GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<תומר רינגלר: ההדרכה תהיה כמו מן סוג של קורס שיתקיים ויכלול שלושה עד חמישה מפגשים בהם מפגש אחד ההורים יביאו את הילדים ואנחנו מאמינים שההדרכות האלה יגבירו את המודעות לשמירה על זכויות הילד במרחב הדיגיטלי ויסייעו להורים להכיל ולהתמודד עם הקשיים השונים.
<תומר רינגלר: תודה רבה.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו קבוצה גם מאוד מיוחדת מבית הספר שבו אני גדלתי, וזה יצא מקרי, באמת, בית ספר מצודות מקרית שמונה, ומשום שהם יוצאים לסיור אז אנחנו נאפשר להם את רשות הדיבור כדי שלא נפספס.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, אראל
<אראל וקנין: הייתי רוצה לדבר על השבוע המקוצר שמתקיים בקיבוצים.
<אראל וקנין: אנחנו גרים בצפון, בפריפריה, וכל הקיבוצים מסביבנו לומדים שבוע מקוצר ואנחנו היינו רוצים שיהיה שוויון ושהמערכות יהיו מסונכרנות ביניהן ושגם אנחנו נוכל ללמוד חמישה ימים בשבוע.
<אראל וקנין: זה יעזור לנו גם שיהיה שוויון בין התלמידים בקיבוצים, להתחבר יותר אליהם, וגם במשפחה שרוב ההורים לא עובדים בימי שישי ואנחנו נוכל להיות עם ההורים ולבלות ושיהיו לנו סופי שבוע, שנוכל לצאת מהבית קצת וליהנות.
<אראל וקנין: אנחנו יכולים להיות עם המורה בכל השבוע ושהיא תעזור לנו בבית הספר ושיהיה לה יום חופשי, שזה יהיה כאילו שאנחנו מחסירים משהו מהלימודים.
<אראל וקנין: תודה רבה.
יפעת שאשא ביטון: אראל, אני יכולה להבטיח לך שמכתב ישוגר כבר בימים הקרובים למי שצריך ואנחנו ננסה למלא גם את המשאלה הזו.
יפעת שאשא ביטון: כל הכבוד, תודה רבה ותודה על איך שהצגת את הנושא.
יפעת שאשא ביטון: בית ספר החורש בזכרון יעקב, בבקשה.
<רומי קצב: תחילה אני אגיד בוקר טוב.
<רומי קצב: שמי רומי קצב ואני לומד בבית הספר החורש שבזכרון יעקב.
<רומי קצב: אני פה גם מטעם בית הספר וגם מטעם יוניסף.
<רומי קצב: אני רוצה להגיד שבבית הספר שלנו לא מדברים רק בסיסמאות, בבית הספר שלנו עושים ומשנים.
<רומי קצב: בשל סערת היום בחברה הישראלית בחרנו השנה למקד את פעילותה של קבוצת א"א נאמני זכויות יוניסף בהטמעת ערכי הסבלנות והכבוד לאדם באשר הוא אדם.
<רומי קצב: חשוב דווקא עכשיו שנסת
<רומי קצב: כל על המצב ונעביר דרכו ערכים כמו סובלנות, כבוד, קבלת השונה ושוויון.
<רומי קצב: שיח הזכויות והאחריות של הילדים והבוגרים ייבחן על רקע היכרות עם תרבויות, דתות, מסורות ועמים שונים.
<רומי קצב: אנחנו מאמינים שהיכרות וחשיפה לזהויות, לתרבויות ולמסורות של השונה מאיתנו יצמצמו את השנאה כלפי הלא מוכר והשונה.
<רומי קצב: כבר השנה השתתפנו במעגלי שיח בנושא סובלנות והעלאת ערך כבוד האדם.
<רומי קצב: במעגלים יושבים מורים ישראלים, מוסלמים, רוסים, חרדים ועוד, אך כולם דיברו באותה שפה, כולנו בני אדם ולכולנו הזכות להיות מי שאנחנו ושיקבלו אותנו כמו שאנחנו.
<רומי קצב: בנוסף המחנכת שלי מוסלמית, המחנכת שאני אוהב ומעריך.
<רומי קצב: היא מכבדת את התרבות שלנו ואנחנו מכבדים את שלה.
<רומי קצב: אני חושב שזה מדהים שיש לי את ההזדמנות הזו להכיר אותה ואת התרבות שלה מקרוב.
<רומי קצב: זה גורם לי לראות את כל האחרים שבאים מרקע שונה ומתרבות שונה באור אחר.
<רומי קצב: כשקשה לי היא מחזקת, כשאני מצליח היא מעודדת, היא בדיוק כמו כל מחנכת בשבילי ואף יותר.
<רומי קצב: בית הספר מזמן לי מפגשים עם אנשים המגיעים מתרבויות שונות, זהויות שונות וגם עם שונות באופן כללי.
<רומי קצב: לפני שבוע היה אצלנו ביקור של בית ספר הנוצרי סלבטורי מנצרת.
<רומי קצב: אנחנו מתכוונים לנסוע אליהם, לחגוג איתם את החג שלהם ובמהלך השנה מתכננים מפגשים נוספים.
<רומי קצב: בבית ספרנו לומדת ילדה עם נכות פיזית, מה שלא מפריע לה להשתלב ולהשתתף בכל השיעורים והטקסים.
<רומי קצב: יש בבית ספרנו שתי כיתות תקשורת הלומדות בשילוב עם כיתות ב' גדולות, פעילויות משותפות עם בית ספר מהקהילה הדתית ועוד.
<רומי קצב: חשוב שלכל ילד בישראל תהיה את ההזדמנות הזו, להתקרב, להכיר.
<רומי קצב: ככל שהילדים ייחשפו לזהויות שונות כך תפחת השנאה והפחד מהלא ידוע ומהלא מוכר.
<רומי קצב: לצד שיח זה ושגרת היום יום בבית הספר ידגישו נאמני יוניסף את השימוש המושכל ברשתות החברתיות, המהווה גורם משמעותי בעיצוב דעות, סטיגמות ויצירת רעש שלילי בחברה וכמובן פגיעה בפרטיות הילדים.
<רומי קצב: זה סעיף 16 באמנה.
<רומי קצב: אנו חושבים שמשרד החינוך צריך לבנות תכנית חדשה שעוסקת בנושא הגלישה ברשת ולא רק שבוע מרוכז או שיעורים בודדים לאורך השנה, ממש שיעורים מובנים בתוך המערכת, שהתלמידים אפילו יכולים לקבל עליהם ציון.
<רומי קצב: עוד דברים שחשבנו שחשוב לדבר עליהם ולהציף בשיח הם צנזורה בטלוויזיה במהלך שעות היום, בעת פיגועים ואסונות אחרים ומתן שיעורי עזר לאוכלוסיות מוחלשות בשעות אחר הצהריים, כחלק מהתקציב העירוני.
יפעת שאשא ביטון: אתה צודק.
<רומי קצב: אני אסיים ואגיד שכל הדברים מתחברים אחד לשני.
<רומי קצב: זאת אומרת אם נדע לקבל את האחר גם הבריונות בווטסאפ וברשתות החברתיות תפחת ותקטן.
<רומי קצב: תודה רבה.
יפעת שאשא ביטון: אני כבר מזהה את הפוטנציאל שגלום.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שאני אוכל לפרוש מפה בשקט, יש מי שיחליף אותנו.
יפעת שאשא ביטון: הצגת את הדברים בצורה מדהימה ואני חושבת שחלק מהם אפילו מסכמים מאוד יפה את הנקודות שבהן נגעה הוועדה לזכויות הילד.
יפעת שאשא ביטון: מה שאומר שגם כשאנחנו מדברים עליכם אנחנו מנסים להיות מאוד מאוד מאוד קרובים למה שאתם מרגישים ומה שאתם צריכים.
יפעת שאשא ביטון: עשית אותי מאושרת, לדעת שאנחנו נגענו בדברים הנכונים.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה ואנחנו נמשיך לקדם את הנושא של צנזורה לגבי הסרטונים של הפיגועים ובכלל כל הנושא של תכנים, אם זה בערוצים השונים ואם זה באינטרנט, וננסה לגונן עליכם עד כמה שאנחנו יכולים.
יפעת שאשא ביטון: אבל כמו שאמרת, גם לכם יש תפקיד כאן, לעזור לנו לשמור עליכם.
<רומי קצב: תודה.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו נציגות של בית ספר נוסף, פרלמנט הילדים של הרצליה, בבקשה.
<גל לוי: שלום.
<גל לוי: אני גל לוי, אני לומד בכיתה ו' בבית ספר גורדון ואני חבר בפרלמנט הילדים של הרצליה.
<גל לוי: אנחנו רצינו לספר לכם שאנחנו רוצים להעלות את נושא בדידות הילדים.
<גל לוי: אמנת זכויות הילד לא מדברת על הנושא של בדידות ילדים, אבל אנחנו יודעים שיש הרבה ילדים בודדים.
<גל לוי: בכלל בדידות זו חוויה קשה מאוד לילדים והיא יכולה להשפיע על חייהם כשהם מתבגרים.
<גל לוי: בדרך כלל ילד לא בוחר להיות בודד, זה פשוט קורה לו.
<גל לוי: ילד בודד הוא ילד שרוצה שהיו לו חברים אבל זה קורה, בגלל שקשה לו להשתלב בחברה.
<גל לוי: אולי הוא פשוט לא יודע איך עושים את זה, או שהוא פוחד מדחייה.
<גל לוי: למשל ילד מתקשר לחבר אחר הצהריים כדי להיפגש איתו והילד לא יכול להיפגש איתו, אז הוא בטוח שהילד לא רוצה להיפגש וזה גורם לו לתחושות של תסכול ואם הילד חווה את זה מספר פעמים הוא מתייאש מלחפש חברים.
<גל לוי: אם המחנכת שלו יודעת איך הוא מרגיש היא מנסה לעזור לו ולדאוג שלילדים ישחקו איתו בהפסקות וייפגשו איתו אחרי הצהריים, אבל בהרבה מקרים ילד כזה נשאר הרבה פעמים לבד והוא מתבייש לספר שהוא בעצם היה מעדיף לשחק עם חברים במקום לראות טלוויזיה או במחשב לבד.
<גל לוי: אנחנו חושבים שמאוד חשוב להיות מודעים לבעיה על מנת לטפל בה.
יפעת שאשא ביטון: יפה מאוד.
יפעת שאשא ביטון: קודם כל בהצלחה רבה וכל הכבוד שאתם נוגעים בנושא כל כך אישי ורגשי ואני מאחלת לכם שלא תהיו בודדים אף פעם, כי לא מגיע לכם להיות בודדים.
יפעת שאשא ביטון: חינוך לפסגות.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, הבמה שלכם.
<עדן כהן: שלום, אנחנו שלושתנו חניכות של עמותת מרכז חינוך לפסגות ירושלים, אנחנו בכיתה י"א בבית ספר בויאר ואני אסביר טיפה על העמותה, אם יש כאלה שלא יודעים.
<עדן כהן: חינוך לפסגות היא עמותה ששמה לה למטרה לצמצם את הפערים החברתיים שיש בחברה בעזרת מתן שוויון הזדמנויות לכולם.
<עדן כהן: במסגרת יום הילד יצאנו בקמפיין 'ילדים משנים', העלינו שם זכויות שונות שחשובות לנו והעלינו סרטונים קצרים לרשתות החברתיות.
<עדן כהן: באנו לפה בשביל לחזק את דבריו של יושב ראש מועצת התלמידים.
<עדן כהן: הוא דיבר על התחבורה הציבורית בפריפריה ובכלל התחבורה הציבורית.
<עדן כהן: כל יום יוצא לנו להשתמש לפחות פעמיים בתחבורה הציבורית, זה דבר שעולה לנו מאוד יקר, שגורם להורים שלנו להוציא יותר מ-200 שקל בשבועיים על רב קו ועוד כל מיני תחבורה ציבורית ורצינו לבקש ממך ובכלל מהוועדה לקדם כל מיני - - - רצינו לבקש הוזלה במחירי הרב-קו.
<עדן כהן: לדעתנו אנחנו מאמינים שילדים והורים לא אמורים להוציא כל כך הרבה כסף על נסיעה לבית ספר, נסיעה לבילוי, נסיעה לכל מיני מקומות כאלה.
<עדן כהן: אנחנו משלמים מספיק לבתי הספר, משלמים מספיק על הציוד ואנחנו מאמינים בכך שאם תהיה הוזלה זה יוכל לעזור לנו מאוד.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, יפה, תודה רבה.
יפעת שאשא ביטון: נרשם ואנחנו בהחלט נתייחס.
יפעת שאשא ביטון: חשוב לי לציין שאני רושמת את כל מה שעולה כאן, אני אעלה את זה אחר כך על מסמך מסודר ואנחנו נעביר את זה אליכם ונגיד לכם בדיוק באיזה שלב, באיזה תהליך של התקדמות אנחנו נמצאים בכל אחד מהנושאים ומה באמת אפשר לקחת קדימה.
יפעת שאשא ביטון: החבר'ה של קרית שמונה, תיהנו בסיור.
יפעת שאשא ביטון: תודה לכם.
יפעת שאשא ביטון: ילדי קרית שמונה יוצאים לסיור, זו הסיבה שהם עוזבים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו ממשיכים לנושאים שהועלו לדיון מצדכם ואנחנו נפתח בהצגת מוקד הפניות של המועצה, שנקרא 'סליחה באיזה זכות' וכאן אנחנו שמים דגש על מודעות התלמיד לזכויותיו.
יפעת שאשא ביטון: אז בבקשה.
<יובל פלג: שלום, אני יובל פלג, אני כאן מטעם מועצת הילדים והנוער הארצית ואנחנו רוצים להציג לכם, כמו שחברת הכנסת אמרה, את מוקד הפניות שלנו.
<יובל פלג: לפני כחצי שנה מועצת התלמידים והנוער הארצית בשיתוף הפיקוח ליישום חוק זכויות התלמיד והתלמידה יצאו בפרויקט בשם 'סליחה, באיזה זכות' שבמסגרתו ניתן מענה על שאלות תלמידים בנושא זכויות החינוך בבתי הספר, כפי שנקבעו בחוק זכויות התלמיד ובחוזר מנכ"ל משרד החינוך, דרך חקיקת משנה.
<יובל פלג: הפרויקט מהווה מוקד שהוא זמין במגוון אמצעים, אם זה דרך מיילים, פייסבוק, ווטסאפ ואתר שהוקם בפרויקט לפתרון מקרים של הפרת זכויות.
<יובל פלג: מצב שקורה היום במדינת ישראל.
<יובל פלג: מרבית בני הנוער אינם מודעים לזכויותיהם.
<יובל פלג: חלק משמעותי מהפניות שאנחנו מקבלים הם בנוגע למצבים יומיומיים שבני נוער פשוט לא מבינים איך להתנהל בהם, הם לא מכירים את המצב שלהם ואיפה הם עומדים, האם מותר לקיים שעות אפס, זו פנייה שחוזרת ונשנית, האם בית הספר רשאי להחזיר תלמיד הביתה ללא תלבושת אחידה, כמה זמן מראש צריך להודיע על מבחן, כמה מבחנים מותר בשבוע.
<יובל פלג: התנהלויות שבועיות, חודשיות, יומיות, שתלמידים לא מבינים איך להתנהל בהם.
<יובל פלג: לכן בנוסף למוקד ולמענה השאלות מדי שבוע עולות לעמוד הפייסבוק של הפרויקט שלנו 'סליחה, באיזו זכות?' מספר זכויות עם פירוט קצר ותרגום לשפה הערבית על מנת להעלות למודעות את זכויות התלמיד בקרב בני הנוער בישראל.
<יובל פלג: בעקבות מה שנאמר ובעקבות המצב כעת אנחנו מבקשים מהוועדה לזכויות הילד ומכנסת ישראל לקחת חלק בפרויקט ובהפצתו כדי לוודא שכל תלמיד ותלמידה, נער ונערה בתוך המדינה הזו, יידעו את הזכויות שלהם, איפה הם עומדים ומה הם יכולים לעשות.
<יובל פלג: הכוח שלנו כנוער הוא יותר גדול משמוצג לנו.
יפעת שאשא ביטון: אני באמת רציתי לבקש שתעבירו אליי בצורה מסודרת את כל הפרטים שאותם נפיץ בין בתי הספר ונקרא לתלמידים לפנות אליכם אם וכאשר צריך.
יפעת שאשא ביטון: אני מקווה שלא תהיה לכם הרבה עבודה, שכבר לבד לבד יהיה תהליך בתוך השטח, שיטמיע את זכויות התלמיד ותיחסך מכם העבודה.
יפעת שאשא ביטון: אז תודה רבה.
יפעת שאשא ביטון: הנושא הבא זה נושא הקמת הוועדות לקידום מעמד זכויות הילד ברשויות המקומיות.
יפעת שאשא ביטון: אני לא יודעת כמה מכם יודעים, אבל בכל רשות מקומית יש ועדה שנקראת הוועדה לקידום זכויות הילד.
יפעת שאשא ביטון: לצערי היא לא מהוועדות היותר פעילות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מוצאים אותה באמת במקומות מאוד ספציפיים ומיוחדים.
יפעת שאשא ביטון: את חלקם אנחנו נשמע במושב הבא, שיהיה כאן
יפעת שאשא ביטון: ב-12 בצהריים כשהמטרה היא בעצם להראות שזה אפשר, שיש מה לעשות בוועדה לזכויות הילד, יש הרבה מה לעשות בוועדה לזכויות הילד ברשויות המקומיות, וננסה להוציא מכאן איזה שהוא מודלינג.
יפעת שאשא ביטון: אז אני אאפשר לכם להציג את הנושא, חשוב מאוד, בבקשה.
<עמית ניסן: שלום לכולם.
<עמית ניסן: אני עמית ניסן, אני לומדת בתיכון חדש בתל אביב, אני מתל אביב-יפו ואני כאן מטעם מועצת התלמידים והנוער הארצית.
<עמית ניסן: כמו שחברת הכנסת אמרה כן, ברשויות המקומיות יש חובה לקיים אחת לשלושה חודשים את הוועדה לקידום מעמד הילד.
<עמית ניסן: זו בעצם ועדה שבאה להביא לדיון את זכויות הילדים והתלמידים ואיך אנחנו פועלים למען קידום מעמד הילד בעיר או ברשות מקומית.
<עמית ניסן: לצערנו לא מתקיימות הוועדות כמו שצריך או לפי החוק, לא מתכנסות בזמנים הנכונים או מתכנסות רק פעם בשנה, אם מתכנסות בכלל ולא מוזמנים לשם נציגי נוער.
<עמית ניסן: כאן אני רוצה לפנות אליכם, חברי הוועדה, כי לפי החוק אנחנו אמורים להיות מוזמנים לכל הוועדות האלה.
<עמית ניסן: יושב ראש מועצת התלמידים והנוער העירונית צריך להיות מוזמן לכל ועדה של הרשות המקומית כדי להשמיע את קולם של בני הנוער והתלמידים בעיר ולדאוג לכך שבאמת יאכפו וידאגו לזכויות שלנו בעיר וברשות שלנו.
<עמית ניסן: כאן אני רוצה לפנות לוועדה ולחברי הכנסת שיושבים כאן ולדאוג שיאכפו את זה ברמה הארצית, לדאוג שהקול שלנו לא נבלע וגם שיקיימו את הוועדות האלה כמו שצריך.
<עמית ניסן: אני חושבת שאם יסגרו לנו בכול אנחנו לא נוכל לזעוק יותר ואז תשמעו עוד תלונות ותשמעו על עוד - - - ונצטרך לקיים את הוועדה הזאת.
<עמית ניסן: לצערי, ואני גם מקווה שלא נצטרך לקיים ועדה כזו שוב, שבה אנחנו נצטרך שוב לדבר ולהתלונן שפוגעים לנו בזכויות, כי בעצם הרעיון של הוועדה הזו כיום בעיניי היא שבשנה הבאה אנחנו נוכל להסתכל ולהגיד 'תודה על השינוי שעשינו'.
<עמית ניסן: אז בבקשה לאכוף את החוק הזה.
<עמית ניסן: תודה רבה.
יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה לחלוטין עם כל מילה, אני חושבת שאין ראש רשות שאנחנו נפגוש ונדבר איתו ולא יגיד שהילדים זה הדבר הכי חשוב שיש ושזה דור העתיד ושהוא רוצה להשקיע בהם, ובסך הכול אנחנו מבקשים דבר אחד פשוט, בואו לא רק נדבר על זה, בואו נעשה את זה ואם נעשה את זה, אז זה דרך הוועדה הזו, לפחות כצעדים ראשונים ואנחנו בהחלט נעביר מכאן את המסר.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו עוברים לנושא הבא שזה העסקה הוגנת של בני נוער.
יפעת שאשא ביטון: מי מציג?
<שחר זהבי: אני לומד בתיכון לאמנויות בירושלים, אני פה מטעם מועצת התלמידים והנוער הארצית ואנחנו באנו להציג כרגע קצת על העסקת בני נוער.
<שחר זהבי: בישראל מועסקים יותר מ-100,000 בני נוער, בדרך כלל עובדים בתור מלצרים, מארחים, טבחים, עוזרי מטבח, שוטפי כלים, עבודות שהן מאוד מאוד מתאימות לזמן ובזמנים, אבל הם עוברים ניצול מאוד מאוד קשה, בדרך כלל בעבודתם.
<שחר זהבי: אם זה אומר שיש להם שכר מינימום גם ככה, וגם אותו הרבה פעמים יורידו מהשכר.
<שחר זהבי: יש הרבה בני נוער שמסתפקים בשכר של טיפים, שזה אומר שאפילו אין להם את השכר הבסיסי והם מועסקים על ידי זה ש'אוקיי, אתה בא לעבוד פה וכמה טיפ שיהיה לך זה כמה שתקבל, אנחנו לא מתחייבים לשלם לך שום שכר'.
<שחר זהבי: בני הנוער, שרוצים לעבוד בכל מחיר כדי להרוויח כסף, כי אין מה לעשות, בשלב מסוים זה כבר בעייתי לבקש מההורים, אתה פשוט מרגיש אשם, אז אתה תעבוד בכל מצב, גם אם זה אומר שיקצצו לך מהמשכורת.
<שחר זהבי: בגלל שהנושא הזה מאוד מאוד בעייתי כי אין שום אכיפה כלפיו ואין לו עיגון בחוק זה אומר שהמון המון בני נוער נפגעים מהנושא ואין להם לאן לפנות.
<שחר זהבי: מועצת התלמידים והנוער הארצית מקבלת המון פניות בנושא ולכן אנחנו רוצים לקדם חקיקה בנושא.
<שחר זהבי: בעקבות מה שאנחנו אנחנו קוראים לוועדה לזכויות הילד של כנסת ישראל לפעול למען חקיקה בנושא ואכיפה של הזכויות האלה בכל התחומים ובעיקר בהעסקה.
<שחר זהבי: תודה רבה.
יפעת שאשא ביטון: יפה מאוד, תודה רבה, שחר.
יפעת שאשא ביטון: נושא העסקת בני נוער זה אכן נושא כבד משקל, אני חושבת שאנחנו צריכים להקדיש לו לא דיון אחד, אלא סדרה של דיונים שבאמת תבחן את כל ההיבטים שכרוכים בו.
יפעת שאשא ביטון: יחד עם המועצה לשלום הילד אנחנו מנסים לקדם חקיקה שתאפשר לילדים כבר מגיל 13 לעבוד במקומות ממוסדים ובתוך השיח על - - -
<יצחק קדמן: בתקופת החופש.
יפעת שאשא ביטון: כמובן בתקופת החופשים הפורמליים ובתוך החקיקה אנחנו רוצים לנצל את ההזדמנות כדי לעשות הסדרה בכל הנושא של העסקת בני נוער.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהניצול שלכם הוא פשוט פשע, אין שום הגדרה אחרת, וזו מילה עדינה עוד ביחס למה שאני חושבת, ואנחנו חייבים לטפל בזה ואנחנו לגמרי כאן, אנחנו נקדם את הנושא ביחד איתכם.
<שחר זהבי: אם אומרים באמת פריפריה-מרכז אז חשוב שנדע ששיעור הניצול הוא בעיקר בפריפריה.
<שחר זהבי: האחוז שם גבוה, אי אפשר לתאר עד כמה, גם בקרית שמונה וגם בעפולה ובכלל בכל הארץ.
<אליאב בטיטו: נכון.
<אליאב בטיטו: אז ראשית אני גם פונה אליכם ואני חושבת שצריך להעביר את המסר הלאה, לילדים, לתלמידים שבשטח, שיהיו ערניים ושלא יהססו להפנות את הפניות גם אליכם ומבחינתי הם יכולים לראות גם בנו כתובת, כי אנחנו באמת הולכים לתקוף את הנושא הזה בצורה מעמיקה, אז תודה רבה.
<אליאב בטיטו: מחסור במבחר מגמות הלימוד לבגרות בפריפריה ביחס למרכז.
<אליאב בטיטו: יופי של נושא.
<אליאב בטיטו: סוף סוף לא רק המבוגרים מדברים עליו, גם הילדים מדברים עליו.
<אליאב בטיטו: בבקשה.
<ליאל זינו: קודם כל שלום לכולם.
<ליאל זינו: אני ליאל זינו, תלמידת כיתה י"ב בבית ספר רבין בעיר אילת.
<ליאל זינו: הנושא שאני מעלה בפניכם הוא נושא לא קל.
<ליאל זינו: זה נושא שבעיניי מכריע את העתיד של מדינת ישראל.
<ליאל זינו: העניין של הפערים בין הפריפריה למרכז.
<ליאל זינו: כפי שכבר ציינתי, אני גרה בעיר אילת, זו עיר פריפריאלית לכל דבר.
<ליאל זינו: אגב, אנחנו גם הגענו יחד עם מחזיקת תיק הנוער אצלנו, היא פה לתמוך.
<ליאל זינו: בכל מקרה, זו עיר פריפריאלית לכל דבר, הן מבחינה גיאוגרפית, מבחינה חברתית, זו עיר שחיה בתוך בועה.
<ליאל זינו: מי כמוני יודעת שהפריפריה לעומת המרכז, יש בה פערים שהם מאוד מאוד גדולים והעיקר בה, ובעיניי הדבר הכי חשוב והכי מדאיג בה זה העניין של החינוך.
<ליאל זינו: כדי לתת לכם כמה נתונים, אחוזי הזכאות לבגרות מבחינת פריפריה, אחוזי הזכאות לבגרות בפריפריה נמוכים ב-20% מאשר במרכז.
<ליאל זינו: 20%.
<ליאל זינו: מדובר פה על תלמידים שלא זכאים לבגרות אך ורק בגלל מקום המגורים שלהם.
<ליאל זינו: מעבר לכך, אחוזי העמידה בתנאי הקבלה לאוניברסיטה, אשכול של סוציו אקונומי 1-2 לעומת אשכול סוציו אקונומי של 9-10, הבדל של 80%.
<ליאל זינו: 80% בין נוער וצעירים שלא יכולים להיכנס לאוניברסיטה, להתחיל את החיים שלהם, למצוא עבודה, אך ורק בגלל מקום המגורים שלהם.
<ליאל זינו: עוד משהו שהוא מאוד מאוד חשוב לי, זה גם למה אני בכלל מעלה את הנושא בפני כולכם, זה הנושא של מגמות.
<ליאל זינו: כל אחד מאיתנו, כשהוא מגיע לכיתה ט' בוחר את המקצוע שהוא רוצה ללמוד.
<ליאל זינו: ברגע שאתה בא ואתה מגיע למצב שאתה צריך לבחור את המקצוע שלך, יש לך אמנויות, יש לך שפות, כל המגוון שיש בערך במדינת ישראל, אך בכל זאת בפריפריה המגוון הוא מאוד מאוד מצומצם, בני הנוער לא נחשפים למגוון שקיים במרכז, זה יוצר מצב, זה יוצר איזה שהוא מצב מאוד משווע, שאנחנו כתלמידים בפריפריה לא נחשפים לכל הדברים שנוער במרכז נחשף אליהם.
<ליאל זינו: אם בעתיד שלי אני יכולתי מאוד להתעניין בעריכת דין לדוגמה ויכולתי להיות עורכת דין מאוד מוצלחת, אבל בגלל שבגיל צעיר, כי גרתי בפריפריה ולא גרתי במרכז, לא נחשפתי לעניין הזה ולא למדתי את זה בבית ספר ולא הכירו לי את תחום העניין הזה אז אני לא אהיה עורכת דין והדבר היחידי שאני אשאף אליו ואני באמת אכיר אלה דברים שלא באמת מנצלים את כל היכולת שלי.
<ליאל זינו: בעיניי זה פשע, בעיניי זה פשע לכל דבר.
<ליאל זינו: זה לא יכול להיות הגיוני שמקום המגורים שלך קובע את העתיד שלך ותקרת הזכוכית פה זה כבר לא עניין של סוג של ביטוי, מדובר פה במשהו אמיתי.
<ליאל זינו: יש פה בני נוער שגרים בפריפריה, שגרים בעיירות, שהאשכול הסוציו אקונומי שלהם נמוך והם לא יכולים למצוא את מקומם בעתיד.
<ליאל זינו: זה משהו שבעיניי קובע את העתיד של מדינת ישראל.
<ליאל זינו: אני חושבת שהחינוך זה הבסיס שלנו, חינוך זה דבר שקובע אותנו, קובע את החברה הישראלית, קובע את המדינה.
<ליאל זינו: אני חושבת שאנחנו, כמועצה הארצית, ואת, חברת הכנסת, אני חושבת שאנחנו צריכים לפעול ביחד ליצירת שוויון, שוויון הזדמנויות, שוויון חינוך בנושא הזה, כדי שאנחנו, בני נוער בפריפריה וגם בני נוער במרכז, נזכה לאותם התנאים ולאותן הזדמנויות כמו שכל אחד במדינת ישראל צריך לזכות.
<ליאל זינו: אני באמת רוצה לזרוק ככה משהו שאני חושבת שהוא מאוד חשוב, אני חושבת שאנחנו צריכים לפעול לתקצוב דיפרנציאלי, אני לא חושבת שכל רשות היא רשות שצריכה לקבל את אותו התקציב.
<ליאל זינו: יש רשויות שהצרכים שלהם הם לא אותם צרכים כמו ששאר הרשויות, יש מקומות שזקוקים לתקציב הרבה יותר גדול ולא מקבלים אותו.
<ליאל זינו: מכך יוצא מצב שהחינוך לא מקבל תקציב כמו שצריך ותרבות לא מקבלת תקציב, תרבות בפריפריה לעומת מרכז, זה דברים שכולם מכירים, בריחת מוחות למרכז, זה קורה המון.
<ליאל זינו: עד שאתה מגיע מהפריפריה ומצליח לצאת כביכול ולשבור את תקרת הזכוכית אתה מוצא את עצמך תקוע כביכול בפריפריה וצריך לעזוב.
<ליאל זינו: אני חושבת שזה משהו שהוא חשוב מאוד, זה קובע את מדינת ישראל ואני חושבת שזה מצריך שינוי.
<ליאל זינו: אז תודה רבה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך, ליאל.
יפעת שאשא ביטון: מי אמר שהילדים לא מבינים את השיח של המבוגרים?
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהשיח שהתנהל כאן עכשיו מתאים לשיח שמתנהל במליאת הכנסת, רק שהוא מתורבת יותר, כמו שהוא היה עכשיו, אני מסייגת.
יפעת שאשא ביטון: אבל כן, אני חושבת שהנושא המאוד משמעותי זה עניין של שוויון הזדמנויות.
יפעת שאשא ביטון: רק דרכו, דרך שוויון הזדמנויות בחינוך אנחנו נצליח לצמצם פערים בחברה ולאפשר לכל ילד להגשים את מה שהוא באמת רוצה.
יפעת שאשא ביטון: אחד הכלים לעשות את זה, את הגדרת את זה מאוד מאוד נכון, זה העניין של התקצוב הדיפרנציאלי, שגם הוא היום על סדר היום ומתנהל שיח מאוד נוקב סביבו ואני מאמינה שאנחנו בראשיתה של דרך.
יפעת שאשא ביטון: לאט לאט זה יעבור תהליך של הבשלה וכולם יבינו שאין מנוס, זאת השיטה וצריך לשנות את מה שקורה היום.
יפעת שאשא ביטון: יופי, תודה רבה.
יפעת שאשא ביטון: הצטרפה אלינו אלין, שהשתתפה בסרטון, אנחנו אחר כך נאפשר לך גם לומר כמה דברים, אז ברוכה הבאה.
יפעת שאשא ביטון: סוגיית כרטיסיות האוטובוסים לתלמידים.
יפעת שאשא ביטון: היום הרחיבו את חוק חינוך חובה אבל לא הרחיבו יחד איתו את הזכאות לכרטיסיות לאוטובוס.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, מי מציג?
<נועה מאיר: שלום, אני נועה מאיר, אני גרה באורנית, אבל לומדת ברמת השרון בתיכון אלון.
<נועה מאיר: אני רוצה להציג לכם בעיה שבעיניי היא בעיה מאוד מאוד משמעותית, שחייבים לפתור כמה שיותר מהר.
<נועה מאיר: אני אצטרך ללכת טיפה אחורה, כשנכתב חוק חינוך חובה הוא קבע שלכל תלמיד במדינת ישראל מגיעה מסגרת חינוכית שבה הוא יכול ללמוד בחינם עד כיתה י'.
<נועה מאיר: כדי לממש את החוק הזה נכתבה גם תקנה שאמרה שאם אתה גר במרחק של יותר מ-3 קילומטרים מהמסגרת החינוכית שבה אתה לומד מגיעה לך הסעה בחינם.
<נועה מאיר: הסעה יכולה להיות כרטיסיות לאוטובוסים בחינם, או הסעה מאורגנת ממש, מיניבוס שייקח אותך בכל יום ומשרד החינוך אמור לממן את אותה הסעה.
<נועה מאיר: מאוחר יותר, בשנת 2007 שינו את החוק והאריכו אותו מכיתה י' עד כיתה י"ב, כך שכולנו מחויבים ללמוד במסגרת חינוכית עד כיתה י"ב, אבל החוק שקשור בהסעות לא שונה.
<נועה מאיר: נוצר בעצם מצב שאותם תלמידים בכיתה י"א-י"ב שלומדים במרחק גדול מבית הספר שלהם צריכים לפנות להורים ובאופן יומיומי ההורים מממנים להם את ההסעות.
<נועה מאיר: זה מגיע לסכומים מטורפים, שאף אחד לא אמור לממן לילד שלו, במיוחד לא כשהוא נמצא בחוק חינוך חובה.
<נועה מאיר: לכן אנחנו דורשים ומבקשים מהכנסת ומהוועדה הזאת באופן ספציפי לדאוג לשינוי החוק כך שתהיה הלימה בין החוק ובין התקנות של ההסעות כדי שכל אחד מאיתנו התלמידים, לא משנה איפה הוא גר, מה המצב הכלכלי בבית שלו, או כל בעיה אחרת עם התחבורה בפריפריה, יוכל להגיע לבית הספר בלי לבקש מההורים הוצאות מיותרות.
<נועה מאיר: תודה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו חוזרים חזרה, מתוך נושאים שאתם העליתם, לעניין של בריונות ברשת וכנראה שלא בכדי.
יפעת שאשא ביטון: הנושא הזה באמת נוגע לכולנו, נושא כבד משקל, במיוחד בתקופה האחרונה, ככל שאנחנו מתקדמים יותר אז הנגישות שלנו לתכנים מסוימים הולכת וגדלה וכנראה שאנחנו צריכים להתמודד עם הרבה מאוד אתגרים בדרך.
יפעת שאשא ביטון: ביקשתם להעלות גיבוש להצעת חוק בנושא של בריונות ברשת.
<ליר לוי: אני ליר וזאת תומי, אנחנו תלמידים בבית ספר עתיד ברמת גן, אנחנו בכיתה ח'.
<ליר לוי: יושבת ראש הוועדה, חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, חברי ועדה נוספים שנמצאים ואורחים אחרים, שלום רב.
<ליר לוי: כמו שאתם בטח יודעים, בישראל יותר מ-45% מבני הנוער נפגעים מתופעת הבריונות ברשת.
<ליר לוי: עשרות ארגונים, ועדות ואנשי מקצוע עוסקים בנושא מדי יום ומנסים למצוא פתרון לבעיה, אבל עדיין לא הצליחו למצוא משהו שבאמת פתר את זה באופן סופי.
<ליר לוי: הבריונות ברשת כוללת בתוכה אלימות מילולית, הפצת תמונות מבלי רשות, הסתה וכו'.
<ליר לוי: בכל יום עוד ילד נפגע מבריונות ברשת, אנחנו אומרים די, די לבריונות, די לאלימות ברשת.
<ליר לוי: הגיע הזמן שמישהו ימצא פתרון לבעיה הקשה הזאת.
<תומי עדרי: במשך כמה חודשים חשבנו על פתרונות וחוקים לבעיה הקשה.
<תומי עדרי: לאחר מחקרים שערכנו הסקנו שאחת הבעיות היא ההסברה בנושא.
<תומי עדרי: בני הנוער לא מודעים להשלכות והם לא מודעים לעונשים לבריונות ברשת לכן ניסחנו הצעת חוק שאומרת, לתוך חוק חינוך חובה תיכנס סדרת שיעורים קבועה, כמובן בתדירות שתיקבע בהתאם למערכת.
<תומי עדרי: סדרת השיעורים תכלול הסבר כללי על הנושא ואת ההשלכות והתוצאות שיכולות להיגרם מבריונות ברשת.
<תומי עדרי: את סדרת השיעורים יעבירו המורים, כמובן שהם יעברו קורס הדרכה לפני הפרויקט ואנחנו חושבים שבמידה שהחוק הזה יעבור הוא יחולל שינוי בבעיית הבריונות ברשת, בכך שבני הנוער יורתעו ויחשבו לפני שעושים את המעשה והם יבינו את התוצאות שיכולות להיגרם מכך.
<ליר לוי: הבעיה השנייה היא בעצם אותה בעיה, אנחנו הגענו למסקנה שאם היינו מונעים את השימוש רק באלימות מילולית ברשתות החברתיות זה היה מפחית את כמות הפגיעות בבני הנוער במרחב הווירטואלי לפחות ב-25%, שזו כמות מאוד מאוד גדולה.
<ליר לוי: אז ככה, השימוש במילים גסות פוגע בבני הנוער בצורה ממש ממש קשה ולכן מצאנו רעיון שיכול להפחית את אחוזי הנפגעים.
<ליר לוי: ברשתות החברתיות יושתלו מילות מפתח.
<ליר לוי: רק חשוב לנו לציין שהדבר הזה כבר כן קיים בפייסבוק ובווטסאפ, פשוט לא השתמשו בו לאותו נושא.
<ליר לוי: במקרה שאדם כלשהו, במקרה הזה בן הנוער, יכתוב את אחת ממילות המפתח המערכת לא תיתן לו את האפשרות לשלוח את זה ולפרסם את ההודעה.
<ליר לוי: אם הנער לא יוכל מלכתחילה לשלוח את התוכן הפוגעני זה יפחית משמעותית את כמות הפגיעות בקרב בני הנוער ברשת.
<תומי עדרי: חשוב לציין שפתרון זה אפשרי לביצוע והוא לא מצריך משאבים מיוחדים.
<תומי עדרי: אנחנו מקווים שתקדמו את הנושא ותביאו לפתרון ממשי ואנחנו נשמח לעמוד לרשותכם ולעזור לכם ככל שתצטרכו.
<תומי עדרי: תודה רבה על ההקשבה.
יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר שזה מאוד מעניין ובהחלט משהו שאפשר לראות איך אנחנו יכולים לקדם אותו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כמובן נהיה בקשר ואנחנו גם ניקח מכם את כל החומרים.
יפעת שאשא ביטון: כל הכבוד על הרעיון ועל היוזמה, באמת, מגיע לכם.
יפעת שאשא ביטון: אלין, אנחנו ננצל את זה שאנחנו בתוך הנושא ונאפשר לך לומר כמה דברים, בבקשה.
<אלין הדר מרום: אני שמחה שהשתתפתי בסרטון הזה ואני באמת חושבת שכל הורה צריך להיות במסגרת הזו של הילד ולהיות גם הורה ברשת וצריך להבין שהפגיעות האלה הן פגיעות שיכולות להרוס מישהו מבפנים ושכל הורה צריך לקחת אחריות על עצמו ושהוא יהיה עם הילד שלו ושהילד שלו יוכל לספר לו ולהבין שזה פוגע בצורה שבאמת אי אפשר לתאר את זה.
<אלין הדר מרום: אני אחת שנפגעתי.
<אלין הדר מרום: אם ההורים איתנו, זה באמת מקל על הפגיעה.
יפעת שאשא ביטון: אלין, זה לא פשוט לחשוב, זה לא רק בינך לבינינו לבין התלמידים כאן, זה סרטון שיופץ.
יפעת שאשא ביטון: צריך הרבה אומץ, נכון?