול המיני של ילדים ובפרט מכירת ילדים, זנות ילדים ופורנוגרפיית ילדים.
יפעת שאשא ביטון: יש פה התייחסות לענייני החקיקה.
יפעת שאשא ביטון: אני לא אקרא את הכול, אני מניחה שחלקכם עברתם וכנראה שאנחנו נצטרך לקיים צעדים שישפרו את המצב גם מבחינת החקיקה, אנחנו נחדד את זה תוך כדי דיון.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לסיים במה שמדאיג את הוועדה והדאיג גם את הוועדה לזכויות הילד במהלך הדיונים בחודשים האחרונים וזה שמספר התיקים שנחקרים הוא נמוך, רק שיעור נמוך מבין תיקים אלה מגיע לכדי העמדה לדין ושהעונשים בגין העבירות הקשורות לזנות ילדים או לפורנוגרפיית ילדים לא תמיד מתאימים לחומרת העבירה.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהיה אפשר לשמוע אותי אומרת את זה כמעט בכל הזדמנות בחודשים האחרונים וזה שוב לפתחנו.
יפעת שאשא ביטון: ברשותכם אני אפתח לדיון.
יפעת שאשא ביטון: מסקנות הוועדה מונחות לפניכם ואנחנו נפתח עם עורכת דין הילה טנא-גלעד, ממונה על זכויות אדם.
יפעת שאשא ביטון: הילה, בבקשה.
<הילה טנא-גלעד: כאמור, אני ממחלקת ייעוץ וחקיקה משפט בינלאומי, אנחנו מחלקה שאמונה על כל הנושא של הדיווחים וריכוז ההופעות בפני הוועדה לזכויות אדם.
<הילה טנא-גלעד: ישראל חברה בשבע מתוך תשע האמנות לזכויות אדם, אנחנו חברים באמנה לזכויות הילד משנת 91', בנוסף אנחנו חברים בשני הפרוטוקולים הנלווים לאמנה, גם הפרוטוקול הנוכחי, שבו אנחנו חברים משנת 2008 וגם פרוטוקול נוסף של האמנה לזכויות הילד, זה פרוטוקול אופציונאלי, בעיקר מעורבות ילדים בסכסוכים מזוינים, כשהמתכונת היא שמדינה עושה את כל הבחינה של המצב המשפטי אצלה, חותמת ובהמשך מאשררת ונדרשת להגיש בכל אמנה ופרוטוקול דוח ראשוני שמציג את המצב המשפטי בצורה הכי רחבה שניתן לגבי העמידה שלה בתנאים של האמנה בפרוטוקול ולאחר מכן יש הופעה.
<הילה טנא-גלעד: ההופעה הזאת הייתה ההופעה הראשונה בפני הוועדה על הפרוטוקול הספציפי הזה, הרעיון היה באמת לפרוש את מכלול העשייה שלנו בתחום הזה.
<הילה טנא-גלעד: אני רק אציין באופן כללי, האמנה לזכויות הילד היא כיום האמנה שלמעשה כל מדינות העולם, חוץ מארצות הברית, חברות בה.
<הילה טנא-גלעד: שתי המדינות האחרות שלא היו חברות, סומליה ודרום סודן, הצטרפו לאחרונה.
<הילה טנא-גלעד: גם הפלסטינים הצטרפו לאמנה לזכויות הילד ולמעשה כיום היא באמת אמנה שכל המדינות חוץ מארצות הברית חברות בה.
<הילה טנא-גלעד: בפרוטוקול שבפנינו, הפרוטוקול לגבי מכירה, זנות ופורנוגרפיה של ילדים חברות 171 מדינות וכאמור הדיון עצמו וכל השיח מול הוועדה באמת מתמקד בשלושת הרבדים, מכירה, זנות ופורנוגרפיה.
<הילה טנא-גלעד: אנחנו הופענו, אני יכולה להגיד, בפני הרכב אוהד יחסית.
<הילה טנא-גלעד: איתי במשלחת היו איציק אלמוג ממשטרת ישראל, ממחלק הנוער, גב' ציפי נחשון-גליק, ממשרד הרווחה, שאמונה על שירות לנערות, ד"ר מירב שמואלי כמובן, המתאמת בפועל של המאבק בסחר בבני אדם, הייתה איתנו כמובן גם נציגת משרד החוץ והיועצת המשפטית של המשלחת בז'נבה ובראש המלחת יחד עמי עמד השגריר שלנו למוסדות האו"ם בז'נבה, השגריר אביתר מנור.
<הילה טנא-גלעד: ההופעה עצמה הייתה יחסית באווירה נעימה, יו"ר הוועדה, מי שריכז אותה, היה נציג מאתיופיה שאחרי זה בשיחת רקע סיפר על הקשרים החמים שלו לישראל.
<הילה טנא-גלעד: את רוב ההמלצות גברתי ציינה, אני רק רוצה לחדד כמה דברים, שזה נושא העלאת המודעות, שזה נושא ששב ועלה, כולל שיח פרטני לגבי רזולוציות של משפחות, של הורים, של הציבור הרחב, וזה נושא ששב ועלה.
<הילה טנא-גלעד: כידוע משרד החינוך העלה את כל החומרים של הפרוטוקול, גם לאתר שלהם וגם את הנוסח המתורגם, אבל הם קראו לשיח ישיר לא רק לילדים, אלא גם להורים והמכלול הרחב.
מאיר כהן: את מדברת על משרד החינוך?
<הילה טנא-גלעד: כן, במשרד החינוך יש את כל החומרים.
מאיר כהן: הוא רק העלה את החומרים, אבל בפועל הוא לא מתעסק עם זה.
<טובה בן ארי: לא, אנחנו נמשיך אחר כך.
<הילה טנא-גלעד: אני אתן למשרד החינוך להציג, אבל הצגנו גם את העשייה שלהם.
מאיר כהן: אמת.
<הילה טנא-גלעד: נושא נציבות ילדים, שזה נושא שהוועדה שבה ומעלה, גם הוועדה הראשית וגם בדיון הזה.
<הילה טנא-גלעד: הם רואים את זה כרכיב מאוד משמעותי, זה שב ועלה גם כאן.
<הילה טנא-גלעד: נושא הכשרות לכל הדרגים, שופטים, עובדים סוציאליים, פקידי אכיפת חוק, הגירה, לכל התחומים שבזה.
<הילה טנא-גלעד: נושא המניעה, נושא של תיירות מין, נושא של תעודות לידה, כל השיח הפלילי שאני בטוחה שנרחיב אחר כך עם העמיתים שלי מייעוץ וחקיקה, החמרת ענישה, סמכות שיפוט חוץ טריטוריאלית, כל הנושא של הגנה על ילדים במשפט, הגנה ושיקום.
<הילה טנא-גלעד: נושא הפונדקאות שזה נושא ששב ועלה והוועדה הייתה מאוד מוטרדת לגבי כל ההסדרה של פונדקאות בחו"ל, כולל דוגמאות ספציפיות שנתנו למקרים בעייתיים ואיך אנחנו מקדמים את הנושא הזה.
<הילה טנא-גלעד: כמובן השיח הקבוע מול ועדות זכויות אדם על השטחים, כולל מזרח ירושלים והגולן.
<הילה טנא-גלעד: אני אציין שבתוך משרד המשפטים קיים צוות בין משרדי שנועד לבחינה ויישום של מסקנות ועדות זכויות אדם.
<הילה טנא-גלעד: הצוות הזה מתכנס אחרי כל ועדה, בוחן את המסקנות שניתנו ואיך אפשר לקדם.
<הילה טנא-גלעד: הצוות הזה יתכנס ב-11 באוקטובר.
<הילה טנא-גלעד: בשיח שלי מול הוועדה, בגלל זה ביקשתי להמתין עד אחרי שנשב, ישבני על כל רכיב ורכיב, בדקנו מה אפשר לקדם, השתתפו המשנה לפרקליט המדינה פלילי וגורמים מכל המשרדים הרלוונטיים, כדי לבחון ומה ניתן לקדם.
<הילה טנא-גלעד: חלק מהמשרדים חוזרים עכשיו לבחון אצלם.
<הילה טנא-גלעד: זה מאוד בגדול, מבחינתנו.
יפעת שאשא ביטון: משום שהדוח הוא מאוד רחב ונוגע בסוגיות מגוונות אנחנו ביקשנו בדיון הזה להתמקד בכל הנושא של זנות ילדים ופורנוגרפיית ילדים ולכן אני ארצה לשמוע התייחסות ממוקדת, לפחות מבחינת החקיקה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו ניגע אחר כך ברבדים החשובים האחרים, אבל אני מתחילה דווקא בטכני שאותו אנחנו יכולים לבחון ולהתקדם ממנו.
יפעת שאשא ביטון: האם נעשו תיקוני חקיקה בנוגע להרחבות הענישה?
יפעת שאשא ביטון: אם תסתכלי בעמוד 8, למעלה, יש את העניין שלא כל צורות מכירת ילדים בהם עוסקים סעיף 2א וסעיף 3 לפרוטוקול סווגו כעבירות מובחנות מעבירות סחר בבני אדם.
יפעת שאשא ביטון: 'עבודת כפייה של ילדים לא מהווה עבירה פלילית בחוק העונשין'.
יפעת שאשא ביטון: יש פה התייחסות לכפל עונש קבוע, רק במידה שלקורבן טרם מלאו 14 שנים, או שהקורבן מעל גיל 14 והוא נפגע בתוך המשפחה.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת יש פה כמה סְייגים שהוועדה מבקשת להתייחס אליהם ולהרחיב את החקיקה לגביהם.
יפעת שאשא ביטון: האם נעשה איזה שהוא תהליך הרחבה, או שזה משהו שהוועדה יכולה לצאת ממנו בנקודת זמן זו.
<מירב שמואלי: בוקר טוב.
<מירב שמואלי: אני אתחיל ואחריי תדבר נציגת מחלקת ייעוץ וחקיקה.
<מירב שמואלי: אני מתאמת המאבק בסחר בבני אדם, אני רוצה להתייחס לשני הסעיפים הראשונים.
<מירב שמואלי: למרות שאמרנו את זה לוועדה, בעל פה ובכתב פעמים רבות, מה שכתוב פה איננו נכון.
<מירב שמואלי: יש בישראל - - -
<יצחק קדמן: זה לא הדבר היחידי שלא נכון בדוח הזה.
<מירב שמואלי: יש בישראל עבירה ברורה, מפורשת ומקיפה, מכירת ילדים זה דבר אסור, הסעיף של סחר בבני אדם אוסר עסקה באדם למטרות שונות.
<מירב שמואלי: העונש חמור יותר כאשר מדובר בקורבן שהוא קטין, אז כמובן שזה קיים.
<מירב שמואלי: גם הדבר השני, עבודת כפייה של ילדים אינה מהווה עבירה פלילית בחוק העונשין כצורה של מכירת ילדים, לא נכון.
<מירב שמואלי: ישנה עבירה של עבודת כפייה ויש עבירה של סחר באדם למטרת עבודת כפייה, כך שזה מכוסה מכל הכיוונים.
יפעת שאשא ביטון: מכוסה מכל הכיוונים?
<מירב שמואלי: לחלוטין, וחברתי מייעוץ וחקיקה תתייחס לעבירות האחרות.
<אביגיל סון פלדמן: אז באמת בעקבות ההמלצות כונסה ישיבה כמו שהילה סיפרה ועלה הנושא של החמרת ענישה בעבירה של לקוחו של קטין ואנחנו לקחנו את הנושא הזה לתשומת לבנו.
<אביגיל סון פלדמן: אנחנו מקיימים על זה עכשיו התייעצויות, אוספים את העמדות של כל הגורמים, כל הנתונים שאנחנו צריכים.
<אביגיל סון פלדמן: בקיצור, הנושא הזה, עכשיו אנחנו בוחנים אותו וננסה באמת לעשות את זה הכי מהר שאנחנו יכולים.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת זה באחריות משרד המשפטים לטפל בנושא הזה?
<קריאה: יש הצעת חוק פרטית.
<אביגיל סון פלדמן: אנחנו עכשיו בוחנים את זה בעקבות ההמלצות והפניות שהגיעו אלינו מהילה וממירב ואנחנו בוחנים את ההחמרה של 203ג.
<רעות גיא: אפשר לשאול לכמה שנים החמרה?
<אביגיל סון פלדמן: אנחנו בוחנים, אני לא יודעת להגיד בכמה.
יפעת שאשא ביטון: וזה לגבי זנות ומכירה?
<אביגיל סון פלדמן: לקוחו של קטין.
<אביגיל סון פלדמן: לקיחת שירותי זנות מקטין.
יפעת שאשא ביטון: הצטרף אלינו חבר הכנסת מאיר כהן.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, רשות הדיבור שלך.
מאיר כהן: שלום לכולם, ד"ר קדמן, גברתי היושבת ראש.
מאיר כהן: אני כבר שנתיים יושב בישיבות שבהן אנחנו מקבלים אינפורמציה למשלחות שנסעו ודברים שאמרו.
מאיר כהן: אני רק רוצה להגיד שהשטח מדמם, השאלה אם בוועדה הזאת מעבר להתעסקות אנחנו לוקחים ומאירים את החצרות האחוריים של מדינת ישראל.