GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אשר מלמד: הייתי בכנס, וכל הנושא של הכנס בא כדי ללמד אותם.
<אשר מלמד: בעוד שבועיים ב-16 בדצמבר כנס נשות הרבנים – כל רבני הערים והשכונות – רק על הנושא הזה.
<אשר מלמד: זה רק בצורה כזאת, לא בכוח.
<אשר מלמד: צריך ללמד אותם ולהסביר להם שיש היום גורמים מטפלים חרדיים.
<אשר מלמד: גייסנו שש עשרה חוקרות חרדיות למשטרת ישראל – שזאת בשורה אדירה.
<אשר מלמד: כי ברגע שמשפחה מקבלת טלפון מפריידי קמינצקי כל הלחץ יורד לה כי היא מבינה שזאת חוקרת חרדית שתדע מה לעשות ומה לא לעשות, ואיך לא לגרום לנזקים.
יפעת שאשא ביטון: אבל זה מה לעשות ומה לא לעשות בהתאם למה שההלכה מתירה, ואני רגע רוצה לפרק את הסיפור הזה של ההלכה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כאילו יוצרים איזושהי קבוצה - -
<אשר מלמד: אנחנו לא משנים את החוק לציבור החרדי.
<אשר מלמד: אנחנו פועלים בצורה מותאמת.
<אשר מלמד: אין חוק אחר.
יפעת שאשא ביטון: מה זה "מותאמת"?
<אשר מלמד: אני אתן לך דוגמה.
יפעת שאשא ביטון: תקשיב, אני מאוד רוצה שאנחנו נתאים את צורת הטיפול לאוכלוסייה החרדית ולייחודיות שבה – חוקרים חרדים, לאפשר להם מסגרות מיוחדות – הכול בסדר.
יפעת שאשא ביטון: אבל אני לא מוכנה להתאים את טיפול הקצה או את החוק הכללי להלכה החרדית - -
<אשר מלמד: לא נכון.
יפעת שאשא ביטון: אני אסביר לך למה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שבסוף הם יזכרו שיש שם ילד שנפגע.
יפעת שאשא ביטון: נכון שיש אבא או אח שפגע, וצריך לראות איך לא מפילים את כל הענן הזה על כל המשפחה.
יפעת שאשא ביטון: מחר זה גם יכול להיות הילד שלהם או הבן שלהם שיפגע במישהו אחר.
יפעת שאשא ביטון: השאלה איך אנחנו מאפשרים הלכתית?
יפעת שאשא ביטון: אני לא יודעת, אין לי פתרונות.
יפעת שאשא ביטון: אין לי מה לשלוף.
יפעת שאשא ביטון: בשביל זה אני מתייעצת פה איתכם.
יפעת שאשא ביטון: איך אנחנו יכולים בתוך החברה החרדית לשחרר כל מיני קשרים שלא מאפשרים להם בסופו של דבר למצות את הטיפול בילדים שנפגעים?
<אשר מלמד: אנחנו צריכים להיות חכמים ולא צודקים.
יפעת שאשא ביטון: תציעו לי מחכמתכם.
<יצחק קדמן: אשר, אפשר להיות גם וגם.
<אשר מלמד: אז אני אומר לך – במקרים שלנו הכנסתי פדופיל לעשרים ושבע שנים בפנים, והכנסתי אותו לשמונה שנים בעסקת טיעון.
<אשר מלמד: אני מקבל הכול בצורה חכמה.
<אשר מלמד: לא בכוח ולא בפרסום.
<אשר מלמד: דבר אחרון – עשינו מפגש של כל פרקליטות מחוז מרכז עם הפורום של שמונה עשר הרבנים.
<אשר מלמד: הפרקליטות אומרת, מה הבעיה שלכם?
<אשר מלמד: אתם חוששים מפרסום?
<אשר מלמד: כגורם מדינה אנחנו נבקש צו איסור פרסום.
<אשר מלמד: אמרתי להם, אם הייתם אומרים את זה לרבנים הייתם קונים את עולמכם.
<אשר מלמד: אף אחד לא מדבר עם השני.
<אשר מלמד: ההיכרות האישית ויושבים בשגרה – ולא מחכים לאירוע שיקרה בנחלאות – ויש קבוצות דיון קבועות בין הפיקוד התחנה, הרווחה, חקירות ילדים, וכולם יושבים יחד ומדברים אז הכול זורם כי כבר בנית תהליכים מראש.
<אשר מלמד: זה סוד ההצלחה: קודם כל הכשרה של הרבנים.
<אשר מלמד: ב-23 בפברואר אני גם עושה הכשרה לרבנים ולרבניות חרדים לאלעד, למודיעין עלית ולביתר עלית כדי שיבינו על מה מדובר.
מיכל רוזין: אני יכולה להיות יתוש על הקיר בהכשרה הזאת?
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להיות לא על הקיר.
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה להשתתף בדיונים האלה?
יפעת שאשא ביטון: אני מבטיחה לא להתפרץ ולדבר.
<אשר מלמד: אני מזמין אותך ל-16 בדצמבר למפגש עם הרבניות.
<אשר מלמד: זה יותר קל, אישה מול רבניות.
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח להיות שותפה.
יפעת שאשא ביטון: מיכל, רצית לשאול שאלה?
מיכל רוזין: אני מבינה את התחושות הקשות שלך, יושבת-ראש הוועדה.
מיכל רוזין: אני וכולנו היינו רוצים שכל מי שנפגע יופנה למרכזי סיוע ולמרכזי הגנה, למועצה לשלום הילד – היינו רוצים.
מיכל רוזין: אבל אנחנו מבינים שכדי למגר את התופעה – אי אפשר אולי לעקור מן השורש – צריך בהחלט לנקות את התופעה הזאת גם מהמגזר החרדי – והיא לא קורית שם יותר או פחות ממגזרים אחרים.
מיכל רוזין: יש לה מאפיינים שונים, תופעות שונות.
מיכל רוזין: לכל מגזר יש תופעות אחרות מתוקף אורח החיים.
מיכל רוזין: היוזמה של ההכשרות לרבנים, של הרב אזולאי – הקמת פורום הרבניות – בעקבות כתבה שהייתי חלק ממנה שחשפה את האופן שבו רבנים עונים בכלל.
מיכל רוזין: זה אפילו לא מה הם עושים עם זה הלאה, אלא מה הם עונים, ואיך הם משתיקים את הפגיעה עצמה, היא חשובה מאין כמוה.
מיכל רוזין: אני רוצה לשמוע ממך – וזה מה שיושבת-ראש הישיבה מנסה להוציא ממך – אנחנו לא פה כדי שתגונן על הקהילה החרדית.
מיכל רוזין: יש פגיעה מינית בכל אחת מהקהילות.
מיכל רוזין: אמרת פה הכשרות, ואין לי ספק שאתה צודק.
מיכל רוזין: לרוב הרבנים אין מושג.
מיכל רוזין: גם חברי הכנסת לא מבינים בפגיעה מינית, לא מבינים איך לענות, וכל מי שיפנה אליהם, הם די לא יידעו בכלל מה להגיד בעניין.
מיכל רוזין: הכשרות זה דבר אחד, וטוב שזה מתחיל – כמובן, מאוחר מדי ומעט מדי תמיד.
מיכל רוזין: השאלה היא מהם הכלים הנוספים שאתה זקוק להם שאנחנו יכולים לעזור בהם.
מיכל רוזין: למשל, נתת דוגמה מצוינת בסוף דבריך לגבי העניין של צווי איסור פרסום.
מיכל רוזין: אני יודעת שלאורך שנים מדובר על חובת דיווח ועל ועדות לחובת דיווח והכנסת נציג חרדי לוועדות – מה שלא קורה עד היום - -
<אשר מלמד: ועדות הפטור מדיווח.
מיכל רוזין: ועדות הפטור מדיווח.
מיכל רוזין: עד היום אין נציג חרדי.
מיכל רוזין: אני יודעת כי גם פנו אלי רבנים שיושבים בבתי דין רבניים ומתעסקים עם הסוגיות האלה שמגיעות אליהם, ואומרים, תנו לנו להיות חלק מהוועדות האלה, תשמעו גם אותנו.
מיכל רוזין: אני מנסה להבין מראיה מתוך המערכת – וטוב שאתה עושה את החיבור הזה, שהוא חיוני – איזה עוד כלים צריך?
מיכל רוזין: ממה שאני יודעת, ויכול להיות שאני טועה – קדמן, תתקן אותי – לפחות ממשטרת רמת-גן 80% מהדיווחים על פגיעות מיניות בקטינים הם מהמגזר החרדי.
מיכל רוזין: זאת אומרת יש דיווחים ויש עשייה, אבל אין ספק שזה עוד כלום לעומת מה שאנחנו רוצים שיהיה.
מיכל רוזין: מהם הכלים שחסרים לכם?
מיכל רוזין: מה יכול לעזור, חוץ מזה שכמובן כל רב יבין כי אליו פונים בסוף?
מיכל רוזין: מהם הכלים שחסרים כדי להגן על הילדים האלה?
מיכל רוזין: בסופו של דבר המטרה של כולנו היא להגן על הילדים.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חברת הכנסת מיכל רוזין.
יפעת שאשא ביטון: אבל אני עוד לפני השלב של הכלים שנדרשים.
יפעת שאשא ביטון: אין שאלה שבכל דבר שאפשר לסייע אני פה, ובשמחה אני אירתם.
יפעת שאשא ביטון: אני מדברת על השיקול שעושה אותה משפחה עוד לפני שהיא מגיעה לגורמים השונים, ואומרת, שזה יפגע בשידוך העתידי, כמו שמציינים פה.
יפעת שאשא ביטון: ואז הם חושבים, טוב, אז אולי נעבור את התקופה הקשה הזאת, ולא נדפוק לו את העתיד.
יפעת שאשא ביטון: אבל אנחנו לא יודעים שאנחנו בעצם דופקים לו את כל החיים כי אנחנו לא מטפלים כאן ועכשיו בסיטואציה הקשה הזאת.
מיכל רוזין: זה קשור לטיפול הרבנים.
מיכל רוזין: זה קשור לזה שאם הם יידעו שהם יפנו לרב ויקבלו תמיכה על זה אז יהיה פחות חשש לפגיעה בשמם ובשידוך.
יפעת שאשא ביטון: את זה אני רוצה להבין איך אנחנו עושים.
יפעת שאשא ביטון: במקביל איך אנחנו לא חושבים על זה שפוגע, ומה נעשה למשפחה שלו כי ננסה למצוא פתרון איך אנחנו לא משליכים זה על זה.
<אשר מלמד: אני אענה על זה.
<אשר מלמד: זה באמת משהו הזוי שברגע שילד נפגע פתאום כל הקהילה חסה על הפוגע, כשמדובר על ילד שנפגע.
יפעת שאשא ביטון: נכון, זה בדיוק הסיפור.
יפעת שאשא ביטון: אני שמחה שהצלחנו להגיע לנקודה.
<אשר מלמד: אני הייתי בבית של הרב חיים קנייבסקי שהוא גדול הדור, והוא לא פוחד מאף אחד.
<אשר מלמד: כשרבנים אומרים משהו הם גם עושים חשבונות מה יגידו אחרים.
<אשר מלמד: יש כל מיני רמות של רבנים.
<אשר מלמד: יש רבנים שהם ברמה של גדולי הדור שאומרים מה שהם חושבים ולא מסתכלים כי הם לא במקום שהציבור צריך להגיד להם אם הם גדולים או לא גדולים.
<אשר מלמד: אני קיבלתי את ברכת הדרך, והם הולכים לפנות לי חצי שעה.
<אשר מלמד: מי שמכיר מה זה חצי שעה אצל הרב חיים קנייבסקי – זה מושג ענק.
<אשר מלמד: הם אמרו לי, אתה יכול להגיד את השם חיים קנייבסקי בכל מקום שאתה הולך; שכל מי שבא לשאול אותו – ילד שנפגע ולא משנה אם זה מלמד או מורה או אבא – ישר למשטרה.
יפעת שאשא ביטון: קדימה.
יפעת שאשא ביטון: את זה אני רוצה שהוא יוציא החוצה.
<אשר מלמד: אלה דברים שלא קורים מרגע לרגע.
<אשר מלמד: צריך להבין שאלה תהליכים שהבשילו לזה.
<אשר מלמד: זה לא בלחיצת כפתור.
<יצחק קדמן: תיקח את המסמך של מאה הרבנים מארצות-הברית.
<אשר מלמד: אני הולך להיפגש עם מועצת גדולי התורה – האדמו"ר מסלונים, הרב צבי קופולוביץ מירושלים שהוא חבר בוועדה – כדי להגיד להם, בואו תוקיעו את התהליך שקורה היום שמי שנפגע משלם מחיר פעמיים.
<אשר מלמד: מה אשמה משפחת הפוגע בכלל?
<אשר מלמד: מה אשמים הילדים שהאבא פגע שם?
<אשר מלמד: אם הילד יעשה תאונת דרכים וייכנס לכלא אז אנחנו נפגע במשפחה הזאת?
<אשר מלמד: בואו אתם כרבנים תוקיעו את התופעה הזאת.
<אשר מלמד: אז נוכל להגיע לפתרונות שלנו.
<אשר מלמד: אבל אני אומר שוב – זה חייב ללכת עקב בצד אגודל עם הרבנים.
יפעת שאשא ביטון: אין לי בעיה.
יפעת שאשא ביטון: העיקר שאני אדע שאנחנו מכוונים לשם, וזה נמצא באופק שלנו, ולא משהו שאנחנו מורידים מסדר היום ומנסים להבין למה אי אפשר לעשות את זה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לדעת שאנחנו נלחמים כדי להגיע לנקודה הזאת.
יפעת שאשא ביטון: אני אעקוב אחרי הלו"ז שלך כדי לראות מתי הדברים קורים.
יפעת שאשא ביטון: אני אזכיר לך כל הזמן כי אין פתרון אחר.
יפעת שאשא ביטון: ברגע שאנחנו נצליח להגיע לתודעה כזאת בקרב הציבור החרדי אנחנו אחר כך נוכל לדאוג לכלים ולכל המעטפת האחרת כדי לטפל בזה בצורה ייחודית לחברה הזאת.
יפעת שאשא ביטון: אבל קודם כול שנגיע למקום שהם יודעים בתפיסה שלהם שהם יכולים להגן על עצמם בלי להיפגע.
<אשר מלמד: לכן אמרתי שהרבנים הם הציר המרכזי.
יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה אתך.
מיכל רוזין: אז אני חוזרת לשאלה שלי: מה הכלים הנוספים?
מיכל רוזין: ברור שחינוך ומודעות זה דבר חשוב.
מיכל רוזין: גם בחברה החילונית.
מיכל רוזין: מה הכלים?
<אשר מלמד: אני אגיד לך מה הכלים.
<אשר מלמד: בביתר עלית קיבלו שבע מאות וחמישים אלף שקל מביטוח לאומי לצורך הכשרה של כל המלמדים וכל סגלי ההוראה.
יפעת שאשא ביטון: ומה עשו עם זה?
יפעת שאשא ביטון: מישהו מפקח מה עשו עם הכסף?
<אשר מלמד: לא יודע.
יפעת שאשא ביטון: הכשירו ושינו את דעת הקהל?
<אשר מלמד: כן, ודאי.
<אשר מלמד: ברגע שאת מכשירה מאות - -
<קריאה: קרן רש"י?
<אשר מלמד: כן.
<אשר מלמד: אני חבר בצוות "אשלים" שמכינים תכנית מוגנות לאומית לכל האוכלוסיות.
<אשר מלמד: זה דבר שלוקח זמן – שנה-שנתיים.
<אשר מלמד: הכשרת המלמדים והעברת סדנאות מוגנות בתוך בתי הספר זה החשיפה.
<אשר מלמד: ברגע שתדבר על זה ילדים יגידו, לי זה קרה, ואני יכול לפנות.
יפעת שאשא ביטון: ובסוף, הילדים שמתלוננים – סופרים אותם בבית הכנסת או לא?
<אשר מלמד: הכול במקביל.
<אשר מלמד: אי אפשר לעשות עבודה אחת.
יפעת שאשא ביטון: אתה יודע – בחשיבה שלהם הם חושבים אם שווה להם ההוקעה הזאת.
יפעת שאשא ביטון: את זה אני רוצה להוציא.
<אשר מלמד: לכן עושים הכול במקביל, ולכן הפעילות של רשויות החוק צריכה להיות מותאמת.
<אשר מלמד: מה זאת אומרת?
<אשר מלמד: אני עצרתי שני פדופילים בזה שהרמתי טלפון לרב, והוא דאג שהבחור יגיע תוך עשר דקות לתחנה.
<אשר מלמד: הוא קיבל שמונה שנים בפנים.
<אשר מלמד: אבל ברגע שעשיתי את זה, ולא פגעתי במשפחה; כי בדרך כלל אני שולח שני סיירים כי אין לי אפשרות להתקשר לראש העיר ולבקש שידאג שהמשפחה או האבא הזה יגיע.
<אשר מלמד: אז הראיתי לו שאני לא נגדו.
<אשר מלמד: אז הרב הזה נתן לי את כל חקירות הילדים, ולא הסתבכתי בכל מה שמעלים פה שיש רק ילד אחד, ויש בעיה עם ילדים אחרים.
<אשר מלמד: ברגע שהרב בתמונה יש חקירות ילדים.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת המשימה שלנו זה פשוט לגייס את הרבנים.
יפעת שאשא ביטון: אני מודה שהגעתי קצת משוחדת עוד לפני שהדיון התחיל.
<רות מטות: אני רוצה לחזור לתכנית המוגנות כי הנושא הזה – אם אנחנו נגיע ונחייב תלמודי תורה, כי לא כל תלמוד תורה מסכימים להכניס את תכנית המוגנות - -
<אשר מלמד: אי אפשר לחייב.
<רות מטות: הם מקבלים תקציבים ממשרד החינוך.
<רות מטות: גם מקומות שהם לגמרי עצמאיים - -
יפעת שאשא ביטון: אני עוד לא במניעה.
יפעת שאשא ביטון: לצערי הרב, אני במקום הקטסטרופלי שזה כבר קורה, ואני רוצה שבתודעה שלהם הם יידעו שהם יכולים להתלונן בלי שיהיו על זה השלכות רוחב על החיים שלהם.
<רות מטות: אם נגיע למניעה, וניתן הסתרה – בתוך המניעה מדברים על איתור.
<רות מטות: הרי ההסתרה הזאת נמצאת.
<רות מטות: כשנכנסים עם תכנית כזאת לתוך תלמודי תורה ולתוך המקומות שבהם נמצאים הילדים ומתחילים להסביר להם, אבל מדברים בשפה שהיא קרובה לשפתם ולתרבותם אז גם מגלים מקרים ויש איתור של ילדים שכבר נפגעו, וגם אנחנו נותנים לילדים כלים להתמודד.
<רות מטות: אם בא מלמד שהוא סומך עליו או מגיע לתוך השכונה אדם בחזות חרדית – והפדופילים יודעים לאיזה שכונות להגיע, ואיך להופיע - -
מיכל רוזין: - - - הוא אפילו ידווח.
<רות מטות: רגע.
<רות מטות: הוא אומר לילד, אני צריך עזרה או בוא תעזור לי לקחת דברים הביתה ואז הוא נפגע – זה דברים של חינוך.
<רות מטות: אנחנו יכולים למנוע אנחנו יכולים למנוע אם יאפשרו לנו להיכנס.
<רות מטות: לא לנו - -
יפעת שאשא ביטון: כן, אני מבינה, להכניס את התכנים.
<רות מטות: אם יאפשרו לנו להכניס את התכנים גם יהיה איתור של עוד ילדים שכבר נפגעו, אבל - -
יפעת שאשא ביטון: לא יעזור לי האיתור הזה.
יפעת שאשא ביטון: אם את שואלת אותי מה אני רוצה בדיון הזה, זה לפצח את החוליה שדיברנו עליה עם הרב מלמד.
<רות מטות: אל תפרידי ביניהם.
<רות מטות: זאת אותה חוליה.
<רות מטות: זה אותם רבנים.
<רות מטות: כדי לפצח את צריכה הכול – להתחיל עם מניעה, איתור ואחר כך גם החקיקה עצמה.
יפעת שאשא ביטון: זה אנחנו אומרים כל הזמן, אבל בסוף צריך לפרק את זה חוליה-חוליה.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה.
אורי מקלב: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש, האמת היא שבאתי לשמוע ואמרתי שאני אדבר בסוף.
אורי מקלב: היה מעניין אותי לשמוע מהצוות המקצועי כי אני לא בקי בכל הדברים האלה, וגם יש לי דיון מהיר ב-12:00 בוועדת רווחה.
אורי מקלב: אני לא יודע איך קופצים לכל הדברים יחד.
אורי מקלב: אבל מכיוון שאני יודע שאת משקיעה הרבה בדיוני הוועדה אני רוצה לעשות תיאום ציפיות בעניין הזה שהדברים לא יהיו לריק.
אורי מקלב: ביקשתי את רשות הדיבור כדי לכוון אתכם למקום ששם אפשר להשפיע, לעניות דעתי.
אורי מקלב: עם כל הכבוד לוועדה לזכויות הילד – ובכלל לכנסת – מי שמתיימר ולחנך את הרבנים ולכוון אותם ולהגיד להם או בכוח או בטובות – ואני בכוונה מציג את זה באופן חריג – אז תעשו תיאום ציפיות.
אורי מקלב: הם לא באים לשמוע מאתנו וגם לא ישמעו מאתנו את הדברים.
אורי מקלב: בכל אופן גם אנחנו לא נתיימר שאנחנו בשולחן הזה נבוא להגיד להם מה לעשות.
אורי מקלב: כל זמן שהם פועלים כחוק - -
יפעת שאשא ביטון: בחוק של מי?
אורי מקלב: בחוק של מדינת ישראל.
אורי מקלב: אם האבא רוצה להתייעץ עם הרב האם להתלונן – וזכותו של האבא להחליט אם לאפשר חקירה של הילד – אז עם כל הכבוד, נוריד ציפיות.
אורי מקלב: מדברים מאוד חריף וקשה ונגיד שלא יעלה על הדעת שאנחנו מפקירים את הילדים שלנו, אבל ניכנס לפרופורציות שלנו.
אורי מקלב: השאלה היא איפה אנחנו נמצאים, מה המעמד.
אורי מקלב: אני דווקא חושב שהשולחן הזה כן יכול לעזור.
אורי מקלב: אבל בדיוק בכיוון ההפוך.
יפעת שאשא ביטון: כמו?
אורי מקלב: לא להגיד לרבנים מה לעשות ואיך לעשות, אלא לשמוע את הרבנים ואת המסרים מאנשים ולהבין מה אנחנו צריכים לעשות, ומה לשכות הרווחה צריכות לעשות, אם אתם רוצים באמת לתת מענה ולהיות כלי מקצועי ואמין של שיתוף פעולה כדי לעבוד עם הרבנים ועם הקהילה יחד.
אורי מקלב: יש לנו זכות וגם חובה, ובואו נראה אותנו עושים את זה.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מקלב, אנחנו שם, זה בדיוק העניין.
אורי מקלב: אנחנו הגורם המפקח על המקומות האלה.
אורי מקלב: אני רוצה להגיד לכם שפגיעות בילדים – אין בזה רחמנות.
אורי מקלב: פגיעה קשה בכל סקטור לפעמים ההשפעה והפגיעה הן הרבה יותר גדולות בגלל כל מיני נסיבות.
אורי מקלב: אין שום רצון ושום השקפה כזאת לנסות להמעיט מגודל הפגיעה ומגודל החומרה.
אורי מקלב: שאף אחד לא יחשוב כך ולא יעלה על דעתו.
אורי מקלב: דרך אגב, אני זה שהעליתי לוועדה הזאת בזמנו של היושב-ראש זבולון אורלב שידון בנושא הפגיעות שהיו בנחלאות.
אורי מקלב: עשינו סיורים ונפגשנו עם אנשי המשטרה.
אורי מקלב: אנחנו באנו בשלב שכבר עצרו חלק מהפוגעים ואמרו שזה עבר לשכונות אחרות.
אורי מקלב: אני לא ראיתי שזה היה מיד.
אורי מקלב: הייתה במקרה הזה טענה שהתושבים לא מספיק עושים ולא מספיק חושפים ומסתפקים בתפיסה של חלק, והפגיעות ממשיכות.
אורי מקלב: הצבנו מצלמות ועוד דברים רבים.
אורי מקלב: עמדנו מול משפחות חרדיות שהיה חשד שאחד הילדים שלהם הוא הפוגע.
אורי מקלב: עשינו את זה באומץ רב ובלי פקפוק לפי הוראת הרבנים.
אורי מקלב: זה גם היה ברור.
אורי מקלב: שני דברים מרכזיים שאני יודע בבעייתיות שיש לנו עם המגזר החרדי: המגזר החרדי רואה שהעניין של הרשויות המקצועיות הוא יותר מהמבט של הפוגע ופחות מהנפגע.
אורי מקלב: הם רואים שהרשויות המקצועיות רואות בתהליך החשיפה, התלונה והטיפול של הרשויות המקצועיות הרשמיות בנושאים האלה, שמה שחשוב זה הפוגע.
אורי מקלב: זה גם נכון.
אורי מקלב: אבל דווקא כאן מתוך מבט של שלום הילד, שלמות הילד, הגנה על הילד – שם הרבנים נמצאים.
אורי מקלב: כל זמן שהוא לא יודע שאנחנו נותנים את התשובות הטובות הפוגע הוא מאוד חמור, ואם הוא פוגע פה הוא יפגע במקום אחר.
אורי מקלב: אבל שימו לב, זאת גישה לאו דווקא רק בנושא הזה שמשאירים את השור המועד - -
יפעת שאשא ביטון: אני מבינה לגמרי כי דיברנו על שני הצדדים.
אורי מקלב: אדם שפוגע בילד בתאונת דרכים, במקרים קשים מאוד לא תשמעו.
אורי מקלב: וזה לא משנה – פוגע בתאונת דרכים או בצורה אחרת ואפילו גם פגיעה ביטחונית וחבלנית – את תראי פחות התייחסויות לנפגע.
אורי מקלב: לא תראי אותם בבתי משפט מה עושים לפוגע, ולא מלווים, ואומרים שהם דורשים מאסר עולם ושניתן פחות מדי.
אורי מקלב: לא מתעסקים עם הדבר הזה.
יפעת שאשא ביטון: כן, פחות עם הנפגע.
אורי מקלב: וודאי אם זה מישהו שפגע בטעות.
אורי מקלב: גם ברשלנות בתאונות דרכים הסיפורים הם בדיוק הפוכים.
אורי מקלב: אלה ששיקמו את הפוגעים שיקמו אותם ואת משפחתם.
אורי מקלב: היה מקרה שהשאירו ילד שנפגע על-ידי הסבא שלו בחדר לבד עם המלמד, והוא לא מכיר אותו.
אורי מקלב: הוא הקים, הוא שיקם אותו, הוא הציל את המשפחה שלו.
אורי מקלב: מה זה נתן לו?
אורי מקלב: נתן לו הרגשה שהוא עשה למען הילד הזה משהו בלי שתהיה לו תועלת.
אורי מקלב: זה קורה עם מסר, בלי לפגוע במסר.
אורי מקלב: אני יכול להרחיב בעניין הזה עוד ועוד, אבל כאן נמצאת הנקודה המרכזית: דווקא בגלל שרוצים להגן על הנפגע יוצאים מהנקודה הזאת.
אורי מקלב: אני אגיד לכם איפה הוא עוד נמצא.
אורי מקלב: זה גם בטיפול, זה גם באופי, אבל זה לא קשור לאותו חרדי.
אורי מקלב: גם החרדים שכבר נמצאים בעניין הזה, הרבנים המנהיגים של החברה החרדית רואים את זה לא פחות; מכיוון שגם אותו עובד מקצועי – גם אם יש לו זקן וגם אם יש לו פאות – הוא מחויב לגישה ולדרך שהגורמים המקצועיים מנחים אותו אליהם.
אורי מקלב: זה מה שמצפים ממנו.
אורי מקלב: אם הוא לא עושה כמו שהוא אומר, ומנה להעביר משהו אחר – לא שומעים אותו.
אורי מקלב: כאן אנחנו צריכים להיות.
אורי מקלב: אז הוא צריך להתאים את עצמו למה שדורשים ממנו, ואז גם האמון בחרדי הזה – אין שום תועלת.
אורי מקלב: גם אם הוא עם מדים וגם אם הוא רב פקד – לא יעזור שום דבר אם הם חושבים שהוא עומד ומנסה לסחוף את העניין זה לכיוון.
אורי מקלב: אין אמון בזה.
אורי מקלב: דבר אחרון - -
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, כי גם אני רוצה לשאול אותך שאלה.
אורי מקלב: מה שאני יודע לענות.
אורי מקלב: שנית ההתערבות היא לא רק בנושא נפגע ופוגע, והיכן סדר העדיפות בתוך ההתחלה הזאת, המאזן הזה – מה העדיף על מה; אלא גם על השלכות אחרות.
אורי מקלב: קראתי מאמר שאישה שביקשה עזרה ובאה לגוף חרדי, והייתה צריכה תמיכה נפשית, גופנית, ובעיקר מבחינה נפשית שהרגישה שקשה לה לאחר כמה לידות ודברים אחרים, ואמרה שהיא רוצה לקבל את הייעוץ הזה.
אורי מקלב: בגלל שמחפשים את הדיסקרטיות – ואני רואה בזה מעלה כל עוד זה לא פוגע בדברים האלה, אבל יש לזה גם יתרון מאוד חשוב, אבל לא ניכנס לזה.
אורי מקלב: החינוך של החברה החרדית הוא חינוך סגור יותר, פחות נותן לו להיחשף.
אורי מקלב: אז לפעמים יכול להיות שהוא גם לא נחשף להגנה, אבל הוא פחות נחשף לפגיעה ופחות בדברים מסוימים מכיוון שהוא לא חשוף.
אורי מקלב: יש לזה יתרונות, ויש לזה גם חסרונות.
אורי מקלב: אבל במערכת האיזון צריך לקחת רק את היתרונות ולנסות להתגבר על החסרונות.
אורי מקלב: אני תומך בפעולות שנעשות כדי להגביר את המודעות כשזה נעשה בתיאום ובהכוונה ולא פוגע ברוח של החינוך.
אורי מקלב: אפשר לעשות דברים כאלה ועושים את זה אם היה רק רצון טוב.
אורי מקלב: התקדמו בהרבה מקומות ואין שום סיבה שלא יתקדמו בדברים האלה.
אורי מקלב: תוכיחו שהתקדמו שעשו את זה טוב, ואנשים שעשו את זה טוב.
אורי מקלב: אבל כשאני שומע אחד מהדוברים פה אני יכול להבין למה אין רצון לשיתוף פעולה איתכם.
אורי מקלב: אני יודע בדיוק.
אורי מקלב: אם זאת הגישה, ושומעים את הטון ואת הצליל אז אפשר להבין למה לא משתפים פעולה.
אורי מקלב: תשנו את עצמכם, ואחר כך תבקשו שאחרים ישנו את עצמם.
אורי מקלב: מה אומרת האישה הזאת?
אורי מקלב: שנתנו לה מישהו מקצועי חיצוני.
אורי מקלב: הסיכום איתה שיש בעיות בבית.
אורי מקלב: הבית הזה לא מתפקד.
אורי מקלב: צריך להכניס את גורמי הרווחה לתוך הבית.
אורי מקלב: השלב הבא היה גם לקחת את הילדים להיכנס פנימה, להנחות אותם.
אורי מקלב: לא יודעים דבר כזה.
אורי מקלב: השולחן הזה שמע הרבה דברים.
אורי מקלב: לא אנחנו מחדשים עכשיו איך הטיפול של גורמי הרווחה במשפחות, ומה הם רואים לנגד עיניהם.
אורי מקלב: אני מעלה את הדברים לא בגלל - - -
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מקלב, אני מבינה מה שאתה אומר - -
אורי מקלב: - - זה גם אחד הגורמים שמונעים שיתוף פעולה.
אורי מקלב: כשנניח ילד נפגע זה גם יכול להביא להתערבות של גורמים הרווחה ועוד דברים כאלה.
יפעת שאשא ביטון: אז מה?
יפעת שאשא ביטון: לא נטפל בהם?
יפעת שאשא ביטון: באמת אני שואלת עכשיו.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשאול רגע משהו.
יפעת שאשא ביטון: אני מבינה את כל מה שאתה אומר.
יפעת שאשא ביטון: אני גם מבינה - -
אורי מקלב: את רוצה גם לעזור או שאת רוצה - -
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לעזור, ואני רוצה גם לשאול אותך איך עוזרים.
יפעת שאשא ביטון: אתה מביא הנה את החוכמה של הציבור החרדי כפי שאתה חי את ההוויה שלה, ומן הסתם, הרבה יותר טוב מאתנו.
יפעת שאשא ביטון: אתה מדבר על העניין של הטיפול בנפגע.
יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר שבשולחן הזה דיברנו בדיונים קודמים גם על הצורך לטפל בעניין של הנפגע ובעניין של הפוגע, ואנחנו יוצאים לחקיקה בנושא הזה כדי להגביר את השירותים שניתנים בליווי ובתמיכה של הנפגע.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו גם יודעים שצריכים לעשות את זה בצד של הפוגע, בצד השיקומי.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו דיברנו על התהליכים האלה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו דיברנו על כך שצריך חוקרים וחוקרות חרדיים - -
אורי מקלב: זה לא עושה את זה.
אורי מקלב: זה לא עושה את ההבדל.
יפעת שאשא ביטון: אתה מדבר מה אנחנו כרשויות מסוגלים ויכולים לתת, שזה מה שמצופה מהחברה ולא רק מה החברה יכולה וצריכה לעשות מהצד שלה.
יפעת שאשא ביטון: אבל אני כן רוצה לחזור למקום הזה עוד לפני שאנחנו מגיעים לעניין של הגשת תלונה, ואז יש חוקר או חוקרת, והרווחה נותנת טיפול כזה או אחר.
יפעת שאשא ביטון: השולחן הזה לגמרי פתוח ללמוד את הצרכים ולראות איך מתאימים אותם.
יפעת שאשא ביטון: אבל אנחנו צריכים שביסוד, עוד לפני שמגיעים לשלב הזה, תהיה נכונות של החברה החרדית או של הרבנים לעודד את הטיפול בפגיעות האלה.
יפעת שאשא ביטון: אני לא באה לכפות על אף אחד שום דבר, ואני יודעת שבכוח אי אפשר לעשות שום דבר, ואנחנו יכולים להילחם מהיום ועד עוד שנתיים ולא יקרה מזה כלום.
יפעת שאשא ביטון: אני שואלת אותך באמת:
יפעת שאשא ביטון: איך אפשר לגייס את ראשי הקהילות לשתף פעולה ולהתמודד עם הבעיה הזאת שנקראת פגיעות מיניות בלי שהקורבנות והמשפחות שלהם ייפגעו ובלי שהמשפחה של מי שפוגע תיפגע?
יפעת שאשא ביטון: כי היא לא צריכה לשלם את המחיר.
יפעת שאשא ביטון: אני שואלת אותך שאלת תם, וזה מה שמעניין אותי – איך מגייסים אותם?
אורי מקלב: אני אענה לך במשפט אחד את התשובה.
אורי מקלב: מכיוון שאני מאמין ביכולות שלך וברצון הכן לעזור.
אורי מקלב: אז אני אגיד במשפט אחד: במקום לשמוע מכם תלונות על הרבנים – אני לא רוצה לשמוע תלונות על רבנים - -
יפעת שאשא ביטון: אין פה תלונות על רבנים.
יפעת שאשא ביטון: יש פה רצון לגייס אותם.
אורי מקלב: מה הרבנים לא עושים, איך עושים ולמה הם צריכים לעשות.
אורי מקלב: אני רוצה לשמוע מכם, אנשי המקצוע, מה המסר שהרבנים רוצים להעביר לנו?
אורי מקלב: למה, ממה הם לא מרוצים ומה חסר להם בטיפול המקצועי?
מיכל רוזין: זה בדיוק מה ששאלתי: מה הכלים החסרים כדי שיעשו מה שאנחנו מצפים מהם לעשות?
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מקלב, ילד שנפגע מינית והופך להיות "מוסר" זה עניין הלכתי או עניין בתוך הקהילה.
אורי מקלב: אני לא מכיר דבר כזה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לדעת איך את זה אנחנו מפרקים.
אורי מקלב: את אמרת "מוקצה".
אורי מקלב: אני לא חלקתי עלייך, אבל אני לא מבין מאיפה את לוקחת את זה בכלל.
יפעת שאשא ביטון: מדוגמאות אמתיות.
אורי מקלב: אני לא מכיר.
<קריאה: אין "מוסר", אין דבר כזה.
יפעת שאשא ביטון: אז אני מוכנה לשתף אותך אחר כך במקרים.
אורי מקלב: - - - הוא "מוסר", והוא "מוקצה", והוא מודח במשפחה.
יפעת שאשא ביטון: חברים, אני מוכנה לשתף אתכם במקרים פרטיים.
<יצחק קדמן: בהרבה דברים אתה צודק, אבל אי אפשר לסגור את העיניים.
אורי מקלב: אז במה אתם רוצים להתחיל קודם?
מיכל רוזין: אם יש מקרים כאלה צריך לטפל בהם.
אורי מקלב: להתחיל איך לשנות את הרבנים?
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לחשוב איתם.
אורי מקלב: בואו נחשוב מה אנחנו יכולים לענות להם מקצועית.
יפעת שאשא ביטון: בואו נחשוב איתם.
אורי מקלב: אז בואו נתחיל עם זה.
אורי מקלב: במקום לשמוע מה אנחנו רוצים מהרבנים, בואו נשמע מה הרבנים רוצים מאתנו.
אורי מקלב: למה לא?
מיכל רוזין: אם אתה חושב שאין דבר כזה "מוסר" וכדומה, אז צריך להגיד את זה לקהילה.
מיכל רוזין: צריך להגיד את זה בראש חוצות, ושיהיה ברור - - -
<דורון אגסי: אני הוצאתי לפני אחת-עשרה שנים חוברת - -
יפעת שאשא ביטון: אני מיד אתן לך לדבר.
יפעת שאשא ביטון: אני אתן לך את כל הזמן שנדרש, ואני גם אאריך את הישיבה.
יפעת שאשא ביטון: אין לי בעיה להישאר פה.
<דורון אגסי: זה המשך לדברים של הרב מקלב.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, גברתי.
<בת שבע שינין: אני עובדת סוציאלית כבר למעלה מארבעים שנה.
יפעת שאשא ביטון: איפה?
<בת שבע שינין: עבדתי בעיריית בני-ברק כל השנים, והיום אני עובדת ב"בית חם", בפרויקט של ילדים נפגעים מינית בבני ברק, באלעד ובמודיעין עלית.
<בת שבע שינין: אלה מרכזים שמיועדים לאוכלוסייה החרדית.
<בת שבע שינין: אני עוסקת בנושא הזה כבר שתים עשרה שנה באינטנסיביות.
<בת שבע שינין: אין להשוות מה שקרה לפני שתים-עשרה שנה לבין מה שקורה היום.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו הבנו את זה גם בדיון הקודם.
<בת שבע שינין: אין להשוות.
<בת שבע שינין: תראו כמה פניות יש היום למשטרת רמת-גן, כמה פניות יש לירושלים, כמה פניות יש היום בכל הארץ.
<בת שבע שינין: צריכים לקחת בחשבון ולא לשכוח שזה נושא שמעולם לא דובר עליו באוכלוסייה החרדית.
<בת שבע שינין: מעולם.
<בת שבע שינין: זאת אומרת מלפני חמשת אלפים שנה לא דובר בנושא הזה.
מיכל רוזין: התנ"ך מדבר הרבה, אבל מאז לא דובר.
יפעת שאשא ביטון: היא אמרה, חמשת אלפים שנה.
<בת שבע שינין: אין להם טלוויזיה, ואין להם אינטרנט, ואין עיתונות שמדווחת על הדברים האלה.
<בת שבע שינין: זה ציבור תמים באמת ולא יודע מהדברים האלה.
מיכל רוזין: תמים - - -
<בת שבע שינין: התחילו לעורר את הנושא הזה, ואני חייבת להגיד ששום תהליך בהיסטוריה לא קרה מהיום למחר.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אנחנו מסכימים על זה.
יפעת שאשא ביטון: בגלל זה אנחנו גם יכולים לקיים פה את הדיון כי אנחנו יודעים שיש יותר פתיחות לנהל שיח כזה.
<בת שבע שינין: אבל מה שקורה עכשיו פה בוועדה זה מה שקורה גם בחוץ.
<בת שבע שינין: אני מרגישה כאן המון אמוציות והמון כעסים והמון אכפתיות.