GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ולרי זילכה: אנחנו מקדמים את זה.
יפעת שאשא ביטון: ואני אומרת, בואו אנחנו נתקדם צעד אחד קדימה.
יפעת שאשא ביטון: בואו קודם כל נמפה את הצורך – כמה ילדים כאלה וכמה ילדים כאלה וכמה ילדים כאלה, כדי שיהיה לנו מושג בכלל באיזה היקפים מדובר.
יפעת שאשא ביטון: כמה כל סוג אוכלוסייה צריך לקבל.
יפעת שאשא ביטון: מה העלות של כל אוכלוסייה כתוצאה מזה, כדי שאנחנו נוכל להגיש מסמך אמיתי.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאת הרעיון ואת הרציונל, כולנו מבינים פה ואני בכלל לא רוצה להיות בוויכוח עכשיו של משרד הבריאות אם הם כן צריכים סייעת או אם הם לא צריכים סייעת.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לך, אני יוצאת מנקודת הנחה שהם כן צריכים סייעת.
<קריאה: נכון מאד, נכון מאד.
יפעת שאשא ביטון: בואו נחליט.
<קריאה: שזה יופיע בפרוטוקול.
<קריאה: זה מאד חשוב גם לוועדה.
יפעת שאשא ביטון: אין לי שום בעיה.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת במפורש.
<טובה סיני: חשוב לי שזה יירשם, כמי שבאמת מפעילה את המסגרת, כי הם צריכים סייעת לזמני האכלה.
יפעת שאשא ביטון: אין שאלה, וגם יש - - -
<מיכל כרמל: זה לא יכול ליפול על המטפלות.
<מיכל כרמל: אני חייבת לחדד את זה, סליחה, כי אנחנו רואים מה קורה בשטח.
<מיכל כרמל: זה לא יכול ליפול על המטפלות שגם ככה היה להן מאד מאד קשה לקחת על עצמן את הנושא של המזרק אפיפן ותרופת פניסטיל.
<מיכל כרמל: זה לקח לנו הרבה מאד זמן לעשות את השינוי התפיסתי הזה, שהן כן יכולות לעשות את זה והם לקחו על עצמן לעשות את זה, אבל יש גבול מה עוד הן יכולות לעשות.
יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה לנצל את השיח הזה עכשיו למקום הזה.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת ותרשמו בפרוטוקול ואני מוקלטת.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יוצאים מנקודת הנחה שהם צריכים סייעת, אוקיי?
יפעת שאשא ביטון: יצאנו מנקודת הנחה שהם צריכים סייעת.
יפעת שאשא ביטון: קיבלתם כל מה שרציתם ברמת ההגדרה והגיבוי.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי?
יפעת שאשא ביטון: הנה, מפה, מהשולחן הזה, ממני.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו בוא תצאו רגע, תבדקו בכמה ילדים מדובר, על איזה היקפים אנחנו מדברים, מה צריכה כל אוכלוסייה.
<גלית גבע: יש את ההיקפים.
<גלית גבע: אנחנו נצטרך להביא.
<גלית גבע: לגבי ילדים אלרגניים, יש פילוחים, יש היקפים.
<גלית גבע: הולכת להיות ועדת מינויים ברשות המנכ"ל של משרד הרווחה לבחינת כל הנושא של ילדים אלרגניים, עם נציגים - - -
יפעת שאשא ביטון: לא רק ילדים אלרגניים.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת הם בתוספת לכל הילדים האחרים, כי אתם לא ידעתם לומר לי כמה ילדים בעצם ממתינים ומחכים.
<גלית גבע: אז הכל יתחבר לכל הנתונים, כי אנחנו עובדים בוועדה ארצית שמשלבת גם את האלרגניים, גם את כל שאר האוכלוסיות עם המוגבלויות יחד.
<גלית גבע: אנחנו נעביר את כל החומרים האלה בקרוב.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז אנחנו מסכמים בעצם.
יפעת שאשא ביטון: אני אתן לכם עוד משפט, למרות שהדברים מאד ברורים.
יפעת שאשא ביטון: אני אתן לכם משפט.
<קריאה: צריך להבהיר פה נקודה.
<קריאה: לא מדובר על כל הילדים עם האלרגיות.
<קריאה: מדובר על ילדים עם אלרגיה - - -
יפעת שאשא ביטון: ברור, ברור.
יפעת שאשא ביטון: תקשיבו, אני לא סתם אומרת.
יפעת שאשא ביטון: עם כל הכבוד לשש שנים של עבודה, באמת שבו, תארגנו מסמך מוגדר, שאנחנו נדע גם לאמוד אותו תקציבית, כי בלי שאנחנו נדע לבוא עם נתונים כמו שצריך, לא יעבירו לנו כלום.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא יכולים לבקש בעלמא – תתקצבו לנו שילוב של ילדים כאלה או אחרים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים לעשות עבודה יסודית.
יפעת שאשא ביטון: ברשותכם, אז אני אומרת, שבו.
יפעת שאשא ביטון: שהוועדה המשרדית תשב, תמפה את הצרכים, תראה מה היקף האוכלוסייה בכל אחת מההגדרות שאתם נתתם, כדי שנוכל להציג מסמך עמדה כמו שצריך ויגידו לנו – רוצים אנחנו או לא רוצים אנחנו.
יפעת שאשא ביטון: שנדע על מה אנחנו נלחמים גם בהיבט התקציבי.
יפעת שאשא ביטון: רויטל, במשפט ואחר כך אתה במשפט ואנחנו נסיים.
<רויטל לן כהן: קודם כל אני לרגע אשים בצד את הכובע שאני נמצאת בו היום, של קואליציית הורים לילדים עם צרכים מיוחדים, ואני אשים את הכובע של אמא של אלעד.
<רויטל לן כהן: אלעד אובחן בשנה שבין שנתיים לשלוש והוא היה אז במעון יום של ויצ"ו, כי אני רציתי להיות אמא עובדת.
<רויטל לן כהן: וברגע שהתחלנו את הליך האבחון, עוד לפני שהוא אובחן עם אוטיזם, כשהוא אובחן עם קשיים בויסות חושי, נקראתי למשרד המנהלת.
<רויטל לן כהן: באה המפקחת ואמרה לי – אנחנו לא נותנים לך טפסי רישום לשנה הבאה.
<רויטל לן כהן: שאלתי למה, והיא אמרה לי כי הילד פגום.
<רויטל לן כהן: אמרתי לילד יש קשיים בויסות חושי.
<רויטל לן כהן: היא אמרה לי כן, פגום, אנחנו לא לוקחים ילדים כאלה.
<רויטל לן כהן: אז אל תגידו לי - - -
יפעת שאשא ביטון: קודם כל אני לא יודעת אם יש פה נציגים של ויצ"ו?
<טובה סיני: גם בדיון הקודם לא הייתה נציגה של נעמ"ת ונתתם לזה לובי.
<רויטל לן כהן: זה לא משנה.
<רויטל לן כהן: זה מעון תמ"ת.
<רויטל לן כהן: זה לא נעמ"ת או כן נעמ"ת, זה מעון תמ"ת.
<רויטל לן כהן: אתם ספק שירות.
<רויטל לן כהן: המדינה היא התמ"ת והתמ"ת, שהוא הגורם המפקח, אפשר את זה.
<רויטל לן כהן: למה הוא אפשר את זה?
<רויטל לן כהן: כי אני התלוננתי ואפשרו.
<רויטל לן כהן: אני לא מדברת עליכם.
יפעת שאשא ביטון: את מדברת עליהם, על משרד הכלכלה.
<רויטל לן כהן: לא, אני לא מדברת על נעמ"ת.
<רויטל לן כהן: משרד הכלכלה אישר את זה.
<רויטל לן כהן: הוא היום בן 13, אז אנחנו לא נלך לבדוק את זה אחורה.
יפעת שאשא ביטון: רויטל, אנחנו מבינים ואנחנו רוצים להילחם.
יפעת שאשא ביטון: אם נצא מנקודת הנחה שקורית תופעה כזאת, אנחנו רוצים להילחם.
יפעת שאשא ביטון: אפשר לקדם את הדיון?
<רויטל לן כהן: אני רוצה להגיד שני דברים שלא עלו פה.
<קריאה: יש נוהל איסור אפליה.
<רויטל לן כהן: אני יודעת שיש נוהל איסור אפליה.
<רויטל לן כהן: יש חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות שאוסר אפליה וזה עדיין קורה.
<רויטל לן כהן: אני אעביר לך מכתבים של הורים שהמעון אמר להם אנחנו לא נקבל את הילד שלכם, כי אחרי 4 שעות הסייעת צריכה ללכת.
יפעת שאשא ביטון: יש להם את זה כתוב?
<רויטל לן כהן: כן, אני אשלח לך.
<קריאה: יש לי את זה כתוב בקלסר שעכשיו פשוט מיכל לוקחת, שהעובדת הסוציאלית מגבעתיים רשמה שם במפורש שאף אחד לא רוצה לקבל את הבן שלי, בגלל שהוא עם צרכים מיוחדים.
<קריאה: זה רשום שם.
יפעת שאשא ביטון: זה כתוב במפורש?
<רויטל לן כהן: במפורש.
<קריאה: היא עכשיו לקחה את הקלסר עם כל הפרטים.
<רויטל לן כהן: יש מכתבים כאלה, כי אני דורשת מהורים לבקש את זה.
<טובה סיני: העובדת הסוציאלית תצטרך לקחת אחריות על הדברים שלה.
<טובה סיני: כי אני יודעת בוודאות שהילד הזה אושר.
יפעת שאשא ביטון: לא, לא של התמ"ת.
יפעת שאשא ביטון: היא אומרת שעובדת סוציאלית כתבה את זה.
<קריאה: העובדת הסוציאלית מגבעתיים פנתה גם לנעמ"ת וגם לויצ"ו ולא רצו לקבל את הבן שלי.
יפעת שאשא ביטון: היא כתבה שחור על גבי לבן שהם לא מוכנים לקבל את הילדים כי יש להם - - -
<רויטל לן כהן: כן, כן, נכון.
יפעת שאשא ביטון: חברים, צריך לבדוק את זה.
<רויטל לן כהן: הן אומרות בפירוש, אנחנו לא יכולות, בכלים - ואני לא מאשימה אותן, את מי שעובד - אנחנו לא יכולים בכלים שיש לנו ובכמות צוות האדם להחזיק גם ילד כזה.
<רויטל לן כהן: זה יהיה על חשבון הילדים האחרים ולכן אנחנו לא מקבלים אותו למעון.
<רויטל לן כהן: בוודאי שאומרים את זה כל הזמן.
<רויטל לן כהן: אבל אני רוצה רגע להתייחס לשתי נקודות שאני לא חושבת שעלו פה.
<רויטל לן כהן: אחת, הביקוש עולה, מאחר שמדובר רק ב-4 שעות ואחר כך או שלא מקבלים את הילד לגן, או שאנחנו כהורים לא נשאיר את הילד שלנו בלי סיוע.
<רויטל לן כהן: אני אומרת לך כאמא לילד עם אוטיזם, לא אשאיר את הילד שלי מעל ל-4 שעות.
<רויטל לן כהן: הוא לא צריך להסתדר, זה לא הדרך שבה אנחנו בודקים האם הוא יכול, וזו לא שאלה האם הוא בר שילוב.
<רויטל לן כהן: הוא בן אדם חי במדינת ישראל, מגיע לו להיות שם.
<רויטל לן כהן: הוא לא יכול להיות שם בלי סיוע.
<רויטל לן כהן: ואז התוצאה היא שאומרים לו תשמע, יותר מ-4 שעות אני לא יכול לתת לך כי אין לי חוק, זאת הסיבה ללמה לא תקנה ולמה לא נוהל, ולכן, אם אתה רוצה, אני יכול להקים עוד מעון יום שיקומי.
<רויטל לן כהן: ואז מה אנחנו עושים?
<רויטל לן כהן: אנחנו גם מוציאים פי ארבעה-חמישה יותר, כי מעון יום שיקומי זה נורא יקר, אנחנו גם משאירים אותם במסגרות סגרגטיביות ומונעים את השילוב שלהם, גם אם לא בצורה מכוונת, אז בצורה עקיפה.
<רויטל לן כהן: אני רק אומר במאמר מוסגר שהיום יודעים שנרטיבים ודעות קדומות מתחילים להיקבע כבר בגיל שנתיים.
<רויטל לן כהן: זאת אומרת שאם אנחנו לא נתחיל לשלב אותם בגיל הזה, בגיל 4 כבר תהיה לנו בעיה, תעזבי מול הצוותים שחיים בדעות קדומות, מול ילדים שלא הכירו ילדים כאלה קודם וקשה להם, ואני רואה את ההבדל אצל הבן שלי בין ילדים שגדלו איתו מגיל אפס לילדים שפגשו אותו בגן, בכיתה א', בחטיבת הביניים, איזה הבדל.
יפעת שאשא ביטון: זה ברור רויטל.
<רויטל לן כהן: ולכן אני אומרת, לפני שאנחנו רצים לפתוח עוד מעונות יום שיקומיים, כי בוודאי שיש צורך, בואו ניתן פחות כסף ליותר שעות שילוב וזה עדיין יהיה לנו פחות ממעונות היום השיקומיים.
<רויטל לן כהן: הבעיה היא, ופה צריך את האומץ, באמת למצוא את הדרך לעשות את זה.
<רויטל לן כהן: למה?
<רויטל לן כהן: כי מדינת ישראל אלף אוהבת לעבוד בשיטת הכל כלול והרבה יותר קל להגיד לה בואו נשים את הכל בתוך מעון ואנחנו נסדר את זה נורא יפה ואז זה משרד אחד והאחריות, ולא יהיה מה שקורה פה.
<רויטל לן כהן: ודבר שני ומאד חשוב להגיד, ואני מאד שמחה שאמר את זה שר החינוך, חבר הכנסת נפתלי בנט, שאמר – הם בכלל ילדים שלי.
<רויטל לן כהן: פעם התייחסו לזה כמו בייבי סיטר לאמא עובדת, הרי משם זה התחיל.
יפעת שאשא ביטון: דיברנו על זה .
יפעת שאשא ביטון: אני פתחתי את הדיון בזה שאמרתי מה דעתי לגבי הנושא הזה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא חוזרים בדיון אחורה.
<רויטל לן כהן: לא, לא, אני לא חוזרת, אני רק אומרת, לפני שאנחנו מחליטים איזה משרד מבין הרווחה, הבריאות, ייקח אחריות, בואו רגע נעצור ונגיד בכלל – זה צריך להיות משרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: אמרנו את זה בתחילת הדיון, רויטל.
יפעת שאשא ביטון: תקשיבו, אנחנו יכולים להגיד את זה עד מחרתיים, בפועל זה צריך לקרות.
יפעת שאשא ביטון: היום זה לא במשרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: את רוצה לחכות כדי שנפתור את זה עד שזה יעבור למשרד החינוך?
<רויטל לן כהן: אני רק אומרת שלתת את זה בתקנה או בנוהל, זה לא נכון.
<רויטל לן כהן: זה לא נכון כי נוהל הוא בתוך תקציב סגור וחוק במדינת ישראל הוא משהו שחייבים לתקצב אותו ולא משנה כמה יש.
<רויטל לן כהן: לכן למשל חוק חינוך חובה, גם אם יהיו מחר עוד 100,000 ילדים שנולדו בגלל אני לא יודעת מה, עדיין יהיו חייבים לתת לכולם חינוך חובה.
<רויטל לן כהן: אם אתם תשאירו את זה בתקנות ובנהלים, זה לא יקרה.
יפעת שאשא ביטון: ברור, רויטל, הסוגיה ברורה ואני עדיין אומרת, אין שאלה שזה צריך להיות במשרד החינוך ואין שאלה שצריך חקיקה, הכל נכון.
יפעת שאשא ביטון: השאלה אם אנחנו עכשיו מרימים ידיים ומחכים שזה יקרה, או שאנחנו אומרים תוך כדי שאנחנו מריצים את זה - - -
<רויטל לן כהן: לא, אבל - - -
יפעת שאשא ביטון: רגע, עכשיו אני מדברת.
יפעת שאשא ביטון: או שאנחנו אומרים, תוך כדי שאנחנו מניעים את התהליכים האחרים, אנחנו גם רוצים למצוא פתרונות ביניים.
יפעת שאשא ביטון: מתנצלת, אני גם במקום שאני רוצה למצוא פתרונות ביניים, וככל שתהיה לי פה התגייסות, אני רק אברך על זה.
<רויטל לן כהן: גם אני.
<רויטל לן כהן: אנחנו מאד בעד.
יפעת שאשא ביטון: את רואה, בסוף הסכמנו.
<רויטל לן כהן: אנחנו הסכמנו עוד לפני.
יפעת שאשא ביטון: הבטחתי משפט סיכום ואני סוגרת את הדיון.
<מיטשל שערץ: אולי אם תוכלי להישאר שנייה, זה חשוב לכם.
<מיטשל שערץ: שמי ד"ר מיטשל שערץ, אני נוירולוג ילדים התפתחותי, מנהל את המערך של מאוחדת בצפון ויו"ר המרכז להתפתחות הילד בארץ.
<מיטשל שערץ: שתי נקודות, נקודות אפידמיולוגיות.
<מיטשל שערץ: לא צריכים לשאול שאלות כמה ילדים יש וכך וכך.
<מיטשל שערץ: יש פה מספר של 500,000 פעוטות, עושים חתך כמה ילדים עם לקויות קשות ומשמעויות צריכים עזרה.
<מיטשל שערץ: אנחנו נזרוק מספר של כ-1% של ילדים עם הפרעות תקשורת, ילדים עם לקות שכלית, עם תסמונות ועוד דברים וכו', נגיע לכ-5,000 ילדים.
<מיטשל שערץ: כמובן שבכל שנה ושנה זה משתנה עם סטיות תקן.
<מיטשל שערץ: זה דבר ראשון.
<מיטשל שערץ: לא צריכים להמציא את הגלגל, כבר יודעים את המספר, כ-5,000 ילדים.
<מיטשל שערץ: אני פונה אליכם, הורים שיש להם ילדים עם קושי מסוים ואתם עושים ויכוח על 4 שעות או על 6 שעות.
<מיטשל שערץ: אני חושב שאתם מפספסים את הפואנטה, כי הכוונות חשובות וטובות.
<מיטשל שערץ: אנרגיות יש פה בשפע, אבל 4 שעות זה לא מה שהולך לשפר את תפקוד הילד.
<מיטשל שערץ: אם היעד הוא לשפר את תפקוד הילד, בואו נחשוב בקבוצה ביחד, מה מקדם את הילד הכי טוב.
<מיטשל שערץ: ואת הדיון הזה לא מקבלים.
<מיטשל שערץ: עושים את הדיון הרי שעתיים או ארבע שעות, ואני חושב, זו דעתי, שזה לא נכון.
<מיטשל שערץ: תודה.
יפעת שאשא ביטון: אני אגיד מה מקדם, זה נשאל פה.
יפעת שאשא ביטון: הסיפור הרבה פעמים, זה קצת מזכיר לי את מחאת הסרדינים, אם ילמדו יותר טוב בכיתה של 40 או ב-32 ואני אומרת שאם לא משנים את השיטה, אז זה לא משנה גם אם יהיו 20 תלמידים בכיתה.
יפעת שאשא ביטון: אבל זה פחות או יותר על אותו עיקרון וזה מחזיר אותי.
יפעת שאשא ביטון: אני מקבלת את הסיפא שלך.
יפעת שאשא ביטון: אני קצת חולקת על ההתחלה, כי בדיוק מהמקום הזה, שיכול להיות שיש קבוצות של ילדים שאנחנו צריכים לחשוב מה נכון לקדם אותם וזה לא בהכרח מסתכם בשעות סיוע כאלה ואחרות, אבל לגבי האחרים, שכן צריכים סיוע, אנחנו צריכים להגדיר מתי וכמה ואיך.
יפעת שאשא ביטון: וזו הסיבה שאני כן מתעקשת על זה שאנחנו צריכים לאמוד.
יפעת שאשא ביטון: ברור שאנחנו לא נגיע על המספר המדויק של הילד, אבל אנחנו צריכים לאמוד את ההיקפים של כמה זקוקים לסיוע כזה וכמה זקוקים לסיוע אחר ולגבי איזה ילדים אנחנו יכולים לחשוב על פתרונות יצירתיים אחרים שיקדמו אותם יותר מאשר שעות שילוב.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים להביא את הכל באיזה שהוא מסמך עמדה רציני, כתוב, שאנחנו נדע להסביר אותו, שממנו אנחנו נוכל לצאת לדרך.
יפעת שאשא ביטון: כי כשאתה מגיע למשרד האוצר או למשרד ממשלתי אחר, אתה לא יכול לבוא ולהגיד לו בבערך, בוא נחשב סטיות תקן, זה המספר.
<מיטשל שערץ: אפשר כדי להתחבר די במדויק עם ה - - -
יפעת שאשא ביטון: בסדר, אז אנחנו ניתן לאנשי המקצוע להתחבר בדי מדויק בסטיות התקן, במענה שצריך ומשם אנחנו מתקדמים.
<ולרי זילכה: אבל זה שאלה של הפתרונות, כי אם משרד אחד חושב שהם צריכים סייעת והמשרד האחר לא חושב שהם צריכים סייעת, אז שם אנחנו תקועים.
יפעת שאשא ביטון: אז בשביל זה יש ועדה בין משרדית, שצריכה לשבת - - -
<ולרי זילכה: אבל הוועדה הבין משרדית לא מצליחה להסדיר את זה.
יפעת שאשא ביטון: ולקבל החלטה.
יפעת שאשא ביטון: אז אני מוכנה להיכנס לדיון של הוועדה הבין משרדית ולחשוב ביחד אתכם.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת את זה במלוא הרצינות.
<ולרי זילכה: אני הייתי מבקשת את עזרתך.
<ולרי זילכה: אני כל הזמן אומרת את זה.
<ולרי זילכה: ההסדרה צריכה להיות ברמת המנכ"לים והשרים, הם צריכים להורות למשרדים למצוא פתרון שהם יבקשו אותו בתוך חודש או בתוך חודשיים.
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל אנחנו צריכים אנשי מקצוע שיגידו אם בעד אז למה, ואם נגד, אז למה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא יכולים כאנשים ככה מן החוץ להחליט מה נכון ומה לא, כשאנחנו לא אנשי מקצוע.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה ברשותכם לסכם את הדיון.
יפעת שאשא ביטון: משרד הרווחה רוצה משפט סיכום?
<גלית גבע: לא, אני רוצה להגיד שאת נושא השילוב אנחנו חרטנו על הדגל, שזה אחד הנושאים המרכזיים שאנחנו חותרים לפתח ולקדם.
<גלית גבע: אנחנו נשמח כמה שיותר, אם יהיו לנו פתרונות, אם אתם אומרים שיטה עם מעונות וגנים רגילים, שיהיו בקרה ופיקוח עליהם ואז לחשוב, אנחנו שם.
<גלית גבע: אנחנו רוצים לקדם את הנושא של החוק, כמו שאמרנו כאן, כדי לראות אם אפשר באמת ואיך אנחנו יכולים לא להיות כל היום תלויים על החור של הגרוש ועל השקל ונוכל באמת שיהיה לנו כאן
<גלית גבע: תקציב משמעותי לתת ולפתח את הנושא.
<גלית גבע: אני חושבת שהשותפות הבין משרדית פה, היא הנושא, היא המפתח להצלחה של התהליך הזה.
<גלית גבע: ואנחנו פועלים, אנחנו עובדים יחד.
<גלית גבע: יש את הדברים הקטנים שאנחנו צריכים לפתור אותם ולרוץ קדימה.
<ולרי זילכה: הדברים הגדולים את מתכוונת.
יפעת שאשא ביטון: אני אסכם ואתן לך משפט אחרון.
יפעת שאשא ביטון: דיברנו על הנושא של הוועדה הבין משרדית שתכין בעצם מסמך עמדה.
יפעת שאשא ביטון: דיברה נציגת משרד הכלכלה, מיכל, על כך שאפשר לעשות שינויים שהם בנוהל, בנהלים, לצד התהליך - - -
<מיכל כרמל: עד להסדרת החוק.
יפעת שאשא ביטון: כן, בדיוק, עד להסדרת החקיקה.
יפעת שאשא ביטון: אז אני אשמח גם לקבל איזה שהוא נייר עמדה, שאומר בדיוק, אוקיי, מה הנהלים שאפשר לתקן כדי שאנחנו נוכל לבחון את זה ולקדם את זה.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת שלצד ההסדרה של מה שדיברנו, כן בכל זאת במשרד הרווחה, יחד אולי עם משרד הכלכלה, אתם תשבו ותנסו לראות איזה גנים או איזה פורמט של גנים פרטיים אנחנו כן יכולים להרחיב אליהם את הזכאות של ילדים שבאמת לא מוצאים מענה בתוך המסגרות המאושרות, שיוכלו לקחת איתם את הזכאות למסגרות אחרות.
<גלית גבע: שאיזה רמה של בקרה אנחנו יכולים - - -
יפעת שאשא ביטון: אין לי תשובה באמת.
יפעת שאשא ביטון: זה מה שנראה - - -
<גלית גבע: זה ייפול ויקום על בקרה.
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל אני אומרת, יש פה למשל דוגמא לאיגוד, שיכול להיות שאם אנחנו ניכנס פנימה ואנחנו נראה שיש שם תהליך של פיקוח והוא מתנהל בצורה מקצועית.
יפעת שאשא ביטון: אני לא מכירה אותו, יכול להיות גם שתמצאו שלא.
יפעת שאשא ביטון: אבל אני אומרת שלפחות אנחנו ננסה למצוא איזה שהם פתרונות בתוך המסגרת שקיימת לנו כרגע, כדי שיהיו ילדים שאם הם לא ימצאו את עצמם משתלבים במסגרות המפוקחות בגלל העדר מקום, שהם יוכלו לקחת את איתם את הזכאות לגנים אחרים שאנחנו נמצא, שהם מספיק כשרים ומתאימים לעמוד בזה.
יפעת שאשא ביטון: צריך לשבת ולחשוב.
יפעת שאשא ביטון: אני לא מצפה שתתני לי תשובה עכשיו.
<גלית גבע: אנחנו לא מכירים את האיגוד הזה.
<גלית גבע: זו פעם ראשונה שאני רואה אותה.
יפעת שאשא ביטון: אז אני אומרת, זה רק מוכיח שאולי אנחנו צריכים לעשות איזו שהיא בדיקה של השטח, כדי לראות איך אנחנו יכולים להרחיב את מעגל הגנים שנכנס בעצם בתוך סל הזכאות.
<גלית גבע: אני אשמח לקבל כאן את העזרה אולי, של איזה גוף מחקר - - -
<רבקה מורוביץ: אני אשמח להיות בקשר איתך.
<גלית גבע: אנחנו לא מכירים.
יפעת שאשא ביטון: מריה, יש משהו שאנחנו יכולים לעשות לגבי זה?
<גלית גבע: כי אנחנו עושים בקרה על מסגרות - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל איגוד הגנים הפרטיים הוא איגוד אחד.
<מריה רבינוביץ: יש להם רישום של כל האיגודים הגדולים שמרכזים כמה.
יפעת שאשא ביטון: יש את ארגון הגנים הפרטיים.
יפעת שאשא ביטון: אני לא יודעת לומר לך עליו כלום.
<גלית גבע: אני בדקתי את איגוד הגנים הפרטיים ואני ראיתי שאין שם שום בקרה.
<גלית גבע: אנחנו בדקנו את זה אישית.
<גלית גבע: אפילו לא בקרה ולא הכשרה הייתה שם.
יפעת שאשא ביטון: לא, אבל אם יש שם ארגונים שהם מבוקרים כבר ושהם עוברים תהליכי הכשרה - - -
<גלית גבע: הם לא מבוקרים.
יפעת שאשא ביטון: אני לא מדברת על הארגון, אני מדברת על איגודים אחרי.
<ולרי זילכה: למה אתם לא פונים למשרדים לקבל הכרה?
<רבקה מורוביץ: אני פניתי לתמ"ת.
<רבקה מורוביץ: הם לא רוצים להגיע לגוש עציון.
<רבקה מורוביץ: יש לנו גם בעיה מדינית שלא נותנים לי אישור חריגה בייעוד קרקע.
<רבקה מורוביץ: יש לנו בעיות פרוצדוראליות.
<רבקה מורוביץ: זאת אומרת המבנה שלי הוא פרטי, הוא לא ציבורי, אוקיי?
<רבקה מורוביץ: אז יש כאן כל מיני דברים שהם תוקעים בדרך את המסגרות שכן רוצות את התמ"ת.
<רבקה מורוביץ: לי אין שום בעיה שהתמ"ת ייכנס.
<רבקה מורוביץ: משרד החינוך נתן לי רישיון.
<גלית גבע: אולי כי הוא לא עומד בקריטריונים של התמ"ת?
<רבקה מורוביץ: אני לא עומדת, כי אין לי אישור חריגה בייעוד קרקע.
<קריאה: אבל אם את מוכרת על ידי משרד החינוך אז כאילו אין בעיה.
<רבקה מורוביץ: אבל משרד החינוך זה לילדים מגיל 3, מה קורה עם ילדים מתחת לגיל 3?
<רבקה מורוביץ: הורים לא יכולים לעמוד במחירים הפרטיים.
יפעת שאשא ביטון: אגב, סליחה רגע, זו נקודה אגב חשובה.
יפעת שאשא ביטון: יכול להיות שזה קצה חוט שדרכו אפשר יהיה להגיע ליותר גנים שאפשר לאשר אותם.
יפעת שאשא ביטון: יש הרבה מאד מסגרות שנותנות מענה מלידה אפילו עד גיל 6, ואז באותו מתחם משרד החינוך נותן להם מענה.
יפעת שאשא ביטון: הוא בא, הוא מפקח, הכל, אבל - - -
<קריאה: לא, לא, הוא לא מפקח על גילאים פחות מ-3.
יפעת שאשא ביטון: אני מדברת מגיל 3 ומעלה.
יפעת שאשא ביטון: אבל אלה שנמצאים - - -
<גלית גבע: אולי בקטגוריה, של מי שמקבל אישור ממשרד החינוך, אפשר לבחון את ה - - -
יפעת שאשא ביטון: ממשרד החינוך, אז שווה לבדוק אותו.
<רבקה מורוביץ: אז זה באמת העניין, כי לי היה פיקוח.
<רבקה מורוביץ: אני צריכה מינימום של 11 ילדים כדי שיהיה לי את הפיקוח.
יפעת שאשא ביטון: אני לא נכנסת עכשיו למקום הזה.
יפעת שאשא ביטון: אני מנסה לחשוב יצירתית, איך אנחנו יכולים להרחיב את מעגל הגנים שאליהם אפשר יהיה לקחת את הזכאות, ויכול להיות שאפשר להתחיל מגנים שמאושרים על ידי משרד החינוך ונמצאים באותו מתחם בעצם שבו מתקיים התהליך החינוכי ולבחון אותם.
יפעת שאשא ביטון: אני רק מנסה לעזור לכם לחשוב יצירתית, אבל אין שאלה שאנחנו צריכים לראות איך אנחנו נותנים מענה לילדים שכבר אותרו, שכבר קיבלו זכאות, שאם הם היו משתלבים בגן רגיל ואם היה מקום בגן רגיל, אז לא הייתה שום בעיה, לראות איך הם לא נופלים בין הכיסאות רק בגלל שאין מקום.
יפעת שאשא ביטון: זה הסיפור.
יפעת שאשא ביטון: משפט אחרון חביב, בבקשה.
<ישראל הבר: רק רציתי להעיר על מה ששמעתי.
<ישראל הבר: אני עורך דין ישראל הבר מנציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.
<ישראל הבר: מכיוון ששמעתי את האמירות על אפליה בקבלה למעונות, אני רוצה לציין שאנחנו אוכפים את איסור אפליה מחמת מוגבלות לפי חוק שוויון זכויות אנשים עם מוגבלות, ומי שחווה אפליה בקבלה לשירות ציבורי בגלל המוגבלות שלו, מוזמן לפנות אלינו ואנחנו נטפל בנושא.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה, נקודה חשובה והמון תודה.
יפעת שאשא ביטון: המון תודה לכולכם ואני אשמח שהצוות הבין משרדי – כמה זמן אתם צריכים לתת כדי שאנחנו לא נמצא את עצמנו מדברים כאן עוד שנה על אותו דבר?
יפעת שאשא ביטון: שלושה חודשים כדי להציג מסמך עקרונות?
יפעת שאשא ביטון: אז תוך שלושה חודשים.
<ולרי זילכה: זה בסדר גמור.
יפעת שאשא ביטון: בוקר טוב, אנחנו מוכרחים להתחיל.
יפעת שאשא ביטון: זה יהיה דיון קצר מהרגיל, כי ב-11:00 אנחנו צריכים לנעול אותו משום שנפתחת המליאה.
יפעת שאשא ביטון: אבל היה לנו מאוד חשוב לקיים את הדיון.
יפעת שאשא ביטון: ברשותכם, רוצה להבהיר רק כדברי פתיחה.
יפעת שאשא ביטון: קיבלנו אישור מהייעוץ המשפטי שהילדים המאומצים, שהיום הם כבר בגירים מאומצים, יוכלו לדבר במסגרת הוועדה.
יפעת שאשא ביטון: המחיר של זה הוא שלא תהיה כאן תקשורת מצולמת, הדיון גם לא משודר באינטרנט.
יפעת שאשא ביטון: יכולה להיות כאן תקשורת דבורה, כתובה.
יפעת שאשא ביטון: בשביל לתת במה למאומצים היינו מוכנים לוותר על אלה, אז מאוד מאוד חשוב לציין את זה.
יפעת שאשא ביטון: ברשותכם, אקריא דברי פתיחה לפרוטוקול כדי שכולנו נהיה בתוך מסגרת הדיון והחוק: התכנסנו היום כדי לדון בסעיף 34 לחוק אימוץ ילדים, שקובע איסור גילוי ופרסום לגבי האימוץ.
יפעת שאשא ביטון: מטרתו של הסעיף היא להגן על פרטיותם של המאמץ, המאומץ וההורה הביולוגי, באופן שיבטיח כי דבר האימוץ לא יתפרסם בניגוד לרצונם.
יפעת שאשא ביטון: הגם שהסעיף מעורר מחלוקת ומצריך דיון האם הוא בכלל מתאים במתכונתו הנוכחית לתקופה שלנו, אני מבקשת מכל הנוכחים בדיון לכבד את הוראות סעיף 34 לחוק.
יפעת שאשא ביטון: כל עוד החוק לא שונה, אנו מתחייבים לפעול על-פי החוק שהכנסת חוקקה.
יפעת שאשא ביטון: כדי לעמוד באיסור הפרסום הקבוע בחוק ישיבה זו לא תצולם ולא תשודר.
יפעת שאשא ביטון: בנוסף, לפי סעיף 120 לתקנון, שמות הדוברים וכן פרטים מזהים נוספים שלהם או של אחרים שיוזכרו בדבריהם לא ייכללו בפרוטוקול העומד לעיון הציבור, ככל שהוראות סעיף 34 לחוק חלות לגביהם או ככל שהדבר נדרש כדי להגן על הקטין.
יפעת שאשא ביטון: אני אבקש מהדוברים לא למסור פרטים מזהים של צדדים שלישיים שסעיף 34 חל לגביהם, כגון ילדים מאומצים אחרים, הורים מאמצים והורים ביולוגיים, בכדי לכבד את הוראות הדין וכדי להגן על פרטיותם.
יפעת שאשא ביטון: אציין כי בכפוף לחיסיון האמור, הדברים הנאמרים בישיבה ייכללו בפרוטוקול, יפורסמו באתר האינטרנט, והם ניתנים לאיתור בקלות במנועי החיפוש.
יפעת שאשא ביטון: עם זאת, דובר רשאי לבקש בפתח דבריו כי דבריו יהיו חסויים בפרוטוקול כדי לעמוד בדרישות החוק או כדי למנוע נזק לעצמו או לאדם אחר.
יפעת שאשא ביטון: הוועדה אפשרה לנציגי כלי התקשורת להשתתף בישיבה, אך מבלי לצלם תמונות או לצלם בווידאו.
יפעת שאשא ביטון: אני מזכירה כי גם כלי התקשורת מחויבים לפעול לפי הוראות החוק גם לגבי הדיווח מישיבת הוועדה.
יפעת שאשא ביטון: ואני, ברשותכם, פותחת את הדיון.
יפעת שאשא ביטון: הדיון בעצם יעסוק באופן ממוקד בסעיף איסור גילוי, סעיף 34 לחוק אימוץ ילדים, התשמ"ה–1981.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נפתח, ברשותכם, עם נציגת משרד המשפטים, ליאת, בבקשה.
יפעת שאשא ביטון: תשתדלו, היום ממש אעמוד בלוחות זמנים כדי שנאפשר לכמה שיותר דוברים לומר את דבריהם, בבקשה.
<ליאת יעקובוביץ: קודם כול רצינו להבהיר שיש פסיקה של בית-המשפט העליון שדעת הרוב זה באמת איסור פרסום, ולכן אין אפשרות במצב החוקי כיום לעשות פרשנות כלשהי לגבי הפרסום.
<ליאת יעקובוביץ: צריך לציין ברקע הדברים שיש לנו את ועדת גרוס, ועדה שדנה מזה כמה שנים בתיקונים עקיפים לכלל חוק האימוץ.
יעל גרמן: למה עד היום לא פורסמו התוצאות שלה?
יעל גרמן: המסקנות שלה?
יפעת שאשא ביטון: רגע, סליחה, חברת הכנסת יעל גרמן, בואו ניתן לה כדי שלא יהיה פינג-פונג, כי אנחנו ממש תחומים בזמן.