GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אלין הדר מרום: צריך הרבה אומץ, אבל אם זה עוזר לילדים ולהורים להבין את ההשלכות של זה אז אני שמחה שהשתתפתי בזה.
יפעת שאשא ביטון: הנושא הבא, אנחנו בכנסת אז אי אפשר בלי לדבר על הכנסת קצת.
יפעת שאשא ביטון: הנושא הוא הורדת גיל הבחירה, בבקשה, מי מציג.
<סאמי ביבאר: אני סאמי ביבאר, מינוב ג'ת, בן 17, בכיתה י"ב לומד בבית ספר תיכון אצלנו בכפר.
<סאמי ביבאר: במדינת ישראל כיום רק האזרחים מעל גיל 18 רשאים להצביע לכנסת ולבחור את נציגיהם.
<סאמי ביבאר: בשנת 2001 נענתה הכנסת להצעת מועצת התלמידים והנוער הארצית לתקן את חוק הרשויות המקומיות ולהוריד את גיל ההצבעה בבחירות לשלטון המקומי מגיל 18 לגיל 17.
<סאמי ביבאר: התיקון לחוק הוביל למהפכה של ממש, מעורבות גדולה של בני הנוער בנעשה ברשויות, הגדלת המשאבים לפעילויות בני הנוער והשקעה בשעות הפנאי ומתן תשומת הלב לצעירים ולבני נוער, הן ב חינוך הפורמלי והן בחינוך הבלתי פורמלי, על ידי ראשי הרשויות.
<סאמי ביבאר: אנחנו מאמינים כי הורדת גיל הבחירה לכנסת ישראל מגיל 18 לגיל 17 תוביל תהליך באמת ברמה הארצית, רצון ומעורבות מצד בני הנוער ומתן דגש על חינוך, תרבות נוער וצעירים מצד הפוליטיקאים הבכירים.
<סאמי ביבאר: בני הנוער בישראל מעורבים ובעלי נכונות לתרום, מגלים עניין בסביבה ובפוליטיקה ורוצים להוביל שינוי.
<סאמי ביבאר: במדינת ישראל, בניגוד למגמה הקיימת כיום במדינות אחרות אחוז המצביעים בפעם הראשונה הוא גבוה ביותר, ממוצע אחוזי ההצבעה של בני הנוער בבחירות ברשויות המקומיות בניגוד למגמה הקיימת כיום במדינות אחרות אחוז המצביעים פעם ראשונה הינו גבוה ביותר.
<סאמי ביבאר: ממוצע ההצבעה של בני הנוער בבחירות ברשויות המקומיות הוא כ-90% לעומת כ-50% בלבד של שאר האוכלוסייה.
<סאמי ביבאר: הנתון מעיד על רצונם של הצעירים ובני הנוער להיות מעורבים בקבלת ההחלטות ולהשפיע על עיצוב פני החברה הישראלית.
<סאמי ביבאר: סקר שנעשה בקרב בני הנוער בעלי זכות ההצבעה הראה כי קיימת התפלגות שונה בין כל המפלגות, כך שאין בהצעה הזו שום העצמה של מפלגה או גוש פוליטי מסוים.
<סאמי ביבאר: לאור האמור לעיל ועוד אנו קוראים לוועדה לזכויות הילד של כנסת ישראל לפעול למען הורדת גיל הבחירה מגיל 18 לגיל 17 תוך קיום תהליך חינוכי עמוק ומקביל בשיעורי האזרחות.
יפעת שאשא ביטון: אז אכן אני יכולה להעיד שהמעורבות של בני הנוער היא מאוד מאוד גדולה וגם רמת האכפתיות.
יפעת שאשא ביטון: בתקופת הבחירות שלחו אותנו לבתי ספר, לפאנלים שונים, למרות שהם בכלל לא מצביעים, אבל אני מאלה שאומרים להם 'הולכים לבית ספר', אז קדימה, הולכים לבית ספר בשמחה ופגשתי באמת המון המון תלמידים כל כך אכפתיים, כל כך מעורבים, כל כך מבינים, שואלים את השאלות הכי קשות, באמת, בלי לעשות לנו הנחות, ואני חושבת שבהחלט יש מקום להעלות שיח לגבי גיל הבחירה.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שהיה שיח בעבר ואני בהחלט אבדוק היכן זה עומד.
יפעת שאשא ביטון: צריך לראות, כמו שאתה אומר, איך עושים את זה נכון, איך מצד אחד מאפשרים לכם להשפיע כמו שאתם רוצים ומצד שני שזה ייעשה בתהליך חינוכי, מסודר, שההשפעה שלכם גם תהיה לא נכונה מבחינה מפלגתית אבל נכונה לפחות מבחינת המצפון של כל אחד ואחד מכם.
יפעת שאשא ביטון: אז יופי, תודה רבה.
<סאמי ביבאר: תודה.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו פה אורח נוסף, מיוחד, אתה רוצה לומר את השם?
יפעת שאשא ביטון: להציג את עצמך ואז אני אספר איפה נפגשנו?
<שובל לוקר: שובל לוקר.
יפעת שאשא ביטון: אני פגשתי את שובל בוועדה לזכויות הילד, ועדה שגרתית שקיימנו בנושא של בטיחות בדרכים וראיתי בעיניים שלו כמה שזה בוער בו והזמנתי אותו להיום וביקשתי שהוא יאמר כמה דברים.
יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו נאפשר לשובל להציג.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, שובל.
<שובל לוקר: שלום, שמי שובל לוקר, ואני בן 9 ואני גר במודיעין.
<שובל לוקר: לי יש כמה נושאים לדבר עליהם.
<שובל לוקר: אחת, הצפיפות בכיתות.
<שובל לוקר: אני לומד בבית ספר ממ"ד שבטי ישראל במודיעין.
<שובל לוקר: בכיתה א' ובכיתה ב' היינו 37 ילדים בכיתה.
<שובל לוקר: השנה הצטרפו עוד ילדים ובסך הכול בשכבה כ-40 ילדים בערך, לכן הוסיפו לנו עוד כיתה.
<שובל לוקר: לצורך כך הם הביאו לנו עוד - - - ועכשיו לשמחתנו אנחנו רק 26 ילדים בכיתה.
<שובל לוקר: זה מאוד כיף ללמוד ככה, יותר קל לנו להתרכז ולהקשיב למורה ולמורה יש אפשרות יותר טובה להתייחס אלינו.
<שובל לוקר: אך לצערנו הודיע עכשיו משרד החינוך שצריך לחזור שוב לשתי כיתות.
<שובל לוקר: זה ממש לא בסדר.
<שובל לוקר: קודם כל הכרנו חברים חדשים ומורה חדשה וכבר התרגלנו לחברים החדשים ולמורה.
<שובל לוקר: זה מאוד קשה ללמוד 40 ילדים בכיתה.
<שובל לוקר: אז אם יש פה מישהו ממשרד החינוך, ובדקתי כבר שיש, אני רוצה לשאול אותך, האם לך היה כיף ללמוד בכיתה צפופה מאוד של 40 ילדים?
<שובל לוקר: אז אני אשמח אם תדבר עם מי שצריך ותבטלו את החוק הזה.
<שובל לוקר: כל החברים שלי והמורה שלי והמנהל וצוות המורים והעובדים ישמחו מאוד ויודו לך.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתייחס נושא נושא.
יפעת שאשא ביטון: אתה מעלה פה סוגיות חשובות.
יפעת שאשא ביטון: אז קודם כל אני אספר לכם שאני למדתי בכיתה של 40 תלמידים, אבל כנראה שאנחנו לא היינו כל כך היפרים ורועשים ועמוסי גירויים, היינו יותר רגועים ממה שאנחנו היום, גם בתור מבוגרים, אבל אני שמחה לבשר שאתה מעלה נקודה מאוד מאוד חשובה שבערה להרבה מאוד אנשים בתקופה האחרונה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו התחלנו את השנה עם תקנה חדשה שבעצם מתחילה לצמצם את מספר התלמידים בכיתה ל-32.
יפעת שאשא ביטון: נכון שזה עוד לא 26 והיינו רוצים עוד, אבל אנחנו מתחילים בצעד אחד משמעותי ובעצם מצמצמים את מספר התלמידים ל-32.
יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר באמירת סוגריים, כאשת חינוך אני לא יכולה להתאפק מלומר את זה כל הזמן, אבל חוץ מצמצום מספר התלמידים בכיתה אני חושבת שאנחנו צריכים גם לפעול לשינוי השיטה כדי שבאמת נוכל לאפשר חוויית למידה קצת אחרת, אז זה דיון חינוכי אחר ונפרד.
<שובל לוקר: שתיים, תכניות הטלוויזיה בשעות הצהריים.
<שובל לוקר: כאשר אני מסיים את שיעורי הבית ואני פותח את הטלוויזיה יש תכניות מאוד מאוד לא חינוכיות ולא מתאימות לגילי.
<שובל לוקר: אשמח מאוד שמישהו מכם ידבר עם שר התקשורת לגבי תכניות יותר חינוכיות בשעות הצהריים.
<שובל לוקר: תודה רבה.
יפעת שאשא ביטון: רגע, לא, אני רוצה שאתה כן תגיד את הדבר האחרון.
יפעת שאשא ביטון: אתה מרשה לי להגיד?
<שובל לוקר: טוב.
יפעת שאשא ביטון: אז אני אומר.
יפעת שאשא ביטון: הנושא השלישי שלי, שבעיניי איתו הכי יפה לסיים דיון כזה של ילדים כאן בכנסת, זה תרבות הדיונים של מליאת הכנסת, של חברינו, שאני נמנית עליהם.
יפעת שאשא ביטון: אני מודה שלפעמים זה מביך ומביש, אני תמיד אומרת שאנחנו צריכים להיות סוג של מודלינג, בסופו של דבר כולם מסתכלים עלינו, לא רק הילדים, גם ההורים.
יפעת שאשא ביטון: החברה בעצם מושפעת מכל מה שקורה ואנחנו כמנהיגים ומובילים של העם צריכים לשמש דוגמה וזה הא'-ב' במודלינג שאנחנו צריכים לשמש.
יפעת שאשא ביטון: אני לגמרי מסכימה.
יפעת שאשא ביטון: הרבה פעמים כשאני מעירה על משהו, כי הוא באמת חריג, אז אומרים לי 'תפסיקי להיות מורה'.
יפעת שאשא ביטון: אז קשה לי להפסיק להיות מורה, אבל זה באמת לא בא מהמקום הזה של מורה, זה בא מהמקום הזה שאני באמת חושבת שאנחנו צריכים לשדר מסר אחר ולתת דוגמה אחרת, שוב, לא רק לילדים, אלא בכלל לחברה, מבחינת ההתמודדות שלנו עם מגוון הדעות ועם מגוון התפיסות וגם בשעות הקשות אנחנו יכולים להראות שאנחנו יכולים להתמודד עם זה בצורה קצת יותר מכבדת.
ענת ברקו: אולי אפשר להגיד משהו?
יפעת שאשא ביטון: כן, אז אני מעבירה את רשות הדיבור לחברת הכנסת שהצטרפה אלינו, בבקשה, ענת.
ענת ברקו: בעצם דוגמה אישית זה הדבר הכי חשוב.
ענת ברקו: גם אתם כילדים הרבה פעמים רואים שאם אומרים לכם לעשות משהו ומי שאומר לכם לעשות אותו הוא בעצמו עושה את ההיפך, זה משדר בלבול.
ענת ברקו: אנחנו לא יודעים איך להתנהג.
ענת ברקו: בכנסת, לצערנו הרב, לפעמים השפה לא שפה נקייה, היא שפה שהיא לא ברמה גבוהה ולצערנו הרב השפה גם קובעת את תרבות הדיון, היא קובעת את עומק החשיבה, היא משדרת משהו.
ענת ברקו: בהרבה מאוד מקרים, אנחנו נגלה לכם סוד, אנשים יכולים להתווכח בכנסת ולדבר אולי אפילו לא יפה אחד לשני ולאחר מכן ללכת ולשתות קפה ביחד, כי הם מחפשים את תשומת הלב התקשורתית בהרבה מאוד מקרים, אבל לאנשים שצופים בנו, זה בהחלט משדר דוגמה שלילית לחלוטין, אנטי חינוכית, ואם אנחנו נסתכל על כנסות קודמות של הרבה שנים, מאז קום המדינה, אנחנו נראה שתרבות הדיון הייתה שונה, היא הייתה מכבדת וחלק מהעניין שאני יכולה להמליץ לכם, וזה אני אומרת גם לילדים שלי, נימוס הוא כלי עבודה.
ענת ברקו: אתם תראו שבהרבה מאוד מקומות, אפילו במסות של אנשים, במקומות שהם מרכזים של מטרו, רכבות תחתיות או דברים כאלה, אנשים מתנהלים בצורה מנומסת אחד כלפי השני, זה מאפשר להם להגיע הרבה יותר מהר לכל מקום ובצורה הרבה יותר חיובית, נעימה, ואז התקשורת הבינאישית לא הופכת להיות משהו שהוא כמו נייר זכוכית שהוא כל כך כואב ומציק לנו.
ענת ברקו: ואני רוצה לברך את יושבת הראש, ד"ר יפעת שאשא ביטון, על האירוע הזה.
ענת ברקו: אני חושבת שזה מאוד חשוב.
ענת ברקו: להיכנס לפה, לעומת מקומות אחרים בכנסת, תענוג.
ענת ברקו: מה אני אגיד לכם?
ענת ברקו: תענוג לראות את כולכם פה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, ענת.
יפעת שאשא ביטון: ולסיום אני אגלה לכם סוד, בכנסת לא מוחאים כפיים ולכם אני הרשיתי.
<יצחק קדמן: גם אנחנו נסחפנו אחריהם.
יפעת שאשא ביטון: אז ברשותכם אני אסכם את הדיון.
יפעת שאשא ביטון: עלו פה הרבה מאוד נקודות חשובות, אנחנו כמובן רשמנו ואנחנו נתייחס לכל הנקודות, אנחנו גם נענה לכם בצורה אישית כדי שאתם תדעו בדיוק מה אנחנו מתכוונים לעשות ובאיזה שלב בתוך התהליך אנחנו נמצאים וגם במקומות שלא נוכל לטפל, או שנתחיל תהליך ונראה שאנחנו לא יכולים לקדם אותו אז אנחנו נאמר לכם ביושר שכנראה זו לא השעה.
יפעת שאשא ביטון: אתם תקבלו מאיתנו תשובה שתתייחס ברצינות למה שהצגתם.
יפעת שאשא ביטון: מה שאני שמה עליו דגש, ובאמת שאנחנו נצא בקריאה למועצות המקומיות לקיים את הוועדות לזכויות הילד ואנחנו נבקש מהשלטון המקומי שיהיה מעקב ופיקוח כדי לראות שזה באמת נעשה כדין, כולל שיתוף של בני הנוער.
יפעת שאשא ביטון: בלעדיכם, אני חושבת שזה אפילו חסר טעם.
יפעת שאשא ביטון: הנושא של קורסי הורים, שהוא מאוד חשוב, אנחנו מדברים עליו בהרבה מאוד רבדים, אפילו בנושא של הורות, עוד לפני שמביאים את הילד לעולם, לראות איך אנחנו מתמודדים עם הרך הקטן הזה שנולד.
יפעת שאשא ביטון: אני בהחלט לוקחת את זה ואנחנו נקיים על זה דיון ונראה איך אנחנו יכולים לקדם את זה, במיוחד בנושא החשוב שאתם ציינתם וזו הנוכחות של ההורים במרחב הווירטואלי.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נפנה למשרד החינוך ומשרד התחבורה בכל הנוגע להרחבת הגיל מבחינת הזכאות לכרטיסיות, גם לי"א-י"ב.
יפעת שאשא ביטון: אני לא מצפה להרבה בעניין של הוזלת מחירי הרב קו באופן כללי, לא בהקשר של הלימודים לילדים, אבל אנחנו בהחלט נעלה את זה, כדי שלפחות זה יהיה במודעות ויהיה בשיח ומה שיהיה אפשר לעשות אנחנו בהחלט נקדם.
ענת ברקו: ברב-קו יש בעיה של מאגר נתונים שלפעמים הוא בלתי אפשרי - - -
יפעת שאשא ביטון: נכון, זה סיפור בפני עצמו.
ענת ברקו: אני חושבת ששווה להעלות את זה, שייכנס גם לפרוטוקול.
<יצחק קדמן: נכון, גם זה דיון - - -
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מקיימים על זה דיון בוועדת המדע.
יפעת שאשא ביטון: כן, אנחנו העלינו את זה.
ענת ברקו: יש ממש מאגר של נתונים לא מבוקר, אסור שזה יקרה.
ענת ברקו: כדי לנסוע עם כרטיסייה הם לא צריכים את כל הפרטים המזהים עליי.
יפעת שאשא ביטון: מסכימים לחלוטין.
<יצחק קדמן: ואם את לא נותנת את הפרטים אז - - -
יפעת שאשא ביטון: זה נושא שנדון בוועדת המדע, אנחנו בהחלט נשמח לחבר ולעדכן גם בנושא הזה.
יפעת שאשא ביטון: הורדת גיל הבחירה, כפי שאמרתי, אנחנו באמת נבחן את זה ונראה מה קורה.
יפעת שאשא ביטון: היום במליאה אני מעלה הצעה לסדר בנוגע לזכויות התלמיד.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שלימוד זכויות התלמיד, זה צריך להיכנס לכל בתי הספר באופן ממוסד, באופן שיטתי.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שיש לכל ילד את הזכות לדעת את זכויותיו ואנחנו בהקשר הזה גם נפיץ לבתי הספר את המוקד המאוד מיוחד ששמענו עליו כאן
יפעת שאשא ביטון: ונאפשר לכם באמת - - -
<טובה בן ארי: אני רוצה רק לציין שהמוקד הוא משות שלנו והיוזמה היא משותפת שלנו ושל - - -
יפעת שאשא ביטון: קדימה, טובה, צריך לתת פה בוסט כדי שבאמת זה יגיע לכל תלמיד ותלמיד במדינת ישראל.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה נכון שזה יקרה כך ואנחנו נהיה שומרי הסף של הזכויות שלכם ואתם תהיו העוזרים שלנו בכך שאתם תאותתו לנו מתי אנחנו לא בדיוק נמצאים שם.
יפעת שאשא ביטון: אז היום זה יעלה כהצעה לסדר במליאה, אנחנו אחר כך נעביר את זה לדיון בוועדה ואני מקווה שבאמת סוגיית זכויות הילד תיכנס לתוך מערכת החינוך כחלק אינטגרלי ממערך הלימודים.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להודות לשותפות שלי שעזרו לי לארגן את היום המאוד מאוד מיוחד הזה, עכשיו זה ברור לי שכשישאלו אותי מה היה הכי מיוחד בשבילך בכנסת אז אין ספק שזה היום הזה שבו הייתי מוקפת בכל כך הרבה ילדים וכמובן שלא יכולתי לעשות את זה לבד, עזרו לי היועצות שלי והדוברת שלי, ליאור וסרמן, שאתם רואים אותה כאן עם המצלמה, ונעמה שיושבת כאן מאחורי המחשב וכמובן שלא יכולנו לארגן את זה בלי מנהלת הוועדה, רחל סעדה, שהיא מנהלת את הוועדה כבר הרבה מאוד שנים והיא עושה את זה פשוט בצורה פנטסטית, היא גם חנכה אותי כשאני נכנסתי לתפקיד, אז המון תודה, רחלי, גם על זה.
יפעת שאשא ביטון: וכמובן למריה, מהממ"מ שעוזרת לנו לחקור את כל הנושאים שאתם מעלים, לעאליה, שהיא מזכירת הוועדה, לשמרית מהייעוץ המשפטי, וקיבלנו מתמחה חדשה שנכנסה ועזרה לנו ברגעים האחרונים, אז תודה רבה גם לאדווה.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו פה תערוכה של בית ספר פלך מירושלים.
יפעת שאשא ביטון: תערוכה מדהימה שמציגה את זכויות הילד דרך המצבים של הצלחות.
יפעת שאשא ביטון: אתם מוזמנים להסתכל, גם כאן וגם בתערוכה שיש בחוץ.
יפעת שאשא ביטון: ואני רוצה לבקש משהו, אם אנחנו כבר מדברים, אני רוצה תמונה עם כמה שיותר ילדים.
יפעת שאשא ביטון: אז אני אשמח להצטלם איתכם.
יפעת שאשא ביטון: ותודה רבה ואישית לכל אחד ואחד מהילדים שהגיעו הנה, באמת ששימחתם אותי.
יפעת שאשא ביטון: צהריים טובים לכולם.
יפעת שאשא ביטון: אני שמחה שנשאר עוד מסביבי משהו מהמתוק הזה שהיה לי פה כל הבוקר.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו אחרי חוויה מאוד מאוד מרגשת של 120 תלמידים שהגיעו לוועדה לזכויות הילד ואנחנו דיברנו איתם על זכויות הילד, ולא עליהם, לשם שינוי.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו בדרך כלל נפגשים בפורומים כאלה ומדברים מה נכון לעשות למען הילדים, היום אנחנו דיברנו עם הילדים על מה נכון לעשות למענם.
יפעת שאשא ביטון: זו חוויה מאוד מרגשת מבחינתי.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נמצאים כאן למעשה בסבב השני שבו אנחנו נציג תכניות ייחודיות שמקדמות זכויות של ילדים ופועלות למען ילדים.
יפעת שאשא ביטון: זה לא דבר שהוא מובן מאליו.
יפעת שאשא ביטון: מבחינתי במסגרת הפאנל הזה אני רואה בעצם מודלינג, מודלים שאנחנו נוכל אחר כך להעביר הלאה לשטח כדי שעוד אנשים ייחשפו ועוד אנשים יוכלו להתחקות אחר הפעולות האלה ואולי ליישם אותן בשטחם ולכן יש חשיבות מאוד גדולה לסבב הזה שאנחנו נקיים כאן עכשיו.
יפעת שאשא ביטון: נמצאים איתי ד"ר יצחק קדמן, יושב ראש המועצה לשלום הילד, שמלווה אותי בצורה נאמנה לאורך כל הדרך, נמצאת איתנו טובה בן ארי, ממשרד החינוך, מפקחת בנושא של זכויות הילד וגם היא מסייעת לא מעט בתהליך וכמובן שיש לנו נציגים מבתי ספר שונים, אנחנו אחר כך נאפשר למי מהם שירצה לומר גם לדבר ואנחנו נתחיל בהצגת התכניות.
יפעת שאשא ביטון: התכנית הראשונה היא עיר ידידותית לילדים, עיריית ראשון לציון בשיתוף יוניסף לשיפור חייהם של הילדים על ידי הכרה בזכויותיהם והגשמתן.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, ליאל.
<ליאל אבן-זהר: צהריים טובים.
<ליאל אבן-זהר: אני קודם כל רוצה לומר, לתת קרדיט לוועדה הזאת על הפרויקט הזה.
<ליאל אבן-זהר: בשנת 2009 ישבנו כאן סביב השולחן, ישבתי פה כשד"ר יצחק קדמן יושב לצדי והוא דיבר פה בוועדה הזאת, שרחל ריכזה אותה עם קודמתך, חברת הכנסת שאשא ביטון, אורלי לוי אבקסיס, הוא דיבר על הנושא של עיר ידידותית לילדים בעולם והייתה פה גלית ויגודמן מיוניסף, ששוחחה על כך גם, והנושא הזה מאוד הלהיב אותנו והחלטנו שאנחנו פונים אליו.
<ליאל אבן-זהר: זה היה ב-2009.
<ליאל אבן-זהר: ב-2014 בשעה טובה פתחנו את הפרויקט בראשון לציון אחרי שיוניסף זכתה לקבל את הזיכיון הבינלאומי ואת האישור הבינלאומי לנושא הזה.
<ליאל אבן-זהר: למה עיר ידידותית לילדים?
<ליאל אבן-זהר: אם אפשר לעבור הלאה.
<ליאל אבן-זהר: ראשון לציון היא עיר מאוד גדולה, היא הרביעית בגודלה, עוד מעט השלישית בגודלה בישראל, יש לנו 45,000 ילדים במערכת החינוך, 40 בתי ספר יסודיים, 19 על יסודיים, 342 גני ילדים, 244 צהרונים.
<ליאל אבן-זהר: אני יכולה להמשיך ולמנות מספרים רבים ומגוונים.
<ליאל אבן-זהר: יש 26% ילדים ונוער בראשון לציון, מתוך 257,000 תושבים זה בערך 62,000 תושבים ילדים והם מקבלים הרבה מאוד, נקרא לזה יכולות, הרבה מאוד משאבים עומדים לרשותם, תקציב החינוך של העיר הוא תקציב מאוד מאוד גדול, הציפייה בנושא הזה זה שהאגפים השונים יפעלו כולם לטובת הילדים ונוער, אבל כפי שאמרת קודם, יו"ר הוועדה, חברת הכנסת שאשא ביטון, אנחנו מסתכלים הרבה פעמים על הילדים מלמעלה, אנחנו אומרים 'הנה הדברים שאנחנו רוצים לעשות בשבילכם, ילדים יקרים, והפרויקט הזה מדבר שפה אחרת'.
<ליאל אבן-זהר: ציטטנו פה את יאנוש קורצ'ק, נתלינו באילנות גבוהים.
<ליאל אבן-זהר: אמר יאנוש קורצ'ק, 'לא מספיק לאהוב ילדים, צריך להבין אותם ולהתייחס אליהם כבני אדם, להעניק להם את אותם זכויות והכללים ואותן התחייבויות שמחייבים את המבוגרים'.
<ליאל אבן-זהר: זה באמת סוג של אמירה שהיא בדרך כלל לא נמצאת בתוך המרחב העירוני, האורבני, היא גם לא תמיד נמצאת אפילו בוועדה הזאת.
<ליאל אבן-זהר: אנחנו מדברים על הילדים, אנחנו לא מדברים עם הילדים, אנחנו לא תמיד מעניקים להם את הזכויות והכללים ואת ההתחייבויות שאנחנו מעניקים למבוגרים וזה המהפך שאנחנו רוצים לעשות בעיר שלנו במסגרת התכנית הזאת שהציעו לנו יוניסף העולמית ויוניסף בישראל וביחד עם אוניברסיטת תל אביב שמייצג אותה פה אופיר פינס חברנו, שבוודאי תיכף יציג את הפרויקט.
<ליאל אבן-זהר: מעט מאוד על התכנית, כי יציג את זה אופיר אחריי בצורה הרבה יותר נרחבת.
<ליאל אבן-זהר: ארגון האומות המאוחדות מעניק כל שנה הכרה, אנחנו בחרנו להצטרף לפרויקט הזה כאשר המטרה שלנו היא קודם כל לספק בדיוק את מה שנאמר פה היום בחדר על ידך, לספק את התהליך של כבוד, הקשבה, תשומת לב, ראיית הילדים כאזרחים וכתושבים שווי זכויות וחובות בעיר, גם במובן של שיתוף ציבור, זאת אומרת גם במובן של לשאול אותם מה דעתם, מה עמדותיהם, מה הם חושבים על מה שאנחנו מציעים להם ולא רק להחליט בשבילם.
<ליאל אבן-זהר: זה בוודאי נכון לנוער ולכן ראשון לציון החליטה, בעצה משותפת עם הנוער, לקרוא לעצמה ולכל הפרויקט הזה לא עיר ידידותית לילדים אלא 'עיר ידידותית לילדים ונוער', זה הדבר הראשון שעשינו כי הנוער אמר 'רגע, מה איתנו?
<ליאל אבן-זהר: ' והנה, התחלנו בהקשבה ואפילו קיבלנו את האישור מיוניסף העולמי לנושא הזה.
<ליאל אבן-זהר: המטרה שלנו זה לשפר את החיים של ילדים ונוער על ידי הכרה בזכויות שלהם והגשמה שלהם ולהגביל את הסכום של ההענקה וההשתתפות, שאופיר תיכף ירחיב עליהם, הזכות הבינלאומית הזאת להיות מעורבים בתהליכי קבלת ההחלטות.
<ליאל אבן-זהר: יש כמה סיפורים שאנחנו שמענו לאורך הדרך כשהתחלנו את הפרויקט.
<ליאל אבן-זהר: הם כולם סיפורים של מה היה קורה אם היינו מקשיבים לילדים ולא רק שואלים את עצמנו.
<ליאל אבן-זהר: אחד מהסיפורים היפים ששמענו היה סיפורה דווקא של סביונה רוטלוי שיושבת במועצה המייעצת של יוניסף והיא סיפרה לנו על ילדים בפנימייה שבאו אליהם ושאלו אותם מה הייתם הכי רוצים.
<ליאל אבן-זהר: אני לא יודעת אם מישהו פה בחדר היה יכול להעלות בדעתו מה הילדים בפנימייה היו הכי רוצים ומה שהם אמרו לה, או אמרו למי ששאל אותם, 'אנחנו הכי רוצים זה ארון או מקום פרטי משלנו'.
<ליאל אבן-זהר: אני חושבת שזה משהו שמבוגר רגיל, שנכנס לתוך מרחב כזה, לא בהכרח היה חושב עליו.
<ליאל אבן-זהר: בשביל זה צריך לשאול ילדים מה הם רוצים.
<ליאל אבן-זהר: אחת מהתוצאות או מהתוצרים שלנו כבר בפרויקט הזה, שקברניטי ראשון לציון שואלים את הילדים מה הם רוצים.
<ליאל אבן-זהר: אז כשראש העיר החליט שהוא בונה ספריות אחרות ושונות והוא כינס ישיבה שכולם היו אנשים מבוגרים הוא אמר 'רגע, ואיפה הילדים?
<ליאל אבן-זהר: צריך לשאול את הילדים מה הם רוצים'.
<ליאל אבן-זהר: כשנכנסים לבתי ספר אז שואלים גם את הילדים, וכך הלאה.
<ליאל אבן-זהר: זאת אומרת אנחנו רואים היום את הילדים בדרך אחרת מאשר ראינו אותם.
<ליאל אבן-זהר: חלק מתהליך העבודה שהונחה על ידי יוניסף תל אביב באוניברסיטה היה סקר מצב קיים וצרכים, תהליך שיתוף ציבור רחב היקף שנערך בראשות נוער כמנהיגי השולחנות העגולים שלנו במרחב הפתוח והתוצר של זה אמור להיות תהליך של שינוי והטמעה שסופו, עוד הפעם, בסקר מצב קיים וצרכים והמשכו שוב בתהליכי שינוי, כי אנחנו רוצים כל הזמן שיפור מתמיד.
<ליאל אבן-זהר: זאת מטרתנו.
<ליאל אבן-זהר: אני רוצה לומר לכם שכאשר אנחנו מסתכלים על הדיאגרמה המאוד פשוטה הזאת של תהליך העבודה זה ברור לכולנו שזה נעשה בלאו הכי בתוך כל - - - כל עיר בארץ, בתוך כל עיר אז יש סקר מצב ויש תהליך שיתוף ציבור, אבל הפעם הציבור הוא שונה, הפעם הציבור שבו אנחנו מדברים הוא לא רק ההורים, הוא לא רק האנשים שאמונים על הילדים אלא הילדים עצמם.
<ליאל אבן-זהר: אז זה אולי השוני הגדול של הפרויקט הזה.
<ליאל אבן-זהר: אני יכולה לספר לכם קצת מתוך הווי הוועדה.
<ליאל אבן-זהר: יושבים פה כמה חברי ועדה שהצטרפו אלינו, ותודה להם, אבל אחד מהנושאים שהועלו בתוך הוועדה עד היום היו נושאים שקשורים למשל במרחב הפיזי שקשור לילדים, הגובה שלהם.
<ליאל אבן-זהר: אמרו שם חברי ועדה, בין היתר למשל מנהל שפ"ע, הברזיות בתוך המרחב הציבורי הן גבוהות, ילדים נמוכים לא יכולים להגיע אליהם, אז אולי נשנה את גובה הברזיות.
<ליאל אבן-זהר: העמודים של מתקני המשחק לא ממוגנים, שמא נשים עליהם איזה מיגון ונרחיב את הספוגים סביבם.
<ליאל אבן-זהר: נושאים שקשורים בגובה של שילוט, באיכות מדרכות, בדברים שבדרך כלל המובילים הרלוונטיים או הגופים הרלוונטיים לא מתבוננים בהם מנקודת ההשקפה של ילד.
<ליאל אבן-זהר: והנה כבר שינוי בתהליך.
<ליאל אבן-זהר: אלה דברים שכבר נעשו בעיר, זאת אומרת כבר נמצאים וחולחלו לתוך המערכת העירונית.
<ליאל אבן-זהר: תוך שותפות יצרנו פרלמנט ילדים כבר בקדנציה הקודמת, ילדים צעירים, נעשות הרבה מאוד פעילויות אחרות שהן פעילויות נקודתיות והיום אנחנו עושים פעולה מתועדת שמלווה בהערכה ומדידה.
<ליאל אבן-זהר: אתם יכולים לראות פה מה אנחנו עושים כבר היום, זה סקר מצב קיים - - - והבניית תכנית אסטרטגית מלאה שתתוקצב על ידי העיר ותקדם את העיר הלאה.
<ליאל אבן-זהר: אז לאן פנינו?
<ליאל אבן-זהר: אנחנו מיועדים היום, או בפתחה היום, של מהפכה עירונית בתפיסת העולם הזאת.
<ליאל אבן-זהר: יובילו פה הדרכה והכשרת עובדים בכירים, כמובן הכול בניהול והנהגת ראש העירייה והעובדים הבכירים, פיתוח תכנית של הדרכה והכשרה, קביעת נהלים והנחיות מקצועיות ויצירת אומבודסמן מקומי, סוג של גורם עירוני מרכז שיטפל בילדים וייתן להם איזה שהוא מוקד, אם יש תלונה, הנגשת שירותים ועוד.
<ליאל אבן-זהר: כל הדברים האלה הם לא שינוי מערכתי של המערכת, הם שינוי תפיסתי של איך המערכת מדברת, איך היא מתייחסת לילדים ואיך היא רואה את הילדים שלה וזה מה שאנחנו רוצים לראות בעיר בתוך המרחב שלנו.
<ליאל אבן-זהר: אז תודה רבה לכם שהזמנתם אותנו לפה היום ואני חושבת שזה אחד הפרויקטים היפים שאני ראיתי במסגרת עבודת הכנסת ואני נורא שמחה שאימצתי אותו בזכותך ובזכות יוניסף ובזכות ידידינו מתל אביב.
<ליאל אבן-זהר: אז תודה רבה לכל שותפינו ותודה לוועדה הנכבדה הזאת.
יפעת שאשא ביטון: אתה נציג ההמשך?
אופיר פינס-פז: קודם כל תודה רבה, יפעת, שהזמנת אותנו לכאן.
אופיר פינס-פז: זה יום מרגש, אני גם רואה את כל הילדים כאן בישיבה שנייה וזה באמת דבר גדול, ובואו לא נשכח את הכותרת, הכותרת זה 'זכויות ילדים'.
אופיר פינס-פז: זה דבר גדול.
אופיר פינס-פז: זה דבר גדול כי הוא לא מובן מאליו ובסך הכול אנחנו מדברים על אוכלוסייה מאוד מאוד גדולה.
אופיר פינס-פז: כשאני אומר ילדים אני מתכוון ילדים ובני נוער, אוכלוסיית הילדים ובני נוער בישראל היא בערך שליש מהמדינה והיא השליש היחידי, האוכלוסייה היחידה שבעצם לא מצביעה.
אופיר פינס-פז: אמנם לשלטון המקומי מצביעים מגיל 17, אבל באופן כללי הם לא מצביעים ולכן אנחנו צריכים לדאוג לזכויות שלהם, כי אם אתה מצביע אתה דואג בעצמך, ולכן יש פה פער מאוד מאוד גדול שאנחנו צריכים לגשר עליו.
אופיר פינס-פז: הפרויקט עצמו הוא פרויקט של יוניסף, נמצא פה ג'וני קליין שהוא מנכ"ל יוניסף ישראל.
אופיר פינס-פז: יוניסף הוא ארגון של האו"ם, ארגון גדול, ארגון הילדים של האו"ם והפרויקט הזה לא התחיל אתמול ולא שלשום ולא התחיל בישראל, הוא קיים בסביבות 1,000 ערים בעולם ואנחנו עושים אותו לראשונה בישראל, לראשונה בראשון לציון, העיר הרביעית בגודלה בישראל, עיר ואם בישראל, וכפי שלמדתם מהתיאור של ליאל, בראשון קורה תהליך מאוד מאוד מעניין, מאוד מאוד עמוק, מאוד מאוד משמעותי.
אופיר פינס-פז: שמעתי שראש העיר, ליאל, ביטל איזה שהיא ועדה של הקמת ספריות כי אין שם נציג לנוער ולילדים, הוא אמר 'תעצרו, עד שלא יהיה נציג אל תתקדמו', אל תתקדמו בתכנון ספרייה, כן?
אופיר פינס-פז: ובית ספר וכדומה.
אופיר פינס-פז: כל הראייה משתנה.
אופיר פינס-פז: הרעיון הוא כמובן שזה יהיה נחלת הכלל, לא רק של ראשון לציון, אבל ראשון היא בוודאי חלוץ ופורצת דרך מהבחינה הזו.
אופיר פינס-פז: אז אם נעבור על השקפים, כפי שאמרתי, זה התחיל בשנת 2000.
אופיר פינס-פז: התחלנו בראשון לציון בשנה שעברה וממשיכים לשנה הבאה.
אופיר פינס-פז: אנחנו במגעים עם כמה עיריות נוספות, אנחנו רוצים לעבוד בבאקה אל גרבייה, זה עוד לא קורה, אבל זה אמור לקרות.
אופיר פינס-פז: חולון, שהיא עיר הילדים, לא צריכה לדעתי יותר מדי הכוונה מאיתנו, אבל היא כן רוצה לבחון אם להיכנס לתוך התהליך הזה דווקא מההיבט הבינלאומי, כדי להיות חלק מעיר ידידותית לילדים של יוניסף העולמית, וחיפה גם היא על הפרק.
אופיר פינס-פז: אנחנו מתקדמים עקב בצד אגודל, אנחנו לא רצים ולא מתפרסים על כל ישראל משום שמדובר, כפי ששמתם לב מהדיווח של ליאל, בפרויקט שאתה צריך להשקיע בו הרבה מאוד, הרבה מאוד מאמצים.
אופיר פינס-פז: זה לא שאתה עושה וי באיזה שהוא מקום, לכן אנחנו לא מזדרזים, אנחנו נגיע לרשויות לאט לאט, לשנה הקרובה אנחנו רוצים להתרחב לעוד שלוש רשויות, כפי שאמרתי, ולאחר מכן נבדוק את עצמנו בשנים הבאות.
אופיר פינס-פז: למה אנחנו חושבים שזו ההשקעה הכי טובה בילדים?
אופיר פינס-פז: אל"ף, כי יש להם הכי הרבה עתיד לעומת היתר, ובי"ת, משום שמדובר על זכויות שלא מובנות מאליהן והדברים, כמו מניעת אפליה, יצירת תשתית עירונית מקיפה של מעורבות, כבוד והקשבה, כל הדברים האלה שאנחנו נורא מצפים מהילדים, אנחנו מצפים מהם גם שכשהם יתבגרו הם יישאו את הערכים האלה, המקום שאנחנו מאמינים שזה קורה זה מתוך מקום של שיתוף אמיתי לאורך כל הדרך.
אופיר פינס-פז: זה האתגר הגדול של כולנו.
אופיר פינס-פז: הנה דוגמאות מצרפת, מברזיל.
אופיר פינס-פז: הפרויקט היום מבוסס בכל העולם, אפשר להביא גם דוגמאות מאיטליה שהיא מאוד מאוד דומיננטית בפרויקט הזה.
אופיר פינס-פז: אבל כפי שאמרתי לכם, בסביבות 1,000 ערים כבר נמצאות בתוך הפרויקט.
אופיר פינס-פז: כשאני אומר פרויקט, זה לוקח לפחות שנתיים לייצר את התשתית לפרויקט האלמנטרי.
אופיר פינס-פז: אלה תשע אבני היסוד של המודל.
אופיר פינס-פז: כדי לקבל בסופו של דבר את תו התקן, בסופו של דבר כל עיר שעוברת את התהליך הזה מקבלת תו תקן של יוניסף העולמית, מסודר.
אופיר פינס-פז: בשביל לעבור את הפרויקט אתה לא צריך לעשות את כל תשע אבני היסוד, אבל אתה צריך לעשות שבע מתשע.
אופיר פינס-פז: אתה יכול לא לעשות שתיים, אבל אתה צריך להתאים את כל אבני היסוד למציאות העירונית הספציפית וכל עיר היא שונה, כפי שאנחנו יודעים.
אופיר פינס-פז: את באת מקרית שמונה, נדמה לי, היא שונה, אפילו מחיפה או מיקנעם או מטבריה או ממעלות.
יפעת שאשא ביטון: כל יישוב הוא ייחודי בפני עצמו.
אופיר פינס-פז: כל יישוב הוא ייחודי בפני עצמו ולכן אנחנו צריכים לראות את כל תשע אבני היסוד האלה ולראות איך הן באות לידי ביטוי.