GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: <קריאה:> אפשר לקבוע וועדה הומניטרית דרג א' ודרג ב'.
יפעת שאשא ביטון: יש להם וועדה, אני, כל מה שאני מבקשת שבאמת תחשבו בצורה יצירתית.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שכלום חיובים לסיפור הזה.
יפעת שאשא ביטון: אין שום סיבה, יושבים בחדר הזה מספר אנשים שבאמת מחויבים לעניין, שלא ימצא איזה פתרון יצרתי.
יפעת שאשא ביטון: אתה יודע מה, לפחות לתקופת הביניים עד שאנחנו נסדיר את העניין גם בחקיקה.
<משה נקש: אני מצהיר, אנחנו באמת ננסה לחשוב יצירתית.
<משה נקש: אני רק אומר שהמקרה הזה, אני חוזר, הוא הגיע בפני הוועדה, הוא לא יכול.
<משה נקש: היום, במצב של החוק היום אני לא יכול - - -
אילן גילאון: למה הוא לא יכול להגיע?
<משה נקש: כי הוא לא עומד בתנאי הסף.
אילן גילאון: אבל אני הגשתי את זה בפני הוועדה ואיש לא אמר את הדברים האלה.
<משה נקש: סליחה.
אילן גילאון: אנחנו הגשנו את הבקשות לפני הוועדה והבקשה שלנו לא נדחתה על ידי הוועדה.
<משה נקש: עוד פעם, אם היא עמדה בתנאי הסף היא לא נדחתה.
<משה נקש: אם היא לא עמדה בתנאי הסף היא על הסף נדחתה.
אילן גילאון: מי עמדה בתנאי הסף, העובדת או - - -
<משה נקש: הבקשה.
<משה נקש: יש תנאים לבקשה שמתייחסים גם לעובד וגם למטופל.
אילן גילאון: בסדר, מתי אנחנו הוצאנו את הבקשה שלנו?
אילן גילאון: באוקטובר - - - <קריאה:> ספטמבר אפילו, חגים.
יפעת שאשא ביטון: נכון, זה היה סביב החגים.
אילן גילאון: והבנו מתוך כך שכל זמן שהוועדה לא מתכנסת - - -
<משה נקש: אבל הם קיבלו תשובה.
אילן גילאון: לא קורה כלום.
<משה נקש: הם קיבלו תשובה, לצערנו שלילית.
<משה נקש: הם קיבלו תשובה.
<אביב לשם: התשובה הייתה כשהיינו בשבוע אשפוז ב"אלין", אז קיבלנו את המכתב.
אילן גילאון: יש לי באג מסוים, סלח לי, אני לא יודע איפה ואיך בתי המשפט נכנס בכלל בין - - -
<משה נקש: אני אסביר.
<משה נקש: הבקשה הזאת הוגשה לוועדה.
<משה נקש: הבקשה נבדקה ונמצא שהיא לא עומדת בתנאי הסף ולכן הם קיבלו תשובה שלילית.
<משה נקש: עם התשובה השלילית הם פנו לבית הדין, אני צודק?
<משה נקש: הם פנו לבית הדין, במסגרת הדיון אגב, הסכמנו לאורכה של החצי שנה.
<משה נקש: כמו שביקשה היושבת ראש, אני אנסה לחשוב יצירתית בעניין ואני באמת בישיבה השבוע עם השר.
<משה נקש: - - -
אילן גילאון: התשובה שהתקבלה שלילית ומשום מה המנגנון הקבוע של הטייס האוטומטי היא - - -
יפעת שאשא ביטון: הוא שאמרתי, יש פה היבטים טכניים ואת זה אנחנו רוצים לפרוץ כשאנחנו מדברים על מקרים כאלה.
אילן גילאון: על זה נאמר שחבל שאי אפשר לחוקק שאנשים יהיו בני אדם, אתה יודע.
<משה נקש: אנשים וגם חברי הוועדה הם בני אדם וגם רגישים ובמיוחד לילדים, במיוחד לילדים.
<משה נקש: שוב, כמו שאמרתי המקרה הזה לצערי לא הגיע בפני חברי הוועדה.
<משה נקש: תאמין לי, אם הוא היה מגיע, אני אעצור פה.
אילן גילאון: אני בטוח ממקרים קודמים שכך היה, אני ממש מתפלא.
<משה נקש: לא.
<משה נקש: זה חד-משמעי, זה לא לשיקול דעת.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נמשיך בדיון ואנחנו נבחן בהמשך גם את בסוגיה הזו.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, שם לפרוטוקול.
<אבנר עורקבי: אבנר עורקבי, יושב ראש ארגון אהב"ה - ארגון הנכים בישראל המיוחד.
<אבנר עורקבי: הנושא הזה, אנחנו מטפלים בו למעלה מעשר שנים ואפילו קצת יותר.
<אבנר עורקבי: אנחנו מכירים את נקש הרבה זמן.
<אבנר עורקבי: אנחנו מאוד מחבבים אותו, העבודה שלו מאוד טובה.
<אבנר עורקבי: אנחנו הבאנו את הנושאים האלה כמה פעמים.
<אבנר עורקבי: לא מזמן הוא נדון בוועדות הנרחבות של הכנסת, הן בוועדת הפנים הן בוועדת רווחה.
<אבנר עורקבי: גברתי היושבת ראש יכולה לראות את הדוגמאות שאנחנו הבאנו, שלא מנעתי ממר נקש את הדמעה בעין שלו כשאימא בוכה בתוך הוועדה ומבקשת את הפתרון לילדה שלה.
<אבנר עורקבי: הבאנו את הילדה, הבאנו ועם כל הצער שבזה.
<אבנר עורקבי: כלומר, הדיון הזה היה כבר לפני בוועדות של עובדים זרים.
<אבנר עורקבי: אני רוצה להציג פרוטוקול - - -
יפעת שאשא ביטון: ברשותך, אנחנו לא חוזרים אחורה למה היה בוועדות.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לראות קדימה מה אנחנו עושים.
<אבנר עורקבי: האפשרות היום לא לקחת את המטפלת של זוהר כי יש את ההוראה של נאיף.
<אבנר עורקבי: אתה מכיר את נאיף במשטרת ההגירה?
<אבנר עורקבי: 'אנחנו לא עוצרים עובד שהוא עובד עם הילד'.
<אבנר עורקבי: לא לוקחים את העובד של הילד.
<אבנר עורקבי: זה נרשם בפרוטוקול של הוועדה לעובדים זרים.
אילן גילאון: קוראים לו נעיף?
אילן גילאון: זה שם שממש מתאים לו.
אילן גילאון: נעיף - -
<אבנר עורקבי: נאיף.
<משה נקש: נאיף עם א'.
<משה נקש: הוא היה עובד אגף אכיפה.
<משה נקש: עכשיו הוא סמנכ"ל אצלנו ברשות.
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל הסיפור הוא לא רק שלא עוצרים.
יפעת שאשא ביטון: יש פה השלכות לזה שזה מאושר או לא מאושר.
<אבנר עורקבי: עשו את זה לעובד שלנו, עצרו אותו, עצרו עובד של אימא מסוימת, שחררנו אותו בתואנה הזאת.
<אבנר עורקבי: כרגע הוא מושהה, לא נוגעים בו עד שימצא פתרון.
<אבנר עורקבי: אני דורש את הפתרון גם מנקש למרות שאין לו פתרון.
<אבנר עורקבי: אין פתרון בחוק הנוקשה הזה, אבל אי אפשר לנגוע בו כל עוד הוא עם המטופל שלו.
<אבנר עורקבי: כל עוד שהוא עם המטופל יש הוראה לא לנגוע בעובד הזר.
יפעת שאשא ביטון: ברשותך אני מקבלת את מה שאתה אומר, אבל אני רוצה שאנחנו נצא מהשולחן הזה כשאנחנו מובילים לאיזה פתרון שהוא מקובל על כולם.
יפעת שאשא ביטון: לעניין של עובד זר מאושר או לא מאושר יש עוד הרבה השלכות אחרות מעבר אם יעצרו או לא יעצרו אותו, לכן אנחנו מקיימים את הדיון.
יפעת שאשא ביטון: נמצא איתנו דוקטור נתאי פרנקל.
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח אם אתה תספר על המורכבות של הסיפור, של המקרים דוגמת המקרה של זוהר שאנחנו יודעים שהוא נדיר ושיש עוד אחד כמוהו.
<נתאי פרנקל: זוהר היא מיוחדת מהרבה בחינות.
<נתאי פרנקל: אני מכיר את זוהר מגיל כחצי שנה כשהיא הגיע אלי לשיקום נשמתי ב"אלין".
<נתאי פרנקל: זה המקצוע שלי, אני עוסק בשיקום נשמתי.
<נתאי פרנקל: היא הייתה מאושפזת אצלנו קרוב לשנה וחצי, משהו כזה.
<נתאי פרנקל: שנה וארבעה חודשים.
<נתאי פרנקל: זוהר סובלת ממחלה מאוד נדירה שגורמת, אני כמובן לא הולך להיכנס לתיק שלה, שגורמת בעצם לזה שהיא משותקת בכל גופה לחלוטין.
<נתאי פרנקל: זאת אומרת, היא לא יכולה לנשום בכוחות עצמה בכלל.
<נתאי פרנקל: זו המשמעות הקריטית לחייה.
<נתאי פרנקל: מצד שני, המוח שלה הוא מוח מבריק.
<נתאי פרנקל: זו ילדה מבריקה, חכמה, שמשתלטת על ההסעה שלה, היא משתלטת על להסיע כיסא ממונע, משתלטת על מחשב, משתלטת על דברים שילדים בני גילה בריאים ורגילים בדרך כלל לא זקוקים להם, אבל הם גם לא מסוגלים לעשות את זה.
<נתאי פרנקל: כיוון שזה התקשורת שלה היא השתלטה על זה – ילדה מבריקה.
<נתאי פרנקל: כדי לאפשר לילדה כזאת להיות ילדה נורמטיבית, והטכנולוגיה השיקומית היום יודעת להפוך את הילדה הזאת לילדה פעילה בחברה בצורה מלאה.
<נתאי פרנקל: הילדה הזאת יכולה להיות כל דבר שהיא תרצה, אולי לא טייס, חוץ מזה היא יכולה להיות כל דבר שהיא תרצה.
<נתאי פרנקל: ממש היא יכולה לעשות הכול.
<נתאי פרנקל: הדבר היחיד שהיא צריכה זה להמשיך לגדול ולהתפתח בסביבה נורמטיבית וטובה.
<נתאי פרנקל: כדי לאפשר את זה ולאפשר חיי משפחה נורמליים, כי זה תנאי, ילד לא גדל במשפחה שכל היום בסטרס שהילד מפסיק לנשום.
<נתאי פרנקל: המשפחה צריכה את הזמנים שהם יוצאים לעבודה נורמלית, שהם מטפלים בילד השני, בילדה השנייה שלהם ושהם מטפלים בכל מה שכולנו מתמודדים איתם – זה חלק מהנורמטיביות של החיים.
<נתאי פרנקל: הילדה הזאת זקוקה להשגחה מתמדת בגן ובהמשך בבית ספר ילדים רגיל כדי לאפשר את כל התיווך הנדרש.
<נתאי פרנקל: את כל הדברים האלה, צריך שמישהו יהיה שם.
<נתאי פרנקל: אם המדינה מצליחה, משרד החינוך ישלם עבור עובד ישראלי שיעשה את זה במשך כל שעות היום וייתן עזרה למשפחה בשעות הלילה, שעות הערב ואחר הצהריים, אז זה מצוין.
<נתאי פרנקל: אבל אני לא חושב שהמדינה מסוגלת לעמוד בזה תקציבית.
יפעת שאשא ביטון: גם לא בטוחים שיש אנשים שיסכימו לעשות את זה.
<נתאי פרנקל: וכדי להצליח לעשות את זה, בתל אביב קשה.
<נתאי פרנקל: אני משחרר כל שנה הרבה ילדים בקושי רב למרכז הארץ: תל אביב, רמת גן, גבעתיים, ירושלים – זה קשה מאוד.
<נתאי פרנקל: להגיע לשער הגולן זה סופר קשה.
<נתאי פרנקל: אלו מקרים נדירים ביותר וזה ממש משמעותי להתפתחות של זוהר.
<נתאי פרנקל: אם לא יהיה לזוהר את הליווי הנדרש עם מישהו שהיא מרגישה איתו בנוח ושהמשפחה מרגישה איתו בנוח ושכל הדברים קורים, אם לא יקרה, הילדה לא תגדל ותוכל להתפתח בצורה נורמאלית – זה ממש פגיעה בילדה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה נתאי.
יפעת שאשא ביטון: רויטל רצית לומר משהו, בבקשה.
<רויטל לן כהן: אני רוצה רק בנושא החקיקה.
<רויטל לן כהן: אתם מדברים על זה שיש חקיקה, המדינה באמת תפקידה לשקול את כל הצדדים, אבל במסגרת 'הבלמים והאיזונים' שהמדינה צריכה לעשות בבואה לחוקק, לא יעלה על הדעת ששלומם, זכויותיהם ורווחתם של ילדים עם צרכים מיוחדים או אנשים עם צרכים מיוחדים, תבוא אחרי הפחד שלכם מזה שעובד זר ישתקע.
<רויטל לן כהן: לא יעלה על הדעת שאזרחי המדינה יהיו אחרי הפחד של המנגנון.
<רויטל לן כהן: המנגנון בא לשרת את האזרחים ולא האזרחים את המנגנון.
<רויטל לן כהן: בין 'האיזונים והבלמים' התבלבלתם.
<רויטל לן כהן: אני מאוד מבקשת כשאנחנו באים לתת את התיקונים האלה לחקיקה אנחנו נזכור שמה שאתם שמים כאן אחד מול השני זה אזרחים מול המנגנון - - -
יפעת שאשא ביטון: לא להפנות את זה אישית למשה.
יפעת שאשא ביטון: הוא לא חוקק את החוק, הוא בסך הכול מבצע.
יפעת שאשא ביטון: בואו נהייה הוגנים - - -
<רויטל לן כהן: אני רוצה שהוא יעביר את המסר גם הלאה.
<רויטל לן כהן: לא יכול כשעושים את ה'בלמים והאיזונים' גם בתוך הרשויות אנחנו שוכחים שזה אזרח מול מנגנון.
<רויטל לן כהן: כשנבוא לחוקק את החוק זה, הנושא של שיקולים, 'בלמים ואיזונים' הוא נמצא לטובתו.
<רויטל לן כהן: גם אתם, כשאתם שוקלים את השיקולים בתוך הוועדות, אני מבינה שאם היו פונים או שאם זה היה מגיע אליכם זה היה אחרת.
<רויטל לן כהן: חייבים תמיד לשים את האזרחים מול המנגנון בעמדה של עדיפות, בטח מי שצריך את העזרה שלכם יותר.
<משה נקש: אין ספק שבקשה שמגיעה בפני הוועדה לוקחים קודם כל את מצבו של המטופל לפני הסיפור עם העובד הזר – חד משמעית.
<משה נקש: אומר לך את זה כאחד שהוא חבר בוועדה והוא בתוך הוועדה.
<רויטל לן כהן: זה לא היה כלפיך באופן אישי.
יפעת שאשא ביטון: בגלל החוק היבש שהיא קיבלה פעם אחת דרכה, אז מלכתחילה לא הביאו את זה לדיון.
יפעת שאשא ביטון: בסוף אני אסיים בהתייחסות לנקודה הזו ועם בקשה מאוד ברורה.
יפעת שאשא ביטון: יש נציגות של משרד הבריאות?
יפעת שאשא ביטון: מלכה, עדינה?
יפעת שאשא ביטון: עדינה את רוצה להתייחס בבקשה לדברים?
<עדינה אנגלרד: אני רוצה רק לחזק את הנקודה בנושא של העסקת עובדים זרים הן לקשישים והן לילדים.
<עדינה אנגלרד: כל הנושא הזה של הפריפריות הוא באמת מאוד מאוד מוכר לנו, הקושי להעסיק בכלל וההתמדה של מטפל 24 שעות בטיפול בילדים ובטיפול בקשישים.
<עדינה אנגלרד: בבדיקה שערכנו באמת, אני עובדת סוציאלית, יש לנו נציגות, עובדות סוציאליות בוועדה ההומניטרית.
<עדינה אנגלרד: המקרה הזה לא הגיע מהסיבה שהיא כבר הייתה בוועדה הקודמת.
<עדינה אנגלרד: כן בוועדה ההומניטרית דנים במקרה עצמו ולא רק בנושא, אני מחזקת את מה שאמר משה, לא רק בנושא של המטפלת אלא מסתכלים בכל הסיפור, על כל המשפחה.
<עדינה אנגלרד: אני מקווה שבאמת נוכל למצוא, מה שאת אומרת, את הגשר לעבור אותו כדי למצוא פתרון יצירתי אם זה למשפחה ואולי לעוד הרבה משפחות שצריכות את המענה הזה.
יפעת שאשא ביטון: מצוין, תודה רבה.
יפעת שאשא ביטון: משרד הרווחה והשירותים החברתיים, הדס.
<הדס זהבי: הדס זהבי, אני מפקחת ארצית באגף השיקום.
<הדס זהבי: האמת, לעניין החוק ולכל מה שאני שומעת כאן אין לי הרבה מה להוסיף.
<הדס זהבי: אני רק אגיד שמשרד הרווחה מפתח שירותים למשפחות לילדים על מנת להוציא כמה שפחות ילדים, כמובן למסגרות חוץ ביתיות.
<הדס זהבי: אז בטח תומכים באיזה חיפוש ומציאת פתרון כזה.
יפעת שאשא ביטון: טוב, פה אין בכלל מה לדבר על הוצאה חוץ ביתית.
יפעת שאשא ביטון: יש כאן ילדה שגדלה בתוך הבית, במשפחה - - -
<הדס זהבי: לא לגבי הסיפור הזה.
<הדס זהבי: אני אומרת באופן כללי.
<הדס זהבי: אנחנו מחפשים - - -
יפעת שאשא ביטון: איפה בעצם המקום לדעה המקצועית שלכם בקבלת ההחלטה של וועדה כזאת או אחרת או בהשפעה על מינהל האוכלוסין?
<הדס זהבי: משרד הרווחה שותף לוועדה הומניטרית?
<הדס זהבי: אני לא יודעת.
<משה נקש: ממשרד הרווחה יש חברה, לא בוועדה הזאת, בוועדה אחרת אצלנו, הוועדה של מתן ההיתרים.
<משה נקש: לא בוועדה הזאת.
<משה נקש: <קריאה:> הם עושים הכול שהילד לא יצא מהבית.
<נעמי מורביה: אני קודם כל מתנצלת, קולי קצת ברח היום.
<נעמי מורביה: נעמי מורביה, יושבת ראש מטה מאבק הנכים.
<נעמי מורביה: אני מזה כ-12 שנים לוקחת חלק בישיבות.
<נעמי מורביה: אני חייבת לציין שעם השנים האיכות של יושבי ראש הוועדות רק משתפרת.
<נעמי מורביה: זאת לא מחמאה בעלמא, כי בהתחשב בעובדה שהכנסות שלנו מחזיקות מעמד מעט זמן, עד שמצליחים להתמקצע ולהיכנס לעובי הקורה לפעמים לוקח זמן.
<נעמי מורביה: בנושא הזה של העובדים הזרים אנחנו נדרשנו לזה, ארגוני הנכים, פורום הארגונים, למעשה למשא ומתן עם ממשלת ישראל לא פעם ולא פעמיים.
<נעמי מורביה: מה שאני מבקשת, דבר פשוט, לא לצאת מתוך נקודת הנחה שהחקיקה לוקחת הרבה זמן.
<נעמי מורביה: זה נכון, אבל אם היו מתחילים לפני שלוש שנים לעשות, היום זה כבר היה עשוי.
<נעמי מורביה: אני מבקשת ממך באמת חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, בבקשה, תתחילו.
<נעמי מורביה: אילן, אתה האלוף בהרמת כפפות.
<נעמי מורביה: תתחילו את החקיקה כי האיש המקסים הזה שיושב פה, משה נקש שיושב כאן, אני כל פעם רואה אותו מגיע לוועדות.
<נעמי מורביה: הוא כולו רצון טוב.
<נעמי מורביה: בוועדה הקודמת, וועדת העבודה והרווחה שהביאו את האימא עם הילדה המונשמת הוא בכה.
<נעמי מורביה: לאיש אין פתרונות כי הבית הזה, בית המחוקקים לא נותן לו את הכלים.
<נעמי מורביה: תנו לו את האפיצות של שיקול הדעת.
<נעמי מורביה: הם כבר יעשו אותו והם יעשו אותו היטב.
<נעמי מורביה: אנשים כמוהו טובים למערכת, צריך לתת להם את הכלים לעבוד.
יפעת שאשא ביטון: תודה נעמי.
יפעת שאשא ביטון: אני בהחלט מסכימה ואני חוזרת על דבריי מקודם.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נפעל בערוץ החקיקתי, אין שאלה שאנחנו נעשה את זה.
יפעת שאשא ביטון: אבל, משום שאני יודעת שזה ייקח זמן אני בכל זאת כן דורשת שאנחנו נמצא איזה פתרון ביניים כדי שנוכל לאפשר טיפול נכון בזוהר.
<משה נקש: הם מוכנים להשאיר אותה חצי שנה, זה מקובל.
יפעת שאשא ביטון: חצי שנה לא מספיק לתהליך חקיקה.
יפעת שאשא ביטון: אני עדיין רוצה שאנחנו נפעל למציאת פתרון.
<יוליה בן משה: בוקר טוב, יוליה בן משה "קול הזכויות".
<יוליה בן משה: אני בעצמי אימא לילד עם מוגבלות קשה ואני מכירה את הזוג מפנייה שהם פנו אלינו.
<יוליה בן משה: אני מכירה עוד לא מעט מקרים.
<יוליה בן משה: בהחלט בניגוד למשרדים אחרים ורשויות אחרות שאפשר להתלונן על הבירוקרטיה והשירות, כשהמקרים מגיעים אליהם הם מטפלים בהם.
<יוליה בן משה: הביקורת היחידה, אפשר להיות גם משרד שדוחף חקיקה, כלומר, לא צריך שאנחנו נדחוף חקיקה אלא שאתם תניעו חקיקה.
<יוליה בן משה: הנושאים האלה, לפחות אני, גם רואיינתי לוועדת שושני גם למ.מ.מ (מרכז מידע ומחקר) לנושא של למה משפחות לילדים עם צרכים מיוחדים למרות שיש להם היתרים להעסקה, ולי יש היתר.
<יוליה בן משה: פשוט אני לא מעיזה להיכנס לזה כי אני יודעת שהמינימום, משפחה מוחלשת, הזכויות שלה לעובד זר הן יותר חזקות ממני ואני צריכה להלין עובד בבית עם שני ילדים ויש פער מטורף.
<יוליה בן משה: א' את הפער הזה, צריך לפרסם את המסקנות של הוועדות האלה וללמוד מהן.
<יוליה בן משה: חבל לחזור על אותו הדבר וחבל לחזור על אותם מחקרים.
<יוליה בן משה: צריך לפרסם את המסקנות של שתי הוועדות שהיו, ללמוד מהן.
<יוליה בן משה: אין, באמת לעזור לנו כי המשפחות כשהן לא מסוגלות להעסיק את העובד הזר.
<יוליה בן משה: אני מקנא בהן בכלל על האומץ להיכנס לתהליך ולעשות את המאבק עבור כל כך הרבה משפחות.
<יוליה בן משה: עכשיו, בזכותן ובעקבותיהן, לפתור גם את הסוגיה האישית שלהן וגם לפתוח דלת לעוד משפחות שיש להן את ההיתר.
<יוליה בן משה: מחזיקים ילדים, מגדלים ילדים קשים בבית, הן לא רוצות להוציא אותם מהבית.
<יוליה בן משה: עברנו את העידן הזה, אנחנו רוצים אותם הרבה מאוד.
<יוליה בן משה: אתם תקבלו גם בחקיקה, או בכל דבר שתבחרו לעשות בעניין הזה, את הגיבוי של כולנו, זה גם קואליציה גם אופוזיציה גם המשרד שהשר שלו יושב בוועדת שרים לענייני חקיקה.
<יוליה בן משה: לא יטרפדו את החוק הזה בניגוד להרבה מאבקים שרצים כרגע בשטח כמו "חוק האוטיסיטים" והכול, זה חוק שיקבל גיבוי מכולם.
<יוליה בן משה: אולי נריב על סעיף פה ועל סעיף פה, אבל חייבים לעזור לנו להעסיק.
<יוליה בן משה: שוב, לא בהכרח עובדים זרים.
<יוליה בן משה: אני לא אצליח כרגע להכניס אדם זר הביתה, לדאוג חס וחלילה אם האישה תיכנס להיריון, לדאוג גם לזכויותיה בעוד שאני בעצמי עם זה - - -זה פשוט מטורף.
<יוליה בן משה: <קריאה:> גם מבחינה כלכלית זה לא - - -
<יוליה בן משה: על הכלכלית עוד לא דיברתי.
<יוליה בן משה: פשוט חשוב לי - - - את יודעת, כל יושב ראש וועדה לוקח נושא ומחויב להריץ עד מתישהו.
<יוליה בן משה: אנחנו ממש נודה שתיקחי את הנושא הזה ותעזרי לנו לעשות V בנושא של משפחות לצרכים מיוחדים.
<יוליה בן משה: תודה.
יפעת שאשא ביטון: מישהו רוצה להוסיף לדיון לפני שאנחנו מסכמים.
אילן גילאון: קודם כל שלום לכולם.
אילן גילאון: גברתי באופן אבסולוטי את בסדר, לא בהשוואה לחברי כנסת אחרים כי זאת לא בעיה.
אילן גילאון: לא מתחרים עם עצים כל כך גדולים.
אילן גילאון: אומרים לי: 'אתה בסדר'.
אילן גילאון: אני אומר: 'לא, לא.
אילן גילאון: אני לא כל כך בסדר'.
אילן גילאון: אז באופן אבסולוטי את בסדר ואנחנו סומכים עליך.
אילן גילאון: ראשית אני רוצה להידרש למקרה הספציפי הזה.
אילן גילאון: אנחנו כל הזמן, ואת בטח יודעת, נמצאים בדילמה הזאת של בין האוניברסאלי לפרטני.
אילן גילאון: מה קורה, אני בעד האוניברסאלי כמובן.
אילן גילאון: אני חושב שכל הפתרונות האלה בחשיבה אחרת, הייתי קורא לה הכלכלית סנדלרית, כלכלית אורתופדית, היו יכולים להיפתר.
אילן גילאון: הרי הדעת לא נותנת שאם יש מצב שאדם גר במקום כזה ואין לא היצע אחר, הדבר הטבעי ביותר זה לפתור את הבעיה מבלי לשאול שום שאלות.
אילן גילאון: אבל, זה דבר שהוא כנראה טבעי מדי בכדי שנאמין שהוא קורה כך.
אילן גילאון: בנושא הפרטני הזה אני מציע, קודם כל לא לפי כל הוראות כל דין אלא לפנים משורת הדין, ללכת לדלג אחורה את השלב שבית המשפט פסק את מה שפסק ולהעביר את הדברים לנגד עיניכם מחדש כדי לתת לדבר הזה באופן פרטני פתרון.
אילן גילאון: גברתי, הפתרון הפרטני שצריך לתת אותו, כי יש דחוף ויש חשוב וזאת הבעיה, זאת אומרת, אנחנו לא יכולים להמתין.
אילן גילאון: אני תמיד חושב שאני נמצא בבית שלי ועובד במטבח ופתאום מישהו דופק בדלת ואני פותח ואני רואה שזה ילד שאומר לי: 'אני רעב'.
אילן גילאון: אני לא מתחיל להסביר לו שזה לא הפתרון וזה וזה.
אילן גילאון: אני, דבר ראשון שאני הולך לעשות, זה להכין לו סנדוויץ' ואחרי זה מטפל בשאר הדברים.
אילן גילאון: תמיד זה גם מסביר את דילמה של איך אני מתפשר עם החיים האלה כי אני יודע שאני מטפל בדברים שמראש לא היו צריכים להיות מקולקלים.
אילן גילאון: לדעתי הענייה, אנחנו חושבים שאנשים תחילה והאנשים המוגבלים ראשונים והילדים המוגבלים הם הראשונים.
אילן גילאון: איך אמר קורצ'אק, פעם שאלו אתו: 'מה זה ילדים'.
אילן גילאון: הוא אמר: 'ילדים זה כמו מבוגרים רק שהם יותר נמוכים'.
אילן גילאון: הפרפרזה הזאת מה זה ילדים מוגבלים.
אילן גילאון: ילדים מוגבלים הם גם יותר נמוכים וגם יותר איטיים וחברה נמדדת ביכולת שלה להמתין לכולם להגיע למחוז חפצם בצורה מכובדת ועצמאית כי רק בזה אנחנו עוסקים.
אילן גילאון: ברעיון הפרטני אני כך מציע לכם לעשות את זה, אפשר מבחינה משפטית.
אילן גילאון: אני אינני משפטן, אבל אני אליבא, כאלה שחשבתי והתייעצתי אתם, אפשר לעשות גם את הדבר המשפטי.
אילן גילאון: מבחינה משפטית לחזור ולכנס את הוועדה ועד שהוועדה לא מתכנסת להשאיר את המצב לאשורו.
אילן גילאון: הם רוצים להיות שקטים, ואני מניח שכל הורה אחר לא לתקופה אחרת אלא עד אשר.
אילן גילאון: במקביל גברתי, אנחנו צריכים, ואני בהחלט מציע שאת תובילי את זה ובוודאי יש לך את פתרון גם בקואליציה וגם יש לך מעמד שם.
אילן גילאון: החקיקה צריכה להתייחס באופן כללי לנושא של קשר בין עובד זר לעובד סיעודי באופן כללי מבחינת משך התקופה והגאוגרפיה שלו, לגבי ילדים בפרט – כאן צריך לשנות את החקיקה.
אילן גילאון: אני חושב שהדבר הזה, אמרתי את דעתי, זה יוכל להתנהל בצורה נכונה שתוכל גם למצות את הרעיון שאנחנו לא רוצים שאנשים יישארו כאן, אבל גם לחלק נכון על פי דרישת המקום את העבודה עם גורם מרכז מטפל לפחות בעבודה הסיעודית.
אילן גילאון: נאמר כך, אבל, כל זמן שאנחנו רואים שיש גורמים עסקיים אז זה לא עולה כסף למדינה, אבל זה עולה כסף לאנשים אחרים ולפעמים זה מפריע.
יפעת שאשא ביטון: תודה חבר הכנסת אילן גילאון.
יפעת שאשא ביטון: אני שמחה שאנחנו רואים את הדברים עין בעין.
יפעת שאשא ביטון: אני בהחלט חושבת שאנחנו צריכים לצאת לתהליך של חקיקה מהיר.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתייעץ גם עם הגורמים המשפטיים כדי לראות איך אנחנו עושים את זה.
יפעת שאשא ביטון: אני אתן לך להתייחס.
<משה נקש: רק משפט קטן.
<משה נקש: במסגרת איזו הליך שאנחנו עושים כרגע יש איזו הצעה לתיקון חקיקה של הוועדה ההומניטרית אצל השר.
<משה נקש: אני ממליץ לך מן הסתם - - -
יפעת שאשא ביטון: אני יותר מאשר אשמח, אקדם ואתמוך בכל מה שיאפשר לקדם את העניין.
<משה נקש: הוא ביקש מאיתנו לקדם את העניין ומן הסתם זה יעלה לדיון ויהיו סעיפים.
<משה נקש: כמו שאמרו נכון, צריך לדבר עליהם.
יפעת שאשא ביטון: אז גרמת לי להנחתה.
אילן גילאון: אנחנו נותנים הצעות לשר כל בוקר, רק שייקח את זה.
אילן גילאון: אנחנו נתמוך בו, אין בעיה.
<משה נקש: סליחה שהפרעתי.
יפעת שאשא ביטון: זה בסדר גמור.
יפעת שאשא ביטון: נהפוך הוא.
יפעת שאשא ביטון: את מה שהתכוונתי לומר לגבי חקיקה שאולי נוביל, אני אשמח אולי לתת כטיפים או כאיזו התייחסות שאתה תוכל להביא בהובלת חקיקה, בכלל שיחרגו בכלל את עניין הפריפריה - - -
אילן גילאון: אני מתחייב בשם האופוזיציה להצביע בעד זה במשמעת אופוזיציונית, אחרת אני מפזר את האופוזיציה ומכריז בחירות.
יפעת שאשא ביטון: ברשותכם, אני אסכם כדי שהדברים יהיו באמת מאוד מדויקים.
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח אם בתיקון החקיקה תהייה התייחסות לפריפריה כאיזו עדיפות ויורידו משם את תנאי הסף או לפחות יגמישו את תנאי הסף לגבי מקרים שהם בפריפריה.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת שיגמישו את תנאי הסף בכל מה שקשור לטיפול בילדים.
יפעת שאשא ביטון: כשאנחנו מדברים על ילדים, כשאנחנו מדברים על מקרי קצה, מבחינתי שיסירו את תנאי הסף.
יפעת שאשא ביטון: שיבדקו כל מקרה לגופו ויבדקו באמת את סוגית המטופל יותר מאשר סוגית המטפל.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשאול שאלה קטנה, אולי זה יכוון לבקשה העיקרית שלי.
יפעת שאשא ביטון: אם המטפלת הזאת לא הייתה עוברת וועדה הומניטרית והיא הייתה נמצאת בשנתה האחרונה לצורך העניין בטיפול בזוהר, היא יכלה הייתה יכולה להישאר אחר כך לתקופת זמן בלתי מוגבלת?
יפעת שאשא ביטון: אז אני רוצה שעל אותו בסיס, כי מה לעשות הפסדנו את הרכבת בפעם הראשונה, שעל אותו בסיס תתייחסו לפנייה החוזרת או הפנייה השנייה, לפחות שלא יגבילו את מספר הפניות שאפשר להגיע לוועדה הומניטרית ככל שמדובר בילדים, ככל שמדובר בפריפריה וככל שמדובר במקרה קצה.
יפעת שאשא ביטון: <קריאה:> שיפעילו שיקול דעת.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת, אני יודעת שזה לא אתה ואני בטוחה שאתה תביא בלב שלם את מה שאנחנו מגישים כאן, אבל מקומם אותי שכאילו פספסנו את הרכבת בפעם הראשונה וזוהר לא זכתה בטיפול שהוא בלתי מוגבל רק בגלל שהייתה פנייה אחת.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שיורדו את ההתניה של פנייה חוזרת לוועדה ההומניטרית.
יפעת שאשא ביטון: וועדה הומניטרית צריכה לדון בכל פעם מחדש כשעולה סוגיה שהיא הומניטרית בלי קשר אם הוגש בעבר או לא הוגש בעבר.
אילן גילאון: אתם מורידים תהליך של המשפט ואתם מחליטים בעד.
יפעת שאשא ביטון: אני רק מבקשת, באמת, אם יש משהו כדי להאיץ את התהליך, אם משהו שאנחנו כפרלמנטרים יכולים להתערב, אני גם אפנה למשרד ואנחנו נבדוק את זה.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שהשר, מאוד חשוב לו לקדם את זה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כאן לרשותכם, אופוזיציה, קואליציה כולנו ביחד.
יפעת שאשא ביטון: כשמדובר בילדים אנחנו מעל הכול.
<אבנר עורקבי: ישנה בעייתיות מאוד גדולה, זה לא קשור לדיון הזה.
<אבנר עורקבי: ישנה בעיה מאוד גדולה.
<אבנר עורקבי: קודם כל, כל הכבוד להורים האלה שמחזיקים עובד זר, באמת כל הכבוד להם.
<אבנר עורקבי: אבל ישנה הבעיה של המימון - - -
יפעת שאשא ביטון: בסדר, אבל אנחנו לא חוזרים.
יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה לערבב במין שאינו במינו.
<אבנר עורקבי: אנחנו רוצים שתדוני גם בזה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נקיים דיון ככל שצריך גם בכל הסוגיות שהעלאת הגברת הנכבדה כאן, אבל אני רוצה לפתור את המקרה של זוהר ואת המקרים הדומים לו.
יפעת שאשא ביטון: לכן בעצם אני חותמת כאן את הדיון.
יפעת שאשא ביטון: אביב, אתה רוצה להוסיף משהו?
<באביב לשם: באמת אנחנו דיברנו, שמנו את המקרה שלנו, אבל אנחנו באיזו תחושה, לא נעים להגיד, אבל באמת לשכב על הגדר באמת בשביל הרבה אנשים אחרים, בעצם אצל ילדים, תינוקות, ילדים, מבוגרים.
<באביב לשם: <קריאה:> על כך תודה רבה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכם שגם הגעתם מרחוק וגם שהארתם את עינינו.
<קריאה: אנחנו מרגישים את כנות דברייך.
<קריאה: אני חושב שביחד נצליח.
<אביב לשם: הלוואי.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכולם, שיהיה בהצלחה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נעקוב כמובן.
יפעת שאשא ביטון: ברשותכם, אני פותחת את הדיון בנושא של שילוב ילדים עם מוגבלויות במעונות היום.
יפעת שאשא ביטון: אני מודעת לעובדה שהתקיים דיון די מקביל בוועדת העבודה והרווחה הבוקר.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו ננסה ללמוד מה התקדם בדיון שם ולגעת בסוגיות אחרות מאלו שעלו בדיון הקודם, כדי שאנחנו נוכל, אם כבר אנחנו דנים באותו נושא, אז לפחות להרוויח ממנו פעמיים.
יפעת שאשא ביטון: בגדול, מה שאנחנו ביקשנו להעלות בדיון הנוכחי, זה את האפשרות של משפחות או ילדים שמקבלים סל שירותים, על כל מוגבלות שהיא, לא רק בהקשר של חינוך מיוחד פר אקסלנס, לא רק כאלה שבעצם מוגדרים כילדים שיכולים להשתלב במעונות יום שיקומיים וכשאין מקום אז הם לוקחים איתם סל שירותים שהם יכולים להשתלב במעונות רגילים, אלא בכלל, כל סיוע או כל סל שמגיע לפעוט מגיל לידה עד שלוש, במידה ואין מקום במסגרת המעונות הרגילים, שהוא יוכל לקחת איתו את הסל לכל מסגרת אחר שהוא יבחר.
יפעת שאשא ביטון: והשאלה שמונחת כאן על השולחן, היא מה מידת האפשרות שלנו לקיים את זה, או מה אנחנו נדרשים לעשות כדי באמת לאפשר את העובדה שהסל יהיה אישי ולא סל במסגרת חינוך כזו או אחרת.
יפעת שאשא ביטון: אני אפתח עם משרד הכלכלה.
יפעת שאשא ביטון: מיכל.
<מיכל כרמל: קודם כל אני רוצה להגיד שלא הזמינו אותנו לדיון של הבוקר וחבל.
יפעת שאשא ביטון: אז הנה, אז יש לך הזדמנות.
יפעת שאשא ביטון: את רואה איך התיקון בכנסת נעשה צ'יק צ'ק.
<מיכל כרמל: עכשיו לגבי סל שירותים אישי, אז למשרד הכלכלה אין שום תגובה בנושא הזה.
<מיכל כרמל: זה לא משהו שקשור אלינו.
<מיכל כרמל: ממש לא.
יפעת שאשא ביטון: מה קורה היום, אני רוצה רגע לנסות להבין את המסגרת.
יפעת שאשא ביטון: היום בעצם מגיל לידה עד 3 אנחנו יודעים שיש מקרים שבהם כן ניתנת סייעת או מלווה, בין אם זה על עניין רפואי ובין אם זה על מוגבלות אחרת.
יפעת שאשא ביטון: הזכות הזאת נשמרת כל עוד והילד נמצא בתוך מסגרת שהיא מוכרת על ידי משרד הכלכלה.
יפעת שאשא ביטון: אמת, עד כאן?
יפעת שאשא ביטון: אם הילד בעצם אין לו מקום, ואנחנו יודעים שיש מקומות בארץ, בסך הכל סדר גודל של 20% מכלל הפעוטות נמצאים - - -
<מיכל כרמל: 23%.
יפעת שאשא ביטון: כן, 20-23% נמצאים במסגרות של מעונות היום המוכרים, היתר נמצאים במסגרות פרטיות, לא תמיד מתוך בחירה אמיתית, אלא מתוקף זה שאין באמת מקום, אין מספיק מעונות להכיל את כל הילדים.
יפעת שאשא ביטון: אני אומר רק באמירת סוגריים, שאין שאלה בכלל, שאני חושבת שמעונות היום, וסליחה שאני אומרת את זה, צריכים לעבור תחת פיקוח של משרד החינוך ואולי אז אנחנו גם נוכל להרחיב את זה מתוקף חוק ולהפוך את זה למשהו יותר נגיש.
יפעת שאשא ביטון: אבל המציאות של היום היא שמרבית הילדים בעצם נמצאים במסגרות פרטיות.