GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: השאלה נשאלת – איך אנחנו יכולים לקחת את הזכאות של אותו ילד במסגרת המוכרת, ולהשתמש בה במסגרת הלא מוכרת, הפרטית?
<מיכל כרמל: אז ככה, אנחנו לא נותנים את הזכאות.
<מיכל כרמל: מי שנותן את הזכאות הזאת משרד הרווחה, אז את צריכה לשאול אותם.
יפעת שאשא ביטון: משרד הרווחה.
<גלית גבע: הזכאות לשילוב אכן ניתנת על ידי משרד הרווחה, כשאנחנו מדברים על שילוב ברמה פרטנית או שילוב ברמה קבוצתית, שזה במסגרת תכנית מסיכון לסיכוי.
<גלית גבע: הקריטריונים לשילוב: מתקיימות באופן שוטף ועדות שילוב במחוזות, שם יושבים נציגים מארבעה אגפים ולא בכדי, גם מאגף השיקום, מוגבלות שכלית-התפתחותית, אוטיזם וילד ונוער, על מנת שבאמת יהיה את הראייה ואת השילוב האמיתי.
<גלית גבע: כל ילד זכאי לסל בהתאם לצרכים.
<גלית גבע: כלומר, אנחנו בהתאם.
<גלית גבע: קודם כל יש לנו איזו שהיא מסגרת שאנחנו יכולים לאשר של שעות סייעת, שזה 105 שעות חודשיות.
<גלית גבע: היה דיון קודם לגבי מספר השעות ושאנחנו מאשרים כרגע 4 שעות יומיות, המקסימום לפעוט, כשאנחנו דיברנו על הרציונל שעומד מאחורי האישור של 4 שעות.
<גלית גבע: אנחנו דיברנו על כל העניין שאנחנו מאמינים וחושבים שלפעוט יש גם שעות לינה במעון וגם שאנחנו רוצים שיהיו כמה שעות שפעוט יתנהל באופן עצמאי, כמובן עם השגחה ובקרה של הצוות במעון, אבל לגבי הסייעת, אנחנו לא רוצים לראות את זה שזה 8 שעות ביום סייעת שמתלווה לפעוט באופן צמוד ושהוא תלוי בה טוטאלית לכל הממשקים.
<גלית גבע: אני ככה תוהה לגבי מה שאמרת, כלומר, אנחנו נכון להיום משלבים פעוטות כאשר האופציה היא גם במעונות שמפעיל התמ"ת וגם במסגרות של משפחתונים, כשהרציונל שעומד מאחורי המסגרות שמאושרות, זה זה שיש למסגרות שיש בהן פיקוח ובקרה.
<גלית גבע: אנחנו ניסינו, בעקבות פניות שהיו לגבי מסגרות פרטיות, ואני אישית בדקתי אם יש למסגרות הפרטיות ברחבי הארץ איזו שהיא גגה, איזה שהוא ארגון שמאחד.
<גלית גבע: מה שמצאנו שיש איזה ארגון, אבל הוא ארגון, אבל הוא ריק מתוכן.
יפעת שאשא ביטון: ארגון הגנים הפרטיים?
<גלית גבע: כן, כלומר אין שם הכשרה, אין שם בקרה, אין שם שום רמה של פיקוח שאנחנו יכולים להגיד שאנחנו נותנים את התשומה הספציפית הזאת של סייעת - וזה לא משנה כרגע היקף השעות - ואכן המענה ניתן ואנחנו יכולים להיות סמוכים ובטוחים שהפעוט מקבל את הצרכים שלו ואת המענה שהוא זכאי לו.
<גלית גבע: אז גם אם אנחנו מדברים על הסל שהולך איתו לכל מקום, אנחנו צריכים לחשוב כאן
<גלית גבע: טוב מאד על איזה מסגרות מאושרות שאנחנו יכולים להבטיח שאכן תהיה בקרה.
<גלית גבע: כי היום השוק מוצף - - -
יפעת שאשא ביטון: פרוץ.
<גלית גבע: ופרוץ.
<גלית גבע: כרגע מה שמאושר מבחינתנו, זה המסגרות של התמ"ת והמסגרות של המשפחתונים, העירוניות, שהן מפוקחות על ידי הרשויות המקומיות.
יפעת שאשא ביטון: אני אומר לך משהו.
יפעת שאשא ביטון: ראשית, אין חולק על זה שצריך להרחיב את הפיקוח בכל מה שקשור למעונות היום.
יפעת שאשא ביטון: אני הגעתי בעצמי הגשת חוק במושב הקודם.
יפעת שאשא ביטון: אני עדיין עובדת עליה עם המשרדים השונים כדי שגם נוכל להביא אותה לכדי מימוש בסופו של דבר, ואני בטוחה שזה יפתח לנו את האפשרויות.
יפעת שאשא ביטון: ואני לגמרי מסכימה שחייבים לפקח על מעונות היום.
יפעת שאשא ביטון: כל מי שמטפל בילדים צריך לעבור רמת פיקוח כזו או אחרת.
יפעת שאשא ביטון: אלא מה?
יפעת שאשא ביטון: שבמציאות שאנחנו נמצאים בה היום, לגבי ילדים עם מוגבלויות, אנחנו יוצרים איזו שהיא מגבלה נוספת, כי למעשה אנחנו לא מאפשרים להם לקבל את הסיוע שהם היו מקבלים במסגרת מפוקחת, אילו הם השתלבו במסגרת שהיא פרטית.
יפעת שאשא ביטון: והשאלה האם אנחנו לא פוגעים פה פעמיים.
יפעת שאשא ביטון: אם איזו שהיא דרך שאנחנו יכולים למצוא, כדי שבמקרים חריגים, אם הורים בחרו להכניס ילד לתוך מסגרת פרטית כלשהי, אז את יודעת מה, אולי לפחות יהיה עוד זוג עיניים אחד שרואה מה קורה שם.
<גלית גבע: תראו, באופן כללי, כל הנושא של הבקרה על הנושא של סייעות ברמה פרטנית, ואני מדברת על פעוט שנמצא במעון X, Y, Z, בפרישה ארצית, אנחנו מדברים על פרישה רחבה בכל הארץ, הוא נושא מורכב.
<גלית גבע: היום אנחנו במשרד בנינו, אנחנו יוצאים לדרך עם איזה שהוא, אני לא אקרא לזה פיילוט, אבל בגלל שהנושא הפרטני היה מאד קשה גם בתשומות הפיקחויות שיש לנו להבטיח שמעבר לבקרה שנעשית במעונות עצמם, של התמ"ת, גם בקרה שלנו.
<גלית גבע: כי אחרי הכל אנחנו כמשרד כאן נותנים תשומות מאד משמעותיות בעלויות מאד גבוהות, ומעבר לזה אנחנו אלה שהם ועדת ההשמה שמחליטה שהפעוט יקבל תשומה כזו או אחרת, ואנחנו צריכים לעשות בקרה על התשומות ואכן להבטיח שהשירות שניתן הוא שירות מיטבי.
<גלית גבע: התקשינו מאד להגיע לכך שכל מפקחת תגיע, מפקחת על הגיל הרך צריכה להגיע למעון שיש בו אפילו פעוט אחד ולבדוק.
<גלית גבע: היום אנחנו עושים תהליך של בקרה מול המחלקות לשירותים חברתיים, שהם אלה שאנחנו נותנים להם את האישור והם אלה שעושים את ההשמה הלכה למעשה בפועל, ברשויות, על מנת כאן גם לגייס את הרשויות המקומיות, שהן תיקחנה אחריות ושזה לא יהיה שגר ושכח, שהעברתי את הפעוט ואני יודע ויש שם סייעת.
<גלית גבע: מה שגם מחייב רמה של דיווח שוטף של הסייעת על התשומות שהיא נותנת, בקרה אם הסייעות מקבלות הדרכה על ה - - -
יפעת שאשא ביטון: ממי הן אמורות לקבל הדרכה?
<גלית גבע: מהגורם המטפל של הפעוט.
<גלית גבע: כל סייעת צריכה לקבל הדרכה מהגורם המטפל של הפעוט, שהיא צריכה לקבל ממנו הנחיה מה הצרכים של הפעוט, מה היא צריכה לעשות עם הפעוט בזמן הליווי.
<קריאה: אז אי אפשר יהיה לקבל סייעת במעון במסגרת פרטית?
<גלית גבע: לא.
יפעת שאשא ביטון: לא, לפי מה שהיא מציגה כרגע זה לא.
<גלית גבע: מה שאני אומרת שזה נורא מורכב, הנושא של הבקרה על סייעת אחת שנמצאת במקום מרוחק או במקום שאין ריכוז של מספר פעוטות כדי - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל לא יכול להיות מצב.
<גלית גבע: אני לא אומרת שלא תהיה.
יפעת שאשא ביטון: יש הרבה מאד מצבים שבהם יש פעוט אחד עם סייעת במעונות שהם - - -, אז מה זה משנה באיזה מעון הוא נמצא?
<גלית גבע: נכון, נכון, לכן אנחנו עושים את הבקרה.
<גלית גבע: מה שאני רוצה לומר, זה שהנושא של הבקרה שלנו, כרגולטור, כמשרד הרווחה, שמעביר ברמה הזאת שצריך ללכת לכל פעוט, לכל מעון ועשינו כאן איזה שהוא מדרג שאנחנו עושים את הבקרה למחלקות לשירותים חברתיים והמחלקות לשירותים חברתיים, כגורם שולח למסגרות, גם מבצעים את הבקרה.
יפעת שאשא ביטון: שוב אני שואלת.
יפעת שאשא ביטון: באמת, אני לא מקשה עליך כדי להכביד או משהו.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת, אם אנחנו נמצאים במחלקה לשירותים חברתיים שהיא עושה את המעקב והיא נמצאת בעיר מסוימת, מה זה משנה לי עכשיו אם היא הולכת לגן כלנית או לגן סביון הפרטי?
יפעת שאשא ביטון: מה זה משנה לי לאיזה פעוטון היא צריכה לנייד את עצמה?
<גלית גבע: כי היא מגיעה, אם אנחנו נהיה ריאליים, היא תגיע לגן כלנית שמפוקח על ידי התמ"ת אחת לכמה חודשים.
<גלית גבע: היא לא תגיע כל חודש לבדוק שהכל מתפקד שם בגן כלנית כמו שצריך.
<גלית גבע: אנחנו סומכים על זה שיש גם את הבקרה של התמ"ת על גן כלנית, וזה לא רק הבקרה ויש שם צוות.
<גלית גבע: בגן פרטי זה מאד פרוץ.
<גלית גבע: היא תגיע.
<גלית גבע: מה שהיא יכולה בתשומות הקיימות שעומדות לרשות עובדת סוציאלית במחלקה, או מפקח מהמשרד, אז היא תגיע אחת לארבעה חודשים, לחמישה חודשים.
<גלית גבע: מה קורה בשאר הזמן שאין שום גורם אחר שעושה בקרה על המסגרת?
<גלית גבע: זאת מסגרת שתהיה מפוקחת אולי פעם בחצי שנה על ידי גורם מהמחלקה או המשרד, או יחד, או נגיד חודשיים וחצי, אבל בציר הזמן של שנת פעילות – אין לך שום הבטחה שאת יודעת.
<גלית גבע: והיום, השוק הזה הוא שוק שאין בו שום קריטריונים, אין בו שום סטנדרטים.
<גלית גבע: כל אישה, כל אדם יכול לפתוח.
<גלית גבע: מחר אני רוצה, אני יכולה לפתוח מעון בביתי, משפחתון או What ever, וזה שוק מאד פתוח, מאד פרוץ ולדעתי זה מעלה כאן סוגיה מאד מאד מסוכנת ובעייתית.
יפעת שאשא ביטון: נצא מנקודת הנחה.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאף אחד מאיתנו לא חולק על העניין שיש פה איזו שהיא מורכבות ובעייתיות עם כל הנושא של גנים פרטיים והצורך בפיקוח עליהם.
יפעת שאשא ביטון: מצד שני, אנחנו נמצאים בקונפליקט של מה קורה לילדים עם מוגבלויות שמגיעה להם זכות מסוימת.
יפעת שאשא ביטון: הם זכאים למשהו במסגרת אחרת, אבל הם במסגרת, אם אין שם את האופציה להשתלב, אז הם בעצם לא יכולים לקחת את הזכאות איתם.
יפעת שאשא ביטון: ואני שואלת אם אנחנו יכולים למצוא פתרון יצירתי אחר בתוך המסגרות המפוקחות היום.
יפעת שאשא ביטון: קרי, היום אנחנו נותנים בעצם תעדוף, או הקריטריונים הם לנשים עובדות, נכון?
יפעת שאשא ביטון: השאלה אם אנחנו מייצרים - ופה אולי גם משרד הכלכלה יצטרך להשתלב - אם אנחנו יוצרים גם איזו שהיא עדיפות לילדים עם מוגבלויות כדי להקל בעצם על המשפחות האלה, שלא יכולות אחר כך למצוא מענה במקומות אחרים.
<מיכל כרמל: אז ככה.
<מיכל כרמל: מבחינת סדר קדימויות, קודם כל זה נכון שזה נשים עובדות, אבל לפני זה אנחנו בעצם נותנים קדימות על פי הדינים, והדין הראשון זה הנושא של חוק פעוטות בסיכון.
<מיכל כרמל: זאת הקדימות הראשונה.
יפעת שאשא ביטון: כן, שזה אצל הרווחה.
<מיכל כרמל: והקדימות השנייה, שהיא גם על פי דין, משפחות חד הוריות.
<מיכל כרמל: רק אחרי זה מתחיל בעצם המדרג של משפחות של נשים אימהות עובדות, וגם במדרג של רמת הכנסה נמוכה ומעלה.
יפעת שאשא ביטון: כן, את זה אנחנו מכירים.
יפעת שאשא ביטון: מה קורה עם ילדים עם מוגבלויות?
יפעת שאשא ביטון: איך אנחנו יכולים לשלב אותם?
<מיכל כרמל: הם לא היו מעולם בתוך הקדימויות שמשרד הכלכלה קבע.
<מיכל כרמל: זה גם אף פעם לא בא לפתחו.
<ולרי זילכה: לא, זה לא נכון.
<מיכל כרמל: את צריכה גם להבין-.
<מיכל כרמל: מבחינת הקדימויות.
<ולרי זילכה: לא, אני אומרת שאנחנו לפני כמה שנים, כשהתחלנו לעבוד על החוק - - -
יפעת שאשא ביטון: רק תאמרי את השם בבקשה.
<ולרי זילכה: עורכת הדין ולרי זילכה, פורום הארגונים והורים למען ילדים עם מוגבלות.
<ולרי זילכה: פנינו עם זה למנכ"לית דאז נדמה לי, הגברת מיכל צוק, לא חשוב, והעלינו את הנושא הזה, בין היתר של חשיבה על שילוב, באמת לתת קדימות במסגרת מעונות היום, והיא אמרה תראו, זה לא יקרה כרגע, יש לזה גם משמעויות תקציביות וזה לא על השולחן.
<מיכל כרמל: אני גם רוצה להסביר עוד משהו בנושא המורכב הזה של קדימויות.
<מיכל כרמל: קודם כל, כמו שאמרתי, לפי כל דין ואנחנו יודעים היום שהחוק בנושא של שילוב ילדים עם צרכים מיוחדים מתחיל מגיל 3.
<מיכל כרמל: אז זה קודם כל דבר שכולנו צריכים לדעת פה - - -
יפעת שאשא ביטון: את המציאות של היום אני חושבת שכולנו מכירים.
יפעת שאשא ביטון: אני גם לא פתחתי באיזו הקדמה כזאת ארוכה, כדי לא להלאות את מי שכבר היה בדיון הקודם.
יפעת שאשא ביטון: אז ישר קפצתי לעניין.
<מיכל כרמל: כן, אני רק רוצה רגע להתקדם בנושא של קדימויות.
<מיכל כרמל: צריכים גם להבין שאנחנו מדברים על מעון יום רגיל, עם סטנדרט מסוים רגיל.
<מיכל כרמל: ואם אנחנו פותחים את הסוגיה הזאת של קדימויות, ואנחנו מבינים שברגע שתהיה קדימות כזאת יהיו יותר ילדים עם צרכים מיוחדים, זה אומר שיכול להיות מאד שאנחנו צריכים אולי לשנות את הסטנדרט ולהצטרך בשביל הילדים האלה מענה.
יפעת שאשא ביטון: מה זה לשנות את הסטנדרט?
יפעת שאשא ביטון: כי הרי אם אנחנו משלבים ילדים עם מוגבלויות או עם צרכים מיוחדים בבית ספר רגיל, גם שם לא משנים את הסטנדרט.
יפעת שאשא ביטון: הרי כל הרעיון שהם יהיו בתוך סביבה רגילה.
<מיכל כרמל: אבל בבית ספר, אלף, זה חוק חינוך חינם וחובה ויש להם סייעות.
<מיכל כרמל: אצלנו הנושא של סייעות הוא דבר מאד מאד מוגבל.
<מיכל כרמל: אין סייעת לכל ילד שצריך.
<מיכל כרמל: המכסה היא מוגבלת, צריכים להבין את זה.
<מיכל כרמל: צריכים להבין שהמעונות, ארגוני הנשים שגם נמצאים פה, הנציגות שלהם, צריכים להבין שהם עושים את הבלתי אפשרי.
<מיכל כרמל: הם בעצם, בגלל שיש לנו נוהל של איסור אפליה, מקבלים כל ילד עם צורך מיוחד למעון.
<מיכל כרמל: אין דבר כזה שלא יתקבל ילד בגלל שיש לו צורך מיוחד, לא יתקבל למעון.
<מיכל כרמל: אין דבר כזה.
<קריאה: בגלל הצורך - - -
יפעת שאשא ביטון: סליחה, אנחנו לא מנהלים עם הקהל את הדיון.
יפעת שאשא ביטון: מי שירצה להצטרף אז הוא מוזמן בשמחה.
<מיכל כרמל: מבחינתנו לנו יש נוהל שקוראים לו נוהל איסור אפליה.
<מיכל כרמל: אין דבר כזה שילד לא יתקבל למעון בגלל הצורך המיוחד שלו, וגם אין דבר כזה, ואני צריכה פה להדגיש עוד משהו.
<מיכל כרמל: הגיל הרך זה לידה עד שלוש, והרבה מאד ילדים מאותרים תוך כדי תנועה, כשהם כבר נמצאים במעון.
<מיכל כרמל: ואז הבעיה מחריפה עוד יותר, כי ברגע שילד מאותר עם איזה שהוא קושי, לא משנה אם זאת אלרגיה או בעיה אחרת, וצריכים למצוא פתרון מיידי, אתם מבינים שהתהליך של ועדת שילוב, עד שהוא יקבל סייעת או תמיכה אחרת, ייקח זמן.
<מיכל כרמל: בינתיים הוא נמצא במעון ובינתיים מי שמתמודד איתו זה הצוות.
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל מיכל, כל מה שאת אומרת הוא בסדר והוא נכון.
יפעת שאשא ביטון: את כבר מדברת על השלב שהילד נמצא שם וגם בזה אולי צריך לטפל.
יפעת שאשא ביטון: אבל נושא הדיון זה עוד רגע לפני שהוא בכלל מצליח להיכנס לגן הזה.
<מיכל כרמל: אבל זה מה שאני רוצה להסביר.
<מיכל כרמל: זה מה שאני מסבירה.
<מיכל כרמל: ברגע שיש קדימות, זה אומר שיש הרבה מאד ילדים עם צרכים מיוחדים שנכנסים למעון, שזאת שאלה למחשבה לגבי המענים שהם זקוקים להם בתוך מעון רגיל.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לתת לך דוגמא.
<מיכל כרמל: את מבינה?
<מיכל כרמל: יש כאן עניין של-.
<מיכל כרמל: תראי, בתוך מעון רגיל אין מענים שהם בילד אין בתוך המעון כמו במעון יום - - -
יפעת שאשא ביטון: מיכל, בואי, אני רוצה לתת לך דוגמא למה זה ילד שמקבל סייעת במקרים מסוימים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על ילדים אלרגניים קשים, שהם לצורך העניין מתפקדים רגיל, הכל, רק צריך להשגיח שהם לא יכניסו את הדבר הלא נכון לפה.
<מיכל כרמל: זה לא עניין של להשגיח על הדבר הלא נכון, כי זו סכנת חיים.
יפעת שאשא ביטון: לי ברור שזו סכנת חיים.
יפעת שאשא ביטון: בשביל זה הוא צריך סיוע, סייעת שתלווה אותו, אבל לא צריך עכשיו להיערך בגן מבחינת מבנים וכאלה לסטנדרטים אחרים.
יפעת שאשא ביטון: הוא נמצא באותה מסגרת, אבל הוא רק צריך לקבל השגחה.
<מיכל כרמל: וזאת בדיוק הבעיה שהנושא של סייעת הוא לא שהיום אנחנו צריכים ומחר מקבלים.
<מיכל כרמל: זה לא עובד ככה.
<מיכל כרמל: אם זה היה עובד ככה, אז היה הרבה יותר קל לכולנו.
יפעת שאשא ביטון: אני חוזרת אחורה, שנייה רגע.
יפעת שאשא ביטון: אני חוזרת אחורה בדיון אם לא הובנתי.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לצאת מנקודת הנחה שאני פשוט לא הובנתי.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על סיטואציה שבה הילד הגיע לאן שצריך להגיע כדי לקבל את האבחנה אם הוא זכאי או לא זכאי.
יפעת שאשא ביטון: הילד זכאי, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: פתרנו.
יפעת שאשא ביטון: הילד זכאי, מגיעה לו סייעת, הוא יקבל אותה.
יפעת שאשא ביטון: השאלה שהייתה בהתחלה זה האם הוא יוכל לקחת את הזכאות שלו לגנים פרטיים.
יפעת שאשא ביטון: אז הבנו שיש פה מורכבות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו עוד צריכים לחשוב על זה.
יפעת שאשא ביטון: לא בטוח שאנחנו מקבלים את הפתרון.
יפעת שאשא ביטון: יכול להיות שצריך להחריג את זה, אבל לא משנה.
יפעת שאשא ביטון: קיבלנו תשובה, יש בה שכל ואנחנו צריכים לחשוב על זה.
יפעת שאשא ביטון: השאלה השנייה הייתה, אוקיי, הוא כבר זכאי ויש לו סייעת והכל, איך אנחנו נותנים קדימות לילדים כאלה שלא יכולים למצוא מענה בגן פרטי, כי ילד רגיל לצורך העניין יוכל בהחלטה של הורים כן למצוא מענה בגן פרטי.
יפעת שאשא ביטון: איך אנחנו מאפשרים לילדים האלה כן איזו שהיא קדימות בתוך המסגרות המפוקחות.
יפעת שאשא ביטון: הוא כבר בא עם הסייעת, כבר יש לו את הזכאות.
<מיכל כרמל: זאת שאלה שאנחנו צריכים לבדוק אותה, על כל המורכבות שלה.
<מיכל כרמל: זה לא שאני יכולה להגיד לך עכשיו.
יפעת שאשא ביטון: מה המורכבות?
יפעת שאשא ביטון: לא, ברור, אני לא מצפה שתשלפי לי כלום.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים לחשוב איך אנחנו מקדמים ומה צריך לעשות כדי שזה יקודם.
<מיכל כרמל: תראי, אנחנו מנסים לקדם, כל המשרדים ביחד, משנת 2010, את הנושא הזה.
<מיכל כרמל: זאת אומרת פה, במקרה שלנו - - -
יפעת שאשא ביטון: תגדירי את הנושא הזה.
<מיכל כרמל: שילוב של ילדים עם צרכים מיוחדים במעונות יום.
<מיכל כרמל: קודם כל הייתה את היוזמה של החוק.
<מיכל כרמל: במקביל יוזמה של נוהל בין משרדי, שדרך אגב יש, שלחתי למריה את הנוהל.
<מיכל כרמל: יש לנו כבר הסכמה על כל מה שצריך.
<מיכל כרמל: אנחנו נתקלנו בנושא שהוא תקציבי לגמרי.
<מיכל כרמל: הנושא של מי זאת הסייעת ואיזה ילדים צריכים להתקבל ומה הם צריכים במעון.
יפעת שאשא ביטון: הכל כתוב.
<מיכל כרמל: הכל כתוב.
<מיכל כרמל: הכל מוסכם.
<מיכל כרמל: ישבנו ביחד עם משרד הרווחה ומשרד הבריאות והארגונים, וארגון יהל שלא פה וחבל, כי הוא היה מאד משמעותי בדיונים האלה.
<מיכל כרמל: ואנחנו דנו על הכל.
<מיכל כרמל: את ממש מתפרצת פה לדלת פתוחה, כי אנחנו, אין יותר מאיתנו שרוצים לקדם את הנושא הזה.
<מיכל כרמל: אני מכירה פה כמעט את כל מי שיושב בחדר הזה ולא סתם, בגלל שאנחנו כבר ישבנו הרבה מאד שעות ביחד.
<מיכל כרמל: אם רוצים באמת לקדם, אז צריכים להבין שזה קשור בתקציבים.
<מיכל כרמל: זה הכל.
<מיכל כרמל: זה נורא נורא פשוט.
יפעת שאשא ביטון: כן, כשאנחנו אומרים זה קשור בתקציבים, אנחנו כאילו זורקים את זה לאם וכאשר נמצא.
יפעת שאשא ביטון: ראשית אני אשמח לקבל את המסמך הזה, כדי לראות איך אנחנו יכולים לקדם, אם בכלל ולפעול.
יפעת שאשא ביטון: אבל עדיין אני חוזרת ואומרת, אני לא סתם מתעקשת.
יפעת שאשא ביטון: זה עוד לפני המסמך הזה.
יפעת שאשא ביטון: אני כבר מדברת על המקום שכבר יש את התקציב וכבר יש את הסייעת וכבר יש את הזכאות.
יפעת שאשא ביטון: זה בידיים של הילד.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שאם יהיה לו מקום בויצ"ו או בנעמ"ת או בחירות, או לא משנה איפה, הוא ייכנס פנימה ותהיה לו הסייעת.
יפעת שאשא ביטון: אבל אם לא יהיה מקום במעונות האלה, לילד אין מסגרת.
יפעת שאשא ביטון: על הנקודה הזו אני מדברת ואני בכוונה מאד ממקדת.
<מיכל כרמל: אוקיי, אז את מדברת על סדר קדימויות.
<מיכל כרמל: ואז צריכים להחליט וזה לפתחם של הרבה מאד - - -
יפעת שאשא ביטון: מי מחליט?
<מיכל כרמל: אז אני אגיד לך.
<מיכל כרמל: קודם כל צריכים להחליט מה.
<מיכל כרמל: זה לפני ילד בסיכון?
<מיכל כרמל: זה אחרי ילד בסיכון לפי חוק פעוטות בסיכון?
<מיכל כרמל: זה לפני חוק משפחות חד הוריות?
<מיכל כרמל: אני לא יודעת.
יפעת שאשא ביטון: בואי נאמר שאם אנחנו מדברים במדרג ואני חושבת שיושבים פה אנשי מקצוע והם די יסכימו - - -
<מיכל כרמל: את זה לא אנחנו צריכים להחליט.
יפעת שאשא ביטון: לא, שנייה, אבל אני רוצה שאנחנו נקיים דיון שאנחנו יכולים לקיים אותו פה ולא נגיד לא, לזה אחראי ההוא ולזה אחראית ההיא.
יפעת שאשא ביטון: בואו נקיים איזו שהיא חשיבה, נצא עם איזו שהיא המלצה ואחר כך שאנשי המקצוע יגידו לנו אפשר או אי אפשר, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: אבל אני חושבת שאם אנחנו נבוא עם משהו שהוא קונקרטי, אז יהיה יותר קל לקבל אותו.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת, ואם מישהו פה חולק עלי, אז אתם מוזמנים להצביע ולקבל את רשות הדיבור בעניין, שלגבי ילדים בסיכון והמשפחות שהן על פי דין, אין פה שאלה.
<מיכל כרמל: יש חוק.
יפעת שאשא ביטון: אז בגלל זה אני אומרת, אנחנו בכלל לא בויכוח.
<מיכל כרמל: יש קודם כל חוק.
יפעת שאשא ביטון: הסיפור פה, אם אנחנו מדברים על הקדימויות, זה בין נשים עובדות, או לצורך העניין נשים עובדות עם ילדים מוגבלים.
יפעת שאשא ביטון: אפשר גם להגדיר שזה רק נשים עובדות, סליחה, ילדים מוגבלים לנשים עובדות.
יפעת שאשא ביטון: ואנחנו יכולים ליצור גם את הסייג הזה.
<קריאה: אבל יש פה בעיה.
יפעת שאשא ביטון: שנייה, שנייה, אני אתן לך לדבר.
<קריאה: העניין של אמא לא עובדת עד שהיא משלבת את הילד.
<רויטל לן כהן: כשנותנים לילד רק 4 שעות, האמא לא יכולה לעבוד.
יפעת שאשא ביטון: אגב, וזה נכון, סליחה רגע, וזה נכון גם לגבי כל תינוק.
יפעת שאשא ביטון: כאילו, זה לא משנה.
יפעת שאשא ביטון: גם יבואו האימהות לילדים רגילים לחלוטין לצורך העניין, ויגידו איך אנחנו עם תינוק בידיים נוכל למצוא עבודה.
יפעת שאשא ביטון: אבל אני אומרת, יש הרבה דברים בתוך השטח הזה שלא נראה לי ש - - -
<רויטל לן כהן: זה לא אותו דבר, כי המקסימום, גם אם יתנו לו שילוב בתוך המעון - - -
יפעת שאשא ביטון: נכון, זה ארבע שעות.
<רויטל לן כהן: הגג הוא ארבע שעות.
<רויטל לן כהן: לפעמים זה שעה ועשרים.
<רויטל לן כהן: איך היא תיכנס?
<רויטל לן כהן: מי יעסיק אותה אם היא צריכה לשים אותו בשמונה ולאסוף אותו בשתים עשרה?
<רויטל לן כהן: מה, היא תעבוד שעתיים?
<רויטל לן כהן: גברתי, אני מגיל שנתיים וחצי של הבן שלי לא יכולתי לעבוד.
יפעת שאשא ביטון: רגע, סליחה, רויטל, את התפרצת.
<גלית גבע: היא לא צריכה לאסוף אותו בשתים עשרה.
<גלית גבע: המעון לא מסתיים בשעה שתים עשרה.
<גלית גבע: יש כאלה שעובדות גם ארבע שעות, אבל זה לא אומר.
<גלית גבע: ישנם פעוטות שמקבלים 4 שעות ואת שאר שעות השילוב מסדרים את זה באופן כזה שהוא יוכל להתנהל כל היום במסגרת המעון והוא לא צריך אחרי 4 שעות לעזוב את המעון.
<גלית גבע: ישנם פעוטות - - -
<רויטל לן כהן: זה היה מקסים וטוב אם זה היה כך בשטח, מה שאת אומרת.
<גלית גבע: זה מאד מתאים, עובדה שיש לנו למעלה מ-1,000 פעוטות משולבים פרטנית.
<גלית גבע: ישנם פעוטות ש - - -
יפעת שאשא ביטון: יש 1,000 פעוטות שהם, רגע, שנייה, אני אתן לך אפשרות לשאול בצורה מכובדת .
יפעת שאשא ביטון: יש 1,000 פעוטות שמשולבים היום באופן פרטני עם סייעת?
<גלית גבע: נכון להיום אנחנו מדברים על 690 פעוטות באופן פרטני בשיקום של אגף השיקום, 262 באגף ילד ונוער אצלנו, 67 מאגף מש"ה, ו-61 מהאוטיסטים.
<רויטל לן כהן: אל תקראו להם מש"ה.
<גלית גבע: יש לנו כאן תמונה של למעלה מ-1,000 פעוטות שמשולבים - - -
<קריאה: כמה שעות הם מקבלים?
<גלית גבע: לא, כל אחד זה לפי ההגדרה שלו.
יפעת שאשא ביטון: לפי המדרג שלו.
יפעת שאשא ביטון: אתם יודעים לומר כמה ילדים שזכאים, לא משולבים?
<גלית גבע: זה אנחנו אמרנו שאנחנו נעביר לוועדה הקודמת.
<גלית גבע: כרגע אין לנו רשימות המתנה לשילוב.
<גלית גבע: אין לנו רשימות המתנה.
<גלית גבע: אני גם אמרתי - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, מה זה אין רשימות המתנה.
יפעת שאשא ביטון: אני מכירה, לא אישית, פשוט הגיעו לפתחי מקרים של ילדים שהם מאד רצו להשתלב, לצורך העניין בנעמ"ת ובויצ"ו ובמקומות אחרים, ולא היו מקומות ואת אומרת שהם לא ברשימת המתנה והם נלחמים כדי לקבל את המקום שלהם.
<גלית גבע: נכון.
<גלית גבע: יש איזה מקרה והם יושבים כאן לצידי ואנחנו מכירים ומודעים ואני מקווה שהצלחנו להגיע לפתרון בהפסקה שהייתה לנו בין לבין, ובעזרה גדולה באמת של נעמ"ת ושל משרד הכלכלה, ביחד ישבנו ואני מקווה שהגענו לפתרון.
<גלית גבע: הרי שאני אומרת על רשימות המתנה, אני מדברת מבחינת משרד הרווחה, מבחינת אישור של שעות סייעת.
<גלית גבע: אין לנו כרגע פעוטות שזקוקים לשעות סייעת ולא קיבלו.
<גלית גבע: היינו במצבים - - -
יפעת שאשא ביטון: שלא קיבלנו מה?
יפעת שאשא ביטון: עוד סייעת?
<גלית גבע: שלא קיבלו עוד סייעת.
יפעת שאשא ביטון: לא, אני רוצה לדעת כמה כאלה שיש להם שעות סייעת לא מוציאים מקום.
יפעת שאשא ביטון: זה משהו שצריך לבדוק אותו.
<גלית גבע: את עכשיו מדברת על החוליה הבאה שאין מקומות במעונות.
<גלית גבע: זה משהו שאנחנו נצטרך לבדוק ולראות, כי אין לי את המידע המדויק, אבל כן חשוב לציין, קודם כל הייתה לנו שנת תקציב מאד קשה ורק בנובמבר אושר תקציב מדינה.
<גלית גבע: אחד הסעיפים הבעייתיים זה הנושא של השילוב, אבל אנחנו כל הזמן חותרים לקבל תוספת תקציבית.
<גלית גבע: במידה ויהיה חוק, ואנחנו מקווים, זו תהיה פחות בעיה.
<גלית גבע: נכון להיום רק אני, כאגף השיקום, יש לנו כעשרה מיליון שקלים לטובת נושא השילוב, אם זה ברמה פרטנית ואם זה ברמה קבוצתית לתכנית מסיכון לסיכוי, ששם אין הגבלה של שעות, אלא זה קבוצה של פעוטות, עד עשרה פעוטות שמשולבים במעונות ברחבי הארץ.
<גלית גבע: אנחנו עומדים לפתוח עוד שמונה מעונות בנוסף ל-23 הקיימים היום ברחבי הארץ, ואני מקווה שהיד עוד נטויה ושנצליח לגייס עוד תקציבים - - -
יפעת שאשא ביטון: ואז בעצם לכל מעון כזה ייכנסו 10 ילדים?
<גלית גבע: 10 פעוטות שזקוקים לשילוב ושם יש שילוב.
<גלית גבע: זו עבודה מאד יפה של שיתוף פעולה של התמ"ת, של משרד הרווחה שמתקצב את זה באופן מלא, ויש לנו גם של הבריאות לנושא של ההדרכות, על ידי הצוותים ביחידות להתפתחות הילד שעושים הדרכות לסייעות, שהן מתרגלות ועובדות עם הפעוטות בהתאם לצרכים הפרא-רפואיים של הפעוטות השונים.
<גלית גבע: אז זה נושא אחד.
<גלית גבע: אני חושבת שיש כאן אלמנט שצריך להבין.
<גלית גבע: הנושא של השעות.
<גלית גבע: קודם כל, לכל פעוט נבנית תכנית.
<גלית גבע: נכון, אנחנו היינו במצוקה ולא יכולנו לתת את מקסימום השעות ולפעמים אנחנו נתנו פחות שעות ממה שבאמת פעוט היה זקוק.
<גלית גבע: אנחנו מודים, התקנה הזאת היא תקנה לא על פי חוק - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל את יודעת, זה כאילו לגעת, לא לגעת, ומכסים איזה שעתיים, כאילו הילד אחרי השעתיים האלה כבר בריא והוא לא אלרגני.
<גלית גבע: יש מציאות תקציבית שאנחנו מתמודדים איתה, היא לא פשוטה.
<גלית גבע: אנחנו כל שנה, קודם כל בבסיס התקציב יש לנו תקציב מסוים, אף פעם לא סיימתי שנה עם אותו סכום שהתחלתי איתו.
<גלית גבע: תמיד אנחנו מקבלים תוספות לסעיף הספציפי הזה.
<גלית גבע: אנחנו חותרים לקבל עוד תקציבים לבסיס התקציב.
<גלית גבע: השנה קיבלנו 3.5 מיליון שקלים תוספת לבסיס התקציב, עבור התקנה.
<גלית גבע: אנחנו מקווים שבאמת אנחנו נוכל לקבל עוד תוספות תקציביות ובאמת לתת את מקסימום השעות שאנחנו יכולים לתת לכל פעוט בהתאם לצרכיו, והשנה אנחנו חותרים לעשות את זה וגם לעשות המרות תקציביות, אם יהיה צורך.
<גלית גבע: זאת המגמה שלנו.
יפעת שאשא ביטון: אני אומר רגע, לפני שאני מעבירה את זכות הדיבור, שראשית נקודת אור, ואני שמחה שבהפסקה הקצרה כאן הצלחתם למצוא פתרון פרטני.
יפעת שאשא ביטון: מה שכואב לי - - -
<גלית גבע: אנחנו עושים את זה כל הזמן.
יפעת שאשא ביטון: שנייה, אני אגיד לכם מה עצוב לי בתוך הסיפור הזה, שאלה שלא הגיעו אלינו, לצורך העניין, לא יכולנו במסדרון עכשיו למצוא להם פתרון, והשאלה השנייה-.
יפעת שאשא ביטון: אל תגידו לא, כי אנחנו יודעים שבחוץ אולי יש עוד אנשים כאלה.
יפעת שאשא ביטון: מה שאני מנסה לכוון אליו, באמת, עם מקום של פנים קדימה, לא בביקורת לאף אחד, זה איך אנחנו יכולים למצוא איזה שהוא מענה, ושוב, אל תשלפו לי עכשיו.
יפעת שאשא ביטון: יכול להיות שאתן צריכות לשבת עוד כמה דקות במסדרון ולראות איך אנחנו מוצאים פתרון שהוא יהיה מקיף.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שכל פניה שתהיה אנחנו נוכל אולי לנסות לפתור אותה.
יפעת שאשא ביטון: ולשם אני בעצם מכוונת את הדיון, לראות איזה פתרון יצירתי אנחנו יכולים לתת.
יפעת שאשא ביטון: עורכת הדין, אחר כך התפתחות הילד, צביה.
יפעת שאשא ביטון: תאמרי עוד הפעם את השם.
<ולרי זילכה: אני אשתדל לא לחזור.
<ולרי זילכה: עורכת הדין ולרי זילכה, רכזת פורום ארגונים והורים למען ילדים עם מוגבלות.
<ולרי זילכה: אני עובדת בבית איזי שפירא.
<ולרי זילכה: בעצם דיברתי באריכות בישיבה הקודמת, אז כל מי ששמע אותי, אני אשתדל לא לחזור על כל הפרטים.
<ולרי זילכה: אנחנו בעצם זיהינו את הצורך הזה כבר לפני 6-7 שנים.
<ולרי זילכה: הקמנו ועדת מומחים של רופאים התפתחותיים, עובדים סוציאליים, פסיכולוגים התפתחותיים, נציגי תכניות שילוב ועוד.
<ולרי זילכה: ועדה שנתנה המלצות בלתי תלויות, שהגשנו אותן למשרדים הרלבנטיים, שבעצם מדברים על הצורך בהסדרה.
<ולרי זילכה: עכשיו, אין ספק שהמשרדים שיושבים פה, גם משרד הכלכלה, גם משרד הבריאות וגם משרד הרווחה, הם מובילים והם שותפים בעניין הזה והם מכירים בצורך לייצר הסדרה חקיקתית.
<ולרי זילכה: עכשיו, למה אני אומרת הסדרה חקיקתית?
<ולרי זילכה: אני מאד מכבדת את מה שגלית אומרת ואת המאמץ שלהם להשיג תקציבים נוספים ואת העובדה שהיא גם ציינה את זה בישיבה הקודמת, שהם השיגו סדר גודל של 10 מיליון שקלים לטובת העניין.
<ולרי זילכה: אבל כשאנחנו מדברים על הצורך האמיתי של השטח וכשאנחנו אומדים את כמות הילדים וההערכה התקציבית של הצעת החוק, היא לא סתם לא מתקדמת.
<ולרי זילכה: היא לא מתקדמת כי אנחנו מדברים על סדרי גודל של 100 מיליון שקלים להצעת החוק.
<ולרי זילכה: ולכן זה מעט מאד ממה שצריך.
<ולרי זילכה: זה דבר אחד.