GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אתי כהנא: תמיד היו בעיות שהורים דואגים מה הילדים עושים, אבל אם אנחנו מוצפים עכשיו בסגנון אחר של בילוי אז צריכים שגם ההורים יהיו מאוד מאוד מוטרדים ממנו, מעורבים בו ויאמרו את דברם.
<אתי כהנא: אנחנו כמובן גם כן עושים פעולות מן הסוג הזה, אבל אין ספק שבלי חיבוק ידיים ועבודה משותפת של כל הגופים אי אפשר יהיה להגיע להישגים בתחום הזה.
<קרן רוט איטח: אני רוצה להתייחס להורים.
<קרן רוט איטח: תמיד חוזרים למערכת החינוך.
<קרן רוט איטח: המון עבודה נעשית במערכת החינוך בנושא של הורים דווקא בנושאים האלה, מתוך הבנה שזה באמת נורא חשוב.
<קרן רוט איטח: אני חושבת שצריך לחשוב גם כן יצירתית איך מגיעים להורים במקומות אחרים, לאו דווקא בבית הספר.
<קרן רוט איטח: אולי במקומות העבודה שלהם, אולי בפעילויות שבהן הם נמצאים, בקמפיינים של הסברה.
<קרן רוט איטח: פה, ההנהגה של ההורים חייבת להיות, ברמה של יישוב, יש ועדי הורים יישוביים, איך אנחנו עושים דרך ההורים ולאו דווקא דרך האוכלוסייה השבויה של בתי הספר, כי זה לא מספיק.
יפעת שאשא ביטון: היא גם לא כל כך שפויה.
יפעת שאשא ביטון: אין שאלה, אני לגמרי מסכימה עם הנושא של ההורים.
יפעת שאשא ביטון: ההורים חייבים להתעורר, נקודה.
יפעת שאשא ביטון: ההורים חייבים להיות שותפים למאמץ, נקודה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו אומרים את זה, אגב, לא רק בהקשר הזה, יצא לנו כבר לומר את זה גם בהקשרים נוספים.
יפעת שאשא ביטון: נכון שההורים הם דמות משמעותית, אבל אני רוצה להפתיע אותך, גם פעם מערכת החינוך הייתה מאוד משמעותית, וגם פה אני רוצה להפתיע אותך, בתוך העידן התקשורתי והמאוד איני וכל מה שאומרים ברשתות החברתיות והכול, קודם כל ההורים, במיוחד בבתים או בסביבה טובה, מה שפה ניסו לומר כמה פעמים, בטוחים שלילד שלהם זה לא יקרה והם סומכים עליו, זה פעם אחת, ופעם שנייה, נורא נורא קשה להתמודד עם כל הלחצים החברתיים, הילד יוצא, יש מסגרת חברתית, הוא נכנס לתוכה, הוא בטוח שהוא מסתיר את זה מההורים שלו ואנחנו מגלים את זה רק כשחלילה קורה משהו.
יפעת שאשא ביטון: אז אין שאלה שההורים צריכים להתעורר.
יפעת שאשא ביטון: אין שאלה שיש פה עניין של מערכת החינוך, אבל אני חושבת שכחברה, אנחנו רואים שהתופעות האלה, כל פעם צץ לנו משהו חדש, אנחנו חייבים איזה שהיא זרוע אכיפתית, את יודעת מה?
יפעת שאשא ביטון: אפילו בבתים פרטיים.
יפעת שאשא ביטון: הורה משאיר בית, הילד עושה מסיבה, שהילד ידע שיש להורה שלו אחריות על מה שקורה בבית, שאם חלילה נאנסת שם ילדה או אם חלילה יש משהו עם מנת יתר, או עם אלכוהול, שהילד יידע שמוטלת אחריות פלילית או אכיפתית על ההורים שלו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו חייבים ליצור - - -
<קריאה: גם לילד יש אחריות פלילית.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו חייבים ליצור איזה שהוא גורם הרתעה שיעזור לנו לצד כל הפעילות הערכית והחינוכית עם ההורים ועם הילדים.
יפעת שאשא ביטון: אני מרגישה שזה חסר לנו, שאין לנו באמת את הכלים כדי להתמודד עם זה ואני מודה שזה מפחיד אותי.
יפעת שאשא ביטון: באמת, מפחיד אותי לראות לתוך איזה מציאות אנחנו נקלעים.
יפעת שאשא ביטון: הבשורה הטובה היא שאנחנו בראשיתה של התופעה, זה עוד לא משהו שעכשיו צריך להתמודד עם משהו ענק.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו בראשיתה של תופעה, אני חושבת שאנחנו במקום טוב שעוד אפשר לנצל את המומנטום.
יפעת שאשא ביטון: ואני רוצה לשמוע נציג משטרה.
<יהושע באואר: אני מהמשרד לבטחון פנים, מאגף מצילה.
<יהושע באואר: דווקא אני רוצה לתרום פה משהו מהניסיון המשטרתי.
<יהושע באואר: לפני כעשר שנים, בתפקידיי הקודמים, כשהתחילה המכה של אלכוהול עם קטינים היה מאוד קשה להתמודד עם זה.
<יהושע באואר: הייתה חקיקה מתאימה והוחלט שייקחו את הנושא הזה, יטפלו בו פשוט בצורה של הטלת אחריות.
<יהושע באואר: אני הייתי הראשון במשטרה בארץ שהפעלנו קטינים.
<יהושע באואר: קיבלנו אישור משפטי מיוחד להפעיל קטינים כסוכנים במרכאות סמויים, שרכשו אלכוהול והפלילו את בעלי הפיצוציות בעיקר.
<יהושע באואר: כולם פה לפניי אמרו, ובצדק, שזה חייב להיות טיפול משולב.
<יהושע באואר: אנחנו היום במשרד לבטחון פנים, כמו שאמר גונן ומה שאיתן אמר והרשות למלחמה בסמים, אנחנו יחד עם משרדי ממשלה אחרים, יש פה את המניעה וטיפול הרשויות וההורים, הרבה מאוד משקיעים בהעצמה הורית בתחום הזה, אפילו במקומות יישוב עם רקע סוציו אקונומי מאוד גבוה.
<יהושע באואר: אני אתן דוגמאות מיישובים, מהיוקרתיים בארץ, שאנחנו פועלים בהם והבעיה הזאת שם נפוצה אולי אפילו יותר מאשר במקומות אחרים.
יפעת שאשא ביטון: יש שם אמצעים, יש יותר אלכוהול, יותר סמים ויותר - - -
<יהושע באואר: נכון, וההורים נוסעים לחו"ל ומשאירים את הווילה, אפילו לא צריך לשכור אותה.
<יהושע באואר: אבל אני מכוון לעניין של הטיפול החקיקתי, שזה יכול להיות מענה משלים, בהטלת אחריות פלילית.
<יהושע באואר: בעלי הצימרים אולי לא יאהבו את זה, או בטוח שהם לא יאהבו את זה, לא אולי.
<יהושע באואר: הטלת אחריות פלילית גם על השוכר וגם על המשכיר, ואז פתאום מסתבר שכן אפשר לעמוד כל הלילה ולמנוע שלא יבואו בני נוער וכן אפשר לזרוק בני נוער שהגיעו בשמות בדויים וכן אפשר לתפוס את מי ששכר.
<יהושע באואר: אגב, המשטרה יכולה לעשות את זה.
<יהושע באואר: זה באמת דבר קל, אבל בלי חקיקה והנחיה זה לא ייצא לפועל בעצמו.
<יהושע באואר: אנחנו מדברים על - - -
יפעת שאשא ביטון: מה זה 'המשטרה יכולה לעשות את זה, זה דבר קל'?
יפעת שאשא ביטון: היא יכולה לעשות את זה גם - - -
<יהושע באואר: קל מאוד לאתר את מי ששכר בשם אחרים ולהגיע אליו, אבל צריך להגיע למקרה הפלילי שהיה כאן.
<יהושע באואר: זאת אומרת ככה, סתם בני נוער ששוכרים וילה ועושים בה מסיבה, אין בזה שום עבירה פלילית.
<יהושע באואר: לא כל החומרים האסורים הם פליליים ברמה כזאת שהמשטרה יכולה להתערב.
<יהושע באואר: אלכוהול לקטינים כאשר מישהו מכר להם, כשקטין שותה אלכוהול, זה לא פלילי, נכון?
<איתן גורני: זה לא עבירה.
<יהושע באואר: לא עבירה.
<יהושע באואר: זאת אומרת קטין ששוכר וילה ומביא אלכוהול מהבית, את היין לקידוש, במקום שאבא שלו יקדש הוא לקח אותו ושתה אותו, אין פה שום עבירה פלילית.
<יהושע באואר: ידיה של המשטרה כבולות, וגם שאר רשויות החוק, זה עניין רווחתי, אין מה לעשות בעניין הזה.
<יהושע באואר: אבל אם ימצאו את הדרכים החקיקתיות בעניין הזה, להטיל אחריות פלילית, קודם כל על מבוגרים ורק אחר כך - - - אבל, שוב, צריך להגיע לזה שאנחנו מבינים ומגדירים במדויק את המעשים הפליליים ואת האיסורים שנעשים כאן.
<יהושע באואר: זו הדרך המשלימה לכל הטיפול.
<יהושע באואר: אבל כמו שאמרו קודמיי, זה מתחיל ברשויות ובהורים ובנושא הרווחתי והחינוכי והחברתי קהילתי, והרגל המסיימת יכולה להיות המשטרה בעניין הזה, אם יינתנו לה כלים.
<יהושע באואר: כמובן אם הכנסת תיתן את הכלים הנכונים.
<יהושע באואר: זה לא בשליפה, אבל אני חושב שבעבודה ובמחשבה מעמיקה אפשר יהיה לאתר את הסעיפים הפליליים, לעשות את החקיקה המתאימה, להגדיר יעדים ולהנחות.
<יהושע באואר: כמובן שלפעמים זה כרוך במשאבים, גם על זה הכנסת תיתן את דעתה.
יפעת שאשא ביטון: עלה פה הנושא של רעש.
יפעת שאשא ביטון: הרי יש חוקי עזר שמתייחסים לרעש וכו', יש לכם אפשרות אמיתית לעצור מסיבה?
יפעת שאשא ביטון: אתם מגיעים למקום, מזהים מוקד רעש, בואו נודה על האמת, אנחנו יודעים איפה ממוקמות הווילות האלה, זאת אומרת בכל יישוב אנחנו לא צריכים לנחש איפה מתרחשת מסיבה כזו או אחרת, אתה גם מחייך, אנחנו יודעים - - -
<יהושע באואר: כל יום חמישי וכל יום שישי, כל ליל שישי וליל חמישי וגם מוצאי שבת, שוטרים בכל רחבי הארץ מפסיקים מסיבות.
<יהושע באואר: עד גבול מסוים.
<יהושע באואר: אגב, עכשיו המשרד לבטחון פנים נכנס למיזם בשנים האחרונות של הפיקוח העירוני, השיטור העירוני, שיטור משולב, זה מגביר בהרבה מאוד את יכולות האכיפה כיוון שלפעמים ניידת סיור אחת או שתיים, במיוחד כמו הוא הזכיר קודם, במועצות או ביישובים כפריים, כשכוח האדם המשטרתי הוא מאוד מוגבל והוא לא יכול להתרוצץ ביישובים שמרוחקים עשרות קילומטרים אחד מהשני, אבל פיקוח עירוני במקומות שקיימים ושיטור משולב יכולים.
<יהושע באואר: לפקחים יש סמכויות בעניין הזה.
<יהושע באואר: הקמת רעש, בגבולות החוק הפלילי, אפשר לטפל בזה.
יפעת שאשא ביטון: לא, שומעים רעש, לא חייבים ללכת לכל מסיבה, עולים למעלה, אתה ישר מזהה אם יש פה משהו שהוא תקין, או משהו שהוא - - -
<יהושע באואר: בהחלט.
<יהושע באואר: אגב, השוטרים מונחים גם לבדוק שהם מגיעים למסיבה של בני נוער, אז גם הנושא של שפיכת אלכוהול קיים, החרמה.
יפעת שאשא ביטון: מותר לכם לשפוך אלכוהול כשאתם מגיעים לווילה, גם בווילה פרטית לצורך העניין אם אתם מזהים ילדים צעירים?
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה יופי של התחלה, עד שאנחנו - - - אתם יודעים, תהליך חקיקה הוא תהליך שלוקח זמן, אבל לפחות לדעת שיש את האפשרות ואני חושבת שזה רעיון מצוין, במיוחד בסוף השבוע, או באירועים חריגים דוגמת הסילבסטר, שאנחנו יודעים שהמקומות האלה מועדים לפורענות.
יפעת שאשא ביטון: עצם הנוכחות של שוטר שמגיע ומציץ ואולי רואה שיש שם משהו חריג ויכול למנוע, אז זה יכול להיות פתרון טוב כשלב ביניים.
<אתי כהנא: הסמכות היא לאו דווקא רק לשפיכת האלכוהול, אלא בכלל לסגור מסיבה, בגלל סכנה לשלום הציבור.
<יהושע באואר: אם יש חומרים שאסורים מותר לסגור מסיבה, מותר לפםזר אותה.
<אתי כהנא: אפילו בלי שיש שם עבירות פליליות.
<אתי כהנא: אני עוד לא מדברת, אבל נניח בני נוער מביאים איתם - - -
יפעת שאשא ביטון: אז אני חושבת שזה כלי מצוין כשלב ביניים עד שאנחנו - - -
<לילי הלפרין: מה הסכנה כרגע לשלום הציבור?
<אתי כהנא: יראו את הילדים האלה, שבאים ומוצאים אותם שפוכים, גם במצב בריאותי לא טוב, זה בהחלט מסכן את בריאותם.
יפעת שאשא ביטון: הם חלק מהציבור, הילדים שלנו.
<אתי כהנא: זו בהחלט סכנה.
<אתי כהנא: שלא לדבר על זה שהמסיבות האלה הן הרבה פעמים יכולות ליצור סיטואציות של אלימות.
<אתי כהנא: בגלל שכולם שיכורים אז יש גם פוטנציאל.
<לילי הלפרין: לא, ברור, אבל שלא תהיה פה פאניקה מוסרית.
<לילי הלפרין: אני רוצה לומר שהנקודה שלא עלתה פה ושהיא מסבירה הרבה את הבלגן סביב הנושא הזה זה תחושות הניכור מול הממסד או מול המייצגים אותו שיש לבני הנוער היום בארץ.
<לילי הלפרין: זאת נקודה מרכזית, להרוס, לשבור.
<לילי הלפרין: אני עובדת עם בני נוער, ולאו דווקא אלה שבסיכון.
<לילי הלפרין: התחושה היא שאפשר, לא נורא, לא להיות פראיירים, לבוא למקום כזה ולפגוע, דבר שהיה בזמנו בנסיעות לחו"ל וכדומה.
<לילי הלפרין: זו העבודה שאנחנו צריכים לעשות, איך למתן את תחושת הניכור שיש לבני הנוער בארץ כלפי הממסד או מייצגיו או גופים שנתפסים כעשירים, מבוססים וכדומה.
יפעת שאשא ביטון: ברשותך, אני מחד מקבלת את מה שאת אומרת ויש גם מקרים כאלה, אבל כשהוא נמצא בבית זה כבר לא הממסד, זה הבית שלו, שהוא חי בו.
<לילי הלפרין: הוא לא הורס את הבית שלו.
יפעת שאשא ביטון: הרבה פעמים גם שם קורים דברים.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה בא ממקום, ואני אגיד את זה בצורה טובה, אני לא נוהגת לעשות את זה הרבה, אבל זה בא ממקום של פריצוּת בחברה שלנו.
יפעת שאשא ביטון: באמת, יש איזה שהיא תחושה של פריצות, שהכול מותר, שאנחנו קצת ככה מכופפים את הגבולות כי אנחנו גם לא מתמודדים, אנחנו לא רוצים לריב עם הילדים, אנחנו מנסים כל הזמן לשמור על איזה שהוא שקט.
יפעת שאשא ביטון: יש הרבה דברים אחרים חוץ מתחושת הניכור שאני דווקא מחזירה אלינו, כעולם המבוגרים, בזה שאנחנו אפשרנו את הפריצות הזו.
יפעת שאשא ביטון: השאלה איך אנחנו מחזירים חזרה את הגבולות.
יפעת שאשא ביטון: פעם אחת אנחנו מדברים על הנושא של חינוך, אמרנו את זה גם לפני שיהושע נכנס, אנחנו עושים פעילויות כמו 'עיר ללא אלימות', מדברים על מ-2007, ובכל זאת יש לנו תופעה חדשה.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שאין שאלה שאנחנו צריכים להחזיר חזרה את הגבול גם דרך החוק, אין מה לעשות.
יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו נראה שאנחנו באמת מתכוונים ואם אנחנו נראה שאנחנו באמת מטילים את האחריות גם על מי שמשכיר את הדירה, אבל גם אולי נחשוב איך אנחנו מטילים את האחריות גם על מי שמקיים את המסיבה וגורם לפגיעה כזו או אחרת, בין אם זה רכוש ובין אם זה בהתנהגות חברתית לא נכונה, אז נתחיל להחזיר את העניין של האחריות חזרה אלינו כאזרחים ולמבוגרים שנמצאים כאן.
<לילי הלפרין: תחושת ניכור לממסד זה לא דווקא בני הנוער, אנחנו מכירים את זה גם בחברה הבוגרת.
<לילי הלפרין: לא להיות פראייר, כדיבר מספר 11 בחברה הישראלית.
יפעת שאשא ביטון: גם לא להיות פראייר זה לא לעשות סקס פרוע עם אלכוהול כשאנחנו ילדים קטנים בתוך וילה.
יפעת שאשא ביטון: סליחה שאני אומרת את זה, זה נעשה בשקט, אבל כן, זה חלק מהסיפור.
<גונן ירום: דרך אגב, אמרת ש'עיר ללא אלימות' היא מ-2007 ועדיין יש תופעות חדשות.
<גונן ירום: זה נכון, רק צריך לזכור שכל הזמן יש תופעות - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אני לא חלילה בוחלת במה שאתם עושים, אתם עושים עבודת קודש, גם ביישוב שלי, בקרית שמונה, והייתי שותפה בהקמה שלו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו היינו מהראשונים, מהחלוצים שהתחלנו את זה עוד בחיתולים.
יפעת שאשא ביטון: זה חשוב, זה מבורך, הכול נכון, אבל כנראה שאנחנו צריכים לעשות עוד משהו חוץ מלהטיל רק עליכם את האחריות, ופה אני נכנסת לעניין של האכיפה.
<שרון צ'רקסקי: הערה קצרה.
<שרון צ'רקסקי: דיברנו פה על אלכוהול וסמים, שאלה בדרך כלל דברים שרואים אותם, אסור לשכוח שיש דברים שלא רואים, כמו תופעת הסלפי, שאנשים מצטלמים בעירום ומפיצים את התמונות ויש חוק, אני לא יודעת מה רמת האכיפה שלו, יש חוק במדינת ישראל שאוסר על הפצה של תצלומים בעלי אופי מיני.
<שרון צ'רקסקי: אני לא יודעת כמה הדבר הזה נאכף.
<שרון צ'רקסקי: זה רץ גם ברשתות וגם בווטסאפ.
<שרון צ'רקסקי: אני רואה פה את החיוכים, כי כולם מבינים על מה אני מדברת.
<שרון צ'רקסקי: החוק הזה לא נאכף.
<יהושע באואר: לא שהוא לא נאכף, יש כבר כתבי אישום שהוגשו, אבל צריך תלונה בשביל זה.
יפעת שאשא ביטון: צריך משמר אזרחי ברשת.
<שרון צ'רקסקי: כשהתמונה מגיעה, כשבני נוער מצלמים את עצמם, נערות מצלמות את עצמן בעירום ומעבירות את זה וזה מגיע לווטסאפ, אין אפשרות לעצור את זה.
<שרון צ'רקסקי: זה לא שזה מפורסם באתר ואפשר אולי לפנות בהליכים ולעצור את התמונות, להסיר מהאתר.
<שרון צ'רקסקי: ברגע שזה מגיע לווטסאפ, זהו, זה שם.
<שרון צ'רקסקי: אי אפשר להוריד את זה.
<קריאה: טכנולוגית לחברות יש אפשרות לאתר כל דבר.
<חוה קליין: אני רוצה לדבר על ההבחנה המשפטית שיש, כי התקשרות מהסוג הזה של השכרת וילה זו בעצם התקשרות משפטית לכל דבר שאסורה בתכלית האיסור בין בוגר לבין קטין.
<חוה קליין: זה דבר בסיסי שצריך להבין.
<חוה קליין: כמו שאסרו בזמנו, לפני תשע שנים, את ההתקשרויות בין חברות הסלולר לקטינים ועצרו את זה.
<חוה קליין: פעם אחת זה היה בפסיקת בית משפט שעשתה סוף לדבר הזה.
<אתי כהנא: אבל הם מחתימים מבוגר, כדי שההתקשרות - - -
יפעת שאשא ביטון: אז אולי צריך להטיל את האחריות על המבוגר שחתום, ואז הוא יודע שיש עליו אחריות פלילית.
<חוה קליין: אני חושבת שאם אנחנו רוצים לעשות סדר חד משמעי בדבר הזה זה באמת בתיקון חקיקה.
<חוה קליין: אולי נהיה באמת כרגע קצת יותר אגרסיביים, נקרא לזה, ונצליח לשמור על הילדים עוד קצת באמת בהטלת אחריות על שני הצדדים, גם על המשכירים וגם על האחראי ששוכר, ויידע כל משכיר שאם הוא לא מקבל תעודת זהות וערבות, אני לא יודעת, צריך לחשוב טוב על ההגדרות הנכונות, אבל תוטל עליו אחריות פלילית ואולי אפילו גם בכיס, וכמובן אותו אחראי שמגיע ואחראי, הוא צריך להיות אחראי לאורך כל הדרך על כל אותו תהליך וערב מהנה.
יפעת שאשא ביטון: היום יש איסור בחקיקה, אני מנסה להבין מה שאמרת, לקיים עסקה בין משכיר לשוכר שהוא קטין?
<חוה קליין: עסקה משפטית מעצם טיבה היא בין שני בגירים ואסור לעשות עם קטין שום עסקה משפטית מלבד דרך האפוטרופוס עליו.
<אתי כהנא: למעט דברים שקטינים נוהגים לעשות וצריך באמת לקבוע שלשכור וילה למסיבה והוצאות של אלפי שקלים זה לא דבר שקטינים נוהגים לעשות.
<חוה קליין: כל התקשרות שהיא משפטית.
<חוה קליין: חוזה הוא לא עניין לקטינים.
<אתי כהנא: אבל אם קטין הולך וקונה במכולת משהו, זו גם עסקה משפטית, אבל - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל אנחנו נגביל את זה רק למקרה הספציפי שעליו אנחנו מדברים פה.
<חוה קליין: בואו נבין את ההבחנה.
<חוה קליין: לצורך העניין, אני בכוונה נתתי את הדוגמה של הסלולר, כי זה היה גם אז מכה, שבקניונים נתנו לקטינים ולנערים את הסלולריים והם מיד התחילו להשתמש וההורים קיבלו תוך כמה שעות חיובים של אלפי שקלים.
<חוה קליין: היה מקרה, אני זוכרת אותו טוב כי אני הייתי מתמחה וזה הגיע לשופט שאצלו התמחיתי, בפלאפון תבעו את אחד האבות שהוא חזר באותו ערב לנציג והחזיר לו את המכשיר, ואמרו לו 'לא, לא, לא, התחייבה הילדה ל-36 חודשים, כולל אינטרנט וכולל הכול'.
<חוה קליין: והשופט אמר אז, חד משמעית, 'לא יהיה'.
<חוה קליין: גם אם הרבה נערים עושים את זה, אסור לכם כחברה לעשות את זה.
<אתי כהנא: הבעיה היא שזה נוגע לתקפות של העסקה ולא להטלת אחריות פלילית על עסקה כזאת, אלא רק על התקפות המשפטית שלה ועל החיובים הכספיים שנובעים ממנה.
<אתי כהנא: זה מקום אחר.
<אתי כהנא: בסופו של דבר בעסקה כזאת של בעל צימר, הוא מקבל את הכסף ובזה נגמרת ההתקשרות המשפטית, השאלה היא מה קורה עם מה שמעבר לזה, מה עם האחריות למה שקורה בתוך אותו מקום.
<איתן גורני: יכול להיות שאפשר לעשות פתרון, צריך לחשוב על זה ברמה המשפטית, כמו שעשו באלכוהול, שמי שקונה אלכוהול עבור קטין הוא עובר עבירה.
<איתן גורני: אז יכול להיות שאפשר, אבל צריך לחוקק את זה, שמי שמשכיר את החדרים או המקומות האלה עבור קטין ורואים שהוא השכיר את זה עבור קטין, גם הוא יהיה אשם באיזה שהיא עבירה.
<איתן גורני: אבל על זה צריך לשבת בראשים משפטיים - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, על זה אנחנו מדברים.
<חוה קליין: אני אשמח להבין מה 'עיר ללא אלימות' יודעים מאילת.
יפעת שאשא ביטון: לא, אנחנו תיכף צריכים לסיים את הדיון, לצערי.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים פה על שני דברים, פעם אחת על האחריות של מי שמשכיר לקטין ופעם שנייה גם על המשכיר והשוכר, במידה שהשוכר הוא בגיר ונותן את זה לקבוצה של קטינים, הוא צריך לדעת גם שיש לו אחריות פלילית, אם וכאשר השימוש בווילה נעשה על ידי קטינים ללא השגחת מבוגר, כל שכן אם מתרחשים שם אירועים דוגמת האירועים שציינו כאן.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים לפעול בשני מישורים בעניין הזה.
<אסנת עזרד: ממש בקצרה, אבל אני חושבת שזה לא פחות חשוב.
<אסנת עזרד: אני בתפקידי גם מנהלת בית ספר, אז הנושאים הם מאוד מוכרים.
<אסנת עזרד: אני רוצה לדבר על נושא שפחות דיברנו פה, זה שותפות הנוער.
<אסנת עזרד: לנוער יש אמירה.
<אסנת עזרד: כמנחה ארצית למנהיגות נוער, מנהיגות תלמידים, מועצות נוער, יש למועצת התלמידים הארצית אמירה ברורה שזה לא חלק מהשיח, זה לא חלק מהחיים שאמורים להיות בקרב בני נוער.
<אסנת עזרד: יש להם דיאלוג בתוך המועצה הארצית, יש להם גם כוונה לעשות דיאלוג יחד עם ההורים בעניין הזה, חשוב כאן לומר את זה.
<אסנת עזרד: אני בכלל חושבת שלמועצת נוער ותלמידים ארצית יש כוח השפעה וצריך לנצל אותו.
<אסנת עזרד: אני חושבת שאם הוא יהיה בדיונים של חקיקה בחשיבה, יש כאן אמירה.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהאמירה הזו היא מאוד חשובה.
יפעת שאשא ביטון: תוך כדי דיון אני גם חשבתי - - -
<תמי ברנע: מועצת התלמידים הארצית הוזמנה לדיון.
<אסנת עזרד: אני מטעם, אני מנחה ארצית שלהם השנה.
יפעת שאשא ביטון: אני בקשר בימים האחרונים, זה נושא אחר, עם אליאב בטיטו, הם פשוט כל כולם באיזה שהיא מחאה חשובה.
<אסנת עזרד: לפני שבוע היה להם דיון עם המפקחת הארצית בעניין הזה.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהרעיון הוא מצוין.
יפעת שאשא ביטון: תוך כדי דיון חשבתי בעניין הזה ואני חושבת שזה יכול להיות רעיון מצוין לקיים דיון בנושא הזה, ובכך אני מסכמת את הישיבה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נקיים דיון בנושא הזה בשיתוף הורים ונציגים של מועצת התלמידים הארצית, קצת נשמע אותם, קצת ננסה להבין יחד איתם איך אנחנו מתמודדים עם התופעה בתוך קהילת השווים שלהם.
<אסנת עזרד: יש להם כוח, צריך לזכור את זה.
<אסנת עזרד: יש להם המון כוח.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת, אני לא בכדי אומרת את זה.
<לילי הלפרין: הם חבר'ה נהדרים, אבל הם לא מעורבים בדברים האלה.
<אסנת עזרד: אני חושבת שהם מעורבים הרבה יותר ממה שאנחנו חושבים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נגייס אותם.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נלך לאיזה שהוא מהלך - - -
<לילי הלפרין: אין להם כל כך השפעה על הנוער הזה.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שיכולה להיות להם השפעה מצוינת על קבוצת השווים שלהם, או לפחות אנחנו נרוויח את היכולת שלנו להבין את מה שקורה שם כדי שאנחנו נוכל להתאים את השיח ואת הטיפול למנגנונים הפנימיים שלהם.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נקיים דיון של הורים ותלמידים ממועצת התלמידים בניסיון להבין עוד קצת את התופעה.
יפעת שאשא ביטון: לצד זה אני כן מבקשת שאנחנו נבחן תהליך של חקיקה בשני המישורים שאנחנו דיברנו עליהם, הטלת האחריות על המשכיר והטלת האחריות על השוכרים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשב ונחשוב, נראה איך אנחנו מגדירים את זה בצורה שאנחנו באמת לא שופכים את התינוק עם המים, אלא יוצרים מעטה הגנה על הילדים שלנו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתכנס כאן שוב, ככל שנידרש.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו בהרכב קצת מצומצם.
יפעת שאשא ביטון: כם אנחנו נפתח את הישיבה.
יפעת שאשא ביטון: הדיון היום יעסוק בנזקים בלתי הפיכים בשימוש בפנסי לייזר לילדים.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהשיח לגבי הסכנה שבשימוש פנסי לייזר היא סכנה שמדברים בה די הרבה בשנים האחרונות.
יפעת שאשא ביטון: זה משהו שבעיקר, ככה לראות בין אם במסגרת האקדמיה או הרצאות או בפורומים שונים שהיו משתמשים בזה לצורך מקצועי.
יפעת שאשא ביטון: בעצם לאט-לאט הנושא נכנס לשוק, באופן בלתי מוסבר נכנס לשוק הצעצועים לילדים.
יפעת שאשא ביטון: ילדים יכולים לרכוש את הפנס, האמת, זה משחק די משעשע כל עוד לא באמת לא מודעים ומבינים את הסכנות וההשלכות שעלולות להיגרם מכך.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מקיימים היום את הדיון, כי כבר קרו מספר מקרים של פגיעה בראיה של ילדים או של מבוגרים כתוצאה משימוש בפנסי הלייזר.
יפעת שאשא ביטון: חשוב שנבחן את התופעה הזאת ונראה איך אנחנו בעצם מונעים פגיעות חוזרות ונשנות ואת הסכנה הטמונה בשימוש בהם.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מקלב, למעשה הוא זימן את הדיון ואני נותנת לו את רשות הדיבור כדי לפתוח את הדיון.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה חבר הכנסת מקלב.
אורי מקלב: תודה רבה גברתי היושבת בראש.
אורי מקלב: אומנם אני ביקשתי את הדיון בדיון מהיר, אבל אני כיוונתי מראש את הבקשה שלי לוועדה מכיוון שידעתי שהוועדה הזאת באמת תקבל את הבמה ואת השולחן המקצועי והאמתי, כדי לראות איך אנחנו מתמודדים עם הבעיה כפי שאמרת.
אורי מקלב: אני פתאום התעוררתי להביא את הבקשה לדיון מהיר בעקבות תחקיר שהיה בעיתון המודיע, זה היה בעקבות מקרה אמתי של ילד בן 9 מאשדוד ששיחק במכשיר כזה, בסמן לייזר, הוא העביר את זה בצורה הפוכה שניות, ממש שניות מעל הפנים שלו.
אורי מקלב: הילד הזה התעוור לחלוטין בעין אחת ללא אפשרות של תיקון או השתלה של קרנית.
אורי מקלב: כפי שמופיע בכתבה שהייתה וכפי שגם דיברתי עם עורך התחקיר, הוא דיבר עם דוקטור עופר דפנה, מנתח בבית החולים איכילוב בלינסון.
אורי מקלב: הוא אומר, אני גם אצטט את דבריו: "מדובר בעשרות ילדים שנפגעים בכל שנה" הוא מטפל בכמה.
אורי מקלב: "וסובלים בסופו של דבר מעיוורון".
אורי מקלב: "לנו אולי יש מודעות מאוד גדולה לא להסתכל על השמש בליקוי חמה, נושא של סמן לייזר הוא הרבה יותר מסוכן והוא הרבה יותר פוגע מהסתכלות בשמש".
אורי מקלב: בעצם אין כאן שום מודעות ואין דבר שמונע.
אורי מקלב: זאת הבעיה ואני חושב שהיא ידועה.
אורי מקלב: לאחרונה גם עברתי, ביקשתי וזה העלה בדרך עקיפה עוד משהו: "הנשק החדש של הערבים בקו התפר בבירה, לאחרונה" זה הופיע בעיתון הארץ.
אורי מקלב: "תופעה מטרידה.
אורי מקלב: פלסטינאים מסנוורים נהגים מפסגת זאב.
אורי מקלב: דבר שהוא לא רק מסוכן לעיניים אלא גם לתאונות".
אורי מקלב: ב-443 יש הסתנוורות.
אורי מקלב: זאת אומרת, זה נהפך גם כן לפעילות חבלנית בעניין זה.
אורי מקלב: זה תוספת לעניין, אבל אנחנו מדברים עכשיו על נושא של סמן לייזר.
אורי מקלב: צריך להבין, טושטשו כל הגבולות, היום אפשר להשיג את זה גם בחנויות צעצועים.
אורי מקלב: בחנויות צעצועים לא רשמיות של מותגים אפשר להשיג סמן לייזר, זה נגיש לילדים.
אורי מקלב: צריך לקחת בחשבון שבהרבה מקומות, החנויות בשכונות לא מוגדרות, מכשירי כתיבה וצעצועים נהפכים, זו חנות שהיא ביחד, היא רב תכליתית, כלבו למכשירי כתיבה.
אורי מקלב: מצד אחד כאילו לגיטימי להחזיק סמן לייזר, מצד שני אולי חנות צעצועים, בוודאי עם צעצועים קלים כאלה שזה נכנס לחנות.
אורי מקלב: הילדים רואים שלגיטימי להחזיק את זה, אף אחד, וגם ההורים לא רואים שהילד מחזיק מכשיר מסוכן.
אורי מקלב: המודעות לא גדולה, הילד לא מודע.
אורי מקלב: הוא מביא גם לבית הספר את המכשיר הזה ואף אחד לא אוסר עליו להביא את הדבר הזה.
אורי מקלב: אם ייקחו את זה עוד יבואו בטענה למורה על איזה איסור של משרד החינוך להביא ולהכניס לבתי הספר.
אורי מקלב: פעם אחת להוציא הודעה לאיסור שימוש במכשירי לייזר, איסור, לא הודעה כי לדבר הזה השלכות כל כך חמורות.
אורי מקלב: אנחנו צריכים לטפל בזה, להוריד את הכפפות.
אורי מקלב: יש איזו הרגשה, גם מציאות, שאנחנו נוגעים בזה בקלות, מלטפים את הנושא הזה ולא נוגעים ממש בליבת הדברים.
אורי מקלב: לעצם הרגולציה, יש כמה מסמנים כאלה, עד כמה הדרישה שלה ועד כמה הצורך המקצועי, הוא לא ברור.
אורי מקלב: השאלה אם אנחנו בכלל יכולים לצמצם את המכירה של המכשירים.
אורי מקלב: אני לא יודע, אני בכל אופן לא יודע מה הצורך הנחוץ בסמנים, כמה צריך ואם יש צורך בסמנים כאלה, האם צריך לקנות אותם באופן חופשי או שאפשר לתת את זה בצורה יותר מצומצמת: הזמנות, באוניברסיטאות ולא שבציבור זה ייהפך למשהו חופשי מאוד.
אורי מקלב: כמובן שיש גם ייבוא של הדברים האלה, ייבוא פירטי.
אורי מקלב: אני יודע שאנשים מייבאים מרוסיה, שם יש גישה חופשית - - -
יפעת שאשא ביטון: קנייה באינטרנט.
אורי מקלב: עם עוצמות חזקות.
אורי מקלב: אין תווית אזהרה על אותם סמנים.
אורי מקלב: אני לא יודע אם יש או אין תקן ומה האכיפה, האם בכלל נעשתה אכיפה בחניות צעצועים ובמקומות כאלה.
אורי מקלב: איסור מכירה לילדים מתחת לגיל מסוים – האם מכירה בכלל בחנויות, האם יש חקיקה בעניין הזה, יש תקנה, יש נוהל, יש הסדרה, למי מותר למכור, אסור למכור, איזה סמנים, האם יש סימונים, מהו סימן פחות או יותר מסוכן.
אורי מקלב: זה משהו שהוא לא מוסדר ולכן ביקשתי שגם יביאו בפנינו, לוועדה כאן, את כל מה שיש בצורה מסודרת ואיך אנחנו יכולים - - -
יפעת שאשא ביטון: גם לא צריך להיות צעצוע.
אורי מקלב: אני לא מכיר עוד משהו שהוא נמצא על קן התפר והוא כל כך מסוכן.
אורי מקלב: אין, אני לא חושב שיש משהו שנמצא חופשי, זמין שההשלכות שלו והסכנות שלו כל כך גדולות כמו הדברים האלה.
אורי מקלב: הנושא השני שאמרתי, הוא נושא המודעות והחקיקה, תקנה וההסדרה על ידי מסגרת החינוך.
אורי מקלב: אני לא יודע אם משרד החינוך הוזמן לפה, אבל אנחנו יכולים להעביר את הדברים.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת מקלב.
יפעת שאשא ביטון: אלכסנדרה בבקשה.
יפעת שאשא ביטון: את הגעת ממשרד הכלכלה.
<אלכסנדרה ארונין: אני רואה שאני הנציגה היחידה ממשרד הכלכלה.
<אלכסנדרה ארונין: אני מייצגת את מנהל התקינה למרות הנושא הזה, נושא של פנס לייזר נמצא באחריות מלאה של מנהל התעשיות, זה מנהל אחר במשרד.
<רחל סעדה: אני גם ביקשתי מישהו מהייבוא, האחראי על הייבוא.
<אלכסנדרה ארונין: הם לא הגיעו.
<אלכסנדרה ארונין: אני רואה שהם לא כאן.
<אלכסנדרה ארונין: אני יכולה בשתי מילים להגדיר את הפורמט שמסמני לייזר נכנסים לארץ.
<אלכסנדרה ארונין: ישנו נוהל שהוא חתום על ידי מנכ"ל המשרד.
<אלכסנדרה ארונין: הנושא של הייבוא מוסדר במסגרת הנוהל כאשר מי שאחראיים על רישיונות ייבוא חייבים לתת רישיון לייבוא מסמני לייזר, הוא נציג של מנהל התעשיות.
<אלכסנדרה ארונין: זה אומר שנעשה רישוי מסודר לאלה שקיבלו רישיונות.
<אלכסנדרה ארונין: ישנם רישיונות לשימוש מקצועי בלייזרים ברמות יותר גבוהות.
<אלכסנדרה ארונין: יש רישיונות ללייזרים לציבור הרחב.
<אלכסנדרה ארונין: בתוך הנוהל ישנה הגדרה של צעצוע מסוכן.
<אלכסנדרה ארונין: זאת אומרת, יש דרך להכניס סמן לייזר להגדרה של צעצוע מסוכן שהוא כמובן אסור לייבוא, גם למכירה ושיווק וכו'.
<אלכסנדרה ארונין: ישנה וועדה לצעצועים מסוכנים במסגרת משרד הכלכלה.
יפעת שאשא ביטון: היום זה לא קיים.
יפעת שאשא ביטון: כלומר, אפשר לעשות את זה, אבל זה עדיין לא קיים.
<אלכסנדרה ארונין: זה מופעל.
<אלכסנדרה ארונין: המסלול הזה מופעל.