GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: אני בהחלט מסכימה איתך, זה אחד הנושאים היותר חשובים שאנחנו צריכים לשים שם את כל כובד המשקל שלנו ולראות איך אנחנו, פעם אחת מעבירים את זה ממשרד הכלכלה למשרד החינוך, שזה אנחנו כבר מדברים הרבה זמן, אבל עכשיו אנחנו מרגישים שהשיח מתחיל להתגשם, וגם לראות איך אנחנו בתוך המערכת עושים את מה שנדרש כדי שלילדים יהיו תנאים קצת יותר טובים ממה שיש היום.
יפעת שאשא ביטון: לגבי האוכל, אני לא אהיה פופוליסטית.
יפעת שאשא ביטון: אני דווקא איתכם, בצד שלכם, הילדים.
יפעת שאשא ביטון: אני בעד תזונה מאוזנת, כן צריך גם את האוכל הבריא, אבל צריך גם את האוכל לנשמה.
יפעת שאשא ביטון: כשאתם תהיו בסביבה שלי יהיה לכם גם בריא וגם ל - - -
איילת נחמיאס ורבין: אני מזכירה, אני אמרתי שאני לא קיצונית בעניין.
איילת נחמיאס ורבין: גם הילדים שלי בבית אוכלים חטיפים, הכול עניין של גבולות וגם מה החלופה.
איילת נחמיאס ורבין: בעיקר - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אני לא רוצה להבהיל אותם, זה יום חגיגי בשבילם.
איילת נחמיאס ורבין: לא, ברור.
איילת נחמיאס ורבין: אבל אני מוטרדת מילדים - - - אני לא מבהילה, אני מבהילה אתכם?
איילת נחמיאס ורבין: לא נראה לי.
איילת נחמיאס ורבין: אבל אני מוטרדת מילדים שלא מקבלים - - - זה מאוד מפריע לגדילה.
יפעת שאשא ביטון: כן, אני לגמרי מבינה ומסכימה.
יפעת שאשא ביטון: אני איתך בעניין הזה.
יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז, תודה רבה, חברת הכנסת איילת.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו בתכנית הבאה של בני נוער למען בני נוער, משתתפי כנס באר שבע של המועצה הלאומית לשלום הילד מספרים על ההתגייסות ללימוד התכנים של הכנס.
<יצחק קדמן: אני אפתח במשפט אחד.
<יצחק קדמן: קודם כל הערה שלא קשורה בפרויקט הזה, אני אשמח להפנות לוועדה ולמי שיהיה בידיו הפרוטוקול של הדיון הזה היום מתחילתו ועד סופו, אני אפנה לשם את כל העיתונאים וגם את הפוליטיקאים שלא מפסיקים להשמיץ את הדור הנוכחי של ילדים ובני נוער.
<יצחק קדמן: אנחנו כל הזמן שומעים כמה הם אדישים ואפאתיים ואנוכיים וצמודי מסך ועוד כל מיני דברים.
<יצחק קדמן: יש לנו, אני אגיד את זה פה היום, ילדים ובני נוער נפלאים, נהדרים.
<יצחק קדמן: על קצה המזלג שמענו אותם פה היום, ולא במקרה שאין פה יותר מדי תקשורת, כי על מעשים טובים אף אחד לא רוצה לכתוב.
<יצחק קדמן: יש לנו ילדים ובני נוער נהדרים והגיע הזמן להגיד את זה ולא להרשות להמשיך להשמיץ אותם בהכללות שכל הזמן צריך לקרוא עליהם.
<יצחק קדמן: זו הייתה הערה קטנה.
<יצחק קדמן: לגבי הפרויקט שלנו, מזה 14 שנה אנחנו מקיימים את כנס באר שבע לשלום הילד, כנס בן יומיים, ורבים מהיושבים לשולחן הזה השתתפו בו בחלקים שונים.
<יצחק קדמן: מהיום הראשון של הכנס, לפני 14 שנה, אנחנו דבקנו בשני עקרונות מאוד חשובים, אל"ף, הכנס יהיה בפריפריה ולא במרכז, ולא במקרה הוא בבאר שבע, והשני, שהוא אפילו יותר חשוב, הכנס לא יסתפק בלדבר על ילדים ועל זכויות ילדים, הכנס יהיה בשיתוף מוחלט עם ילדים ובני נוער.
<יצחק קדמן: מאז, 14 שנה, בני נוער מכינים את הכנס, זה תהליך שנמשך כחצי שנה ויותר, הם משתתפים, הם הפותחים בכל אחד מהמושבים, הם פותחים את הדיון, הם מציגים מצגת, הם מכינים דפי מדיניות והילדים ובני הנוער ב-1,400 שהשתתפו עד היום באים גם הם מפריפריות שונות, בין אם זה פריפריות גיאוגרפיות או פריפריות חברתיות כלכליות וכדומה.
<יצחק קדמן: הם עושים בכנס הזה, מי שזכה להיות בכנס, עבודה נפלאה, הם מתעמתים עם שרים ועם חברי כנסת ויש להם מה לומר על כל דבר והם מציגים את עמדת בני הנוער כפי שהם רואים אותה בעיניים שלהם ולא פעם זו ראייה שונה שאנחנו צריכים לשמוע ולהקשיב לה מהראייה של המבוגרים עצמם.
<יצחק קדמן: מכאן אני אתן גם לנעם וגם לאיתמר, בוגרי הכנס הקודם שהיה לנו להציג את מה שהם ראו בהשתתפותם בכנס ובהכנה לכנס.
<נעם בן הרוש: אני נעם בן הרוש, זה איתמר תירזה, אנחנו מבית ספר רעות בירושלים.
<נעם בן הרוש: השתתפנו בשנה שעברה בפרויקט.
<נעם בן הרוש: בעצם הגילאים זה מכיתה ט' עד י"ב שמשתתפים, מהפריפריה.
<נעם בן הרוש: התהליך שלנו כבני נוער, שאנחנו עוברים, הוא מאוד שונה מהתהליך ששאר הדוברים בכל פאנל עוברים.
<נעם בן הרוש: אנחנו נפגשנו כמה פעמים כקבוצה, פעם אחת בבאר שבע, פעם אחת בירושלים, היה לנו סיור בכנסת, נפגשנו עם חברי כנסת, נפגשנו עם אנשים שהם בתפקידים מאוד בכירים, בעמותת עלם, במועצה לשלום הילד, במשרד הרווחה, ועבדנו בצמוד כל הזמן לאנשים שיודעים.
<נעם בן הרוש: הנושאים שקיבלנו, אנחנו נגיד עבדנו על זנות בקרב קטינים, שהם נושאים שהם מאוד גדולים וכבני נוער לא נחשפנו אליהם אף פעם.
<נעם בן הרוש: את הכנס, כמו שנאמר כבר, פותחים כל פעם שני נציגים, או יותר או פחות, מכל קבוצה, שמציגים מצגת ומציגים את דף המדיניות שלהם, כולל פתיחה, רקע, הצעות, הצעות לשיפור, מה צריך לשמר, מה קורה במקומות אחרים בעולם, מה קרה בישראל.
<נעם בן הרוש: זה נותן סקירה מקיפה על הכול, מנקודת ראות של בני נוער.
<איתמר תירזה: הם שואלים מה הכנס נותן.
<איתמר תירזה: כמובן שניתן לשמוע בתקשורת על מה הכנס עצמו, הוא מביא לשינוי מדיניות בכל משרדי הממשלה, אבל מה בעצם הנציגות שלנו בכנס, כבני נוער, נותנת לכנס, נותנת לחברה בכלל?
<איתמר תירזה: אז ייצוג של בני הנוער נותנת את הזווית שלנו לדברים.
<איתמר תירזה: כשמקבלי ההחלטות מקבלים החלטות הם לאו דווקא חושבים על מה הילד מירושלים יגיד על מה שחושבים, על מה שאנחנו אומרים.
<איתמר תירזה: טיפול בקהילה במשרד הרווחה, יש רפורמה חדשה שאומרת לטפל בבעיות בתוך הקהילה.
<איתמר תירזה: הרבה אנשים במשרד הרווחה מתנגדים לרפורמה הזאת ובכנס ניתן היה לראות את הייצוג של בני הנוער שהם בעצם נוער בסיכון, שאמרו שגם אם מרביצים בבית הם לא רוצים לצאת מהבית, הם רוצים טיפול בקהילה.
<איתמר תירזה: זה היה משהו אפילו מפתיע להרבה אנשים שמתעסקים בזה כל יום.
<איתמר תירזה: אז חוץ מהזווית שלנו אנחנו גם מוכיחים בפועל שאנחנו כבני נוער יכולים לעשות, יכולים לשנות.
<איתמר תירזה: שומעים הרבה, ד"ר יצחק אומר הרבה שבמועצה לשלום הילד רואים את הילדים כאנשים של היום, לא כמו יאנוש קורצ'ק שאומר הילדים הם האנשים של המחר, אז כאן אנחנו רואים באמת איך אנחנו יכולים להשפיע כאן ועכשיו.
<איתמר תירזה: בנוסף לזה אנחנו גם טיפלנו בזה בעצמנו בתור משתתפים בכנסת.
<איתמר תירזה: קיבלנו בעצמנו כלים לשנות בחברה, גם היום כבני נוער, רכשנו ביטחון עצמי, עברנו סדנת דיבור מול קהל.
<איתמר תירזה: גם הבנו איך מקבלים החלטות ואיך באמת אפשר לשנות את מה שקורה.
<איתמר תירזה: בנוסף לזה, כמו שדיברו הילדים מחינוך לפסגות, אנחנו גם הרגשנו איך מתקרבים כולם ביחד, איך אני, כמישהו שמגיע מאזור ירושלים, פוגש אנשים מבאר שבע, מתל אביב, שרוצים לשנות אצלם וזה מגביר את הכוח שלנו כבני נוער להוביל שינוי בכל הארץ.
<נעם בן הרוש: יתר על כך זה פתח לנו דלתות לשינוי של הדברים שעסקנו בהם בכנס, כי בכל פאנל ישבו אנשים שכל כך מבינים וכל כך יודעים ושמעו את הזווית שלנו ואת הידע שלנו.
<נעם בן הרוש: כמו שאמרו כבר, לא פחדנו לתת שאלות קשות ובעצם זה נתן לנו להמשיך לעבוד איתם אחר כך על הפרויקטים ולהתחיל לקדם דברים.
<איתמר תירזה: אני חייב להגיד שזה לא הפרויקט היחיד שהמועצה לשלום הילד משתפת בני נוער, בכל הפרויקטים המועצה דוגלת בשיתוף בקבלת ההחלטות.
יפעת שאשא ביטון: ובכלל עושה עבודה נפלאה.
יפעת שאשא ביטון: שתי התייחסויות.
יפעת שאשא ביטון: אחת, לגבי הנושאים שהעליתם פה, תוך כדי שדיברתם הרגשתי איזה זכות גדולה, באמת, יש לי לגעת בנושאים הכול כך רלוונטיים שאתם מדברים עליהם.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו קיימנו בשבוע האחרון דיון בנושא של זנות קטינים ואנחנו עתידים לקיים, יש לנו על סדר היום בתכנית הוועדה, לעסוק בנושא של אומנה, של הוצאת ילדים מהבית, לבחון את הסיפור הזה בצורה מעמיקה ולא בתפיסה השגורה של ילד שלא טוב לו בבית, או שצריך להוציא אותו מהבית, אז מוציאים אותו החוצה, אלא לראות איך אנחנו עושים טיפול בתוך הקהילה.
יפעת שאשא ביטון: אז אם אתם תרצו אני אשמח שתגיעו ותהיו שותפים לדיון הזה.
יפעת שאשא ביטון: ויש לי בקשה מד"ר יצחק קדמן, אני אנצל את המעמד ואת הקשר.
יפעת שאשא ביטון: אתם מדברים על הכנס שמתקיים בבאר שבע, בפריפריה, ואני אשמח אם אתם תתחילו לעשות את זה במסורת חדשה, פעם בדרום ופעם בצפון.
יפעת שאשא ביטון: אני לא נוקבת בשם יישוב, אני אומרת באזור הצפוני.
<יצחק קדמן: אי שם באצבע הגליל.
יפעת שאשא ביטון: כן, אצבע הגליל.
יפעת שאשא ביטון: באמת, אבל אני ביושר אומרת, אני לא נוקבת בשם יישוב מסוים, לא כי אני לא רוצה, אלא כי זה באמת לא משנה לי איפה זה יקרה שם, אם זה יהיה אזורי ואנחנו פעם אחת ניתן את הבמה לדרום ופעם אחת ניתן את הבמה לצפון, ככה לסירוגין, אני חושבת שגם אנחנו נפתח גם מסורת נהדרת ואני אשמח כמובן להיות שותפה.
<יצחק קדמן: הרמת לי להנחתה.
יפעת שאשא ביטון: ניצלתי את המומנטום.
יפעת שאשא ביטון: אז תודה רבה לכם ותודה רבה, יצחק, שוב, באמת על כל מה שאתה עושה לטובת הילדים כל כך הרבה שנים ובאהבה רבה.
יפעת שאשא ביטון: התכנית הבאה היא תכנית מגשרים למניעת אלימות בין בני נוער, ילדים לומדים לגשר בין בני נוער במצבי סכסוך, יוזמת עיריית יקנעם, יו"ר הוועדה רומן פרס.
יפעת שאשא ביטון: אני אומר כבר מראשית שאני דיברתי עם שר החינוך בשיחה לא פורמלית והצעתי לו להרחיב את הנושא הזה של תכנית מגשרים לכל בתי הספר במסגרת לימודי אזרחות.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שכולם ייצאו נשכרים, גם הילדים עצמם וגם המערכת.
<רומן פרס: תודה.
<רומן פרס: אני אעשה את זה בקצרה, כי לא אני החשוב היום פה, אלא האנשים שנמצאים כאן והילדים ותיכף הם יציגו תכנית, תכנית שמצביעה על כך שאפשר לקחת את הסיסמה הזאת 'אפס סובלנות לאלימות' והלכה למעשה לפתח דברים שהם על פניו דברים פשוטים אבל מאוד מאוד יקרי ערך ויש להם גם השלכות רבות.
<רומן פרס: אני רוצה להודות לך על הדיון ועל ההזדמנות, יישר כוח גדול.
<רומן פרס: ואני רוצה להגיד תודה באמת, יש יום אחד בכנסת שמדברים ילדים, אבל יש אנשים שעוסקים בזה יום יום לאורך השנה ואני רוצה להודות לטובה בן ארי היקרה.
<רומן פרס: אני סגן ראש עיר הרבה שנים ואני מכיר את משרדי הממשלה ותאמינו לי, אתם לא תמצאו בכל משרד ממשלתי מפקחת ארצית שבשעה שבע בערב באמצע השבוע מגיעה ליישוב שרחוק ממרכז הארץ כדי להשתתף בישיבת הוועדה.
<רומן פרס: זאת ההזדמנות להודות לה.
<רומן פרס: לד"ר יצחק קדמן, שבאמת עושים עבודה מצוינת.
<רומן פרס: ולכל השותפים, יישר כוח גדול.
<עופרה הרש: שלום לחברי הוועדה, שמי עופרה הרש, מנהלת בית חינוך 'דליות'.
<עופרה הרש: אנחנו מאוד שמחים להתארח כאן ולהיות חלק משיח ערכי וכל כך חשוב.
<עופרה הרש: אליי התלוותה פמליה מאוד מכובדת ונפלאה ולא סתם כל האנשים הללו כאן איתי, זו אמירה של כולנו ואנחנו כאן כי זה צו השעה.
<עופרה הרש: רומן הציג את עצמו, אז לא נציג, יושבת פה לצדי ד"ר סימה ניסלבאום, מנהלת מחלקת החינוך, מורתנו, מנחילת מורשת שפת הגישור, מייסדת את בית חינוך 'דליות', מאחוריי יושבת גב' איריס סלע, מנהלת החינוך היסודי ביקנעם, הגב' פנינה גל כהן, היועצת, הוגת התכנית, עדן ושרון, השינשיניות של מוגנות ושבעת המופלאים שלנו, הילדים שמאחורה.
<עופרה הרש: אנחנו כאן כדי להציג שפה רגשית, שפה רגשית ששגורה בפי הצוות והתלמידים.
<עופרה הרש: אנחנו מאוד מעודדים ליצירת קשר אישי וחם עם צוות כדי שהתלמידים יחושו מוגנים, בטוחים ושייכים לבית הספר.
<עופרה הרש: כולנו מכירים את השיח מלב אל לב, אבל אנחנו כאן כדי לדבר על שפת התקשורת המקרבת.
<עופרה הרש: סימה תציג את התפיסה.
<סימה ניסלבאום: משפט אחד, זה נולד מתוך צורך לתת לילדים את הזכות להיות מוגנים, לא רק בשיעור כשהמורה נמצאת, אלא בהפסקה.
<סימה ניסלבאום: מחקרים גם מוכיחים שזה מקום פרוץ, מקום שבו מתרחשת מרבית האלימות וכבר 40% לצערי מבתי הספר בארצות הברית אוסרים הפסקה, אין כבר הפסקות, ואני חושבת שזו זכותו של ילד לקבל הפסקה וזכותו של ילד להיות מוגן בהפסקה.
<סימה ניסלבאום: אנחנו מעצימים את הילדים לעמוד על הזכויות שלהם וזכותו של הילד גם לקבל תנאי מורטוריום, לטעות ולקבל את ההעצמה הרגשית.
<סימה ניסלבאום: קודם כל לא לבטל את ההפסקה, דיברת קודם על תזונה, אחת הטעויות הנפוצות זה שנותנים לילדים לאכול לפני ההפסקה ואז הם מתאמנים על בטן מלאה וחוזרים אחר כך הרבה פעמים רעבים כי הם זורקים את הסנדביץ' כי הם רוצים מהר מהר לצאת להפסקה.
<סימה ניסלבאום: זה גם אפרופו תזונה בריאה.
<סימה ניסלבאום: התהליכים המשמעותיים קורים בהפסקה הרחק מעיני המבוגרים וצריך לא לאסור הפסקות, אבל צריך לתת לילדים את הכלים להתמודד בהפסקות ולהגן עליהם, לתת להם את התנאים לצמוח מבחינה רגשית וחברתית בהפסקה.
<סימה ניסלבאום: הנושא של גישור מאוד מאוד, התרגשתי לשמוע מה את אמרת כרגע, כי זה לתת את הכוח לילדים.
<סימה ניסלבאום: (הקרנת סרטון).
יפעת שאשא ביטון: כן, רציתי באמת לבקש שאחד הילדים ייתן את הסיכום.
<עופרה הרש: הם כולם יציגו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נאפשר בקצרה לכל אחד.
<דון חודדה: אני דון חודדה, תלמיד כיתה ה'1, בית חינוך 'דליות'.
<דון חודדה: אני נרגש לדבר אליכם ואני וחבריי לצוות הגישור באנו לספר מהו צוות גישור.
<דון חודדה: צוות גישור שצוות שעוזר בפתרון הסכסוכים ובהפסקות, שאנו משחקים בחוץ, אנחנו נהנים מההפסקה, אבל ברגע שאנחנו רואים סכסוכים בין ילדים אנחנו עוצרים את המשחק, יוצאים ועושים את ארבעת שלבי התקשורת המקרבת.
<דון חודדה: אחת זה עובדות, שתיים, רגשות, שלוש, צרכים, ארבע, בקשות.
<דון חודדה: ואתם יודעים, יש לנו צוות שיפוט שעוזר במשחקי כדור במגרש בהפסקות, שלא יהיו סכסוכים, רק כיף ושכולם יהיו שמחים.
<מעין גנבליש: אני מעין גנבליש, תלמידה בכיתה ו'3 ואני אספר לכם איך בכלל פועל צוות הגישור.
<מעין גנבליש: אז ככה, תלמידי כיתות ו' שמעוניינים להתנדב ונבחרו על ידי המחנכות כמתאימים עוברים בכל שנה קורס גישור עם היועצת.
<מעין גנבליש: לקורס מצטרפים ש"ש מוגנות מטעם 'עיר ללא אלימות'.
<מעין גנבליש: בסיום הקורס תלמידי כיתות ו' מקבלים תעודת מגשר בטקס בית ספרי ביום הזיכרון של יצחק רבין.
<מעין גנבליש: ואתם יודעים למה אני נבחרתי לצוות גישור?
<מעין גנבליש: בגלל שאני יודעת להקשיב, אני סבלנית ואני יודעת להבין את הריב ואיך לפתור אותו.
<נעם שיינמן: אני נעם שיינמן מכיתה ה'2 ואני עומד להסביר לכם איך מתקבלים לצוות גישור.
<נעם שיינמן: מחנכות הכיתות מכיתה א' עד כיתה ו' בוחרות צוותי גישור כך שבכל כיתה יש צוות גישור.
<נעם שיינמן: יחד עם השינשיניות מוגנות שלנו, עדן ושרון, אנו נפגשים פעם בשבוע או שבועיים והן מקנות לנו את כלי הגישור.
<נעם שיינמן: יש לנו גם תיק בו אנחנו מתעדים כל גישור או סכסוך שפתרנו.
<ליעד אלפסי: שמי ליעד אלפסי ואני תלמיד בכיתה ו'1.
<ליעד אלפסי: צוות גישור בשבילי זה להיות מעורב ופעיל חברתית ותמיד לנסות לגשר בין מחלוקות, למשל באחת ההפסקות ילד אחד בעט בילד אחר במהלך משחק הכדורגל.
<ליעד אלפסי: הרגל שקיבל את המכה בכה מאוד ואני, בתור מגשר מתנדב, באתי אליו והסברתי לו שזה היה כתוצאה מהמשחק, דבר שהרגיע אותו מאוד.
<ענבר הלר: שמי ענבר הלר ואני תלמידה בכיתה ו'2, אני שמחה שאני יכולה לעזור ולהוביל תלמידים בדרך הנכונה.
<ענבר הלר: צוות גישור גם עוזר לי מאוד.
<ענבר הלר: מעניין ומהנה לראות גם מהצד השני כשצוות גישור מתערב.
<ענבר הלר: גם בבית שלי אני מגשרת בין אחיי שלפעמים רבים.
יפעת שאשא ביטון: זה מה שנקרא לקחת את העבודה הביתה.
<סיון גטי: שלום, אני סיון גטי מכיתה ו'3.
<סיון גטי: באילו מקרים צוות הגישור שלנו פועל?
<סיון גטי: צוות הגישור פועל במקרים של אלימות מילולית, של סכסוכים ושל ריבים על משחקים ובכלל של ריבים.
<סיון גטי: כאשר יש מקרים של אלימות פיזית אסור לצוות גישור להתערב, אך אנו חייבים לפנות אל המורה התורנית או אל המחנכת והם מיד מטפלות בבעיה.
<סיון גטי: בהמשך ההכשרה שלנו נלמד גם איך לטפל ולגשר באלימות וירטואלית, כאשר הרשת החברתית נכנסה כל כך עמוק לחיי היום יום שלנו.
<סיון גטי: אז הסברתי לכם באיזה מקרים זה פועל, אבל במה בכלל זה תורם לבית הספר?
<סיון גטי: כאשר הילדים יודעים שיש צוות שיכול לעזור להם לפתור את הסכסוכים שלהם ואת הריבים שלהם עם החברים הם מרגישים הרבה יותר מוגנים, האווירה בבית הספר נהיית שקטה ורגועה וכיף לבוא לבית הספר וללמוד בו.
<סיון גטי: הילדים לומדים דרך אחרת מאלימות לפתור את הבעיות שלהם, את דרך התקשורת המקרבת.
<רוזי מושקוביץ: שלום.
<רוזי מושקוביץ: שמי רוזי מושקוביץ ואני תלמידה בכיתה ה'1 ואני רוצה לסכם את דברי החברים שלי בהסבר איך בעצם צוות הגישור עוזר לילדים לשמור על זכויותיהם.
<רוזי מושקוביץ: לדוגמה צוות הגישור מעניק לילדים את זכות הביטחון והמוגנות, שהילדים יידעו שתמיד הם צריכים עזרה ועידוד יש מישהו שיעזור ויעמוד לצידם.
<רוזי מושקוביץ: וגם צוות הגישור מאפשר לילדים להביע את דעתם בלי שאף אחד ישפוט אותם וכמובן שצוות הגישור גם עוזר לילדים לקיים את תקנון בית הספר.
<רוזי מושקוביץ: לסיום, החזון של בית הספר שלי לתת זה לקבל, שזה לא משנה כמה ניתן, תמיד נקבל הרגשה טובה שעזרנו ותקווה שאפשר עוד לעזור.
<שרון חורין: היי, אנחנו השינשיניות, אני שרון.
<עדן אבבה: ואני עדן.
<שרון חורין: אנחנו מטעם עמותת שחרות, אנחנו מתנדבות ביקנעם ואנחנו פועלות גם דרך התכנית של 'עיר ללא אלימות'.
<שרון חורין: שובצנו בבית ספר 'דליות' בתחילת השנה ואנחנו מובילות יחד עם פנינה היועצת את צוותי הגישור בבית הספר.
<עדן אבבה: במסגרת הפרויקט אנחנו מלווים את צוותי הגישור, פעם בשבוע או פעמיים בשבוע, ומה שאנחנו עושים, זה נותנים להם פלטפורמה שבה הם יכולים לדבר על הסכסוכים, על המריבות, הבעיות שצצו בין התלמידים בהפסקות ובכיתה.
<עדן אבבה: מטרת המפגשים האלה היא בעצם ללמד אותם שיש דרך אחרת לפתור בעיות וסכסוכים, בדרך של גישור ובדרך של תקשורת מקרבת.
<שרון חורין: זה באמת פרויקט ייחודי בבית הספר שלנו ואנחנו מרגישות שגם מעבר למפגשים עם הצוותים ועם העבודה עם הילדים אז באמת ההתעסקות בגישור משפיעה גם עלינו ותורמת לנו כלי בתקשורת הבין אישית שלנו בחיי היום יום.
<שרון חורין: אנחנו שמות לב יותר לאיך שדברים נאמרים, לבחירת מילים וזה נשמע אולי נורא שולי, אבל גם לצרכים ולרגשות שעולים.
<שרון חורין: אנחנו חיות בקומונה, אז זה משהו שנורא משמעותי אצלנו.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכם, תודה רבה לכל המציגים.
יפעת שאשא ביטון: קודם כל באמת תודה רבה ואני באמת מקווה שתכנית גישור תהיה חלק מכלל המערכת, כמו שאמרתי בהתחלה, אבל אנחנו עוד נמשיך ל - - -
<רומן פרס: אנחנו כבר שנים רבות מחכים עד שמשרד החינוך יתמכו.
יפעת שאשא ביטון: בסוף זה יקרה, אסור להתייאש.
<רומן פרס: בעזרת ה' בוודאי שזה יקרה.
יפעת שאשא ביטון: עופרה, תודה ותודה רבה לכם, ילדים, אתם הייתם מקסימים.
יפעת שאשא ביטון: דוד, אני יודעת שעכשיו זה אמור להיות תורך אבל אני עושה שיפטינג ואני רוצה לתת לשתי בנות המקסימות שהגיעו מבית ספר בכר באבן יהודה.
יפעת שאשא ביטון: היו אמורים להגיע לכאן יותר תלמידים ובגלל האירועים, בכל זאת אנחנו יכולים להבין את ההורים, עם כל החשש, חוסר המודעות, שולחים ילדים צעירים, ובכל זאת למרות שלא כל הצוות הגיע הם כן הסכימו לפחות להגיע בעצמן עם ליווי של מבוגר ולהציג את בית הספר.
יפעת שאשא ביטון: אני רק אציין שאני ביקרתי בבית הספר, מאוד מאוד התרשמתי ולכן גם הזמנתי אותם.
יפעת שאשא ביטון: דוד, אתה פשוט מתחבר לפינאלה שלנו אז אתה תהיה אחרון חביב.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, טל.
<טל שובי: שלום, קוראים לי טל שובי ואני בוגרת בית הספר בכר באבן יהודה.
<טל שובי: הגענו כדי לספר לכם על תהליך מיוחד שעברנו בבית הספר שפועל לקידום זכויות הילדים.
<טל שובי: בבית ספרנו יש כ-15 מנהיגויות שונות, מה זה בעצם מנהיגות?
<טל שובי: מנהיגות זה כמו ועדה, שכל מנהיגות פועלת לצד אחת מזכויות הילד.
<טל שובי: המנהיגויות שלנו נקראות מנהיגות צעירה משפיעה, כאשר כל אות מייצגת ערך מסוים שאנחנו התלמידים מקדמים בעזרת המורים.
<טל שובי: מ-מימוש זכויות התלמיד, ש-שותפות, פ-פעילות קבוצתית ופיתוח אחריות, י-יזמות ויוזמה, ע-ערכים ו-ה-העצמה אישית וקבוצתית.
<טל שובי: השנה אנחנו שמים דגש על יזמות, כך שכל ילד יכול לתת את המקסימום שלו ולתת רעיונות חדשים וליזום את הכי טוב שהוא יכול באמת.
<טל שובי: אבל זה לא רק המנהיגויות, זה גם המורים שנותנים לכל ילד הרגשה שהוא שייך, שהוא פעיל.
<טל שובי: פעם התלמידים לא באו בשמחה וברצון לבית הספר והיום אנו שותפים פעילים בהמון דברים שמתרחשים בבית הספר, אנחנו מרגישים משמעותיים.
<טל שובי: אני יכולה באמת להסתכל לכל אחד בעיניים ולהגיד לו שאני בבית הספר הזה הרגשתי משמעותית.
<טל שובי: היום אנחנו באים בשמחה וברצון לבית הספר.
<טל שובי: אני באמת חושבת שבית הספר בכר באבן יהודה הוא דוגמה להשקעה בילדים כמחוללי שינוי ויזמות למען הכללית.
<טל שובי: תום חברתי עכשיו תפרט קצת על המנהיגות.
<תום מילשטיין: שלום, בוקר טוב.
<תום מילשטיין: אני תום מילשטיין, אני נציגה של המנהיגות הפדגוגית בבית הספר, גם טל הייתה איתי באותה מנהיגות.
<תום מילשטיין: הזכות שבה פועלת המנהיגות הפדגוגית היא הזכות לחינוך, האופן בו השפענו על תהליכי ההוראה, על המורים ועל הלמידה המשמעותית והחווייתית.
<תום מילשטיין: אחד המעשים שעשינו והעברנו אותם בכיתות זה שיעור על הצגת הזכות בחינוך ו - - -
<טל שובי: ובריונות ברשת.
<תום מילשטיין: מה שעשינו זה בעצם להביא שיעור בדרך חווייתית ויצירתית יותר מאשר לשבת בכיתה וללמוד.
<תום מילשטיין: הסברנו להם שברגע שתלמיד מפריע בשיעור הוא מונע מתלמיד אחר לממש את זכותו ללמוד, אמרנו זאת לתלמידים בצורות שונות כמו מצגות והצגות ופעילויות גם מחוץ לכיתה.
<טל שובי: בנוסף, ברצוננו לספר לכם על מיזם נוסף שנוצר בתוך מסגרת מבול של מעשים טובים, שזה בעצם בתוך בית ספר בכר.
<טל שובי: המטרה שם, זה כמו השם שלה, לעשות מעשים טובים לזולת, לכולם.
<טל שובי: מה שנותן לך סיפוק ענק בגלל הנתינה ובזכות הידיעה שניתנה לך הזכות לתת למישהו אחר.
<טל שובי: כמו המשפט 'לתת זה בעצם דרך שנייה בשביל לקבל'.
<טל שובי: במסגרת זאת לקחנו אחריות ובנינו גן שעשועים מגלגלים.
<טל שובי: במשך כמה שבועות הוספנו גלגלים ומחזרנו אותם, צבענו אותם וחשבנו על איך להפוך אותם למתקנים פרקטיים, מהנים וגם יפים.
<טל שובי: בסוף, לאחר זמן מה, אחרי דבקות במטרה ורצון רב, הצלחנו יחד, תלמידי בית ספר בכר, להכין גן מגלגלים שהיום הוא פעיל ופתוח לכלל הציבור.
יפעת שאשא ביטון: אני חייבת לציין שבביקור שהיה בבית הספר מי שהנחה את הביקור זה הילדים.
יפעת שאשא ביטון: היו מבוגרים שליוו אותם ונהנו כמונו מהסיור, אבל מי שליווה את הסיור זה היו ילדים והם הסבירו את הכול, וזה היה פשוט תענוג.
יפעת שאשא ביטון: אתם רואים ילדים שחיים את החוויה ולא מדקלמים או אמרו להם מה לומר, אלא זה חלק מההוויה של בית הספר.
<טל שובי: אני כתבתי את כל ה - - - רצינו להגיד לך תודה.
<נעמה בן אליהו: אפשר לשתף פעולה ושהתלבושת האחידה לבית הספר שלכם תהיה כמו בפלך.
<קריאה: המגשרים יעזרו לכם.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, ועכשיו לנאמני פניות הציבור, אליך דוד רגב, עם היוזמה שלך להכשרת בני נוער למען צפייה ביקורתית בתכנים טלוויזיוניים.
יפעת שאשא ביטון: בוא באמת תציג את עצמך עם כל הטייטל המכובד ותספר לנו.
<דוד רגב: כן.
<דוד רגב: קודם אני רוצה להודות לך על ההזמנה הזאת ועל הצגת היוזמה הזו.
<דוד רגב: כפי שאמרת, שמי דוד רגב, אני משמש כנציב פניות הציבור.
<דוד רגב: אני אוהב את המילה פניות ולא תלונות, כי היא מילה יותר מחבקת, של הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו.
<דוד רגב: הרשות השנייה למעשה היא הגורם שמפקח על התכנים שמשודרים בערוצים 2 ו-10, ב-16 תחנות רדיו אזוריות, למעשה הטלוויזיה והרדיו המסחריים.
<דוד רגב: בתוך הרשות יש גורם שהוא עצמאי לחלוטין וזה נציבות פניות הציבור.
<דוד רגב: אנחנו למעשה הגורם שמקבל פניות מהציבור, תלונות על מה שהוא רואה, מוצא חן בעיניו, לא מוצא חן בעיניו, כועס, מתעצבן ומרגיש מופלה לרעה וכו'.
<דוד רגב: אנחנו הגורם שמקבל תלונות, בודקים את התלונות אל מול הזכיינים והם משיבים לפונים.
<דוד רגב: בשנת 2014 קיבלנו כ-5,000 פניות מהציבור, שבערך 45% מהם נמצאו מבחינתנו מוצדקות.
<דוד רגב: מאז שנכנסתי לתפקיד שלי כנציב פניות הציבור שמתי לעצמי שלוש מטרות על שמלוות אותי בעבודה שלי.
<דוד רגב: הראשונה היא הנגשה.
<דוד רגב: הנגשה של הנציבות אל כלל האוכלוסייה, בדגש על אוכלוסיות מיוחדות, מוגבלות, אוכלוסיות מודרות, אוכלוסיות שלא יודעות איך להגיע אליי אני יוזם איך להגיע אליהן בשורה של דרכים שיזמתי.
<דוד רגב: יושב לשמאלי ידידי ד"ר יצחק קדמן, אחת מהן זה שיתוף עם עמותות וארגונים אזרחיים וחברתיים שמשמשים למעשה כמכפילי כוח, כי למשל ד"ר קדמן הוא סמן ימני מבחינת כל מה שנוגע לילדים, אנחנו גם נדבר על זה בהמשך.
<דוד רגב: הזרוע השנייה בנושא זה התגובתיות, לתת תגובה מפורטת לכל מי שפונה, תגובה מחבקת בדרך כלל, שמסבירה לו גם אם הוא צודק וגם אם הוא לא צודק, לפחות במה מדובר ואיך הנושא טופל.
<דוד רגב: והזרוע השלישית היא האפקטיביות.
<דוד רגב: והיה והתלונה נמצאת מוצדקת, אז לתת לפונה איזה שהוא פתרון שהוא אפקטיבי מעבר לזה שאתה אומר שהוא צודק.
<דוד רגב: כי אנשים אומרים 'אוקיי, אני צודק, מה יצא לי מזה?
<דוד רגב: ' אז באמת פיתחתי פה שורה של כלים שנותנים לאנשים איזה שהוא משהו אפקטיבי.
<דוד רגב: בין היתר, דיברו הילדים המקסימים על גישור, אז זה דבר שאני עושה אותו מעת לעת, אני מגשר בין פונים לבין זכייניות או גורמים שמשדרים, ותאמינו לי, שרוחמה כהן משדרות או מתל אביב או מקרית שמונה, מדברים איתה מקשת או מהאח הגדול, זה כבר עשה את החיבור הזה וזה כן מראה שלאותה רוחמה יש את היכולת להשפיע.
<דוד רגב: בתוך כל זה נמצא העולם הגדול של הילדים.
<דוד רגב: אנחנו יזמנו איזה שהוא דוח מיוחד ששלחנו לוועדה לכבוד היום הזה, דוח ייעודי שבו קצת פירטנו על הנושא של תלונות שעוסקות בילדים ובני נוער.
<דוד רגב: מתוך 5,000 התלונות שהתקבלו בשנת 2014 כ-1,000 עסקו בילדים ובני נוער בצורה זו או אחרת, זאת אומרת תכנים פוגעניים שפגעו בבני נוער, אם זה בהתנהגות, אם זה באלימות מילולית, פיזית וכו', ו-82% מהם נמצאו מוצדקות מבחינתנו.
<דוד רגב: זה גם להראות את חוסר הסובלנות שאנחנו נוקטים בנושא של כל מה שנוגע לתכנים שנוגעים לילדים.
<דוד רגב: אלא שכל המתלוננים באותן 1,000 תלונות לא היו ילדים, בעיקר היו הורים או מבוגרים שדרך המשקפיים שלהם חושבים או סבורים שבאמת התכנים האלה פוגעים בילדים ולכן אני חשבתי ופיתחתי את אותו פרויקט שמדבר על הנושא של צפייה ביקורתית בתכנים בקרב ילדים.
<דוד רגב: הנעלם הגדול ביותר, אני חושב, זה מה הילדים שלנו רואים.
<דוד רגב: הם חוזרים הביתה בצהריים, רובנו אנשים עובדים, לא חוזרים בשתיים-שלוש הביתה, הילד בא, פותח את הטלוויזיה או רדיו אזורי, מה הוא רואה?
<דוד רגב: אני לא מדבר על האינטרנט שבאמת אין שום פיקוח על זה והתכנים שם, חלקם בעייתיים מאוד.
<דוד רגב: אבל מה הם רואים בערוצים?
<דוד רגב: אנחנו גם נראה בהמשך, מה הם רואים בערוצים המוסדרים ואיך הם מתייחסים למה שהם רואים.
<דוד רגב: זה נעלם אחד גדול.
<דוד רגב: איך הם מתייחסים לריאליטי, איך הם מתייחסים לפרסומות, כמה זה פוגעני כלפיהם וזה הביא אותי לפתח את הפרויקט הזה שנקרא צפייה ביקורתית בתכנים, שזו יוזמה שלי בהתנדבות מלאה.
<דוד רגב: במסגרת הזו פיתחתי מצגת שאני עובר איתה בבתי ספר בכל רחבי הארץ, מצפון ועד דרום, מקרית שמונה ועד עומר, כרגע הגעתי, אני מקווה להגיע גם לאילת, כשבמסגרת זו אני מרצה בפני התלמידים על צפייה ביקורתית בתכנים, אני מראה להם דוגמאות של דברים ששודרו ומפתח איתם שיח.
<דוד רגב: זו לא הרצאה, זה שיח שאני מדבר איתם על מה הם חושבים על זה, האם זה ראוי או לא ראוי ועל הדרך אני מעניק להם את הכלים הבסיסיים לצפייה הביקורתית בתכנים.
<דוד רגב: ואני מתחבר לדברים של ד"ר קדמן, ילדים נפלאים, מדהימים, הידע שלהם והרמה היא פשוט מדהימה ואני כל פעם מופתע מחדש מהשאלות ומהסקרנות שהם מגלים.
<דוד רגב: מה כוללת התכנית הזו, אותה יוזמה של צפייה ביקורתית בתכנים?
<דוד רגב: אז היא כוללת את ההרצאות השבועיות, כשהמטרה היא להגיע אל כלל בני הנוער ולדבר איתם ולהציג להם את מה שאנחנו עושים וליצור איתם את השיח הזה של צפייה ביקורתית בתכנים.
<דוד רגב: בהמשך, מעבר לנושא של הצפייה עצמה אנחנו גם פיתחנו גם את פרויקט נאמני פניות הציבור, עליו אנחנו נדבר בהמשך.
<דוד רגב: דרך אגב, תומר, זה גם עוד חיבור לדור הצעיר, הוא סטודנט מתמחה אצלנו, אנחנו מגייסים סטודנטים שמתמחים אצלנו.
<דוד רגב: אז מה רואים הילדים?
<דוד רגב: (הקרנת סרטון).
<דוד רגב: זו דוגמה לפרסומת שמציגה ילדים בצורה מינית, בצורה סקסיסטית.
<דוד רגב: אני שוב מזכיר פה את ד"ר יצחק קדמן, שהוא היה זה שהתלונן והאיר את עיניי בתלונה על הפרסומת הזו.