GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<דוד רגב: בדיוק יומיים לקח לפרסומת הזו להיות באוויר ולאחר מכן היא הוסרה משידור בעקבות הצגת הילדים בדרך הסקסיסטית הזו.
<דוד רגב: חשוב לנו בתכנית עצמה באמת לנהל שיח עם התלמידים, בעיקר על דברים שהם רואים.
<דוד רגב: לקחת פרסומת למשל, פרסומות שמציגות דוגמניות רזות.
<דוד רגב: האם זה האידיאל?
<דוד רגב: האם זה מה שאנחנו רוצים שהנוער שלנו, הבנות שלנו, ככה יראו את זה כדבר אידיאלי?
<דוד רגב: או למשל הריאליטי, האם הריאליטי הוא באמת ריאליטי?
<דוד רגב: אתם רואים תכנים, האם זה באמת מה שקורה?
<דוד רגב: האם הנושא של איזון או חוסר איזון או תכנים שיווקיים, כל מיני נושאים שעולים תוך כדי השיח ונושאים גם חשובים אחרים.
<דוד רגב: למשל האם מותר לצחוק על השואה, מה הם גבולות ההומור.
<דוד רגב: אלה נושאים שאנחנו מדברים עליהם עם הילדים והם קשובים אליהם ובעיקר נותנים להם את הכלים איך להציג אותם בצורה ביקורתית.
<דוד רגב: דוגמה נוספת גם לאיך הילדים מוצגים.
<דוד רגב: לצערי הקטע הזה גם הולך ומידרדר ומגיע לאלימות קצת יותר גדולה.
<דוד רגב: גם, סוגיה שאנחנו מדברים איתם עליה, ילדים וריאליטי, שיתוף של ילדים בתכניות ריאליטי.
<דוד רגב: אתם יודעים שההורים הם האפוטרופוס של הילדים והם גם דוחפים אותם או משתפים אותם בתכניות הריאליטי שהם משתתפים והשאלה היא באמת מי יגן על הילדים האלה.
<דוד רגב: לפעמים, לא נעים להגיד, גם מפני ההורים עצמם שרוצים להיחשף.
<דוד רגב: אחת הדוגמאות הקיצוניות של דברים שנחשפנו אליכם.
<דוד רגב: (הקרנת סרטן).
<דוד רגב: זו דוגמה נוספת למה שהילדים רואים ובאיזה תכניות.
<דוד רגב: כן, זהו, יש פה ילדים.
<דוד רגב: חשבנו להראות יותר, אבל הקטע הזה, אם שמתם לב, שודר למי שזיהה את הקול בתכנית שקוראים לה גלילאו, תכנית מדע לנוער, שמשודרת בטלוויזיה החינוכית בשעת צהריים, שתיים בצהריים, בחול המועד פסח.
<דוד רגב: כל הדברים מצטברים ואותו ילד מקסים בן 8 מחדרה שרואה את זה ובא לאמא שלו ואומר לה 'אמא, מה זה טסטוסטרון?
<דוד רגב: אני לא מבין מה זה', והאמא באה ורואה את הקטע הזה.
יפעת שאשא ביטון: האמא הבינה מה זה?
<דוד רגב: האמא, גם אם הם לא הבינו, דרך אגב, אני פשוט נמנע מלהראות את ההמשך, בהמשך גם יש הסבר ויזואלי של הדברים האלה.
<דוד רגב: הטלוויזיה החינוכית אמרה 'אנחנו מתנצלים, קנינו את התכנית הזו, 130 פרקים, שמנו תרגום והכנסנו אותם'.
<דוד רגב: ללמדכם מה הילדים רואים כשאתם לא בבית והדוגמאות למרבה הצער הן רבות ומגוונות.
<דוד רגב: לסבר את אוזניכם, יש את ערוץ הילדים.
<דוד רגב: אמנם זו לא הממלכה שלי, שם יש מה שנקרא תכנית שנתית של טקס נבחרי הילדים.
<דוד רגב: כל פעם ילדים בוחרים מי הגיבורים שלהם לאותה שנה.
<דוד רגב: בשנה שעברה הייתה אחת שלשמחתי זה לא הגיע לשלבים מתקדמים, קוראים לה חן טל, למי שמכיר אותה, זו אושיית פייסבוק שיש לה הכול חוץ מבגדים והיא הייתה המועמדת לטקס פריצת השנה.
<דוד רגב: הבן שלי, איתי בן ה-8, היה אמור להצביע עליה כאחת מפריצות השנה, שזה דבר מצער.
יפעת שאשא ביטון: אתה יודע מה זה אומר, דוד.
יפעת שאשא ביטון: אפרופו העיסוק שלנו בכל הנושא של התכנים ברשת ובמדיה ובכלל, שזה לא מספיק שההורים יהיו ערניים, כי במקרה פה ההורים פגשו את זה.
יפעת שאשא ביטון: זה לא מספיק שההורים יהיו ערניים והשיח שניהלנו פה לפני פחות מחודש, על איך אנחנו בעצם יוצרים פיקוח ובקרה על התכנית לפני שהיא מגיעה בכלל למסך.
יפעת שאשא ביטון: זדאת אומרת שאנחנו לא נצטרך להתמודד עם התלונות שאחרי, אלא אנחנו ננסה למנוע ולמזער את זה לפני.
יפעת שאשא ביטון: אני מאוד מקווה שייצא מסר כזה.
יפעת שאשא ביטון: אז נכון, הרשויות היו כאן והם אמרו שהם יישבו ביחד ויצרו איזה שהוא מנגנון חדש וגם יפלחו מחדש את התכניות בערוץ הילדים, כי הכול זה ילדים, אבל יש ילדים בני 16 ו-17 וילדים בני 8 והכול התערבב שם.
יפעת שאשא ביטון: אז אני באמת מקווה שתעשה עבודה, אנחנו כמובן נעקוב ונפקח, אבל אני מצפה שגם ממך תצא אמירה כזו.
יפעת שאשא ביטון: רגע לפני שזה עולה לשידור תראו מה קורה שם.
<דוד רגב: בהחלט.
<דוד רגב: הנקודה האחרונה בפרויקט שלנו זה למעשה הלב של הפרויקט וזה מה שקוראים נאמני פניות ציבור.
<דוד רגב: בתום ההרצאות שאני מעביר בין בתי הספר בכל רחבי הארץ, בתום ההרצאה, אנחנו מאתרים מקרב התלמידים את אותו תלמיד שהיה פעיל ורצה והיה בתוך הנושא הזה ואנחנו מכשירים אותו, בהסכמת המורים וההורים, כנאמן פניות ציבור מטעמנו.
<דוד רגב: למעשה הוא הזרוע הארוכה שלנו בתוך בית הספר, הוא מקבל הכשרה והתפקיד שלו לעורר שיח בין התלמידים ובכיתה ובסביבה על דברים שהוא ראה והם לא ראויים וליצור שיח גם ברשתות החברתיות.
<דוד רגב: הוא מקבל מאיתנו גם תעודה של נאמן פניות ציבור והוא נמצא בקשר רצוף איתנו.
<דוד רגב: יש עוד מיני פרויקט שאני מנסה לשכלל אותו בתוך זה וליצור, במסגרת המחויבות החברתית של התלמידים, של תלמידי התיכון שמתנדבים, אז להגיע לאוכלוסיות.
<דוד רגב: הם יתנדבו ויגידו לאוכלוסיות, למשל יוצאי אתיופיה, ותוך כדי ההתנדבות הם גם ידברו איתם על הנושא הזה של צפייה ביקורתית, מה מציק להם ומה לא מציק להם בתכנים שמשודרים וכך גם נוכל להגיע לעוד אוכלוסיות שאנחנו לא רואים אותן ביום יום.
<דוד רגב: הדוגמה האחרונה שאני רוצה להראות לכם, תומר, זה הדוגמה המובהקת.
<דוד רגב: זה, אני חושב, התוצאה המעשית של הפרויקט, אחת התוצאות המעשיות.
<דוד רגב: לפני שבוע וחצי-שבועיים הגעתי להרצות בבית ספר תיכון בראשון לציון ולפני שהגעתי שלחתי למורים חומר.
<דוד רגב: הם כנראה עשו שיעורי בית מצוינים על הנושא של פניות ציבור ואז הם שלחו לי תלונות בנושא הזה, בין היתר תלונה של נערה מקסימה שהיא נאמנה פניות ציבור שלנו בשם מור, שהיא אמרה שהיא רואה את הדבר הזה, מה קורה פה למעשה?
<דוד רגב: אנחנו רואים אדם מבוגר, נכה על כיסא גלגלים, שאותה צעירה מחכה לסופו, היא אמנם מתכוונת לסוף עונה, אבל היא גם אומרת - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, היא מתכוונת לסופו, הם חיברו את זה לסוף עונה.
<דוד רגב: הם עשו את החיבור הזה.
<דוד רגב: בין המתלוננים הייתה אותה מור, הנערה המקסימה, שאמרה שזה מזכיר לה את הסבא שלה שיושב על כיסא גלגלים.
<דוד רגב: ובאמת קיבלנו את התלונות האלה ותוך יומיים, באמת בדחיפה ככה חזקה, הפרסומת הזו עפה משידור והפוגענות הזו לא קיימת ולא משודרת יותר.
<דוד רגב: כמובן שאני מתכוון להמשיך ולהרחיב את הפרויקט הזה בשנה הקרובה, גם לבתי ספר יסודיים.
<דוד רגב: יצרתי קשר ויש לי שיתוף פעולה עם משרד החינוך, האחראית על לימודי התקשורת במשרד החינוך משתפת איתי פעולה בנושא ודרכה אני מגיע לכל בתי הספר.
<דוד רגב: מילה אחרונה, בנימה אישית, אני כל כך מאמין בחינוך הזה של הילדים והנוער ולהנחיל לו את הדברים האלה, שהתחלתי השנה ללמוד הוראת אזרחות.
יפעת שאשא ביטון: כל מה שקורה פה נראה כאילו אני מזמינה את זה ובאמת שום דבר ממה שהיה כאן לא היה מתואם.
יפעת שאשא ביטון: אבל אפרופו לצאת בעצם לעיסוק בהוראה, בשבוע הבאה אנחנו נקיים את יום המורה כיום מיוחד בכנסת.
יפעת שאשא ביטון: אני מקימה שדולה לקידום מעמד המורֶה והמורָה וההוראה בישראל, והגננת והגנן, וכל עובדי ההוראה, כל צוותי החינוך.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לגמרי שם ואנחנו נפתח את השיח, כך שבאמת בסופו של דבר, בסוף אנחנו מבינים שזה המפתח לכל השינויים שאנחנו רוצים לחולל.
יפעת שאשא ביטון: ממש רגע לפני סיום, תמר, ממש במשפט סיכום, כי אנחנו חייבים לפנות את האולם ויש לי גם הפתעונת קטנה בשבילכם.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, תציגי את עצמך.
<תמר ארז: אני ד"ר תמר ארז, יושבת ראש האגודה הישראלית למען הילד בגיל הרך.
<תמר ארז: אנחנו באגודה אוהבים ילדים ובני נוער בכל הגילאים והיה לי תענוג לשמוע את הפעילות המרשימה שנעשית כאן בקרב ילדים ובני נוער ואני משוכנעת שבשנה הבאה בעבודה משותפת עם הוועדה והעומדת בראשה וכל חברי ושדולת הכנסת לגיל הרך נוכל להציג גם פעילות על זכויות הטף.
<תמר ארז: בתוך הילדים יש גם טף.
יפעת שאשא ביטון: הם גם חלק מהילדים, נכון.
יפעת שאשא ביטון: זה אפרופו לחדד את זה שאנחנו רואים את הילד מגיל לידה והלאה, זה מתחבר לשיחה שלנו מקודם, שהכול צריך להיות ברצף חינוכי אחד.
יפעת שאשא ביטון: בעניין הבריונות ברשת, בעניין החשיפה לתכנים פוגעניים, שאנחנו גם מתעסקים בו בצורה מאוד אינטנסיבית במסגרת הוועדה, אנחנו השקנו יחד עם איגוד האינטרנט סרטון שפונה להורים דווקא.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו בסרטון לא מטיפים לילדים, איך נכון להתנהג ומה נכון לעשות ומה לא נכון לומר, אלא אנחנו מבקשים להחזיר את האחריות ההורית וקוראים להורים להיות המבוגר האחראי וההורה שלהם גם ברשת.
יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו נראה את הסרטון, סרטון הסברה קצרצר שאני מקווה שבעזרתכם גם תוכלו לעשות שיתופים, שיגיע לכמה שיותר קהלים, גם ילדים וגם הורים, כי להורים יש פה תפקיד מאוד משמעותי במרחב החדש שאנחנו נמצאים בו.
יפעת שאשא ביטון: אני מאוד אשמח שאתם גם תיידעו את הילדים על איגוד האינטרנט, שזה בעצם קו חם, שאם מישהו נפגע וצריך תמיכה או ליווי מקצועי, בין אם זה ההורים של הילד שיכולים גם לעשות את התיווך, אז הם בהחלט כתובת לליווי ולתמיכה כאשר יש פגיעה ברשת.
יפעת שאשא ביטון: (הקרנת סרטון).
יפעת שאשא ביטון: זה בשיתוף איגוד האינטרנט ובאמת מתוך רצון אמיתי להעלות את המודעות ולקרוא להורים, תהיו שם, תהיו שם בשביל הילדים שלכם.
יפעת שאשא ביטון: זו לא חדירה לפרטיות, זה לא התערבות, זאת הגנה עליהם ותאמינו לי, הם בעצמם רוצים את זה.
יפעת שאשא ביטון: הם אפילו ביקשו את זה כאן בפאנל הקודם שהיה.
יפעת שאשא ביטון: הילדים ביקשו שההורים יהיו יותר נוכחים גם ברשת.
<קריאה: בשבוע הבא ביקנעם כל ועדות ההורים מתכנסים לכנס בדיוק מהמקום הזה.
יפעת שאשא ביטון: חשוב.
<טובה בן ארי: אני מבקשת שתהיה עוד עריכה אחת לסרטון הזה, שיהיה שם ייצוג גם לבני העדה האתיופית.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נבדוק.
יפעת שאשא ביטון: הרבה ילדים לא רצו להיחשף, הייתה פה אלין, אני שאלתי אותה, כי זה לא מובן מאליו שהם השתתפו בסרט, צריך הרבה אומץ, הם גם ככה נמצאים בתוך הבושה של עצמם, אז הם לא רוצים להיחשף לעוד אנשים שיראו את מה שכתבו עליהם.
יפעת שאשא ביטון: אבל אנחנו בהחלט לבדוק את זה.
<יצחק קדמן: צריך לדעת שמה שראינו זו גרסה מרוככת.
יפעת שאשא ביטון: מרוככת מאוד מאוד.
יפעת שאשא ביטון: הסיבה היא שאנחנו רוצים להוריד את זה לבתי הספר והיו טוקבקים מאוד אלימים עם מילים באמת קשות והייתה לנו התלבטות אם אנחנו מביאים טרמינולוגיה כזו לילדים לכיתה או שאנחנו משאירים את זה במקום הקצת יותר מרוכך, אבל אני חושבת שהוא קשה גם כשלעצמו.
<קריאה: וגם ילדים עם צרכים מיוחדים מקבלים טוקבקים נוראיים.
<קריאה: זה לא היה חלק מהשיח וחבל מאוד.
יפעת שאשא ביטון: בשנה הבאה אנחנו נתייחס לזה בהחלט.
<קריאה: - - - שלהיות נכה זו קללה חדשה.
יפעת שאשא ביטון: אני לוקחת את זה בהחלט בחשבון.
<יצחק קדמן: גברתי, לפני שאת מסכמת אני רוצה, אולי בשם כל המשתתפים, להודות לך על חוויה יוצאת מגדר הרגיל.
יפעת שאשא ביטון: באמת תודה רבה רבה לכולכם, זה לא מובן מאליו שהבאתם גם את הילדים באמצע היום.
יפעת שאשא ביטון: אני אסירת תודה לכל אחד מכם.
יפעת שאשא ביטון: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הוועדה לזכויות הילד בנושא מעמדם של אחים שכולים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו בדיון מעקב.
יפעת שאשא ביטון: לפני כמה חודשים קיימנו דיון על מעמד אחים שכולים בתוך מערכת החינוך.
יפעת שאשא ביטון: זיהינו לקונה שאין כל דרך פורמלית למערכת לדעת מתי מדובר בילד למשפחה שכולה.
יפעת שאשא ביטון: הרחבנו את השיח לשכול במובן הרחב, זאת אומרת לא רק אובדן בעת מלחמה, אלא בכלל משפחות שמתמודדות עם משבר של אובדן ילד.
יפעת שאשא ביטון: אפילו הרחבנו להתמודדות עם מחלה קשה של אחד האחים שבסופו של דבר מגייס את ההורים עם כל האנרגיות והעוצמות ושואב את כל הכוח, והילדים האחרים נאלצים להתמודד ולגדול לצד זה.
יפעת שאשא ביטון: ביקשתי שיתקיים פה שיח בין הגורמים השונים שהיו: משרד הרווחה, משרד החינוך, הביטוח הלאומי כדי לראות איך אנחנו יוצרים פלטפורמה אחידה שתיתן מענה במקרה של אחים שכולים בהיבט הרחב של השכול.
יפעת שאשא ביטון: דבר נוסף זה לראות איך אנחנו יוצרים מנגנון פורמלי כך שבהגעה לבית הספר יש טופס שבו מדווח על אח או ילד למשפחה שכולה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים על יתומים.
יפעת שאשא ביטון: המערכת יודעת בדרך כלל על ילד שמגיע ללא אם או ללא אב, אבל אין לה כל דרך לדעת אם יש שכול אחר במשפחה בעקבות אובדן אח.
יפעת שאשא ביטון: ביקשתי לבחון את הסוגיה כחלק מהפרטים שממלאים בכניסה לבית הספר בתחילת השנה.
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לשמוע ממשרד החינוך איזו התקדמות חלה בעניין.
יפעת שאשא ביטון: אגב, ממשרד החינוך גם ביקשנו את כל הנושא של הכשרת יועצים ופסיכולוגים ולעשות לזה התאמה גם בהיבט הזה.
יפעת שאשא ביטון: יוכי, בבקשה.
<יוכי סימן טוב: שלום.
<יוכי סימן טוב: אני מנהלת היחידה להתמודדות עם מצבי לחץ, משבר וחירום.
<יוכי סימן טוב: אנחנו עוסקים בהכשרת יועצים ופסיכולוגים בכל התחום שקשור לאובדן ושכול ולהתמודדות עם משברים חריפים.
<יוכי סימן טוב: אנחנו מוציאים גם חומר מקצועי.
<יוכי סימן טוב: את הספר הזה "לצמוח ממשבר" הוצאנו כבר ב-2011.
<יוכי סימן טוב: הוא נשלח לכל בתי הספר בארץ, וכרגע ביקשנו הוצאה שנייה כי הוא אזל.
<יוכי סימן טוב: צרכו אותו מאוד.
<יוכי סימן טוב: יש פה תדריכים מדויקים איך להתערב, איך לדבר עם ילדים אחרי משבר.
<יוכי סימן טוב: יש לנו מערך של מדריכים בכל הארץ ובכל המגזרים שעוזר לצוותים בשעת משבר בכל המקרים שאת ציינת.
<יוכי סימן טוב: אנחנו מקבלים דיווח, ניגשים למקום, עוזרים לצוותים בהתערבות הראשונית.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת יש ליווי והדרכה תוך כדי המשבר.
<יוכי סימן טוב: ממש כן.
<יוכי סימן טוב: סיפרתי קודם שביקשו מאתנו לתרגם את הספר לסינית כי ראו שיש לו פוטנציאל מצוין.
<יוכי סימן טוב: בנוסף לכך הוצאנו עם גל הטרור האחרון תדריך לאיש חינוך שמלווה תלמיד שחווה אובדן או שכול, ועכשיו אנחנו בשני פרויקטים מאוד גדולים שהתקווה שלנו היא שלא יקרה מצב שבו ילד יישאר לבד בטווח הארוך.
<יוכי סימן טוב: הדיבור פה הוא על ליווי בטווח הארוך, וזה נכון מקצועית.
<יוכי סימן טוב: בהתערבות בשעת משבר אנחנו מאוד טובים, ובאים אלינו ללמוד מכל העולם.
<יוכי סימן טוב: הקושי הוא להחזיק את זה לאורך זמן.
<יוכי סימן טוב: זה מאוד חשוב, ועל זה אנחנו מדברים כל הזמן.
<יוכי סימן טוב: עכשיו יש לנו שני פרויקטים ענקיים שאנחנו עושים בשיתוף עם "אשלים ג'וינט" – ליווי רוחני.
<יוכי סימן טוב: זה מדבר בדיוק על כך ששם נכשיר את היועצות לליווי הרוחני שפוגש את האדם במקום שלו עם התאמה תרבותית.
<יוכי סימן טוב: אנחנו שואפים שבשנים הקרובות כל היועצים יעברו את זה.
<יוכי סימן טוב: אתמול קיבלתי הבטחה מהמשנה למנכ"לית שתהיה לי מסגרת לעבוד עם מנהלי בתי-הספר, וזה גם מאוד חשוב; כי כשמנהל מכיר בצורך אז הוא עובד עם כל הצוות.
<יוכי סימן טוב: יש לנו עוד פרויקט שסוקר את כל ההתערבויות שעשינו סביב טראומות בשנים האחרונות – ועשינו הרבה מאוד – יחד עם פרופ' מישל סלואן מאוניברסיטת תל-אביב ועם ד"ר פלורה מור מ"אשלים ג'וינט".
<יוכי סימן טוב: אנחנו סוקרים ובודקים לאיזה גילאים ולאיזה תרבות, ומה צריך לפתח עוד כדי לסייע בדיוק לילדים האלה.
<יוכי סימן טוב: הדגש הוא מאוד על היום-יום ועל המורים שמלווים את הילד.
<יוכי סימן טוב: זה מה שהתפתח בינתיים.
יפעת שאשא ביטון: כשאת מדברת על שני פרויקטים ענקיים הם רחבי היקף גם בפריסה הארצית שלהם או הם נקודתיים במקום מסוים כפיילוט?
<יוכי סימן טוב: לא, ממש לא פיילוט.
<יוכי סימן טוב: המטרה היא פריסה ארצית.
<יוכי סימן טוב: זה שלא יהיה מחר בבוקר.
<יוכי סימן טוב: התחלנו את המהלך, הוקצה לזה תקציב.
<יוכי סימן טוב: למשל, בפרויקט של הטראומה עם "אשלים" הוקצו לזה חמישה מיליון שקלים שזה יפה, ואפשר לעשות עבודה יפהפייה.
<יוכי סימן טוב: זה שילוב של מחקר כדי לוודא שאנחנו עושים את הדברים הנכונים וגם עבודה חינוכית.
<יוכי סימן טוב: הדגש הוא על איש החינוך ביום-יום.
<יוכי סימן טוב: מי שיקרא את התפיסה שלנו בספר "מסע הטראומה", זה בדיוק זה.
<יוכי סימן טוב: האמונה שלנו היא שדווקא האדם שמכיר את הילד ביום-יום שלו הוא האדם הנכון ללוות אותו.
<יוכי סימן טוב: לכן אנחנו מאוד מסכימים עם התפיסות שהזכרת קודם של ליווי כשיש ילד חולה וכל מה שהזכרת.
<יוכי סימן טוב: באמת ההיקף צריך להיות הרבה יותר רחב.
יפעת שאשא ביטון: במערכת החינוך יש השתלמויות ומפגשים צוותים לפי דיסציפלינות וגם ליועצים ולפסיכולוגים יש מפגשים וימי עיון בנפרד.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת יש מספיק מפגשים במהלך השנה שבהם אפשר לרכז מאמץ, ולפחות באחד מהם לתת דגש אפילו מדי שנה כריענון וכדי לראות מה התפתח.
יפעת שאשא ביטון: נכנסים כל הזמן אנשים חדשים למערכת אז כדי שהם לא יתפספסו לנו אני אשמח אם תיקחו על עצמכם את זה כמשהו שיטתי.
יפעת שאשא ביטון: יש הרבה נושאים שחוזרים על עצמם בדיונים משנה לשנה, והם אף פעם לא אותו דיון כפי שהתקיים בשנה הקודמת, כי יש דינמיות בשטח.
יפעת שאשא ביטון: אז אני אשמח שגם זה יהיה אחד הנדבכים, ואז אני אדע שכולם מקבלים את זה.
<יוכי סימן טוב: לגמרי נכון.
<יוכי סימן טוב: ליועצים יש קורס מצבי משבר שנה א', והם חייבים בו.
<יוכי סימן טוב: זה קורס חובה של שלושים שעות וגם הנושא הזה נכלל בו.
<יוכי סימן טוב: לפסיכולוגים יש גם קורסי חובה בתחום של חירום וטראומה.
<יוכי סימן טוב: אבל בפרויקטים שהזכרתי אנחנו רוצים להרחיב דווקא את ההחזקה הקבועה של אנשי החינוך.
<יוכי סימן טוב: ברור שמי שמנחה את אנשי החינוך להחזיק את הנושא הזה לאורך זמן הם היועצים הפסיכולוגים.
יפעת שאשא ביטון: מה לגבי הטפסים הפורמליים?
יפעת שאשא ביטון: העבירו לך מידע.
<יוכי סימן טוב: זה קושי מאוד גדול.
<יוכי סימן טוב: אני אסביר למה.
<יוכי סימן טוב: אני דווקא התעסקתי בנושא של העברת מידע מתוך רצון לאתר ילדים שהם אולי בסיכון.
<יוכי סימן טוב: בכובע השני שלי אני עוסקת במניעת אובדנות של ילדים ובני נוער, וראיתי שלפעמים החיסיון פוגע ביכולת לטפל בילד.
<יוכי סימן טוב: ישבתי שנים על חוזר של העברת מידע, ואמרו לי שהחוזר שלי לא טוב כי הוא נוגד חוקים.
יפעת שאשא ביטון: גם בזה נטפל.
יפעת שאשא ביטון: הגשנו את החוק של וינטר.
<יוכי סימן טוב: צריך חקיקה בנושא.
יפעת שאשא ביטון: אז אני כבר הגשתי הצעת חוק בעניין.
יפעת שאשא ביטון: אבל בלי להטיל עליכם את האחריות בהעברת המידע, אני בכל זאת רוצה שתיבחן האפשרות הזאת של מילוי טופס.
יפעת שאשא ביטון: יש טופס שהמשפחה ממלאת בתחילת שנה כל שנה מחדש.
יפעת שאשא ביטון: יש שם התייחסויות לכל מיני היבטים כמו הצהרת בריאות שאנחנו ממלאים מחדש; שיהיה שם סעיף אם היה אובדן במשפחה.
<יוכי סימן טוב: זאת דווקא לא בעיה.
יפעת שאשא ביטון: ואז המשפחה מדווחת; וגם במקרה שמשפחה בחרה לא לדווח – אני לא אומרת ממקום של כיסוי למערכת, אבל אחר כך גם יהיה קשה לבוא בטענות.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת המשפחה צריכה לדעת שהמידע הזה חשוב כדי ללוות את הילד, ואם יש התנהגות חריגה זה לא בהכרח כי משהו לא בסדר עם הילד, אלא זה איתות או השלכה של מצוקה שהוא חווה או משהו שהוא מתמודד אתו.
<יוכי סימן טוב: אני יכולה לבחון עם האחראית עלינו במשרד בנושא הבריאות.
<יוכי סימן טוב: אני אשוחח איתה, ואני אבקש ממנה לעשות את זה.
<שמרית שקד גיטלין: אפשר להעביר להורים שזה לא חובה, הם לא חייבים למלא.
<יוכי סימן טוב: כן, צריך להסביר להם שזה לטובתם, לא לרעתם.
<שמרית שקד גיטלין: אולי גם להבהיר שזה לא שדה חובה, אלא לתת רשות להורים.
יפעת שאשא ביטון: אפשר לכתוב באמירת סוגריים איזשהו משפט מסביר.
<יוכי סימן טוב: את זה אני חושבת שאפשר לעשות.
<יוכי סימן טוב: אני אדבר עם המפקחת על הבריאות אצלנו, ואני אעשה את זה.
יגאל גואטה: אולי כדאי לציין את השאלה למשפחה, ואז זה יקל.
יפעת שאשא ביטון: כן, האם המשפחה חוותה אובדן בתא המשפחתי מדרגה ראשונה.
יגאל גואטה: האם המשפחה אובדן.
יגאל גואטה: זה יקל עליהם למסור מידע.
<יוכי סימן טוב: בסדר.
יפעת שאשא ביטון: זה חשוב כדי שנדע ללוות את הילד.
<יוכי סימן טוב: אני בעד זה.
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לקבל התייחסות.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, יוכי.
יגאל גואטה: אנחנו מדברים על כל סוג של אובדן?
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת יגאל גואטה הוא חבר כנסת חדש שהצטרף אלינו ביום שני האחרון.
יפעת שאשא ביטון: אז קודם כול, ברוך הבא.
יפעת שאשא ביטון: הצטרפת לוועדה, אז זכינו בתגבור.
יפעת שאשא ביטון: במושב הראשון קיימנו דיון בנושא מעמדם של אחים שכולים, וככל שצללנו פנימה הבנו שהשכול נתפס בעיקר בהקשר של מלחמה, ואנחנו רוצים לעזור לכל ילד שחווה אובדן במשפחה של אח שנהרג בתאונת דרכים או במחלות.
יפעת שאשא ביטון: לצערנו הרב, התופעות האלה קורות.
יפעת שאשא ביטון: לכן הרחבנו את זה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מתייחסים לשכול ואפילו למצבי משבר של מחלה קשה של אח שמגייסת את כל המשפחה, והילד צריך להתמודד די לבדו.
יפעת שאשא ביטון: כשתרצה להתייחס אז בשמחה, תקבל את רשות הדיבור.
יפעת שאשא ביטון: אילן שריף, איך אתם התקדמתם?
יפעת שאשא ביטון: דיברנו אז גם על נושא של נתונים.
<אילן שריף: אנחנו לא היינו בדיון הקודם.
יפעת שאשא ביטון: לא הייתם?
יפעת שאשא ביטון: איך יכול להיות?
<אילן שריף: לא.
<אילן שריף: אני באתי הנה כדי לבדוק האם מדובר על האוכלוסייה הכללית או ספציפית.
<אילן שריף: היה אצלנו חוסר בהירות.
יפעת שאשא ביטון: לא היה נציג שלכם?
יגאל גואטה: מכיוון שאני חדש אני מבקש שיציגו את עצמם.
<אילן שריף: סליחה, אני מתנצל.
<אילן שריף: אני אילן שריף ממשרד הרווחה.
יפעת שאשא ביטון: אתה בטוח שלא היה נציג?
יפעת שאשא ביטון: אני זוכרת שהיה מישהו או מישהו מהביטוח הלאומי שדיבר בשם הרווחה?
<אסנת כהן: לא בשם הרווחה.
<אסנת כהן: בשמנו.
יפעת שאשא ביטון: אני זוכרת שניסינו לברר איך הרווחה מלווה את העניין, ואז גם נכנסנו לנושא של העברת מידע.
<אסנת כהן: אני מנהלת אגף נפגעי פעולות איבה בביטוח הלאומי.
<אסנת כהן: אני אסביר – הייתה עובדת שיקום מהמוסד לביטוח לאומי שדיברה על הליווי של הרווחה.
יפעת שאשא ביטון: כי אני זוכרת שהייתה התייחסות לליווי.
<אילן שריף: ליווי המשפחות השכולות דרך המוסד לביטוח לאומי.
יפעת שאשא ביטון: הבנתי.
<אילן שריף: אולי נעשה סדר קטן.
<אילן שריף: יש הפרדה בין הביטוח הלאומי לבין משרד הרווחה - -
יפעת שאשא ביטון: זה אני יודעת.
<אילן שריף: החל בשנים האחרונות אנחנו מטפלים יותר ויותר במשפחות נפגעי תאונות דרכים, כולל ילדים, רצח על רקע פלילי והתאבדויות שהכנסנו עכשיו, ואנחנו שותפים למשרד החינוך בפרויקט יפה בעניין הזה.
<אילן שריף: הטיפול הוא מערכתי לכל בני המשפחה, כולל ילדים, אבל יש הרבה מאוד בעיות להגיע לכל בני המשפחה ובפרט לילדים.
<אילן שריף: הרבה פעמים – ואני חושב שהוועדה כבר נגעה בזה – אם גוף אחד יודע על שכול במשפחה אנחנו לא נדע את זה.
<אילן שריף: גם פה אם משרד החינוך יידע על משפחה שכולה, למשל, בעקבות תאונות דרכים, קרוב לוודאי שמרכז הסיוע לתאונות דרכים לא יוכל להעביר אליו את המידע, אלא אם כן הם יעבירו את זה למשפחה שתפנה; כלומר להציג לה את המידע, והמשפחה תוכל לפנות אלינו.
<אילן שריף: הרבה פעמים אנחנו רואים שגם אם אחד מבני המשפחה לא מעוניין בטיפול, במקרה הזה אפילו הילד, אז גם טיפול דרך אחד מבני המשפחה האחרים יכול לתת גם מענה לילד עצמו בסופו של דבר.
יפעת שאשא ביטון: נכון, זה מה שעלה פה בפעם הקודמת.
<אילן שריף: לפעמים הטיפול הוא לא טיפול, אלא הדרכת הורים או משהו שהוא ליד טיפול, אבל הוא מאוד חשוב להיבט הרגשי של הילד.
<אילן שריף: גם בתחומים האלה אנחנו עדיין לא מטפלים ברוב האוכלוסייה.
<אילן שריף: יש לנו דרך מאוד גדולה לעשות.
<אילן שריף: זה מרכזים שרק קמו, ואנחנו רק בתחילתה של הדרך.
יפעת שאשא ביטון: שר הרווחה שלח התייחסות, והוא ציין בה גם את נושא המרכזים.
<אילן שריף: אלה התחומים שאני אחראי להם מתוקף תפקידי, אבל כשאנחנו מסתכלים על אוכלוסיית הילדים השכולים – ואני חייב להודות שיש משהו מאוד חיובי בכך שהוועדה מתייחסת לכלל הילדים השכולים, ואולי את הביטוי "אחים" צריך להוריד.
<אילן שריף: רוב הילדים שכולים בגלל בעיות בריאות.
<אילן שריף: החל ב"לידה שקטה", שזה שכול מאוד קשה, והוא מאוד בלתי נראה.
<אילן שריף: יש מאות מקרים בשנה של לידת תינוק מת, והמשפחה עוברת שכול.
<אילן שריף: הרבה פעמים המשפחות לא יודעות איך לעכל את השכול הזה, האם הוא בכלל מוכר, האם אפשר לקרוא לזה שכול; ועד לכל סוגי השכול האחרים שהאימא או האבא נפטרים ממחלות סרטן ומהתקפי לב.
<אילן שריף: אלה רוב סוגי השכול.
<אילן שריף: בגדול אין אף גוף במדינה שאומר, אני מטפל במשפחות האלה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו גם זיהינו שסוגי השכול השונים מטופלים על-ידי גופים שונים.
יפעת שאשא ביטון: דווקא דרך ההתייחסות של הרווחה הרחבנו את ההתייחסות לשכול.
<אילן שריף: אני שמח, כי בעיני הגופים האלה אחראים על כ-5% מהשכול, אם אני הולך לכיוון הגבוה יותר.
<אילן שריף: אני יודע על התחום שלי – תאונות דרכים, רצח והתאבדות.
<אילן שריף: זה פחות או יותר 2.5% מכלל השכול – כאלף אנשים בשנה.
<אילן שריף: זה המון, אבל עדיין רוב האנשים מתים מסיבות אחרות.
יפעת שאשא ביטון: לזה הייתה התייחסות של הרווחה כשדיברנו על כל התהליך שעוברת המשפחה.
יפעת שאשא ביטון: בסוף בהרבה מקרים יש פטירה, אבל לשמחתנו, בחלק מהמקרים האחים מצליחים לצאת מהמחלה ולהשתקם.
יפעת שאשא ביטון: אבל כל התהליך שעוברת המשפחה כולל ההסתייעות על-ידי הרווחה; כי הרבה פעמים אנחנו רואים פגיעה במצב הכלכלי וביכולת לשמור על שגרת חיים.
יפעת שאשא ביטון: שם אתם נכנסתם לתמונה.
יפעת שאשא ביטון: אני מבינה שבסופו של דבר יש בידה של הרווחה לסייע רק למי שמגיע אליה.
יפעת שאשא ביטון: לכם אין שום דרך להגיע למשפחות באופן הפוך.
<אילן שריף: היום אנחנו מנסים לעשות תהליך הפוך.
<אילן שריף: עם נפגעי רצח אנחנו מצליחים לעשות בשיתוף פעולה מאוד טוב עם המשטרה.
<אילן שריף: גם במקרים של תאונות דרכים לרוב המשפחות אנחנו מצליחים להגיע ולתת מידע.
<אילן שריף: מכיוון שיש מה שנקרא "מסירת הודעה מרה" אז יש גם יש כבר עובדים סוציאליים שבאים יחד עם השוטרים, מגיעים למשטרה, ומכיוון שכבר יש לנו קשר עם המשפחה מרכזי הסיוע מגיעים שוב או על-ידי שיחת טלפון או בעקבות מכתב או לפעמים אפילו מנסים לעשות ביקור בית, ומציגים מידע.
<אילן שריף: הרי אנחנו לא יכולים לעשות יותר מזה חוץ מלהציג מידע.
<אילן שריף: אבל גם במקרים של התאבדות יש לנו בעיה מאוד קשה איך להגיע למשפחות.
יפעת שאשא ביטון: אין העברת מידע בין משרד החינוך למשרד הרווחה?
יפעת שאשא ביטון: גם כאן אסור?
<אילן שריף: ממשרד הבריאות בעיקר.
<אילן שריף: משרד הבריאות מקבל נתונים.
<אילן שריף: לוקח לו הרבה מאוד זמן עד שהוא מעבד אותם, ועדיין הוא לא מעביר אותם.
<אילן שריף: גם המשטרה – מגיעים אליה נתונים, אבל אין לנו דרך לקבל את זה מהמשטרה בינתיים.
יפעת שאשא ביטון: אני מקווה שמה שאנחנו עושים בתהליך החקיקה של העברת מידע יפתח את החסמים האלה, ויאפשר זרימה של מידע.
<אילן שריף: ילד שחווה שכול הוא ילד בסיכון, והוא לפחות פוטנציאל להיות ילד בסיכון.
<יוכי סימן טוב: זאת פגיעות.
<אילן שריף: כן.
<אילן שריף: יש פגיעות מאוד גדולה.
<אילן שריף: אנחנו לא צריכים להגיע ולטפל במשפחה, אלא להגיע ולהציג להם מידע.
<אילן שריף: הם בדרך כלל לא יודעים מה האפשרויות שקיימות.
יפעת שאשא ביטון: זאת באמת אחת הלקונות שפגשת גם בדיון הקודם בעניין אחר.
יפעת שאשא ביטון: הרבה פעמים אנשים לא מודעים לזכויות שלהם, ואז הם נכנסים למצוקות לוואי שנוצרות מכיוון שהם לא ידעו למצות את האפשרויות שעמדו לזכותם.
יפעת שאשא ביטון: תודה, נקודה חשובה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתייחס אליה.
יפעת שאשא ביטון: נציגת ביטוח לאומי, בבקשה.
<אסנת כהן: אני הנציגה של האחים השכולים מפיגועי טרור.
<אסנת כהן: לצערנו, מ-1 בספטמבר צברנו לא מעט אחים שכולים בכל האירועים.
<אסנת כהן: כמו שאמרנו בדיון הקודם המוסד לביטוח לאומי מלווה את המשפחות השכולות בערך 24 שעות אחרי האירוע, והכניסה היא מידית בליווי לטווח ארוך.
<אסנת כהן: אם המשפחה או עובדת השיקום מרגישה שיש צורך לתת תמיכה נפשית לאחים השכולים המוסד לביטוח לאומי מממן את הטיפול הנפשי עד כמה שצריך.
<אסנת כהן: לפעמים יש צורך בטיפול משפחתי אז יש גם תמיכה בטיפול משפחתי.
<אסנת כהן: אני רוצה לציין שדווקא האוכלוסייה הזאת היא מאוד רגישה ומטופלת אצלנו באופן רגיש ומידי באופן כללי, ובפרט לגבי התחזוקה השוטפת של המשפחה כדי לנסות להרים אותה מהמשבר.
<אסנת כהן: אנחנו שם לכל אורך הדרך איתם.
<אסנת כהן: אני רק יכולה להגיד שעד ינואר 2016 יש לנו מאתיים תשעים וחמישה אחים שכולים עד גיל 18.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא קיבלנו מכם נתונים.
יפעת שאשא ביטון: אשמח לקבל אותם אם יש לך.
<אסנת כהן: מעל גיל 18 יש לנו שלושת אלפים מאה ואחד אחים שכולים.