GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<בת חן חדד: חלק מהמקרים זה מהעבר, זה אפילו מקרים מ-2013, אנשים שתבעו, אנשים שכבר קיבלו את הכסף חזרה.
<בת חן חדד: זה משהו שנראה לי שאם לא הקבוצה הקיימת ואם לא שדחפנו ושפנינו לכולם, אז אולי באמת זה היה נמשך.
יפעת שאשא ביטון: כרגע יש תביעה ייצוגית או שזה תביעות בודדות?
<בת חן חדד: אני אסביר את זה.
<בת חן חדד: יש תביעה ייצוגית אחת שהוגשה, ומאוד מאוד חשוב להתייחס לזה.
<בת חן חדד: תביעה ייצוגית אחת שהוגשה נגד אחת הסוכנויות על 3.5 מיליון.
<בת חן חדד: זה משרד מסוים שהגיש את התביעה שלו, הוא לא היה מעורב יותר מדי בסיפור.
<בת חן חדד: אני לא יודעת כמה היה לו אינטרס באמת לדאוג לנפגעים, אז התביעה הזו לצערי הרב כמעט נסגרת בפשרה, אני הנחיתי את כל הקבוצה פשוט לשלוח מכתבים לבית המשפט להתנגד לפשרה הזאת.
<בת חן חדד: בפשרה עורכי הדין מקבלים סכום גבוה יחסית והנפגע הספציפי מקבל 5,000 שקלים.
<בת חן חדד: אני רק אסיים, אנחנו הגשנו תביעה ייצוגית על 14 מיליון.
<בת חן חדד: שאר האנשים, בגלל שתביעה ייצוגית מתבררת הרבה מאוד זמן, אז אני לא מאמינה שכולם ירצו לחכות, לפעמים זה לוקח אפילו שנתיים, אז שאר חברי הקבוצה מגישים תביעות פרטניות.
<בת חן חדד: אני סיימתי, תודה.
יפעת שאשא ביטון: תודה, בת חן.
יפעת שאשא ביטון: ק' רוצה לומר כמה מילים, אז אנחנו נאפשר לה.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, ק'.
<ק': כשהגעתי לשם אמרו לי שאני יפה ושאני מתאימה להיות ככה ואני האמנתי ואני לא יודעת איך האמנתי, כי לא יודעת, המילים שלו, האמנתי למילים שלו כי לא ידעתי שהוא ישקר.
יפעת שאשא ביטון: כן, כבר הבנו שמדובר באנשים מאוד משופשפים ו - - -
<ר': יש להם כוח שכנוע נורא גדול כשהם מדברים אל ילדים.
<ר': גם אחרי כשהלכתי מהם אז הם המשיכו לשלוח לי הודעות, אבל לא על הקיר בפייסבוק, אלא בפרטי, בצ'ט ממש.
<קריאה: גם אני מקבלת.
יפעת שאשא ביטון: לגבי זה יש חקיקה.
יפעת שאשא ביטון: דווקא במקרה הספציפי הזה של פנייה אישית במייל הפרטי שלו או בהודעה פרטית, לגבי זה יש חקיקה.
<קריאה: זה לא נכנס לפייסבוק, זה לא בדרך פייסבוק, זה רק בדרך מייל.
יפעת שאשא ביטון: אבל היא אומרת שנשלח לה בפרטי.
<קריאה: לא, אבל בהודעה פרטית בפייסבוק - - -
יפעת שאשא ביטון: זה לא משנה, היא עדיין פרטית.
יפעת שאשא ביטון: הודעה פרטית יכולה להיות מטופלת על פי חוק, דווקא במקרה הזה החוק מאוד מאוד ברור ומה שאנחנו רוצים לחדד בחוק זה שכל פנייה, גם אם זה דרך פייסבוק, דרך חשבון אישי, לא בערוץ הפנימי, תוכל להיות מטופלת.
<קריאה: היא בטלפון, בהודעות, לא ב - - -
יפעת שאשא ביטון: כם אני רוצה לסכם, אלא אם יש למישהו משהו להוסיף לפני סיכום.
<ש': הם גם מגיבים לי הרבה באינסטגרם על התמונות.
<ש': נגיד אני מעלה תמונה של עצמי, הם אומרים שאני בדיוק מתאים למה שהם מחפשים ולמלא את הפרטים ושהם יחזרו אליי.
יפעת שאשא ביטון: הרשות להגנת הצרכן, ברשותכם שאלה.
יפעת שאשא ביטון: כי פה אנחנו שומעים בשני המקרים שמדובר בפנייה אישית לחשבון אישי, זה לא חשבון פייסבוק, אלא זה הצ'ט הפרטי, זה האינסטגרם הפרטי.
<ר': הרבה כשזה על הפרופיל, זה כאילו אנשים משתפים את זה.
יפעת שאשא ביטון: לא, אז אני מדברת דווקא על המקום הפרטי, שהאנשים עצמם פונים אליהם.
יפעת שאשא ביטון: על פי החוק, ברשותכם, יש הגנה מבחינת החוק, השאלה מה אפשר לעשות, איך אפשר לטפל במקום שבו יש עבירה על החוק?
יפעת שאשא ביטון: אולי גם משרד הכלכלה יוכל לענות לי על זה, כי יש עבירה חד משמעית, כבר אין פה ספק או שאלה אם זה בדיוק כך או אחרת לגבי המקרים האלה, איך מטפלים בהם משפטית, אכיפתית?
<רבקה מקובר: אכיפתית הוא הסביר, אבל בגדול כאשר יש עבירה, זה לא מספיק שיש, אל"ף, כדי להגיש כתב אישום, אנחנו מדברים על היבט פלילי, צריך שזה יהיה מעבר לכל ספק סביר.
<רבקה מקובר: עברנו את המהמורה הזאת, הוגש כתב אישום, אנחנו בידיים של בתי הדין.
<רבקה מקובר: בתי הדין במקרה הזה - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אני מדברת לפני, כדי בכלל להביא את זה למצב שזה יהיה נדון בבית הדין?
<איל אסף: לא, אז יש חשד.
<איל אסף: בעקבות החשד הזה נפתחת חקירה.
<איל אסף: החקירה יכולה להביא לממצאים או לחוסר ממצאים, בהתאם לסמכות ששם אנחנו חוקרים.
<איל אסף: אז אחת, כשיש ממצאים, אז התיק הזה ממוצה.
<איל אסף: בהליך הפלילי שאותו אני ואנשיי החוקרים מנהלים, זה להוכיח מעבר לספק סביר, בניגוד למה שאמר פה ידידי בהליך המנהלי, מרגע שאתה מוכיח מעבר לספק סביר התיק הזה ממוצה עם ממצאים, הוא הולך ללשכה המשפטית ומשם לבית הדין ולפי חומרת המעשה, שם נקבע העונש.
<רבקה מקובר: לפעמים הקנסות המוטלים הם גבוהים מאוד, אי אפשר לזלזל בזה, לפעמים אין מספיק ואז זה יכול לצאת בקנס נמוך, לפעמים אפשר גם להכניס לבית סוהר.
<רבקה מקובר: זה תלוי בחומרת העבירה, בתכיפות שלהם, במספר הפעמים שזה קרה וכו'.
<רבקה מקובר: אבל האמת היא שצריך פעם אחת לקחת איזה שהוא טסט קייס שבסופו של יום כאשר ייצא פסק הדין, אפשר יהיה לפרסם אותו בראש חוצות.
<רבקה מקובר: אנחנו עושים דברים כאלה במקרים כאלה, וזה יהיה גורם מאוד מרתיע.
יפעת שאשא ביטון: את מרימה לי להנחתה, כי רציתי לפנות לאלי ואני אשמח אם גם אתם, כמשרד ממשלתי, תוכלו להיות שותפים, אם אנחנו יכולים ליצור מהלך שבו אנחנו יוצאים בקריאה לציבור כדי שפניות מהסוג הזה יתנקזו אלינו ונצא באיזה שהוא טיפול מערכתי אחת ולתמיד, כי אנחנו רואים שנורא קשה למגר את התופעה הזו, דרך כך גם נתחיל ליצור מודעות בקרב הציבור במה לגעת ובמה לא לגעת ונצליח להביא למיצוי דין, לפחות בסיפור הזה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יכולים לצאת לאיזה שהוא מהלך משותף?
<אלי בוקובזה: בסיפור של התיק הספציפי הזה, כל זמן ש - - -
יפעת שאשא ביטון: אני מדברת בכלל על התופעה.
יפעת שאשא ביטון: אני מדברת על כתופעה, לפנות לציבור, שהציבור יפנה, אנחנו נחליט למי מהגורמים, או במשותף, נתחיל לרכז את הפניות ונטפל בהן ברמה מערכתית, כי אני חושבת שיש לנו אחריות ציבורית לראות איך אנחנו עוצרים את הגל הזה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו רואים שהוא לא מפסיק, הוא הולך וחוזר.
<אלי בוקובזה: כל מה שקשור להטעיה, גם של בגיר וגם של קטין, כל פרסום, גם של בגיר וגם של קטין, שמישהו הטעה אותו בפרסום, אמר לו משהו לא נכון, זה תחום שקשור להגנת הצרכן.
<אלי בוקובזה: בכל מקרה יש תקנות פרסום ודרכי שיווק המכוונים לקטינים, זה הרבה יותר ספציפי.
<אלי בוקובזה: את מדברת פה על הרבה מאוד דברים, גם פרסום ספציפי בפורומים של קטינים, מותר או אסור, בית ספר, מותר או אסור, בפנים או בחוץ, איך אני עושה את זה.
<אלי בוקובזה: זאת אומרת הוא די נכנס ודי נותן מענה.
<אלי בוקובזה: אני לא יודע, מישהו פנה אלינו גם בנוגע לכל הפרסום בפייסבוק, זה משהו שעכשיו נבדק, אולי אגם תוכל טיפה יותר לפרט על זה, איך בדיוק זה, לאיזה נישה זה בדיוק נכנס בחוק, כי לפני שאנחנו מתחילים לפעול אנחנו צריכים לבדוק את הסמכות המשפטית, כי יש כל מיני ניואנסים קטנים שהם עולים עם הזמן.
<אלי בוקובזה: כמו כל רשות, ואני חושב גם משרד הכלכלה, גם המשטרה, אנחנו פרסמנו את העבודה, לא פרסמנו במטרה לפרסם את עצמנו, אלא במטרה שעוד אנשים יידעו ויוכלו להגיע אלינו, ואם יהיה איזה שהוא הליך, אנחנו נשמח להצטרף לכל דבר.
<אגם דניאל: רק לעניין ההטעיה, אני רוצה להתייחס לתחולת חוק הגנת הצרכן.
<אגם דניאל: חוק הגנת הצרכן חל על כל מישור היחסים בין עוסק לבין צרכן.
<אגם דניאל: צרכן במקרה הזה, כשהוא רוכש שירותי פרסום וליהוק, זה לא לשימוש אישי ביתי ומשפחתי, כהגדרת החוק, וכך גם בעצם הפסיקה מתייחסת לעניין הזה וככה גם אנחנו.
<אגם דניאל: אז ככל שמדובר בבגיר החוק לא יחול בעניין הזה, אבל לעומת זאת כשילד רוצה להיכנס לתוך כל העולם הזה, הוא רוצה לעשות את זה לא בשביל להתפרנס מתוך זה, הכוונה היא יותר לעניין של חלום, משהו שהוא רוצה להביא את עצמו לאיזה שהיא הגשמה עצמית - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, מוכרים להם אשליה וילדים - - -
<אגם דניאל: אז כאן באמת החוק כן חל במקרה הזה.
<אגם דניאל: זה ההבדל בין בגיר לקטין.
<אגם דניאל: בעניין הזה באמת אנחנו כן יכולים לפעול בנושא של קטינים.
<מרגריטה: אני יכולה לציין דבר מאוד חשוב.
<מרגריטה: לגבי הקנסות, אתם אומרים שמדובר על סכומים מאוד גבוהים, אני רוצה להגיד לכם שכרגע על הסיפור הספציפי שלנו, כל מי שהצליח לעצור תשלומים זה רק אלה שגם עברו על החוק, אני מדברת עליי, אישית, שאני עצרתי את התשלומים שלי בצ'קים, עכשיו, ברגע שאנחנו יושבים פה, מטפטף אליהם מאות אלפי שקלים דרך כרטיסי אשראי.
<מרגריטה: כרטיסי האשראי לא הולכים לקראתנו, הם פשוט מסרבים לעצור תשלומים.
<מרגריטה: יש לנו פה את כל התשובות, יש לי פה, אני משאירה לכם, תעברו, יש פה 44 נפגעים, כל עסקה בערך 4,000, תעשו חשבון.
<מירה קרני: יש הרבה יותר נפגעים.
<מירה קרני: הנפגעים שאת מדברת עליהם אלה הנפגעים שיצרו קשר, שהשתתפו, אבל יש עוד הרבה מאוד נפגעים שאוכלים את הלב, אמרו 'אוקיי, הלך הכסף הלך', אבל יש הרבה יותר נפגעים ממה ש - - -
<<מרגריטה: > כן, נכון, אחרי שאנחנו - - - המכתב שאני עכשיו מסרתי - - -
יפעת שאשא ביטון: ברשותכם, הנקודה ברורה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לסכם ואני אסכם מהסוף להתחלה.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת שאנחנו נשב כצוות עם הרשות להגנת הצרכן, יחד עם משרד הכלכלה, בעניין של מה שציינתי, של לראות איך אנחנו יכולים ליצור טיפול מערכתי, נחשוב על הדרך מבחינת המכניזם כדי לפעול מטעם עצמנו בשביל למגר את התופעה הזו.
יפעת שאשא ביטון: זאת נקודת הסיכום הראשונה.
יפעת שאשא ביטון: אני עניתי לק' ואני התכוונתי לכל מילה.
יפעת שאשא ביטון: כתבתי לך בסוף תודה על היוזמה שלקחת, על האחריות החברתית שגילית, כי זה לא מובן מאליו, בטח לא לילד בגילך, ועל המנהיגות שאתה מגלה יחד עם החברים שלך שיושבים כאן בשולחן.
יפעת שאשא ביטון: תראו, אמנם מאוד מאוד נפגעתם, וכמוכם, כמו שאנחנו שומעים, יש לא עשרות, יש מאות, אם לא אלפים של ילדים שנפגעו והם צפונים בבתיהם ומתמודדים עם הכאב ועם התסכול ואתם עשיתם מעשה.
יפעת שאשא ביטון: אתם בעצם קמתם והחלטתם שאתם מציפים את זה והנה אתם כאן בוועדה לזכויות הילד, ובזכות
יפעת שאשא ביטון: כם אנחנו גם ניקח את זה לטיפול שלנו, מערכתי, כדי לתת לזה באמת את הביטוי שנדרש.
יפעת שאשא ביטון: אז תודה לכם שהגעתם ושגם הצגתם את הדברים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשב בצוות שאנחנו נקיים ונראה אם בכלל צריכים לחדד את החקיקה, ואם כן, אז לאיזה ערוצים אנחנו פונים כדי שלפחות מבחינת תקנות הדברים יהיו מאוד ברורים ומוגדרים ולא יאפשרו שום פנייה לילד בשום צורה שהיא באופן שמעידות עליו התקנות, נושא של הונאה, של פנייה לדמיון, יצירת אשליה, ניצול של תמימות של ילדים וכו'.
יפעת שאשא ביטון: אני עדיין - - -
<אלי בוקובזה: זה מוגדר - - -
יפעת שאשא ביטון: זה מוגדר כך, אבל צורת הפנייה לא מאוד מוגדרת.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אנחנו יכולים לומר אם פנייה אישית בהודעה אישית זה אכן מעל כל ספק, אבל האם פנייה בחשבון הפייסבוק זה כן נחשב כפנייה אישית או לא נחשב כפנייה אישית.
יפעת שאשא ביטון: יש פה כל מיני ניואנסים.
יפעת שאשא ביטון: כשאמרתם שצריך להוכיח מעל כל ספק, אני רוצה שהחוקים יהיו מספיק ברורים כדי שהדברים יהיו נטולי ספק ונוכל לטפל בהם.
יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו נשב ונדבר על זה בצוות מצומצם ומקצועי ומשם אנחנו נחליט איך אנחנו מתקדמים.
יפעת שאשא ביטון: איך שאנחנו לא מסכמים את זה ואנחנו רואים שהתופעה הולכת וחוזרת, אנחנו מדברים על טווח זמנים של 16 שנים, ובסוף בסוף מי שמחליט להיות סורר הוא סורר ואנחנו לא תמיד יכולים לעצור אותו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יכולים לנסות לרדוף אחריו אבל הוא יכול להגיע לכל מיני פינות ובסוף לתפוס אותנו בפינה חשוכה אחרת.
יפעת שאשא ביטון: זה מוטל עלינו בסופו של יום ולכן מה שאני חושבת, שאנחנו צריכים לצאת במסע הסברה, אל מול ההורים, לצאת במסע שמעלה למודעות את הכלים שיש בידיים שלנו כדי להבין מתי אנחנו נכנסים למקום שהוא לא כשר.
יפעת שאשא ביטון: דיברנו פה על היתרים של משרד הכלכלה, אין היתר, זה אור אדום.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מבקשים לראות חוזה, לא נותנים לנו, זה אור אדום.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מבקשים לקבל פרטים, לא נותנים לנו, זה אור אדום.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים להיות מספיק חזקים כדי להבין שבמקומות האלה שבהם אנחנו מבקשים לקבל מידע ולא מקבלים אותו, כנראה שמישהו מרמה אותנו.
יפעת שאשא ביטון: אז נכון, אני באמת מבינה את התחושה של אולי בכל זאת זה כן אמיתי אבל הם לא מסודרים, ואני מבינה את כל האשליה שרוחשת באוויר ואתם נכנסים למקום שהוא מאוד מפתה ומאוד מסביר פנים ומאוד נעים והאנשים שם מאוד אדיבים, הכול אני יכולה להבין, אבל בואו נזכור בסופו של דבר שאנחנו לא חיים בעולם שהוא חף לא מסוררים ולא מפשע ולא מאנשים שלוקחים ילד קטן וצעיר ואין להם שום בעיה לעמוד מולו ולשקר לו ולתת לו את התחושה שהנה הוא הולך להיות כוכב והוא לא הולך להיות כוכב.
יפעת שאשא ביטון: בואו אנחנו נהיה המבוגר האחראי.
יפעת שאשא ביטון: האחריות שלכם זה כן להשתמש בכלים שניתנו כאן, האחריות שלנו זה לתת את הכלים האלה לכל הציבור, להגיע לכל ההורים, גם אלה שלא יושבים כאן בחדר ואנחנו נחשוב איך אנחנו עושים את זה.
יפעת שאשא ביטון: אני כן ארצה להיות בקשר עם משרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נוציא מסמך למשרד החינוך, נבקש להעלות למודעות בתוך מוסדות החינוך את כל הנושא של פיתוי של ילדים דרך הרשת, גם בסוגיות כאלה, לתת גם להם את הכלים לדעת מתי זה משהו שהוא שיווקי ויכול להיות שמרמים אותם ואיך לבדוק באמת שמדובר בחברות אמת ולא בחברות שקר.
<רבקה מקובר: אני מבקשת להוסיף הערה קטנה.
<רבקה מקובר: יש לנו גם את מועצת הנוער, מועצת הנוער היא גורם מייעץ, יש בה נציגים של משרד החינוך והמועצה לשלום הילד וכו'.
<רבקה מקובר: אנחנו עכשיו, בלי קשר לכל הנושא הזה, בתהליך של - - - תהליך של החלטת ממשלה לבחון חוקים ולראות איך אנחנו משפרים את הרגולציה, אבל גם מסתכלים על החוק, על התכנים שלו, כמה זה כבר לא אִינִי וצריך להוסיף וכו'.
<רבקה מקובר: כל הדברים האלה, אנחנו כן בלי קשר לוועדה חשבנו להעלות לבחינה את מה אין לנו בתקנות, שצריך אולי עוד לחדד ולעשות וזה אני חושבת, כבר נדמה לי במועצה שעומדת להתכנס בקרוב, שוב, לא קשור לוועדה, כן מתוך עבודה אנחנו עלינו שצריכים לעשות - - -
יפעת שאשא ביטון: אז אני רוצה, בבקשה, לנצל את מה שאת אומרת ודרכך, אם ממילא מתקיימת הוועדה וממילא נעשית עבודה, אז במקום שאנחנו נעשה את זה בכפל, בואו תיקחו על עצמכם לקחת גם את הסוגיה הזו ולראות איך אנחנו מביאים לנוער, לילדים שלנו, אם זה דרך מוסדות חינוך ודרך ערוצים נוספים, את המודעות לגבי החברות האלה, לגבי התהליך שהן בעצם עושות מול הילדים ולנסות למנוע דרך כך.
<רבקה מקובר: בסדר.
יפעת שאשא ביטון: אז אני רואה את הנקודה הזו סגורה, אני לא פונה למשרד החינוך בנפרד.
<בת חן חדד: נקודה ממש קטנה, אני רוצה להדגיש את החשיבות של משרד החינוך להורים, יש לי כיתות שלמות שחתמו, זאת אומרת ילד אחד חתם, סיפר לכל הכיתה ואז כולם חותמים.
יפעת שאשא ביטון: נכון, זו מגיפה, נכון, זה ויראלי.
<בת חן חדד: פנו אליי שתי מורות שהילדים סיפרו על זה ואז הן ראו את הקבוצה בפייסבוק ואז הן עירבו את ההורים.
יפעת שאשא ביטון: אין ספק שזה ויראלי ובגלל זה אני אומרת, להיכנס למוסדות החינוך ודרך מוסדות החינוך לעשות את הפעולה הזו, אני חושבת שאנחנו יכולים למנוע, ולמזער את זה לפחות, גם אם לא נצליח למנוע את זה עד הסוף.
יפעת שאשא ביטון: ברשותכם, אני רוצה רק לסיים את הסיכום ואחר כך אני אתן משפט לכל אחד.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נוציא הודעה שבמקרים כאלה, אפילו עוד לפני שניפגש, כבר עכשיו, כדי שנוכל להתחיל לפעול, שניתן לפנות לרשות להגנת הצרכן ולאגף האכיפה במשרד הכלכלה בכל מקרה דומה שקורה או שקרה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להוציא פנייה ברשותכם, למשטרה, אני רוצה לבקש את התייחסותם גם להיעדרם מהדיון כאן, אני חושבת שהנוכחות שלהם הייתה חשובה מאוד, וגם להתייחס לסוגיה שבה יש פניות שלא מטופלות על ידם.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נעשה טיפול גם בערוץ הזה.
יפעת שאשא ביטון: אני פונה למשטרה, מבחינתי הם צריכים לקחת אחריות על כל המגזרים, אם הם פועלים טוב במקום מסוים זה לא מפצה על המקומות האחרים.
יפעת שאשא ביטון: ר', רצית לומר, אז ממש בכמה מילים.
<ר': כן, זה בנוגע לאינסטגרם.
<ר': אני יכול להגיד לך שכמעט בכל יומיים יש חמישה עמודים שתמיד רוצים רק לעקוב אחריי ועקוב אחריי וזה כבר ממש הטרדה.
יפעת שאשא ביטון: אגב, לגבי הנושא של הטרדות של פרסומים, יש גם חקיקה, נכון?
יפעת שאשא ביטון: החקיקה מתייחסת גם לפייסבוק ולאינסטגרם.
<אלי בוקובזה: זה סעיף 3, אם אני לא טועה, של החוק.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נבדוק את זה וגם בעניין הזה אנחנו ננסה - - -
<אלי בוקובזה: זה נכנס להפעלת השפעה בלתי הוגנת, סעיף 3 לחוק הגנת הצרכן.
<<ר': > הם עושים ממש עמודים על גבי עמודים, כולל ה - - -
יפעת שאשא ביטון: תעביר לוועדה אחר כך את הפרטים ואנחנו ננסה לפעול.
<<ק': > ויש פעמים שזה נשלח להודעה לטלפון במספר האישי.
יפעת שאשא ביטון: כן, אנחנו גם התייחסנו לזה.
יפעת שאשא ביטון: לגבי זה, את כבר עכשיו יכולה לפעול ואמא, אני כבר יודעת שהיא פועלת בעניין.
יפעת שאשא ביטון: משפט סיכום?
<ש': יש להם איזה 500 עמודים בערך באינסטגרם וכל אחד על שם אחר, זה לוגו שונה, וכשנכנסים לקישור הקישור אותו דבר בכל העמודים.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, ברשותכם, אנחנו נועלים את הישיבה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כבר אחרי זמן הישיבה.
יפעת שאשא ביטון: אני באמת רוצה להודות לכולכם.
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה להבטיח לכם מכאן שאנחנו נעשה הכול כדי למנוע את התופעה הזאת.
<בת חן חדד: מילה אחת אחרונה.
<בת חן חדד: אני אומרת שכל העובדים בעצם שותפים לפשע כי כולם משתפים פעולה.
<בת חן חדד: אני לא מאמינה שאותו בן אדם יושב ופותח עמודים, זה העובדים שלו עושים את זה.
יפעת שאשא ביטון: כן, זה ברור.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מתייחסים אליהם כחברה ולא כאדם פרטי, מבחינתנו הם ישות אחת וכך אנחנו נתייחס לזה.
<בת חן חדד: אבל גם אני אומרת באופן פרטני לאותם עובדים, אולי כדאי - - -
יפעת שאשא ביטון: אני אפתח את דיון הוועדה.
יפעת שאשא ביטון: הוועדה שלנו היא בעצם במסגרת דיון מהיר שביקש חבר הכנסת אורי מקלב.
יפעת שאשא ביטון: הדיון יעסוק בנושא: מעטפת ביטחונית יעילה במעונות יום.
יפעת שאשא ביטון: אי אפשר להתעלם ממה ששמענו אתמול.
יפעת שאשא ביטון: לכן אני חייבת לפתוח את הדיון דווקא בברכה על המהלך המתגבש של העברת הסמכויות של מעונות היום תחת משרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה בעצם עונה על מה שאנשי חינוך ובכלל לכל מי שילדים יקרים לליבו, עונה על הצורך לטיפול בילדים מגיל לידה והלאה.
יפעת שאשא ביטון: אני בהחלט מברכת על המהלך וגם שמחה לפתוח בצורה חגיגית כזו לפני שאנחנו עוברים לדיון עצמו.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, אני אתן לחבר הכנסת אורי מקלב לפתוח את הדיון ולהציג את הדברים.
אורי מקלב: תודה רבה גברתי היושבת בראש, חבריי חברי הכנסת.
אורי מקלב: נשיאות הכנסת אישרה כדיון מהיר את הנושא "מעטפת".
אורי מקלב: בכותרת זה היה "מעטפת ביטחונית פעילה במעונות יום".
אורי מקלב: בכוונה בחרתי בכותרת הזאת ולא הלכתי למשהו בומבסטי, כדי להסתפק במועט וכדי להבליט עד כמה אנחנו נמצאים היום במצב שהוא בלתי סביר בעליל.
אורי מקלב: לצערנו, אנחנו עדיין נמצאים היום במצב ביטחוני מתמשך שהוא יום-יום, אנחנו שומעים על ניסיונות של חבלה וניסיונות פיגוע שדווקא האוכלוסיות החלשות הן היעד.
אורי מקלב: דווקא מפני שזה מתמשך זה רק מחריף את הבעיה.
אורי מקלב: אולי ההרגל מביא אותנו להתרגל לנושא בטיחותי ביטחוני.
אורי מקלב: ההרגל מביא לשאננות.
אורי מקלב: ההרגל נותן שאננות בנושא ביטחוני, אבל לא פג שום דבר מהבעיה הביטחונית.
אורי מקלב: לכן אנחנו צריכים, וטוב שאנחנו מקיימים את הדיון דווקא עכשיו ולא כשכל העולם דיבר עליו.
אורי מקלב: אנחנו מדברים בניחותא על מצב ביטחוני מתמשך שבו אנחנו עדים לניסיונות פיגוע שונים ומשונים ודווקא חיפוש אצל אנשים בנקודות תורפה בשמירה ובהגנה.
אורי מקלב: מדובר באנשים שאולי לפעמים מכירים את הסביבה.
אורי מקלב: כפי שאנחנו ראינו בפיגועים האחרונים אנשים שיש להם אפשרות להגיע ולאו דווקא צריכים להגיע למחסום, הם חיים בערים מסוימות ועובדים ומכירים את המקומות.
אורי מקלב: אם יש לנו מקום ציבורי שהוא הכי חשוף, הוא הכי לא יכול להתגונן, עם הכי חסרי ישע זה הנושא של הפעוטונים, ויש היום מעונות.
אורי מקלב: אנחנו על ידי מערכת החינוך נותנים מענה יותר ומענה פחות מגיל 3 ואילך, יש מקומות שיותר ויש מקומות שפחות.
אורי מקלב: כל הנושא המעונות וכל הנושא של המשפחתונים הוא פרוץ לגמרי, הוא כמעט ולא נמצא במעטפת ההגנה שהרשויות המקומיות, שהממשלה נותנת.
אורי מקלב: אני לא רוצה להכביר במילים ולהכביד.
אורי מקלב: אני חושב שכל אחד לא צריך כושר דמיון רב כדי לדמיין מה עושה מטפלת, מה עושה המנהלת האחראית על מעון כשיש התראה בלבד והיא צריכה להתמודד עם מצב כזה או אחר.
אורי מקלב: אנחנו היום כבר לא הורים לילדים קטנים, אבל סבים וסבתות.
אורי מקלב: כשיש מצב של אזעקות ושל כניסה מרחבים מוגנים, אנחנו מארגנים את הילדים היותר גדולים.
אורי מקלב: יש לנו פחד וזה לא כל כך נעים, אבל אנחנו יודעים שאנחנו נותנים מענה כזה או אחר.
אורי מקלב: אבל כשזה מגיע ויש לך נכדים היא אומרת 'את מי אני אקח קודם, כשאני לבד איך אני אטפל בזה'.
אורי מקלב: מה אנחנו רוצים ממטפלת וממנהלת מעון?
אורי מקלב: איך היא תתמודד עם העניין הזה?
אורי מקלב: מה אנחנו מבקשים ממנה?
אורי מקלב: לכן זה שזה נמצא לעת עתה במשרד הכלכלה, זו לא צריכה להיות סיבה שהנושא הזה יגרע רק בגלל שהוא לא נמצא במשרד החינוך.
אורי מקלב: כן יעבור לא יעבור, על זה יש דיונים ארוכים בעניין הזה.
אורי מקלב: בידיו של משרד הכלכלה לעשות את זה.
אורי מקלב: אני חושב שאולי אם היו מתנהלים נכון אף אחד לא היה מדבר להעביר את זה.
אורי מקלב: אני לא רוצה לפתוח בנושא שהוא על סדר היום והוא ההעברה.
חיים ילין: בסוף הממשלה מתנהלת סביב הגז.
יפעת שאשא ביטון: מתוך מה שלא לשמה יבוא לשמה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נברך.
אורי מקלב: אי אפשר לדעת איזה מעשה אחד טוב, איזה מעשה שלך - - לכן ביקשתי את הדיון ואני שמח שגם חברים אחרים השתתפו בזה.
אורי מקלב: הכותרת: 'חיזוק ונתינת מעטפת ביטחון לילדי המעונות'.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לחבר הכנסת.
יפעת שאשא ביטון: לפני שאנחנו נעבור לשאלות שמבררות בעצם מה המציאות היום ואיך אפשר להתמודד אתה, אני אתן לחבר הכנסת מנואל טרכטנברג ואחריו לחבר הכנסת חיים ילין שהצטרף אלינו.
יפעת שאשא ביטון: אחריהם נפתח דיון מקצועי.
מנואל טרכטנברג: גברתי היושבת ראש, חבריי חברי הכנסת אני באתי במיוחד לפתח הדיון הזה.
מנואל טרכטנברג: אני לא חבר בוועדה הזאת, אבל אני קרוב מאוד לנושאים האלה.
מנואל טרכטנברג: בגלל החשיבות של הנושא באמת יצאתי מוועדת הכספים לצורך הזה.
מנואל טרכטנברג: לא יכול להיות שיש איזו חוליה בשרשרת של הטיפול בילדנו שהיא חשופה כל כולה ואין לה מענה בכלל.
מנואל טרכטנברג: לא יכול להיות דבר כזה.
מנואל טרכטנברג: כלומר, עצם המחשבה, אתה אמרת את זה חבר הכנסת מקלב, שברגע שחוליה אחת חשופה והיתר מוגנות בצורה זו או אחרת אתה מזמין חלילה חלילה את המעשה, אני רוצה לקרוא לו בשמו, מול החוליה החלשה הזאת.
מנואל טרכטנברג: באמת הדעת לא סובלת דבר כזה.
מנואל טרכטנברג: לכן יפה שעה אחת קודם ואני מברך על היוזמה שלך חבר הכנסת מקלב לעלות את זה על השולחן.
מנואל טרכטנברג: עכשיו אני רוצה להגיד לגורמים המופקדים על הדבר הזה.
מנואל טרכטנברג: ברור לגמרי שחסר כוח אדם, ברור לגמרי שאי אפשר לתת מענה הרמטי מידיי וכדומה וכדומה.
מנואל טרכטנברג: אבל חשוב מאוד לחשוב בצורה של מדרג.
מנואל טרכטנברג: אפשר לתת מענה מינימאלי באופן מידי אם על ידי סיורים של המשטרה, אפילו על ידי גיוס מתנדבים או מה שלא.
מנואל טרכטנברג: חייבים לתת מענה מידי ולבנות תכנית אסטרטגית שנותנת מענה מדורג על פני זמן כך שגם הגל הזה, אני מקווה שיחלוף, שיהיה לנו לאורך זמן יביא איזה מבנה בטיחותי שיהיה אפשר להסתמך עליו.
מנואל טרכטנברג: אני לא מוכן לקבל אמירות שאין ואין ואין.
מנואל טרכטנברג: ברור שאין, אבל גם צריך לתת מענה מידי.
מנואל טרכטנברג: זו אמירה חשובה בעיניי.
מנואל טרכטנברג: הדבר השני, אני רוצה לכוון לדברים שאמרת גברתי היושבת ראש.
מנואל טרכטנברג: באמת נפל דבר בישראל בעניין הזה של מעבר המעונות למשרד החינוך.
מנואל טרכטנברג: כפי שיודע לך זה היה בהמלצות של הוועדה שאני עמדתי בראשה.
מנואל טרכטנברג: אני שמח שהשלב הראשון של הקמת גנים 3-4 נעשה.
מנואל טרכטנברג: אבל אמרנו במפורש, חזרנו ואמרנו שם, ברור שהרצף החינוכי, לא יכול להיות שיש פיצול כזה.
מנואל טרכטנברג: הילד הוא אותו ילד, לא יכול להיות שההתייחסות אל הילד היא כאובייקט שאתה מניח אותו בחניון בדרך לעבודה, אותו חניון מעונות ואז האחראי הוא משרד הכלכלה כי הוא אחראי על התעסוקה של האימהות.
מנואל טרכטנברג: הנקודה, זה לא רק תעסוקה של אימהות.
מנואל טרכטנברג: העניין הוא גידול של דור ראוי.
מנואל טרכטנברג: זה מתחיל מלידה.
מנואל טרכטנברג: אנחנו לא יכולים יותר לסבול את פיצול הזה.
מנואל טרכטנברג: כפי שאמרת "מתוך שלא לשמה בא לשמה" – זה מדהים.
מנואל טרכטנברג: כנראה שהתוצאה הטובה היחידה של מתווה הגז, זה מה שייכתב בספרי ההיסטוריה, יהיה מעבר מעונות היום למשרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת חיים ילין בבקשה.
חיים ילין: תודה רבה על הדיון.
חיים ילין: אני ואורי חולקים דעות משותפות וגם הרבה מאוד נושאים משותפים.
חיים ילין: אבל מעל הכול יפעת ואני נמצאים גם בשדולה שמייצגת בעצם את קו עימות צפון ודרום ואנחנו יודעים בדיוק מה המשמעות של הצד הביטחוני.
חיים ילין: אני רוצה לחלק את הדיון לשלושה חלקים: חלק אחד, הרציפות החינוכית.
חיים ילין: אני חושב שאין עוררין בכלל, אין טעם לפתוח את זה היום כי אנחנו מבינים בדיוק מה המשמעות של הדבר.
חיים ילין: הנושא השני הוא נושא הבינוי, כולם חושבים שהבינוי נעשה בקלות, אבל הפער הקיים בין משרד החינוך לבין משרד הכלכלה בנושא בינוי מעונות יום ובצד השני גנים שהם כמעט פי ארבע זמן.
חיים ילין: כלומר, גן אפשר לבנות אותו בשנה וחצי.
חיים ילין: אני אומר לכם את זה כי נותנים מרווח תוך כדי ההיתרים.
חיים ילין: מעון היום עצמו, מי שבונה אותו ב-4-5 שנים שיבורך בכלל.
חיים ילין: זאת סוגיה שנייה.
חיים ילין: הסוגיה השלישית היא הצד הביטחוני.
חיים ילין: אני קטונתי להבין.
חיים ילין: הצד הביטחוני נתפס על ידי משרד לביטחון פנים.
חיים ילין: זאת אומרת שמי שנותן את הזכאות זה לא משרד החינוך ולא משרד הכלכלה.
חיים ילין: זה שום משרד, זה רק ביטחון פנים.
חיים ילין: אני מקווה שיש להם כאן נציגים.
חיים ילין: כשאני רואה שוטרים אני רואה שהם כסף.
חיים ילין: זה מה שאני רואה.
חיים ילין: למה אני אומר את זה, כי אז יש השתתפות של משרד לביטחון פנים לפי matching מסוים, לפי איפה כל אחד נמצא יותר קרוב לפה, קרוב לשם.
חיים ילין: אבל מעונות היום אף פעם לא היו שם.
חיים ילין: אז כל מה שצריך לעשות, אני מסכם בעשר שניות את כל מה שחבר הכנסת טרכטנברג אמר.
חיים ילין: כל מה שצריך זה לא סיורים ומתנדבים וכל זה, וכל רשות עושה את כל המאמצים שכך יהיה, את זה אני אומר לכם.
חיים ילין: זה פשוט לבוא ולבקש מהשר לביטחון פנים לעלות את התקצוב של אותם שומרים שצריכים לשמור ללא הפלייה של ילדים מגיל לידה עד שלוש וללא הפלייה הלאה.
חיים ילין: מי שיש לו מעורב, זאת אומרת שבונים גן וגם מעון יום, יש הרבה יישובים שזה נעשה – וכשיש מעל 100 ילדים הרוויחו מההפקר.
חיים ילין: מעונות היום הרוויחו מתוך זה שבגלל ששם יש 100 ילדים אז מגיע אוטומטית ובכלל בלי שיקול.
אורי מקלב: גן הילדים הסתיים והשומר הולך והמעון - - -
חיים ילין: יפה מאוד.
חיים ילין: ואנחנו יודעים שיש יוחאי, יש זה ויש זה.
חיים ילין: לכן הסוגיה הזאת היא סוגיה שבכלל לא שייכת למשרדים, היא שייכת רק למשרד אחד, ביטחון פנים חד-משמעית.
חיים ילין: כשאני הייתי רוצה לקבל שמירה הייתי מתקשר לביטחון פנים, לחברים שלי, ואומר 'חבר'ה, עוטף עזה קדימה'.
חיים ילין: אותו דבר בצפון ואותו דבר במקומות.
חיים ילין: היום אנחנו נמצאים בגל טרור שהוא חוצה את מדינת ישראל, חוצה את מדינת ישראל ולכן אנחנו צריכים לעשות את כל המאמצים, לדרוש שהתקצוב הזה יכנס לשם ולא להתחיל להקים וועדות, בבקשה.
חיים ילין: דין ילד בגיל 3 שמגיעה לו שמירה בדיוק כמו תינוק בן שלושה חודשים.
חיים ילין: זאת ההחלטה שצריכה לצאת מפה ועכשיו לראות כמה זה עולה ואיך עושים את זה ביחד.
חיים ילין: איך עושים ושולחים לשם גם שיטור וגם תקנים עם כל מה שמשתמע.
חיים ילין: אני חושב שזה הפתרון המידי שצריך להיות.
חיים ילין: אני עוד פעם אגיד, בסוף בבסיס התקציב.
חיים ילין: אני אומר לך עוד פעם יפעת כי את חייבת לדבר עם כחלון שזה יכנס לבסיס התקציב.