GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יואב אפלבוים: היום הוא אולם התרבות.
<יואב אפלבוים: אנחנו לא נכנסים כי זה כיסאות ותאורה.
<יואב אפלבוים: ליד זה המטבח המרכזי שמבשל רק ארוחות צהריים, אבל מעביר אותן יחד עם אספקה טרייה כל יום למשפחתונים.
<יואב אפלבוים: אגב, כששאלת אם יש הבדל בין המשפחתונים, אחד ההבדלים המהותיים ביותר, אבל זה חלק מהתפיסה שלנו, זה טביעת היד של הזוג שחי שם ואנחנו יודעים שבני אדם הם שונים.
<יואב אפלבוים: כשהגעתי הנה ועשיתי חפיפה התיישבתי במשפחתון והזוג, היא מרוקאית והוא רומני, הוא אומר לי 'למה אתה בא עכשיו?
<יואב אפלבוים: תבוא תראה את אחד מפלאי הטבע, תבוא ביום רביעי', אמרתי 'למה?' הוא אמר, 'תבוא לארוחת ערב ביום רביעי'.
<יואב אפלבוים: חבר'ה, 13 חבר'ה, 2 רוסים, אתיופי אחד וכל היתר חבר'ה יוצאי עדות המזרח, כולם יושבים ואוכלים ממליגה, שזה מאכל רומני.
<יואב אפלבוים: הוא היה בשלן, הוא רומני, גדל על ממליגה, הוא אמר 'אם אני לא עושה ביום רביעי בערב ממליגה במשפחתון אין לי מה להיכנס למשפחתון'.
<יואב אפלבוים: משפחתון ליד זה, ואנחנו מדברים לילדים דרך הבטן, משפחתון צמחוני.
<יואב אפלבוים: ילדים צמחוניים, כי ההורים, המדריכים, היו צמחוניים.
<יואב אפלבוים: חצר בית הספר.
<יואב אפלבוים: תשימו לב, קודם כל, שיש גדר שמקיפה את בית הספר.
<יואב אפלבוים: למרות שזה באותו מתחם, המטרה היא שהילדים יבינו שיש מקום שהוא תחום ללימודים בשעות הבוקר.
<יואב אפלבוים: בשעות הצהריים זה נפתח.
<יואב אפלבוים: הסיבה השנייה היא, לא לאפשר לילד שקשה לו בכיתה לשוטט ולרוץ למשפחתון, למשל.
<יואב אפלבוים: אז השערים נעולים.
<יואב אפלבוים: כל עבודות המוזאיקה שאתם רואים כאן הן עבודות שנעשו על ידי הילדים, מתנדבים, ובהנחיה של אמן שקוראים לו יואב.
<יואב אפלבוים: עברנו שם, יש שם בניינים שלמים שהוא עבד עליהם יחד עם הילדים ועשה מוזאיקה.
<יואב אפלבוים: אנחנו ניכנס, נעשה סיור בזק בבית הספר, למרות שהוא בשיפוצים כרגע.
יפעת שאשא ביטון: - - - הם ממש מזמינים, בעיצוב שלהם, בקישוט שלהם.
יפעת שאשא ביטון: ממש ככה מאוד מחמם.
<יואב אפלבוים: תודה.
<יואב אפלבוים: מי שלא מבין לחלוטין, לא בפסיכולוגיה ולא בציורי ילדים, מספיק שיסתכל לפורטרטים שתלויים כאן, אין מבע על הפנים, שלא לדבר על התוקפנות.
<יואב אפלבוים: יש גם תקווה, אבל הציורים האלה מדברים.
<יואב אפלבוים: טלי היא מנהלת בית הספר.
<יואב אפלבוים: הסיור שלנו הוא קצר, אבל ממצה.
<יואב אפלבוים: טלי, אפשר לראות כיתה?
<טלי יפת: כן, אפשר לראות כיתה.
<טלי יפת: לפני כן אני אראה לכם, אנחנו עומדים ליד הלוח הזה אז אני אומר לכם שזה חלק מזכויות הילדים שלהם, זה מה שהם למדו בבית, שאנחנו נלמד.
<טלי יפת: תל"י זה בית ספר תגבור לימודי יהדות, זה נושא מרכזי בבית הספר.
<רחל סעדה: זה בית ספר תל"י?
<קריאה: זה בית ספר תל"י היחיד שהוא חינוך מיוחד בארץ.
<טלי יפת: - - - לפחות אנחנו נעשה את מה ש - - - 'אני גדל ב'אהבה' להיות אדם חושב ואוהב ארצו ועמו ישראל'.
<טלי יפת: זה חלק שהיה מאוד חשוב לנו להכניס, את אהבת הארץ.
<טלי יפת: אני חושבת שזו זכות גדולה ללמוד יהדות וכל מה שקשור לארץ ישראל.
<טלי יפת: יש לנו שנת בר מצווה פה, סיפרת על זה בטח, וכל פרשת השבוע, בני מצווה.
<טלי יפת: להפוך את הערכים לחיי יום יום.
<טלי יפת: מעגל ההפנמה לב 21, זה הלב של החינוך המיוחד.
<טלי יפת: אנחנו בנינו ביום העצמאות, כיוון שמה שנשאר לילדים מיום העצמאות?
<טלי יפת: - - - זה לא חוגגים כי זה צמוד תמיד ליום הזיכרון, שלושה ימים קודם אנחנו עושים סדר יום העצמאות, כמו סדר פסח, עם שולחן, עם צלחת יום העצמאות עם המאכלים של מדינת ישראל, ארבע כוסות, עם הגדה ליום העצמאות.
<טלי יפת: כל הסיפור של ארץ ישראל ואהבת הארץ בא דרך מעגל העצמה, ברך את מדינת ישראל.
<טלי יפת: תגיד אתה, שלא אני אתגאה, שקיבלנו על התכנית הזאת פרס ארצי של קרן תל"י על התכנית הייחודית הזאת של בית הספר.
<ורדה ליבנה: טלי, בחלק הקודם הדגשנו את זה שרוב רובם של התלמידים בעצם מסיימים פה בית ספר לחינוך מיוחד ועוברים לחינוך הרגיל.
<טלי יפת: נכון, זה היה החלום שלנו.
<טלי יפת: יכולנו להיות עד גיל 21, כי בתי הספר של החינוך המיוחד הם עד גיל 21, אבל מראש בתפיסת העולם אין שום סיבה שילד כל חייו יהיה בחינוך המיוחד.
<טלי יפת: זכותו לחזור לקהילה ולהיות חלק מה - - -
<רחל סעדה: כולם צריכים להיות בחינוך המיוחד?
<רחל סעדה: ואם יש ילד שלא צריך?
<טלי יפת: בפנימייה יש 200 ילדים שמתוכם בבית הספר 120, ה-80 האחרים לא צריכים חינוך מיוחד, אבל הילדים מגיעים אליי לבית הספר לא רק דרך ועדות הרווחה, אלא ועדות השמה של משרד החינוך שמפנים אותם אלינו כי יש להם - - -
<רחל סעדה: אז יש כיתות רגילות?
<טלי יפת: פה לא, זה בית ספר לחינוך מיוחד - - -
<ורדה ליבנה: רגע, עוד פעם, יש פה בתוך בית הספר הזה שתי אוכלוסיות, יש אוכלוסייה אחת שהיא תלמידי הפנימייה, ילדים שגרים בפנימייה והוחלט לגביהם שהם צריכים בית ספר לחינוך מיוחד בפרופיל הזה.
<ורדה ליבנה: יש ילדים אחרים שגרים בפנימייה, שצריכים כיתה רגילה או כיתת לקויי למידה בחינוך הרגיל והם לומדים באזור.
<קריאה: נכון, אנחנו משבצים אותם.
<ורדה ליבנה: אם צריך, אז בטח.
<ורדה ליבנה: יש ילדים נוספים שלומדים פה בבית הספר כבית ספר לחינוך מיוחד שנותן חינוך במחוז, ילדים שגרים בחיפה או בקרית ים, שלנים בבית וזה בית הספר שלהם.
<טלי יפת: זאת אומרת גם מחוץ למקום, באים הנה ילדים מקרית שמונה, מחדרה עד - - -
<ורדה ליבנה: אבל אלה פנימייה.
<טלי יפת: אבל הם גם בבית ספר.
<טלי יפת: לשאלתך, לעשות סדר, יש פה 120 תלמידים מתוך ה-200 של הפנימייה.
<טלי יפת: מ-א' עד ט'.
<טלי יפת: ב-ט' הם הולכים החוצה.
<טלי יפת: אנחנו עובדים לפי תכניות הלימודים הרגילות ומאפשרים להם להשתבץ בתיכון רגיל, כמו הילדים הפרטיים שלנו.
<עידית ארבץ: רוב התלמידים בחינוך מיוחד?
<יואב אפלבוים: פה כולם.
<טלי יפת: פה כולם, הפרעות התנהגות וקשיים ב - - -
<עידית ארבץ: למה פנימייה?
<יואב אפלבוים: מתחילים בחינוך מיוחד.
<טלי יפת: לצערנו, אני אסביר.
<טלי יפת: פעם שאלתי את השאלה הזאת.
<טלי יפת: תראו, ילד מגיע עם חור בלב.
<טלי יפת: כמה שאתה אוסף את זה פנימה, מאחורה זה יוצא החוצה.
<טלי יפת: אנחנו יודעים, כל המחקרים אומרים, שככל שילד צעיר יותר לא מקבל חיבוק וחום ואהבה ומה שהוא צריך לקבל אז הנזק הוא נזק מצטבר.
<טלי יפת: הבעיות הרגשיות הן כתוצאה מכל אורח החיים הקשה שלהם והמסגרות הקשות בבית.
<טלי יפת: פה אנחנו משתדלים לעשות 'והיית אך שמח'.
<טלי יפת: זה לא פשוט.
<טלי יפת: 'והיית אך שמח' כשקשה מאוד מאוד להיות שמח זה לא פשוט, אבל זו המטרה שלנו, לעשות את זה טוב, לשמח, את העוצמות שלהם להעצים, לתת להם אפשרות לצאת החוצה.
<טלי יפת: שמעתם כבר את הילדות והילדים, הודיה דיברה?
<קריאה: כן, מאוד מרשימה.
<טלי יפת: אז מה אתם אומרים?
<טלי יפת: כי הודיה בוגרת שלי מכיתה ב' עד כיתה ט' והיא הולכת החוצה לתיכון שהיא רצתה, לעשות בגרויות וללכת לצבא.
<טלי יפת: זאת המטרה.
<טלי יפת: אז כל אחד שמצליח, אין אפס.
<יואב אפלבוים: אם הזכירו אותה, בלי להיכנס עמוק לרקע שלה, אם היא הייתה ממשיכה להסתובב בחוץ בסביבה הביולוגית, גם מנטלית וגם חברתית היא הייתה בביבי השופכין של החברה הישראלית.
<יואב אפלבוים: צריך להיות ברור, גם היא, גם אחיה שנמצא כאן ותראו את אחותה הגדולה, אז היא בכלל פורחת.
<יואב אפלבוים: בכלל לא הבאנו ילדים שהם הכי מוצלחים אצלנו, אלא ילדים ממוצעים, אבל היא דוגמה לילדה שאתה אף פעם לא יכול להבחין האם זה מולד, כשזה ברור לך שחלק גדול הוא הבסיס הביולוגי שהיא גדלה בו, המשפחתי, אבל אנחנו לא מוותרים ואנחנו איתה מתקדמים.
<טלי יפת: בואו ניכנס, תראו כיתה.
<טלי יפת: להיות בין הילדים, להיות יכול להגיד מה אני רוצה, מורה, סייעת בכיתה.
<טלי יפת: הנושא של הזכויות, לא מתחיל בזכויות אלא הוא נגמר באחריות.
<טלי יפת: לי יש זכות לקבל, אבל גם יש לי אחריות לתת לשני.
<טלי יפת: כל הנושא הזה, חשוב לי לספר לכם עליו, דברו על אלימות בבית הספר, על כן 'שומר אחי אנוכי' מהסיפור של קין והבל, שהוא היתמם לפני ה' ושאל 'מה, שומר אחי אנוכי?' כן, שומר אחי אנוכי.
<טלי יפת: תכנית המעגלים.
<טלי יפת: הודיה באה אליי בבוקר להגיד, 'נכון שיש דברים שאני לא אגיד אותם, אישיים שלי?' אמרתי, 'לפי מה שישאלו אותך', כי אנחנו הולכים על תכנית המעגלים, למי אני אומר מה ומתי.
<טלי יפת: לא כל דבר אני מספר לכל אחד.
<טלי יפת: זה מאוד חשוב.
<טלי יפת: הילדים שלנו באופן אינסטינקטיבי, או אנחנו מקנים להם את זה, פה אין בית שיקנה את זה, אז אנחנו אלה שצריכים - - - אתם יכולים לראות את 'האחר הוא אני', אתם יכולים לראות כמובן ארץ ישראל, תכניות עיצוב התנהגות, מערכות טיפוליות, כי בעצם, אמנם אנחנו עובדים לפי תכנית הלימודים הרגילה כי זו זכותם של הילדים לעלות ל-י' רגילה ולדעת את החומר במתמטיקה.
<טלי יפת: אני לא יודעת אם סיפרתם מה הם למדו ומה הם יודעים, איך הם יכולים להיכנס למערכת הרגילה ולהצליח.
<טלי יפת: אז מעבר לזה, כמובן שהמערכת הטיפולית והמערכת - - - הן מערכות מאוד מאוד חשובות.
<טלי יפת: אפרופו זכויות בנושא אלימות, בטח דיברתם, אבל יש תקנון לבית הספר שהוא תקנון רמזור.
<טלי יפת: מה האדום ומה הצהוב ומה הירוק, כל החיזוקים הניתנים.
<טלי יפת: האדום זה מה אסור וכמובן שמיד יש מול כל מה שאסור את מערכת האכיפה של מה שעושים.
<טלי יפת: כל תכנית המוגנות, דיברתם עליה?
<יואב אפלבוים: המוגנות כן.
<טלי יפת: אנחנו יחד, הפנימייה ובית הספר, זו שפה אחת.
<טלי יפת: אני לא יודעת אם אמרת שקיבלנו את פרס אשלים על תכנית המוגנות שלנו?
<טלי יפת: לא אמרת את זה?
<יואב אפלבוים: הייתי צנוע במיוחד.
<טלי יפת: אז כן, אז אני אומרת שתכנית המוגנות היא בנפשנו, גם בבית הספר.
<טלי יפת: ההפסקות מחולקות בין קטנים לגדולים, יש שבעה - - - כל ילד צבוע מ-1 עד 4, יש ליווי צמוד לילדים שהם 4, צמוד, כדי שלא יהיו - - - אני הבנתי שהיה לכם בוועדה דיון על פגיעות מיניות.
יפעת שאשא ביטון: תהיה.
<טלי יפת: תהיה.
<טלי יפת: בינתיים דיברתם רק על הסעות - - -
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נדבר על פגיעות מיניות השבוע או בשבוע הבא.
<רחל סעדה: לא, הייתה לנו ישיבה, יואב היה, בוועדת העבודה והרווחה ודיברו על זה שאין מדריכי לילה.
<רחל סעדה: אין מספיק מדריכים בלילה.
<טלי יפת: אבל אתם ישבתם בוועדה בנושא - - -
יפעת שאשא ביטון: בוועדה לזכויות הילד יהיה לנו הנושא של פגיעות מיניות ו - - -
<טלי יפת: הנושא הזה הוא מאוד רגיש אצלנו.
<טלי יפת: לשמור שלא יהיה, כשנמצאים בבית, כשהם מחוץ לבית, פנימיית 'אהבה' ובית הספר זה לשמור שלא יקרה.
<טלי יפת: אני רוצה לציין, לא יודעת אם אתה אמרת שיש לנו אחוז גבוה מאוד של ילדים שנפגעו, היו קורבנות, ואז גם מטבע הדברים גם חלק, לא מזה, לא מטבע, לצערי, מטבע הדברים זה מה שקורה, המון פעמים ילד שהוא קורבן הופך - - - אז הצד החינוכי יחד עם הצד הטיפולי, יחד, זה מאסט.
<ורדה ליבנה: אבל לפני הכול זה בית ספר לכל דבר.
<קריאה: הכול פתוח, כלכלת בית, סדנאות.
<טלי יפת: לי חשוב כשילד בא הביתה, אם אין כמעט כלום, אז מכמעט כלום הזה הוא יוכל להכין לעצמו אוכל ושהוא יוכל להיות ה-handy man של עצמו ולא יצטרך להזמין בעלי מקצוע, בשביל זה יש סדנת עץ וסדנת מתכת וחשמל וכמובן סדנה של היזמים הצעירים - - - כי הילדים מאוד מאוד מוכשרים וצריך לפתח בהם את הכישרון הזה שלהם.
<טלי יפת: ניכנס לכלכלת בית.
<טלי יפת: העבודה הזאת נמצאת אצלי בכלכלת בית, הנושא של האינטליגנציות המרובות בכלכלת בית.
<טלי יפת: יש איתם מורה מאוד ייחודית, דרך אגב, כי אין היום מורים לכלכלת בית ואין הכשרה למורים לכלכלת בית וזה נורא נורא חשוב כי הילדים צריכים להגיע הביתה, הם באים אחרי - - - כי לא היה לנו, אין אוכל במקרר, עם מה שיש במקרר לדעת להכין.
<טלי יפת: וגם לדעת מה בריא ומה צריך להכניס ל - - - אם תראו בכניסה, גם צרכנות נבונה נכנס לתוך זה, כולל הקיץ, איך אני צורך בקיץ את כל מה שיש בחוץ בלי שיסדרו אותי וירמו אותי ומה אני עושה אם כן סידרו אותי וכן רימו אותי, למי אני פונה?
<טלי יפת: מה שנקרא התחלה לחיים של כישורי חיים.
<טלי יפת: אפשר לראות פה בתמונות את הילדים שעוברים את כל התהליך, מתכנון ארוחה עד רחיצת כלים, ההכנה של זה.
<טלי יפת: פה, שתדעי, אי אפשר לעשות דיאטות, כי כל מה שהם מכינים הם יודעים שהם גם נותנים.
<טלי יפת: הילדים כאן לומדים שזה 'לא רק אני מקבל, אלא אני גם נותן', לא רק מגיע לי.
<ורדה ליבנה: - - - בעצם כל תכניות ההכנה לחיים משולב בהם גם כל תכניות הליבה של בית הספר.
<ורדה ליבנה: זאת אומרת אם זה בישול ואפייה וכו' ייכנס פה מתמטיקה או טקסט שפה כמתכון - - -
<טלי יפת: רואים את זה מכל הבחינות.
<טלי יפת: יש לי כאן מורה מקסימה, אנחנו דיברנו על לקחת מערכים לאורח חיים.
<טלי יפת: לא להישאר רק במילים של הערכים, כי מה החוכמה?
<טלי יפת: זה חיי היום יום.
<טלי יפת: היא החליטה לפתוח קפיטריה למעשים טובים והילדים מסנגרים על עצמם ואנשים ממליצים עליהם, אנשי צוות או ילדים אחרים, מציגים למה מגיע להם לשבת בקפיטריה למעשים טובים ולקבל תעודת הצטיינות על מעשים טובים.
<טלי יפת: זה לעבור מערכים לאורח החיים של היום יום.
<טלי יפת: כיף לי לתת את התעודות האלה לילדים, יש שם את כל הרציונל, את עוד לא ראית את זה אפילו, את כל הרציונל של התכנית של קפיטריה למעשים טובים.
<יואב אפלבוים: טלי.
<טלי יפת: תן לי חמש דקות.
<טלי יפת: אתם יכולים לראות פה, זה מסע ספרותי, שזו מסורת - - -
יפעת שאשא ביטון: לי כיף פה.
יפעת שאשא ביטון: אני לא יודעת מה איתכם, אני נהנית פה.
<טלי יפת: 10 שנים קיבלנו 10,000 שקל על המסע הספרותי.
<טלי יפת: את יודעת מה זה ללכת עם כל הצוות לסטימצקי, כל אחד לוקח עגלה ויכול לשים ספרים ב-10,000 שקל?
<טלי יפת: זה היה חלום.
<טלי יפת: אני לא יודעת כמה אנשים קראו את פוליאנה, אבל המסע הספרותי אל עצמי, אל הבעיות שלי והקשיים שלי דרך ספרי הילדים, זה הרעיון.
<טלי יפת: אז יש פה את כל ספרי הילדים של - - -
<יואב אפלבוים: טלי, אני אקטע אותך רגע, יפעת העירה הערה שאני מוכרח להתייחס אליה.
<יואב אפלבוים: אמרת שכיף לך ואת מרגישה כאן כיף.
<יואב אפלבוים: כך אמרת, לא?
יפעת שאשא ביטון: לגמרי.
<יואב אפלבוים: אז את מצטרפת לחברה מאוד טובה.
<יואב אפלבוים: לא רק שכל מי שמבקר אצלנו - - - אני בין היתר אחראי בעמותה לגיוס תרומות ואנחנו עושים ערבי התרמה בארצות הברית.
<יואב אפלבוים: בכל ערב כזה יש את מה שנקרא honor, האיש המכובד, לפני 4 שנים ה-honor הייתה גב' ד"ר לורטה ג'ונסון מבולטימור.
<יואב אפלבוים: לורטה היא כושית שלפני 15 שנה הייתה מגישת תה בחדר מורים בבולטימור והיא אמרה לצוות שם שהיא תהיה פעם מורה.
<יואב אפלבוים: יכול להיות שהיום היא כבר בראש, אבל כשהיא באה הנה היא הייתה סגנית ראש הארגון הפדרלי של המורים בארצות הברית.
<יואב אפלבוים: אתם מבינים איזה כברת דרך היא עשתה.
<יואב אפלבוים: היא אמרה שהיא מוכנה להיות honor, פנו אליה, אבל היא מוכרחה לראות את המקום, היא באה לישראל והיא מקדישה שעתיים בלוח הזמנים לבקר ב'אהבה'.
<יואב אפלבוים: השעתיים הפכו להיות 6 שעות, ולא באשמתי, אני לא הייתי פה, אבל הצוות סייר איתה.
<יואב אפלבוים: היא ביקשה להישאר כדי לראות עוד ועוד.
<יואב אפלבוים: לא נחזיק אותך פה מעבר ל-8 שעות.
<יואב אפלבוים: וכשהיא עמדה על הבמה בערב עצמו, היו שם כ-800 אנשים שחלקם הגדול אמריקאים עוסקים בחינוך וחלקם מממנים חינוך.
<יואב אפלבוים: היא אמרה, 'חבר'ה, אנחנו האמריקאים עושים דברים מאוד גדולים, אבל כדאי לנו גם ללמוד מאחרים, מי שרוצה ללמוד מה זה ילד עם צרכים והתשובות להם כדאי שיעשה מה שאני עשיתי, רק מראש יתכנן 12 שעות'.
<יואב אפלבוים: אז את בחברה טובה, כי הסלוגן שלנו אומר 'אם את הולכת בעקבות הלב תגיעי לאהבה'.
יפעת שאשא ביטון: יפה.
<טלי יפת: שם על הקיר למעלה, עברנו בצ'יק ולא נחזור, יש לנו פעילויות עם המשטרה, כי מאוד חשוב לנו שהקשר עם המשטרה יהיה קשר חיובי ולא רק סביב האירועים שהילדים חווים חשיפה שלהם.
<טלי יפת: הנגרות, הייתה לנו תחרות תערוכה - - - עד המוצר.
<טלי יפת: התכנון, השרטוט, הסבלנות, כי זה לא לוקח שיעור אחד או שניים, ההתמדה לילדים עם הפרעות קשב וריכוז והפרעות אחרות, הרצון לעשות.
<טלי יפת: ביקשתי מהמורה שאת הדברים שנשארו היא תוציא החוצה.
<יואב אפלבוים: אחד הכעסים שלי על משרד החינוך ש - - -
יפעת שאשא ביטון: - - - למשל אתמול היה לנו דיון בנושא הזה - - -
<ורדה ליבנה: למעשה מנהל בית ספר היום, נגיד כמו טלי, שרוצה להכניס עוד שעות צריך לעשות את זה בכל מיני - - - של שעות.
<טלי יפת: תדעו לכם שלזכותו של יואב, אני אומר את זה כי זה חובה לומר, אין מורים, אם לא היו הפורשים לפנסיה מוכנים לבוא לעבוד בתשלום של יואב לא היו לנו הסדנאות האלה והן כל כך חשובות.
<טלי יפת: אני רוצה להיכנס לשם, בואו לשם איתי.
<טלי יפת: בדרך אני אגיד לכם, בשקט בשקט - - - יש לכם פה את ה - - - יש פה את החשמל ויש את המשחקים, יש גם אביזרים שלוקחים הביתה.
<טלי יפת: עוד פעם, לתכנן, כל מערכת קושי, המכונות של הכיפופים ולצבוע את זה, תסתכלו את הצביעה של הילדים, זה שילוב עם חשמל, זו מנורת לילה, שילוב מתכת עם למידה של חשמל.
<ורדה ליבנה: טלי, היה טבעי שילדים עם בעיות התנהגות קשות לעיתים נגיד שזה מסוכן.
<ורדה ליבנה: בואי תסבירי על החיבור בין חינוך לדברים האלה.
<טלי יפת: אני רוצה לומר לכם, שהכללים האלה, לפני שנכנסים בכלל, של מה מותר ואסור והבטיחות והגהות וההסתכלות של המורה, מורה וסייעת תמיד, והכיתות שנכנסות לכאן הן קטנות, אני מחלקת אותם, כדי שבאמת לא תהיה בעיה של זה.
<טלי יפת: אני פורשת בסוף החודש הבא ואני יכולה להגיד לכם שב-12 שנה שלי פה אף ילד פה לא נפצע.
<טלי יפת: הם נפצעים במקומות אחרים ובדברים אחרים - - -
יפעת שאשא ביטון: - - - וזה מה שאומרת לכם המדינה, אי אפשר להחזיק אותם, לא עם עוד מורים בתוך הכיתה ולא - - - ממש לא.
<טלי יפת: זו המצאה של הילדים.
<טלי יפת: זו הדמקה, תסתכלו, קופסה שנלווית וכל החיילים.
<יואב אפלבוים: אבל יש התייחסות יותר רחבה לעניין הזה, כי, ורדה, ילדים עם בעיות התנהגות ותפקוד כזה - - -
<ורדה ליבנה: אתם הבנתם שאני שאלתי את זה בהפוך, נכון?
<ורדה ליבנה: או שאני צריכה להסביר את עצמי?
<יואב אפלבוים: לא, לא, ילדים עם בעיות התנהגות ותפקוד כמו הילדים שאנחנו קולטים, מצופה בקונבנציה שיהיו גדרות מסביב עם שומרים שידליקו אלף פנסים.
<יואב אפלבוים: למרות שילדים מעל גיל 12 אצלנו באישור המדריך יכולים לצאת החוצה ולחזור והשומר לא יעצור אותם, מתחת לגיל 12 הוא יעצור תמיד וידאג שיהיה להם מלווה, יש לנו, אני לא יודע אם הכי מעט, אבל אין לנו בריחות מפה, כמעט שלא.
<יואב אפלבוים: ילדים חדשים לפעמים לוקחים את הרגליים ואנחנו מוצאים אותם אחרי שעתיים.
<יואב אפלבוים: התחושה שאנחנו סומכים עליך או עלייך שכשתלמד את הכללים אנחנו נסמוך עליך יותר היא תחושה שמלווה את החצר שלנו, את הסדנאות כאן והתוצאות מדברות עד עצמן.
<יואב אפלבוים: אנחנו מתמודדים הרבה פחות עם בריחות, כמעט ללא תאונות.
<טלי יפת: אנחנו הולכים ליזמים הצעירים באהבה.
<טלי יפת: זו תכנית החינוך הרגיל.
<טלי יפת: אנחנו עושים אותה פה אני חושבת שכבר 15 שנה.
<טלי יפת: זה מה שנקרא הכנה לחיי עבודה.
<טלי יפת: תסתכלו על הקירות ואני אומר שכשיש לך מורה יצירתי אז השמים הם הגבול עם הילדים.
<טלי יפת: בזה אין ספק.
<טלי יפת: חוץ מזה שהיא עושה את כל האמנויות, המורה זיו תיכף תיכנס, ליזמים הצעירים יש לוח עבודה, הם מדביקים את שעות העבודה שלהם, את היצירות אנחנו מוכרים.
<טלי יפת: אני הלכתי לסוף התהליך.
<טלי יפת: כל התהליך של מה הצורך, סקר כדאיות, סקר שווקים, עלויות, תכנון וכמובן המכירה והם נורא אוהבים ויש לנו קבלות כדי לספור את הכסף כי בסוף השנה הם גם מקבלים את השכר שלהם על עבודתם, כל אחד לפי מה שהוא השקיע.
<טלי יפת: ואתם רואים, אין הרבה מה להראות כי זה סוף השנה, חילקנו את הכול, אבל אתם קצת רואים.
<טלי יפת: מי מזהה את זה?
<טלי יפת: אלה הם לוחות השראה.
<טלי יפת: למעלה זה תמונות, מוביילים.
<טלי יפת: יש אחד נשאר, שבשבת, הכול עבודת יד של הילדים.
<טלי יפת: הקטנים יותר, כל הרקמה וכל - - - יש תכנית ספירלית מתפתחת.
<טלי יפת: זיו, רוצה כמה מילים?
<טלי יפת: לוחות עד, לוחות שנה, יפעת, כאלה עם כל האירועים, השמחים והפחות שמחים.
<טלי יפת: אין אחד זהה לשני, הכול עבודת יד של הילדים.
<טלי יפת: איפה השעונים?
<טלי יפת: נשאר מהשעונים?
<זיו-מורה: לא, לקחו הכול.
<זיו-מורה: היה פה מלאי עצום, אבל הילדים לא ויתרו וגם קנו את רוב העבודות, שזאת המטרה, ליצור את הפרויקט המיוחד.
<זיו-מורה: מעבר לזה שכל הכיתות כמעט מגיעות לכאן והילדים מתנסים במיומנויות שונות שחלק מהילדים שלנו בחינוך הרגיל היום לא מתנסה בהם, מפגש עם חומרים שונים, כלי עבודה שונים.
<זיו-מורה: הפרויקט של היזמים הוא באמת פרויקט שמדמה בנייה של עסק.
<זיו-מורה: לא סתם נבחרים ילדים, לפני שנה עבדנו עם 6 ילדים, השנה עם 8, כי פשוט כמויות של ילדים כל השנה רודפים אחריי, 'אני רוצה רוצה רוצה'.
<זיו-מורה: הילדים מאוד רוצים להשתתף בפרויקט הזה, זה לא פרויקט פשוט, אני אומרת להם 'אתם זכיתם'.
<זיו-מורה: מי שמוכיח את עצמו בתחילת השנה, גם מבחינת משמעת וגם מבחינת יכולות מתקבל לפרויקט הזה.
<זיו-מורה: זה פרויקט של חטיבת ביניים, ז', ח', ט', לא של צעירים.
<טלי יפת: אני אעצור אותך לשנייה ואני אומר, כי יואב - - -
<יואב אפלבוים: זה המשפט האחרון.
<טלי יפת: בכל בתי הספר הרגילים, שיש בהם יזמים צעירים, יוזמים ומוציאים החוצה לביצוע אצל מישהו שמכין להם ועושה להם.
<טלי יפת: פה כל הליין של העשייה, לא רק היוזמה וכל מה שמסביב אלא באמת גם לייצר את זה ואז למכור את מה שאתה בעצמך ייצרת.
<טלי יפת: זה החלק הייחודי של הילדים פה.
<זיו-מורה: משפט אחרון שלי, כי אני לא סיפרתי.
<זיו-מורה: אני מאוד גאה בפרויקט הזה, אני רק רוצה להוסיף שהשנה הילדים היו שותפים גם בבניית המטרות של הפרויקט, כל תהליך האימוני והתהליך המעשי, ורק שימו לב שהשנה הפרויקט המרכזי היה לוחות השראה שמה שעומד מאחוריהם זה חשיבה חיובית.
<זיו-מורה: הילדים היו צריכים להוציא משירים ומהעולם שלהם מילים שהן בעצם מילות השראה, רק דברים חיוביים.
<טלי יפת: הם גם בנו אתר.
<טלי יפת: הם הכינו אתר והם בנו אותו, היזמים הצעירים, כל בית הספר, הכול מרושת באינטרנט, הכול - - -
יפעת שאשא ביטון: מבחינתי ה-home sweet home - - -
<טלי יפת: זה מוצא חן בעינייך?
<טלי יפת: לכתוב את זה, לבחור את זה.
<טלי יפת: ראית איזה טעם טוב?
יפעת שאשא ביטון: ילדים שיצאו מהבית - - - זה אומר, ה- home sweet home- - - מדהים.
<טלי יפת: המקום הזה, פעם היינו נוסעים החוצה לחווה חקלאית, אתם זוכרים את הזמנים האלה?
<טלי יפת: פה זה החווה החקלאית שלנו.
<טלי יפת: יש ערוגה לכל כיתה, הילדים מגדלים את כל הצמחים, משולב בלימודי מדעים.
<טלי יפת: יש פה צמחי תבלין - - -
<יואב אפלבוים: עכשיו אני אספר לכם סיפור.
<יואב אפלבוים: אנחנו נמצאים בממלכה של דוד, אבל דוד זה השם הרשמי, זה דוד המלך.
<יואב אפלבוים: דוד הוא סייר בבית הספר, עד לפני כמה שנים - - - בואו נתקדם.
<טלי יפת: איזה כיף פה לבוא.
<טלי יפת: היה לי ילד שבנה לעצמו בית כאן
<טלי יפת: וכל פעם שהוא היה סוער הוא היה מתיישב למעלה, אמרתי 'מה אתה עושה פה?' 'אני משקיף על הכול, יש לי שקט'.
<טלי יפת: הלב שלי דפק כל פעם שהוא טיפס לשם, אבל.
<טלי יפת: ..
<יואב אפלבוים: עד לפני כמה שנים ילדים שהיה קשה להם בכיתה היו יוצאים לדוד המלך ופה היה שולחן, שולחן אחר, אבל במקום הזה הוא היה שותל איתם שתילים ומגדל אותם והם היו נרגעים.
<יואב אפלבוים: יום אחד הופיע השכן מכפר ביאליק, יש לנו כפר חקלאי שכן, שאגב, אחד התושבים שלו, בעל משק, הוא האלוף אורי שגיא, שהוא הנשיא שלנו, העצים מאחורה זו תרומה של אורי שגיא, גם שבעת המינים, הוא תרם כאן את כל שבעת המינים, והגיע בעל משק אחר אליי למשרד, אמר 'תקשיב, אני בעל משתלות שפר, משתלות הסחלבים הכי גדולה בארץ, 'עשיתי לביתי ואני אמשיך לעשות, אני רוצה לעשות עכשיו לילדי 'אהבה'.
<יואב אפלבוים: ' אני חובב סוסים והוא הקים לנו בתוך פינת החי אורווה, תיכף נראה אותה, והעביר לנו סוסים.
<טלי יפת: לרכיבה טיפולית.
<יואב אפלבוים: כמובן לרכיבה טיפולית.
<יואב אפלבוים: עכשיו לא רק שהוא נתן כסף, אלא הוא עבד פה פיזית עם הפועלים התאילנדים שלו.
<יואב אפלבוים: תפסתי אותו, אמרתי לו, 'תקשיב, בוזי, יש לי פה את דוד המלך, הוא עובד פה מתחת לעצים עם ילדים, עושה עבודת קודש, אבל אני רוצה לתחום לו את זה קצת'.
<יואב אפלבוים: אני התכוונתי שהוא ישים פה ארבעה ברזלי זווית עם איזה מחסום, עכשיו בואו נראה מה הוא התכוון.
<יואב אפלבוים: החום הוא חום אימים, אני התכוונתי למשהו אחד, הוא התכוון למשהו אחר.
<טלי יפת: הכול ממוחשב, כל ההשקיה ממוחשבת.
<טלי יפת: כל השולחנות האלה מלאים במשך השנה, הילדים מגדלים אותם מהניצנים הקטנים, מהזרע עד העציצים הגדולים.
<טלי יפת: פה זה לא סחלבים, אנחנו לא מגדלים סחלבים, אנחנו לא מתחרים איתו.
יפעת שאשא ביטון: מה מגדלים?
<טלי יפת: כל מיני צמחים אחרים ואנחנו מוכרים אותם למי שמעוניין.
<טלי יפת: שוב, הכסף רק לילדים.
<טלי יפת: הם אוהבים את זה.
<יואב אפלבוים: הפרק האחרון כאן קשור לתרומה של אותו בועז.
<יואב אפלבוים: פינת החי כוללת סוסים לרכיבה טיפולית, כוללת כלבים - - -
<טלי יפת: לגידול אישי.
<יואב אפלבוים: לא רק כלבים אלא גם מכרסמים למיניהם ונחשים.
<יואב אפלבוים: אתם יכולים לראות פה בשעות אחר הצהריים ילד הולך עם נחש כרוך סביב צווארו, לא ארסי.
<קריאה: גם ארסיים היו לנו, תפסנו ב-10 הימים האחרונים שניים.
<יואב אפלבוים: יש ילדים שמגדלים כלבים.
<יואב אפלבוים: פינת החי הזאת קולטת כל יום בשנת הלימודים כ-70 ילדים בתהליכים טיפוליים, גם לרכיבה ולהנאה.
<טלי יפת: כשאני הגעתי ל'אהבה' היו רק שני חמורים.
<טלי יפת: הם עוד פה.
<טלי יפת: אני לא יודעת אם זה אותם שניים.
<יואב אפלבוים: היו רק שני חמורים, אבל כמובן פיתחנו ובוזי עזר לנו מאוד.
<יואב אפלבוים: אגב, אנחנו נעבור בדרך למרכז החירום, פה מעבר לגדר יש נחל פוארה, שכמו במדינת ישראל בחלק מהנחלים הוא מאוד מוזנח עד עוד שנה.
<יואב אפלבוים: הולכים לפתח פה טיילת מאוד יפה והמועצה האזורית הלכה איתנו, אנחנו משנים את התכנית של הרכיבה, מקבלים מהמועצה האזורית עוד קצת אדמה והם גם ישפצו לנו את פינת החי.
<עידית ארבץ: רק שלא יצמצמו את המרחב ואז זה יסגור לכם את ה - - -
<יואב אפלבוים: לא, להיפך, הם הולכים איתנו.
<טלי יפת: אותו בוזי, אותו בועז ישב אצלי יום אחד ואמר לי 'תגידי מה עוד את רוצה?
<טלי יפת: ', 'תשמע, החזית של בית הספר נראית נורא, הייתי בברצלונה, ראיתי את הבתים של גאודי', מה, רק הוא יכול?
<טלי יפת: גם הילדים שלנו יכולים.
<טלי יפת: השגתי ממשרד החינוך אמן מורה, במשך שנתיים הוא הגיע לכאן, הוא עשה עם הילדים את עבודת הפסיפס הענקית שאם לא ראיתם, תיכף תראו אותה בכניסה לבית הספר - - -
<יואב אפלבוים: הם ראו.
<טלי יפת: בועז, הוא עם המכנסיים הקצרים והתאילנדים, עשה את כל הפיתוח הסביבתי מסביב שם, כולל העצים לגובה שייתנו הצללה לשטח, שיהיה יותר נעים לילדים.
<טלי יפת: זהו.
<טלי יפת: אני אומַר שמי שעובד ב'אהבה' זוכה לפגוש את האנשים הטובים באמצע הדרך, כדברי המשורר.
<טלי יפת: יש לנו סוללות של מתנדבים פה, ביניהם רפאל שאימץ אותנו, סיפרת על זה קצת, יואב?
<טלי יפת: רוח ההתנדבות, זה פשוט לא יאומן.
<טלי יפת: הפינה הזאת, שאלתי פעם את בוזי 'תגיד, מה אנחנו יכולים לעשות למענך?
<טלי יפת: כל כך הרבה עשית למען 'אהבה'.
<טלי יפת: ' הוא אומר, 'יש לי שלושה חברים טובים ואני רוצה להנציח אותם במקום שמח' - - -
<רחל סעדה: תודה רבה.
<טלי יפת: תודה רבה שבאתם, זה כל כך חשוב.
<עידית ארבץ: כל מה שאתם עושים למען הילדים האלה זה - - -
<טלי יפת: אני אפרד מכם, אתם ממשיכים.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, טלי.
יפעת שאשא ביטון: (המשך הסיור).
<יואב אפלבוים: נשאלתי מה זה פה.
<יואב אפלבוים: הבניין הזה, יש בו 8 דירות, ב-2 דירות מתגוררים השינשינים שלנו, מה שהם קוראים הקומונה, 4 הדירות האחרות זה רכזים שעובדים פה סביב השעון ואנחנו מעוניינים שהם יגורו כאן, כי אנחנו צריכים אותם ביום ובלילה, ו-2 דירות שייכות ל-18 פלוס.
<יואב אפלבוים: אנחנו הולכים לבקר באחת הדירות.
<יואב אפלבוים: יש לנו עוד 2 דירות במרכז החירום שנמצא פה ממול, של 18 פלוס.
<יואב אפלבוים: שני החבר'ה האלה, ההורים שלהם עובדים במספנות ישראל, מספנות ישראל בניסוי מוצלח איתנו קלטו שני 18 פלוס שהגיעו לרמה של מנהלי משמרות.
<יואב אפלבוים: יכול להיות שאחד מהם פה, מגזר פרטי, ואז אנחנו הסכמנו לקבל כמה חבר'ה של מספנות ישראל, ילדים של עובדים בקיץ, שהם משלמים להם את השכר, אבל אנחנו מעסיקים אותם.
יפעת שאשא ביטון: כל הכבוד.
<יואב אפלבוים: אני אתן שתי מילות מפתח ואחר כך החבר'ה ייתנו את שלהם.