GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אופיר פינס-פז: היסוד הכי חשוב זה השתתפות הילדים ובני הנוער בכל תהליכי החשיבה, התכנון וקבלת ההחלטות.
אופיר פינס-פז: זה לא רק במינהל החינוך, לא מדובר על מינהל החינוך, לא בבתי הספר היסודיים או התיכוניים או בחינוך הלא פורמלי, מדובר גם אצל מהנדס העיר, וגם ברווחה ובכל מחלקות העירייה ואצל ראש העירייה וחברי הנהלת העירייה, בכל מקום צריכה להיות מעורבות אמיתית וטבעית של בני הנוער והילדים.
אופיר פינס-פז: זה אחת.
אופיר פינס-פז: שתיים, מסגרת חוקית.
אופיר פינס-פז: זאת אומרת שהכללים לא יהיו ברמה של - - - אם יש ראש עיר נחמד כמו דב צור אז יהיה ומחר יהיה ראש עיר פחות נחמד אז לא יהיה.
אופיר פינס-פז: לא, זה אמור להיות מקובע באיזה שהם כללים שלאורך זמן יהיה ברור מה מותר, מה אסור, איך הילדים משותפים בתהליכים וזה לא דבר שנתון לשינויים ולגחמות אישיות.
יפעת שאשא ביטון: נותרה לך דקה לסכם ולסגור את ה - - -
אופיר פינס-פז: כן, אני כבר סוגר.
אופיר פינס-פז: אנחנו בכנסת, סליחה.
אופיר פינס-פז: באוניברסיטה אתה מדבר הרבה, בכנסת הזמן קצר, אתה צודקת.
אופיר פינס-פז: תכנית אסטרטגית עירונית.
אופיר פינס-פז: זה הדבר שליאל דיברה עליו, זה היעד, לייצר תכנית כזאת.
אופיר פינס-פז: יחידה לזכויות ילד בתוך העירייה, לבנות.
אופיר פינס-פז: הערכה ובחינה, זאת אומרת כל הזמן לבדוק את עצמנו האם אנחנו באמת עושים את הדברים כמו שצריך.
אופיר פינס-פז: תקציב עירוני.
אופיר פינס-פז: אגב, ראיתי את זה היום בצרפת, יש היום תקציב ברמת שיתוף הציבור, תקציב עירוני שהילדים מחליטים לאן יילך הכסף, כמובן בדברים שקשורים אליהם.
אופיר פינס-פז: דוח קבוע על מצב הילדים בעיר שמוגש למועצת העיר אחת לשנה, מודעות לזכויות ילדים, אמרנו, הסברה במגזר השלישי, זאת אומרת לצאת אל מחוץ לגבולות העירייה ולהגיע לציבור כולו.
אופיר פינס-פז: תדפדפי, רק שנראה מה שהפסדנו.
אופיר פינס-פז: היתרונות, מה עשינו בראשון, ליאל אמרה, תמשיכי, תמשיכי, עשינו בראשון, דיאלוג זה כל הגורמים ש - - -
יפעת שאשא ביטון: את העיקרון החשוב, שהילדים הם חלק מכל התהליך, אני חושבת שכולם פה הפנימו.
אופיר פינס-פז: אלה השלבים פחות או יותר של התהליך.
אופיר פינס-פז: זה לוקח, כמו שאמרתי, בסביבות 15 חודש, אבל אנחנו בעצם מגיעים ל-24 חודש כי זה יותר ארוך ממה שחשבנו, בסביבות שנתיים.
אופיר פינס-פז: זה צוות ההיגוי שלנו, השופטת סביונה רוטלוי, פרופ' ארזה צ'רצ'מן מהטכניון ומהמרכז הבינתחומי בהרצליה, מוריאל מטלון מיוניסף ישראל ופרופ' אסף מידני מבית ספר לממשל וחברה במכללה אקדמית תל אביב-יפו.
אופיר פינס-פז: תודה רבה לכם על ההקשבה.
יפעת שאשא ביטון: לא קורה לי הרבה שאני מקצרת, אבל זה מתוך תחושת הגינות לכולם, כי אני רוצה שכולם יקבלו מקום.
יפעת שאשא ביטון: באמת אני חושבת שמה שמיוחד במה שהוצג כאן, אני בטוחה ואמרתי את זה גם בסבב הקודם, כל ראש רשות שאנחנו נגיע אליו ונשאל אותו על מקומם של הילדים הוא יגיד כמה זה חשוב וכמה צריך לטפח וזה דור העתיד שלנו והם באמת מתכוונים לזה, אני לרגע לא חושבת שמישהו לא באמת מתכוון, אבל כשזה מגיע לרמת המעשה אנחנו עושים בשביל הילדים והם לא חלק מהתהליך, ופה אני חושבת שאנחנו מפספסים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים לקחת את התפיסה הזו שהילדים הם חלק באמת מאוד משמעותי במרחב שלנו ואנחנו באמת צריכים לעשות למענם והם באמת דור העתיד שלנו ולהפוך אותם להיות שותפים, גם במקום של קבלת ההחלטות, אני חושבת שאנחנו נעשה צעד משמעותי ומשם כבר זה יסלול את הדרך.
יפעת שאשא ביטון: אז תודה רבה וכל הכבוד על הדרך שאתם עושים.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, אופיר.
יפעת שאשא ביטון: מתי עשית משהו בשביל מישהו?
יפעת שאשא ביטון: אנחנו עוברים ליוזמת בנות של בית ספר פלך בירושלים, במכירת חולצות עם מילות השיר במטרה לגייס כספים לארגונים התורמים לכלל.
יפעת שאשא ביטון: זאת הזדמנות מצוינת לציין שגם התערוכה שאתם רואים כאן בחדר ובחוץ, של הצלחות ושל תלמידים ותלמידות מבית ספר פלך והם עשו עבודה נהדרת, הם מציינים בעצם את זכויות הילד דרך המיצג של הצלחות, אז אתם מוזמנים אחר כך גם להסתובב ולראות.
יפעת שאשא ביטון: בית ספר פלך, בבקשה.
<נעמה בן אליהו: אני נעמה, אני כרגע בצבא, אני ורוני סיימנו לפני שנתיים ללמוד בפלך ומעין היא בשנה שעברה.
יפעת שאשא ביטון: כן, אז אתן בוגרות בית הספר.
<נעמה בן אליהו: זה כבוד גדול בשבילנו להגיע לכאן, לא חשבנו שיום אחד באמת נשב בוועדת הכנסת עם הפרויקט שלנו.
<נעמה בן אליהו: זו זכות גדולה בשבילנו, תודה.
<נעמה בן אליהו: הילקוט שמעוני, לקט מדרשים מהתנ"ך דורש ביחס לבניית שלמה את בית המקדש את הפסוק 'ויעש לבית חלוני שקופים אטומים', למה הכוונה בחלונות שקופים ואטומים?
<נעמה בן אליהו: אמר ר' אבין הלוי, מי שביקש לעשות לו חלונות עושה אותן רחבות מבפנים וצרות מבחוץ, למה?
<נעמה בן אליהו: שיהיו שואבות אור.
<נעמה בן אליהו: אבל חלונות של בית המקדש היו רחבות מבחוץ וצרות מבפנים, למה?
<נעמה בן אליהו: שיהיה האור יוצא מבית המקדש ומאיר לעולם.
<נעמה בן אליהו: המדרש מתאר כי רוב חלונות הבתים בנויים בצורה כזו שמרבית האור ייכנס לחדר ואילו חלונות בית המקדש בנויים בצורה כזו שמרבית האור ייצא מן החדר ויאיר את העולם.
<נעמה בן אליהו: אנחנו צריכים לשאול את עצמנו מדי יום ויום האם חלונות לבנו, ביתנו וקהילתנו הם חלונות אטומים לסביבה או חלונות שקופים לסביבה.
<נעמה בן אליהו: האם אנחנו עוסקים בהבאת האור פנימה או בהוצאתו החוצה.
<נעמה בן אליהו: יש המון ארגוני חסד ואנשים מדהימים ורבים במדינת ישראל אשר עסוקים בהוצאת האור החוצה בעזרת חלונות שקופים ובעזרת ראייה רוחבית ורגישות חברתית.
<נעמה בן אליהו: בהקמת פרויקט בשביל מישהו החלטנו לתמוך כלכלית ומהותית בחלונות השקופים במדינתנו.
<רוני יעקובי: פרויקט בשביל מישהו הוקם בחורף תשע"ד על ידי נעמה, מעין ואני.
<רוני יעקובי: בתחילת דרכנו הצבנו לפרויקט שתי מטרות, האחת לתמוך כלכלית בארגוני חסד קיימים ופועלים הנזקקים לסיוע הזה.
<רוני יעקובי: במדינתנו ברוך ה' לא חסרות כוונות טובות ומתנדבים בעלי מוטיבציה, אולם לפעמים המחסום היחידי הניצב בפני חלומם הינו המחסום הכלכלי.
<רוני יעקובי: במטרה לעזור באירועים קיימים אלה נמכרו אלפי חולצות במחיר 20 שקלים לחולצה, כל חולצה נרכשה ב-10 שקלים מהיצרן ו-10 השקלים הנותרים הועברו במלואם לצדקה.
<רוני יעקובי: מטרת העל השנייה היא לעודד לעשייה טובה, פשוטה ויומיומית.
<רוני יעקובי: אלפי חולצות אשר מתנוסס עליהם המשפט 'מתי בפעם האחרונה עשינו משהו בשביל מישהו?
<רוני יעקובי: ' מפוזרות ברחבי הארץ.
<רוני יעקובי: קריאה זו מהווה תזכורת קטנה, הן לחולף על פני החולצה והן ללובש אותה, לחייך לנהג האוטובוס, לעזור לזקנה עם הסלים ולעשות משהו בשביל מישהו.
<מעין גורלין: ראינו חשיבות בכך שהפרויקט יפעל על פי האמרה עניי עירך קודמים.
<מעין גורלין: כל תרומה שנאספה באמצעות מכירת החולצות ביישוב מסוים הועברה לארגון או לעמותה הפועלים באותו יישוב.
<מעין גורלין: באותו אופן תרומות אשר נאספו על ידי אנשים מסוימים נתרמו למטרות הקרובות לליבם.
<מעין גורלין: דוגמה לתרומה שנאספה ביישוב מסוים והועברה לעמותה הפועלת באותו יישוב היא התרומה הראשונה שזכינו לתרום לפני שנה וחצי.
<מעין גורלין: תרומה זו נאספה באמצעות מכירת חולצות בירושלים, הועברה לקואופרטיב צדקא הפועל בירושלים.
<מעין גורלין: קואופרטיב צדקא הוקם על ידי חברינו בבית הספר הרטמן ופועל ליצירת קהילה שיתופית שיחד מורידה את מחירי הפירות והירקות ומאפשרת למשפחות נזקקות להוסיף מרכיבים חיוניים לתזונתם הממוצעת.
<מעין גורלין: הקואופרטיב מוכר ארגזי פירות וירקות במחיר מוזל ובעזרת הרווח הנאסף מחלק את אותם הארגזים למשפחות נזקקות ברחבי העיר.
<מעין גורלין: באמצעות מכירה של 300 החולצות הראשונות שהודפסו הועברו לקואופרטיב צדקא 3,000 שקלים שמימנו ארגזי פירות וירקות ל-15 משפחות למשך חודש שלם.
<מעין גורלין: דוגמה לתרומה אשר נאספה על ידי אדם מסוים והועברה למטרה הקרובה ללבו היא בת דודתי שלומית.
<מעין גורלין: במסגרת תפקידה בצבא בחיל החינוך, בבסיס מחווה אלון, שלומית מפקדת על חיילים עולים חדשים מאתיופיה.
<מעין גורלין: החיילים מתגייסים לצבא ומיד נשלחים לקורס של שלושה חודשים לשיפור העברית, העצמה אישית ובעיקר הכנה טובה לקראת שירותם הצבאי.
<מעין גורלין: לחיילים ייחודיות מעוררת השראה, אך באותה עת קשיים רבים המלווים אותם ביום יום.
<מעין גורלין: לרוב חייליה קשיים כלכליים כבדים באופן חריג.
<מעין גורלין: על מנת לעזור לחייליה, יחד עם שאר מפקדות הפלוגה, שלומית מכרה חולצות רבות והצליחה לגייס עבור חייליה קרוב ל-10,000 שקלים.
<מעין גורלין: עם הכספים שגויסו נקנו לחיילים מוצרי בית בסיסיים כגון מזרונים, ארונות ומכונות כביסה.
<נעם בן הרוש: ילדים למען ילדים, זו כותרתו של יום מיוחד זה.
<נעם בן הרוש: חלק אינטגרלי ומהותי מהפרויקט הוא עצם הובלתו על ידי בני נוער בלבד.
<נעם בן הרוש: עובדה זו השפיעה רבות על אופי הפרויקט, החל במעורבות תנועות נוער בבתי ספר, דרך אימון בעניינים כלכליים וכלה ברצון ל - - - חסר האינטרסים.
<רוני יעקובי: מפאת החשיבות הרבה שאנו רואות בהובלת הפרויקט על ידי נוער, משבגרנו אנו והמשכנו כל אחת לדרכה בעבודה שלנו בצבא בחרנו לאחרונה להעביר את ניהול הפרויקט לאחיותינו הצעירות, עידית, טל ועינב.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו חורגים מהמנהג בכנסת ואני מרשה לכם, לילדים, למחוא כפיים.
<רוני יעקובי: שעדיין לומדות בתיכון.
<רוני יעקובי: אנו סמוכות ובטוחות שהן יובילו את הפרויקט כמו שצריך ויתרמו איתו עוד הרבה מאוד כסף.
<נעמה בן אליהו: בימים קשים היום במדינת ישראל אנחנו חושבות שמחובתנו לקחת על עצמנו אחריות, גם אנחנו וגם הנוער וגם הילדים, באמת לפעול ולעשות טוב ולדאוג שאנחנו פותחים את החלונות שלנו ומאירים החוצה כמה שאפשר וזהו.
<נעמה בן אליהו: שנזכה כל הילדים וכל הנוער במדינה, שזה נותן לנו - - - ותמיכה כזאת מהסביבה ובאמת שייתנו לנוער את המוטיבציה הזאת להוציא את זה החוצה.
יפעת שאשא ביטון: לפני הסרטון, שאלה קטנה כדי להבין.
יפעת שאשא ביטון: אני מבינה שהמסורת בעצם נשמרת בבית הספר וממשיכים לקיים אותה, ואתן ממשיכות לקיים את זה גם במסגרת הצבאית?
יפעת שאשא ביטון: או שזה היה אירוע חד פעמי מה שתיארתם כאן לגבי החיילים?
<נעמה בן אליהו: הפרויקט לא היה שייך לבית הספר, בית הספר היה הפלטפורמה למפגש שלנו, הוא פרויקט שלנו שפעל בחוץ.
<נעמה בן אליהו: בית הספר מאוד מאוד עזר לנו בזה שעודד אותנו מאוד כשנתן לבנות ללבוש את זה כתלבושת אחידה וככה בנות בבית הספר כל פעם כשהן קונות חולצת תלבושת הן בעצם תורמות כסף, שזה מאוד יפה.
<נעמה בן אליהו: אז זהו, אנחנו המשכנו למדרשה ולצבא ובאמת הם זכו כי אי אפשר בצבא לעשות את זה.
יפעת שאשא ביטון: טוב, אני מקווה שיהיה מי שימשיך את המסורת, כי זה נשמע לי פשוט נפלא.
יפעת שאשא ביטון: (סרטון).
יפעת שאשא ביטון: פשוט מקסים.
יפעת שאשא ביטון: יש חלק, מי שמכיר אותי יחשוב ש - - - לטובת הוועדה, הצבע הנמכר ביותר הוא אדום, נכון?
<קריאה: בורדו.
יפעת שאשא ביטון: אותו דבר, אני מאותה משפחה.
יפעת שאשא ביטון: כשאני קונה משהו אז הילדים אומרים לי 'בואי ננחש באיזה צבע?
יפעת שאשא ביטון: ' אז הנה, גם בוועדה זה תוקף אותי.
יפעת שאשא ביטון: כל הכבוד, באמת, מאוד מרגש ויישר כוח.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו עוברים לתכנית השלישית של חינוך לפסגות, עמותה למען העצמת ילדי הפריפריה, לקיחת אחריות ועזרה לזולת.
יפעת שאשא ביטון: מי דובר מטעם העמותה?
<רחל: קוראים לי רחל, אני בכיתה ו' בחינוך לפסגות.
<מור: קוראים לי מור, אני בכיתה ו' בחינוך לפסגות.
<רחל: אנו חניכי כיתה ו'.
<רחל: במרכז חינוך לפסגות נתניה יסודי.
<רחל: חינוך לפסגות שם לו למטרה לצמצם פערים באמצעות מתן שוויון הזדמנויות.
<רחל: כחלק מהפעילות שלנו בעמותה אנחנו עוברים גם שיעורי העצמה במסגרתם אנו בוחרים פרויקט התנדבותי ומוציאים אותו לפועל.
<רחל: במהלך שיעורי ההעצמה בשנה שעברה החלטנו להילחם בקו המפריד בין קבוצות שונות.
<רחל: המטרה שלנו זה לצאת בקמפיין חברתי יוצא דופן ולהילחם בגזענות.
<רחל: את הפרויקט פיתחנו יחד עם צוות המדריכים במרכז ויצאנו בסלוגן שנקרא ההבדל בין שונה לשווה זה רק קו.
<מור: מטרת הקמפיין הייתה להפחית את הגזענות ולהעלות את המודעות שכולם שווים בחברה ללא הבדל של צבע.
<מור: לאור המקרים של הגזענות החלטנו בצורה יצירתית ומיוחדת לקרוא להפסקת גל הגזענות, שיתפנו ברשת החברתית תמונות ששמנו וקיבלנו שלל תגובות חיוביות כלפי הקמפיין שנתנו לנו סיפוק ודחיפה להמשיך להשמיע את קולנו.
<רחל: זה בא לידי ביטוי בכך ששמעו אותנו ויותר אנשים הכירו את הקמפיין ואת מטרתו.
<רחל: בית הספר שעזר הרבה, נתניה יסודי, היה מודע לקמפיין ונתנו לנו את האפשרות ואת הכלים להעביר מסר לילדי בית הספר על הסלוגן שלנו, שההבל בין שונה לשווה זה רק קו ושאין הבדל וכולנו שווים.
<רחל: לאחר מכן פרסם בית הספר באתר שלו את מהלך הקמפיין שבנינו ואִפשר לעוד בתי ספר ותלמידים נוספים להכיר בסיסמה שההבדל בין שווה לשונה זה רק קו.
<רחל: גם חינוך לפסגות פרסמה את הקמפיין ברשתות החברתיות והביאה לחשיפתו.
<מור: החזון שבפנינו הוא להמשיך להיאבק בגזענות ומטרתנו היא להפחית ככל שניתן את השונות בחברה וכדי שלכל אדם, לא קשור לצבעו ולמינו, יזכה בשוויוניות מוחלטת.
<רחל: הדוגמה המובהקת לגזענות זה המקרה שבו החייל דמאס פיקדה אשר נתקל באלימות מצד שוטר יס"מ על רקע צבעו ועורו, אשר בעקבותיו החליטו בקהילה האתיופית כולה שאין מנוס והכאב הינו כאב קריטי אשר הוביל לגל מחאות ושלל זעקות ברחבי המדינה.
<מור: הקמפיין הוצא בעקבות גל הגזענות והמחאות על מנת להפסיק את הגזענות ולהפחית מעט את התגובות הלא נעימות שהתקבלו לאור המחאה.
<מור: כילד התחושה אינה נעימה, גם במיוחד כשאתה נמצא בחברה שהיא רב גונית ויש לה לא מעט צבעים ועדות שונות ועדיין לא יודעים להתייחס בכבוד ולהבין את השוני בין התרבויות.
<רחל: כולנו בתקווה שהגזענות תיפסק ואנשים יבינו שאין שום הבדל בין צבע עורו של אדם, כי בסופו של יום כולנו שווים וכולנו נולדנו בצלם.
<רחל: הלוואי שנלמד להיות עם השוני, נלמד להבין את התרבות של השונה, שממנה כל אחד מגיע ונוכל לחיות בשלום עם החברה, בלי הבדל שבצבע עורנוף ולעולם לא נשכח שההבדל בין שונה לשווה זה רק קו.
יפעת שאשא ביטון: הלוואי באמת שכל מה שאמרת אכן יתגשם.
<משה: חברי הכנסת ואורחים יקרים, שמי משה ואני תלמיד כיתה ה' בבית ספר לאמנויות בן צבי ברמלה, הלומד גם במרכז המצוינות של עמותת חינוך לפסגות כבר בשנה שלישית.
<משה: בתחילת החופש הגדול שיחקנו כל המשפחה במשחק קלפים שמדברים על תקשורת ורגשות ועל מגיע קלף ששואל את החלום של כל אחד מהמשתתפים.
<משה: כשהגיע תורי אמרתי שהחלום שלי זה לפתוח בית תמחוי שילדים מתפעלים אותו.
<משה: אמא שאלה איך יכול להיות שזה חלומו של ילד בן 10 ועניתי שאני רוצה ללכת בדרכה של הנתינה ועזרה לזולת.
<משה: אמי מאוד התרגשה ומיד נרתמה להגשמת החלום.
<משה: כבר באותו ערב פתחנו דף פייסבוק בשם - - - שמשמעותו ילדים למען קהילה ובתחילתו דרך הדף והווטסאפים ובעזרת חבריי לאסוף תרומות של ציוד בית ספר וילקוטים.
<משה: עד סוף החופש אספנו וחילקנו ל-110 ילדים ומשפחות קשות יום ציוד בית ספר וילקוטים.
<משה: מיד עברנו ליעד הבא שלנו, באריזות מנות לחג.
<משה: באותה תקופה הגיעו אלינו כתבים שערכו על המיזם כתבות בעיתונים המקומיים ובערוצי החדשות בטלוויזיה, דבר שהעלה את המוטיבציה ועזר באיסוף התרומות וכך הגענו למצב שחילקנו לראש השנה מעל 80 ארגזי מזון מלאים בכל טוב למשפחות.
<משה: כיום אנחנו ממשיכים לתמוך במספר משפחות באופן שוטף בסופי שבוע ועוזרים במקרי חירום.
<משה: אחד המקרים המרגשים ביותר שהיו לי הוא אמא חד הורית לחמישה ילדים שלא היה לה גז בבית לבשל ולא היה לילדים כלום בבית.
<משה: תוך שלוש שעות מתקבלת ההודעה, ארגנו להם בגדים, צעצועים, מזון ובלוני גז מלאים.
<משה: זה היה ביום חמישי בבוקר וביום ראשון הם הגיעו כדי להגיד תודה ולספר כמה שהם נהנו בשבת.
<משה: באותו רגע הרגשתי כמה חשובה הנתינה וכמה אושר יש בה.
<משה: כמו כן בחגים כמו חנוכה ופורים אנחנו אוספים אריזות חג ומגיעים לשמח ילדים וחולים, קשישים וילדים שנמצאים במוסדות.
<משה: ל לסיכום, אנשים יקרים, אני קורא לכולכם, ילדים ומבוגרים כאחד, להבין ולהפנים שבנתינה יש קבלה עצומה שאי אפשר לתאר במילים וזו הדרך לאחדות ואהבת חיים אמיתית.
<משה: תודה לבורא עולם שהגשים לי חלום ונתן לי את הזכות לשמח אנשים ולסחוף אחריי את חבריי היקרים ותודה לחינוך לפסגות שאפשרו לי להציג בפניכם את העשייה שלי היום.
<משה: תודה לכולכם.
יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה להגיד שאני די חנוקה.
יפעת שאשא ביטון: מצד אחד זה נורא נורא מרגש שילד קטן נמצא במקום כזה של כל כך הרבה נתינה ומסוגל להביע עד כמה הנתינה הזו מחזירה לך בשמחה, ומצד שני עצוב לי שילד בן 10, זה החלום שלו לתת.
יפעת שאשא ביטון: יש הרבה מה לתת ואני מקווה שאנחנו נזכה לחיות בחברה שהדברים שאתם תבקשו לתת יהיו אחרים ולא אותם דברים שאתה מבקש.
יפעת שאשא ביטון: זו התפילה האישית שלי.
יפעת שאשא ביטון: וכל הכבוד, פשוט ריגשתם אותי מאוד.
<טובה בן ארי: בבקשה, רק משפט, לאור מה שהילד הזה דיבר, פנה אליי תורם מהרצליה שרוצה להיות שותף למקום של בית חם לילדים, אז אני אשמח אם חברת הכנסת תרים את הכפפה ואני אחבר ביניכם.
יפעת שאשא ביטון: בשמחה רבה.
יפעת שאשא ביטון: כל מה שאפשר לעשות בשביל ילדים, את יודעת, אני שם.
<טובה בן ארי: כן, שליח ציבור הוא שליח ציבור.
<טובה בן ארי: תודה.
יפעת שאשא ביטון: שוב תודה, באמת חיבוק ענק מכאן.
יפעת שאשא ביטון: אחר כך כשנסיים אז אני אתן גם באופן אישי.
יפעת שאשא ביטון: התכנית הבאה היא דרך הארץ, מפעל חברתי ביוזמת עיריית בית שאן, לרווחתם של ילדים, להעשרתם ולגיבוש חברתי.
יפעת שאשא ביטון: נציגים?
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, איתמר.
<איתמר משה: שלום לכולם.
<איתמר משה: שמי איתמר משה, תושב בית שאן וחבר בגרעין החברתי שקם בבית שאן ומפעיל את התכנית עבור עיריית בית שאן שיזמה וחשבה עליו.
<איתמר משה: אני אהיה הכי הוגן ואני אהיה מאוד קצר ובלי מצגת.
<איתמר משה: קודם כל תודה רבה לחברת הכנסת שאשא ביטון על ההזדמנות, אני מתרגש להיות כאן, גם לגב' רחל סעדה, שאני יודע שהיא התאמצה כדי שזה ייצא לפועל, גם מדהים לשמוע פה על כל התכניות וכיף תמיד ללמוד ומאוד מרגש.
<איתמר משה: אני גם מתנצל בשם ראש העיר, כי הוא ממש רצה להגיע והיה אמור להגיע לכאן ובאילוץ של הרגע האחרון נאלץ לבטל.
<קריאה: יש לך פה את ראש העיר לשעבר.
<איתמר משה: על פי הנתונים שאנחנו מכירים היום כמות הילדים, אחוז הילדים, שמשתתפים וחניכים בתנועת נוער נע בין 5% ל-15% מכלל בני הנוער.
<איתמר משה: בעיריית בית שאן, במקום להטיל אחריות היא לקחה אחריות והחליטה שהיא לא מוותרת על כל ה-80% שנשארים.
<איתמר משה: לא מוותרת עליהם.
<איתמר משה: היא בעצם החליטה שהיא מקימה איזה שהוא פרויקט שאמור להכיל את כל שאר בני הנוער שקיימים בעיר.
<איתמר משה: הרעיון שעומד בבסיס התכנית, הרציונל, לתת היום לילדים את מה שהיום קצת חסר בעקבות ההתקדמות הטכנולוגית ורשת האינטרנט.
<איתמר משה: אפילו אני, שאני מרגיש את עצמי פה גם קצת ילד, ככה בין המבוגרים לבין הילדים, אפילו לי יש את הזכות להגיד שדברים שפעם הכרנו כשהיינו ילדים, שזה חברים אמיתיים שמשחקים איתם ולא רק חברים בפייסבוק, זה לצאת לטבע, ליער, גם בכל המרחב העירוני יש עצים, יש מקומות לצאת אליהם, וגם אקטיביות, לפעול, לעשות דברים באמת בחוץ, ביחד, כמו שעשינו פעם, אפשר לומר.
<איתמר משה: עוד פעם, גם אני יכול לומר את זה.
<איתמר משה: התחלנו לפעול על בסיס שני עקרונות.
<איתמר משה: האחד, עבודה עם בית הספר.
<איתמר משה: היום של הפעילות שהוא בעצם יום פעם בשבוע, פעילות למשך שעתיים, יש ממשק של היום הקצר בבית הספר, אנחנו עובדים בשיתוף המנהלים, עם המחנכים, עם הצוות החינוכי, היועצת של בית הספר.
<איתמר משה: ללא שיתוף הפעולה איתם התכנית לא הייתה מצליחה.
<איתמר משה: ביום הקצר שני מדריכים מטעם התכנית מגיעים לבית הספר, אוספים את הילדים, אוכלים איתם ארוחת צהריים, הרבה פעמים היא ארוחת צהריים שמבשלים בשטח כמובן ואחר כך מקיימים איתם פעילות ש-95% מסוגי הפעילות הן בעצם תחת כיפת השמים.
<איתמר משה: זה עיקרון אחד.
<איתמר משה: עיקרון שני הוא צוות ההדרכה.
<איתמר משה: בחרנו צוות הדרכה בשכר, אנשים בוגרים, סטודנטים ומעלה, הגילאים שלהם נעים בין 25 לבין 35 והיתרון הזה הוא יתרון מוכח, זה גרם לתכנית לקפוץ המון שלבים ולהפוך לתכנית איכותית.
<איתמר משה: קצת מספרים.
<איתמר משה: אם אני מדבר בבית שאן על סך הילדים שהיום חברים בכלל תנועות הנוער בבית שאן אני מגיע למספר של משהו כמו 130-140, כשמדובר על שכבה של ד' עד כיתה ט'.
<איתמר משה: היום בתכנית בדרך הארץ, דרך הארץ, כמו אם אני רואה מישהו אז דרך הארץ אנחנו מנחילים את אותם ערכים שדיברתי עליהם.
<איתמר משה: היום בתכנית שלנו, בשכבות של ה' ו-ו' בלבד מגיעים ל-120 משתתפים.
<איתמר משה: זאת אומרת כמעט אנחנו מצליחים להגיע לכלל החניכים שנמצאים בכל תנועות הנוער.
<איתמר משה: ועוד פעם, אנחנו עובדים עם שמונה קבוצות, אנחנו מציעים את זה לכל בתי הספר בעיר.
<איתמר משה: היום אנחנו במצב שאנחנו מגבילים את עצמנו מכיוון שיש חוסר במשאבים וכוח אדם, אבל אנחנו כל שנה מנסים לבוא בדין ודברים עם המנהלים וכל מנהל מבקש ואומר שההורים לוחצים עליו והוא חייב שנעשה השנה אצלו שתי קבוצות.
<איתמר משה: אנחנו באמת לא עומדים בביקוש.
<איתמר משה: רק כדי להבהיר, אם בשכבה של ה'-ו' אנחנו מגיעים ל-120 יכולנו להגיע לכמות אדירה אם היינו מדריכים את כל שכבות הילדים והנוער בבית שאן.
<איתמר משה: זה בעצם הצליח, זה הצליח להגיע לכל אותם 80% שהיה אפשר לפספס אותם והם לא מגיעים לתנועות נוער אחרות.
<איתמר משה: אנחנו מחזקים את תנועות הנוער האחרות ואנחנו עובדים איתם בשיתוף פעולה, אבל ברוך ה' הצלחנו לא לוותר על אותם 80%.
<איתמר משה: אני רק רוצה לתת לכם ציטוט קטן של סגנית מנהל בבית ספר קשת יהונתן בבית שאן, בית ספר יסודי, 'התכנית עשתה פלאים בילדים, העצימה וחיזקה אותם.
<איתמר משה: את השינוי ניתן לראות בכל ילד, התכנית רואה את החוזקה שבכל ילד ומאמינה בו.
<איתמר משה: אני מאחלת לכל בית ספר שהתכנית תפעל בו'.
<איתמר משה: אז כפי שאמרתי, התכנית הזאת פועלת בכל המגזרים בבית שאן, ממלכתי, ממלכתי דתי, חרדי וגם כמובן יכולה להוות פיילוט ויש כבר כמה גופים וכמה רשויות מקומיות שהגיעו כדי לראות, כדי להבין איך זה עובד כי לדעתי זו תכנית מדהימה שכדאי לאמץ.
יפעת שאשא ביטון: הנושא של תנועות הנוער הוא באמת נושא מאוד חשוב.
יפעת שאשא ביטון: תנועת נוער זו לא פריבילגיה, אני חושבת שזה אחד הערוצים שאנחנו צריכים להשקיע בו יותר כדי לראות איך אנחנו מקדמים כמה שיותר בני נוער שיהיו שותפים.
יפעת שאשא ביטון: יש פה את העניין של הערכים ושל המודעות והקרבה לחברה ובאמת הרבה מאוד דברים מקופלים בתוך הסיפור הזה.
יפעת שאשא ביטון: פעם, התחושה שלי לפחות, שפעם זה היה משהו שהוא יותר דומיננטי בחברה, היום זה פחות וזו באמת משימת חיים לראות איך אנחנו מחזירים את זה חזרה לשטח.
יפעת שאשא ביטון: אז כל הכבוד.
יפעת שאשא ביטון: הצטרפה אלינו חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.
יפעת שאשא ביטון: איילת, אני לא יודעת אם את צריכה להיות שמחה או בתחושת החמצה.
יפעת שאשא ביטון: לדעתי בתחושת החמצה, כי חברי הכנסת שנכנסו בסבב הקודם לא ישבו סביב השולחן, סביב השולחן היו רק ילדים ואנחנו שינינו את הנוהל, הם בירכו אותם מסביב ואת באת כשאת כן יכולה לשבת סביב השולחן.
איילת נחמיאס ורבין: לא, אבל תשימי לב, אני מרגישה חצויה, כי אני מרגישה שאני מחמיצה את הילדים המדהימים האלה מיקנעם מאחוריי.
יפעת שאשא ביטון: רק רציתי להגיד שהפסדת, אבל הרווחת לשבת איתנו כאן סביב השולחן.
איילת נחמיאס ורבין: אני מתנצלת, כדרכנו אנחנו - - -
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, את רוצה לומר דברים?
איילת נחמיאס ורבין: קודם כל אני מאוד מאוד מתרגשת וחברתי יפעת שאשא ביטון לטעמי עושה עבודה פשוט בלתי רגילה בוועדה לזכויות הילד, כשאני מצליחה להגיע, וזה לא טריוויאלי כל כך.
איילת נחמיאס ורבין: יודעים חברי הכנסת כמה אנחנו חצויים להרבה ועדות והמשימות רק נערמות לנו על השולחן.
איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לדבר על שני דברים, אולי שלושה, שאותי מאוד מטרידים ואני אשתדל לעשות את זה מאוד מאוד קצר.
איילת נחמיאס ורבין: אני אגב הקשבתי לך רוב קשב, סיפרת על תכנית מדהימה.
איילת נחמיאס ורבין: סיפור קצר, השבוע סיירתי בבית שמש ובבית שמש יש קיבוץ עירוני שנקרא תמוז ופגשתי שם בחורה מדהימה ולמדתי על ערכת משחקים ניידת.
איילת נחמיאס ורבין: זו ערכה שעוברת בין השכונות בבית שמש, זו עגלה, לשמחתי יכולתי להבטיח לה שאם היא תרצה לעוד עיר עגלה כזאת אז אני אשתדל לסייע בגיוס תרומה לדבר הזה, זו פשוט עגלה עם משחקים של פעם שמסתובבת בין השכונות ואחרי צהריים ילדים יכולים לרדת ולשחק במשחקי ענק מפאזלים עד מונופולים.
איילת נחמיאס ורבין: זה פשוט נפלא וכולנו מרגישים את העובדה שהילדים שלנו יותר מדי מסוגרים בביתם, מול המחשבים, מול הטאבלטים ומול הטלפונים.
איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שכולנו מרגישים את הדבר הזה.
איילת נחמיאס ורבין: אבל אני דווקא רציתי לייחד את דבריי למשהו אחר, שכבר הזדמן לי לדבר על זה בשדולה לגיל הרך.
איילת נחמיאס ורבין: אני מאוד מאוד מוטרדת מתזונת ילדים בישראל.
איילת נחמיאס ורבין: אני לא יודעת אם דיברתם על זה היום, אף אחד מהילדים, אגב, נדמה לי, עברתי היום מאוד ביסודיות על הצלחות שהילדים ציירו על הזכויות שלהם, אני לא בטוחה שנתקלתי שם בילד שדיבר על זכותו לאכול מזון בריא ומזין.
<קריאה: יש - - - ממש מול.
יפעת שאשא ביטון: רוצים לאכול, על הבריא אנחנו נדבר אחר כך, אבל קודם כל שיהיה אוכל.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מדברות על זה בינינו נכון.
איילת נחמיאס ורבין: כאמהות עובדות אנחנו מאוד מאוד מוטרדות מהשאלה הזאת, מה הילדים שלנו אוכלים כשאנחנו לא נמצאות שם פיזית כדי לוודא מה שהם אוכלים, ואני, אגב, בן אדם לא קיצוני בדברים האלה, אבל אני נורא נורא מוטרדת, אני בתחושה שבעולם עשו תהליכים הרבה יותר משמעותיים כדי לוודא שילדים אוכלים תזונה בריאה.
איילת נחמיאס ורבין: הבעיה העיקרית בישראל, לטעמי, וסליחה, ילדים, אם אני טיפה משעממת אתכם, אבל נדמה לכם שזה לא קשור אליכם, אבל זה מאוד קשור לעתיד שלכם.
יפעת שאשא ביטון: הם בסופגניות שבחוץ.
איילת נחמיאס ורבין: אז הילדים הקטנים, חלק גדול מהבעיה בישראל היא שהתזונה בגיל הרך בישראל מוזנחת למעשה לחלוטין, מוזנחת לחלוטין.
איילת נחמיאס ורבין: אני דיברתי עם שר הכלכלה לשעבר, השר דרעי, אמרתי 'תראו, יכול להיות שצריך לדבר על הסרת מע"מ', אנחנו מדברים על הסרת מע"מ לתחבורה ציבורית, הכול חשוב, אבל אולי הפחתת המע"מ בנושא של תחליפי חלב לתינוקות ודברים מהסוג הזה.
איילת נחמיאס ורבין: אבל אנחנו מוכרחים לראות איך אנחנו מרכזים הרבה מאוד מאמצים בכיוון הזה של התזונה, כי זה מה שבסופו של דבר מונע מהרבה מאוד פערים להתפתח בעתיד ואנחנו יודעים את זה.
איילת נחמיאס ורבין: יושב כאן יצחק קדמן שבאמת מסור לעניין הזה הרבה מאוד שנים.
איילת נחמיאס ורבין: אין כמעט בית בישראל שלא, 'אוי ואבוי מה עשיתי, בסוף יצחק קדמן יבוא ויבדוק אותי'.
איילת נחמיאס ורבין: אין בית כזה בישראל שלא.
איילת נחמיאס ורבין: אני אסיים רק בדבר אחד.
איילת נחמיאס ורבין: ביום שישי האחרון התקיים מחקר מטורף של מכון ברוקדייל בנושא מעונות היום בישראל.
איילת נחמיאס ורבין: יש לנו שעת כושר אדירה, יפעת ואני, אנחנו יודעות לעשות דברים ביחד.
איילת נחמיאס ורבין: אני מאוד מאוד מאוד מאוד רוצה שמעונות היום יעברו סוף סוף ממשרד הכלכלה למשרד החינוך.
איילת נחמיאס ורבין: שם אנחנו צריכים לרכז מאמצים אדירים, שם אין אף ילד שזכותו נשמרת.
איילת נחמיאס ורבין: ממחסנים, אפילו בערים הגדולות שילדים נמצאים בהם, ועד מקומות שמוטב ש - - - באמת אוזניים תצילנה.
איילת נחמיאס ורבין: אז רק פנייה לסיום לילדים המדהימים פה, תעמדו על הזכויות שלכם, תשמרו על הזכויות שלכם, אני לא אוהבת להיות עם הגב אליכם ואליכן, אנחנו לרשותכם ואנחנו מאוד מאוד אוהבים אתכם.
איילת נחמיאס ורבין: גם כשאתם לא פה, יפעת וגם אני, אבל באמת יפעת צריכה לקבל הרבה קרדיט על זה, עוסקים בזה מדי יום.
יפעת שאשא ביטון: תודה, איילת.
יפעת שאשא ביטון: אני באמת אתחבר לסוף הדברים, בנושא מעונות היום.
יפעת שאשא ביטון: זו דלת פתוחה, אבל אני שמחה שכל מי שרק יכול להיכנס בה יבוא ויצטרף.
יפעת שאשא ביטון: מעבר לחוק פיקוח מעונות היום ושהגענו לפני מספר חודשים ואני עובדת עליו מול המשרדים אנחנו קבענו בוועדה לקיים סדרה של דיונים בנושא מעונות היום, עוד לפני שפורסם הדוח, זאת אומרת אנחנו עובדים על זה בתהליך של שבועיים, לעשות את התיאומים עם כל הגופים השונים.
יפעת שאשא ביטון: המרכז לפעוט, רצתה להציג בפאנל הזה ואני אמרתי שזה נושא חשוב, אבל אני רוצה להגיע אליכם ואנחנו נקיים דיון שלם על הנושא.