GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: נציג הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.
יפעת שאשא ביטון: המנכ"ל, בבקשה.
<מרדכי בהירי דואני: הייתי שמח שלפני ידבר יושב ראש השדולה, חבר הכנסת חמד עמאר שלמעשה מלווה אותנו בקרים, לילות, ימים שלמים.
יפעת שאשא ביטון: ראשית בשמחה רבה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לחבר הכנסת חמד עמאר שהצטרף, בבקשה.
חמד עמאר: בוקר טוב.
חמד עמאר: אני רוצה להודות ליושבת הראש על קיום הדיון החשוב הזה בקשר להיפגעות ילדים, להודות לרשות הלאומית לבטיחות בדרכים על הובלת היום הזה, היום החשוב לעלות על סדר היום את כל הנושא של הבטיחות במדינת ישראל.
חמד עמאר: ל"אור ירוק" שהגיעו ולכל אלה שמשתתפים אתנו בדיונים היום.
חמד עמאר: היום יהיה יום מאוד ארוך עם דיונים בהרבה ועדות וגם יהיה סיכום באודיטוריום ובמליאה.
חמד עמאר: לכן אני גם מודה לך שהסכמת ביום הזה, ביום החשוב הזה לקיים דיון על הנושא של הילדים, במיקוד ילדים.
חמד עמאר: מדינת ישראל מדינה מובילה מבחינת פגיעות ילדים מקרב מדינות ה-OECD.
חמד עמאר: מדינת ישראל מובילה, אבל אם אנחנו נלך ונפלח את זה ונבדוק איפה מספר ההרוגים הגדול של הילדים, איפה?
חמד עמאר: – במגזר הערבי.
חמד עמאר: למה?
חמד עמאר: אנחנו נצטרך לשאול את עצמנו למה.
חמד עמאר: עכשיו היינו בדיון בוועדת החינוך ודיברנו על הסביבה של בית הספר, על הסביבה הפתוחה של בית הספר.
חמד עמאר: אני אומר לכם, כל הסביבה של היישוב היא לא בטוחה.
חמד עמאר: הילדים משחקים במגרש החנייה של המכוניות.
חמד עמאר: אז אותו ילד שאין לו מגרש לשחק הוא יפגע במגרש החנייה כשמישהו יחזור אחורה או יתקדם קדימה או כשמישהו יכנס במהירות.
חמד עמאר: אין את התשתית הדרושה ולכן מספר ההרוגים הוא יותר גדול.
חמד עמאר: אני אמרתי את זה יותר מפעם, משנת 2009 אני מוביל את היום הזה ואני אומר: מדינת ישראל, אנחנו צריכים לבוא ולהתעורר.
חמד עמאר: להגיד 'בואו נתמקד במגזר הלא יהודי' ששם מספר ההרוגים כמעט פי שתיים ממספרם באוכלוסייה.
חמד עמאר: להוריד אותם למספר הרגיל ואז אנחנו נגיע לתוצאה של 2020 כשאנחנו רוצים להגיע מתחת ל-300 הרוגים.
חמד עמאר: אנחנו לא עושים את זה, אנחנו נלך ונתמקד בהולכי רגל.
חמד עמאר: יש דברים שאנחנו צריכים להתמקד ולבוא ולעשות את זה.
חמד עמאר: אנחנו משקיעים בתשתיות.
חמד עמאר: אני רואה שההשקעה בתשתיות במדינת ישראל היא מהכי גבוהות בעולם היום, אבל אנחנו שוכחים שיש לנו את הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.
חמד עמאר: המדינה, לא אני החלטתי ולא את החלטת, מדינת ישראל החליטה להקים את הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.
חמד עמאר: החליטה בהחלטה שלה שהתקציב שלה יהיה 550 מיליון שקל.
חמד עמאר: בשנת 2008 התקציב של הרשות הלאומית, כמה היה?
חמד עמאר: 550 מיליון שקל לפי החלטה.
חמד עמאר: כמה בשנת 2016 צריך להיות התקציב שלה?
חמד עמאר: 223 מיליון שקל.
חמד עמאר: זו ירידה של 60% מהתקציב.
חמד עמאר: אנחנו דיברנו עכשיו בוועדה הקודמת על החינוך התעבורתי ובמקום שיעלו את התקציב הורידו מ-40 מיליון שקל, כמעט 40 מיליון 39.5, ל-18 מיליון שקל.
חמד עמאר: אנחנו במקום שנשקיע במקומות הנכונים אנחנו משקיעים בתשתיות.
חמד עמאר: זה טוב וזה מבורך ואנחנו צריכים לעשות את זה.
חמד עמאר: אבל בואו, כסף קטן יש לנו כאן.
חמד עמאר: יש לנו את הרשות שאנחנו צריכים לבוא ולהשקיע בה שתהייה גוף ניטרלי שלא מקבל הוראות ממנכ"ל משרד התחבורה שמרים טלפון ליושב ראש הרשות ולמנכ"ל הרשות.
חמד עמאר: הוא לא צריך להרים לו טלפון.
חמד עמאר: הוא צריך לפקח על משרד התחבורה, לבדוק אם ליד בית ספר כשנפגעים ילדים משרד התחבורה עשה את עבודה שלו או לא עשה את העבודה שלו.
חמד עמאר: אם הוא לא עשה את העבודה שלו להגיד לו, 'תשמע, אתה שם לא עשית את העבודה'.
חמד עמאר: אני אומר לך את זה עכשיו, הוא לא יכול להגיד את זה למנכ"ל כי הוא כפוף למנכ"ל.
חמד עמאר: אנחנו לא צריכים להיות כפופים למנכ"ל ברשות הלאומית בדרכים.
חמד עמאר: היא צריכה להיות גוף סטטוטורי, גוף עצמאי, גוף שיפקח גם על המשטרה, גם על משרד החינוך אם ביצע את העבודה שלו עם התלמידים כמו שצריך.
חמד עמאר: גם על החברה הלאומית לדרכים שאמורה לבצע את כל הנושא של הכבישים ובעצם גם על הרשויות.
חמד עמאר: היא צריכה לבוא לתכלל את כל הגופים האלה ולהגיד 'כאן אנחנו פישלנו, כאן אנחנו עובדים כמו שצריך.
חמד עמאר: בוא נעשה את זה, בואו נעשה את זה, בואו נעשה את זה'.
חמד עמאר: כך נגיע למספר הרוגים נמוך אצל ילדים.
חמד עמאר: אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו שבמדינת ישראל תמשיך להיות היפגעות ילדים הכי גבוהה ב-OECD ובמיוחד במגזר הלא יהודי.
חמד עמאר: אני אתן לכם דוגמה, נתתי אותה עכשיו בוועדת החינוך.
חמד עמאר: בשנת 2009 היו מעל 15 הרוגים ילדים בתאונות חצר.
חמד עמאר: האבא שם רברס, חזר, פגע בילד, הרג אותו.
חמד עמאר: זה התמקד בנגב.
חמד עמאר: הרשות לקחה על עצמה את הנושא הזה, ביצעה מהלך הסברתי ביישובים שם - - -
יפעת שאשא ביטון: מודעות הורית פה מאוד מאוד - - -
חמד עמאר: מודעות.
חמד עמאר: כמה הרוגים היה בשנה אחרי זה?
חמד עמאר: אפס.
חמד עמאר: הפסיקו להם את התקציב לנושא הזה, כמה הרוגים חזרו להיום שם?
חמד עמאר: עשרה הרוגים בנושא של תאונות חצר.
חמד עמאר: עכשיו החזירו להם את התקציב ואמרו לו 'תסבירו' – התאונות ירדו.
חמד עמאר: אז אנחנו צריכים להשקיע וצריך להשקיע במקומות הנכונים.
חמד עמאר: לכן חשוב שנקיים את הדיונים האלה בוועדות.
חמד עמאר: נעלה את זה על סדר היום ושכולם ידעו בדיוק מה קורה בנושא תעבורה ובנושא בטיחות בדרכים במדינת ישראל.
חמד עמאר: ושוב תודה לך, לרשות ולכל אלה שמשתתפים אתנו ולחבר הכנסת שמלווה אותי מ-2009 בנושא הזה.
חמד עמאר: תודה רבה.
אורי מקלב: אנחנו מחזקים את ידך.
אורי מקלב: אני מסכים אתך וגם אגיד את זה בדברים כשאקבל את רשות הדיבור.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת חמד עמאר.
יפעת שאשא ביטון: תודה למצטרפים חברי הכנסת אורי מקלב ותמר זנדברג.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לחזק את דברייך בעניין שלא מספיק שיהיו תשתיות בטיחותיות ולא מספיק שיהיו גני משחקים גם במגזר הערבי כדי שלא יסתובבו בחצרות.
יפעת שאשא ביטון: בסוף בסוף יש פה עניין של חינוך והסברה של קהילת המבוגרים.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה הנדבך היותר משמעותי שהוא גם נקודת פתיחה חשובה שאחריה אנחנו כמובן נצטרך לטפל גם בתשתיות ובכל הדברים הנוספים.
חמד עמאר: אני אוסיף לך.
חמד עמאר: מהסקר שעשו שליש מהנהגים לא נותנים זכות קדימה להולכי רגל במדינת ישראל.
חמד עמאר: שליש מהנהגים לא נותנים זכות קדימה.
חמד עמאר: אתה עומד במעבר חצייה, אתה רוצה לעבור את מעבר חצייה, בחוק במדינת ישראל היום, זה עבר בתקנות, אם אתה רואה מישהו עומד במעבר חצייה אתה צריך לעצור ולא שהוא התחיל לחצות.
חמד עמאר: פעם היית צריך לשים רגל בשביל שיעצרו, היום אם מישהו עומד ליד מעבר חצייה מחובתו של הנהג לעצור, שליש מהנהגים לא עושה את זה.
חמד עמאר: גם ההורים מהווים דוגמה, שמעתי את זה עכשיו, דוגמה בחצייה באור אדום.
חמד עמאר: ההורים חוצים ליד הילדים שלהם באור אדום, ואז בטח הילדים חוצים באור אדום אם ההורים - -
<קריאה: זה סקר של ארגון בטרם.
<קריאה: אני אחר כך - - -
יפעת שאשא ביטון: זה מתחבר בעצם לאמירה של האחריות של המבוגרים, של החינוך, של ההסברה, של המודעות.
יפעת שאשא ביטון: אני שמחה שזה מקבל ככה מקום מרכזי בדיון.
יפעת שאשא ביטון: מנכ"ל הרשות לבטיחות בדרכים.
<מרדכי בהירי דואני: שמי מרדכי בהירי דואני ואני מנכ"ל הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.
<מרדכי בהירי דואני: דיברנו על ילדים ואני בא ממקום אחר.
<מרדכי בהירי דואני: אני מגיע עכשיו מפסגת זאב.
<מרדכי בהירי דואני: באלפי מעברי חצייה בישראל, בדיוק בשעה 07:45 אותם ילדים שדיברנו עליהם חצו עם ההורים, עם הסבא והסבתא, עם המורים שלהם את הכביש בצורה בטוחה ולמעשה אמרו די לקטל בדרכים.
<מרדכי בהירי דואני: אני חושב שדווקא לצד השכול, ודווקא לצד הכאב – הנתונים באמת קשים ויש מעל 32 אלף הרוגים במדינת ישראל בתאונות דרכים מאז קום המדינה.
<מרדכי בהירי דואני: המשמעות היא שמחקנו את נס ציונה.
<מרדכי בהירי דואני: זה מה שזה אומר.
<מרדכי בהירי דואני: יש 5,010 ילדים ובני נוער שנהרגו בתאונות דרכים בישראל מאז קום המדינה – המשמעות היא עשרה בתי ספר נעלמו.
<מרדכי בהירי דואני: אבל דווקא מאותו מקום אני רוצה להגיד משהו שהוא נכון לי כאזרח.
<מרדכי בהירי דואני: אני אבא לילדים, אני נכנס לאוטו, חוגר את החגורה, לפני שאני מניע אני שם תמונה קטנה בצד, תמונה מאוד פשוטה, אישה אחת, שתי בנות ובן אחד.
<מרדכי בהירי דואני: אשתי והילדים שלי.
<מרדכי בהירי דואני: אני מסתכל עליהם בעיניים ואני רוצה לחזור הביתה בשלום אליהם ואז אני מניע את האוטו.
<מרדכי בהירי דואני: אני חושב שאם נעשה את זה אנחנו לפני ההנעה יקרה משהו אחר.
<מרדכי בהירי דואני: אני צריך כסף וכסף באמת יביא פתרון יותר טוב.
<מרדכי בהירי דואני: דיבר עכשיו חמד עמאר, אני אחריו נראה - - -הוא דיבר דברים לעניין ואמר: 'חינוך תעבורתי, הכול מתחיל בחינוך'.
<מרדכי בהירי דואני: פעם מימנתם 40 מיליון שקל חינוך תעבורתי והיום ירדתם ל-18.
<מרדכי בהירי דואני: אתם מגיעים בקושי לשני שליש מהתלמידים בישראל ואתם רוצים להשפיע?
<מרדכי בהירי דואני: מה קורה עם הדברים האלה?
<מרדכי בהירי דואני: נכון, צריך כסף וצריך דרייב.
<מרדכי בהירי דואני: אנחנו כתושבים כאזרחים צריכים להחליט שאנחנו מתנהלים בבטיחות בדרכים.
<מרדכי בהירי דואני: אנחנו זה כולנו בחדר וזה לא ממחר, זה לא דיאטה.
<מרדכי בהירי דואני: עושים את זה מהיום, מעכשיו להבדיל מבית ספר ששם יש אפשרות למועד ב', אנחנו מכירים הרבה אנשים שמועד ב' הוא מקום אחר.
<מרדכי בהירי דואני: אני מבטיח לך, אני כמנכ"ל הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, לא באתי בשביל לוותר, לא באתי בשביל להשלים ולא באתי בשביל להפנים.
<מרדכי בהירי דואני: דווקא פה אני אגיד לכם על פרויקט מאוד מדהים שאנחנו מבצעים היום וזה נקרא "אכיפה אזרחית, אכיפת אמונים" – פיתחנו טכנולוגיה, היא נורא נורא פשוטה, שמחברת בין מתנדבי הרשות עם טלפון בשמשה הקדמית בלי נגיעה, הכול בדיבור שמצלם עבירות תנועה.
<מרדכי בהירי דואני: המעבר בין הצילום למרכז סינון ברשות למשטרה הוא נורא מהיר.
<מרדכי בהירי דואני: הפיילוט כבר עובד והמטרה נורא פשוטה.
<מרדכי בהירי דואני: כולנו נתקלנו באותו אחד, הוא גנב את הרמזור, הוא גנב את הפס והוא לא עצר לילד.
<מרדכי בהירי דואני: המטרה היא באמת להוקיע את זה החוצה.
<מרדכי בהירי דואני: אנחנו מאמינים שזה אחד הפתרונות.
<מרדכי בהירי דואני: יחד עם זה פתרון קטן – החינוך וההסברה – זה למעשה המהלך הגדול.
<מרדכי בהירי דואני: יש את הקמפיין שכולם אומרים שהוא המוצלח בישראל משנת 1974 של פרחי הבר.
<מרדכי בהירי דואני: אני כבר לא קוטף פרחי בר, אף אחד לא קוטף, זה הקמפיין הכי שהצליח.
<מרדכי בהירי דואני: אני שואף לקמפיין כזה בדיוק.
<מרדכי בהירי דואני: אנחנו חודרים, יש ירידה בכמות בני הנוער ששותים ונוהגים, יש עלייה בכמות החוגרים חגורת בטיחות, אבל נכון לבוקר עדיין יש 300 הרוגים בכבישים.
<מרדכי בהירי דואני: מעבר למספרים שמסרו לנו פה יש מאחורי כל מספר משפחה.
<מרדכי בהירי דואני: אני אסיים בקצרה, לפני שנה בדיוק הייתי בטקס הזיכרון להרוגי תאונות הדרכים בישראל.
<מרדכי בהירי דואני: ישבתי ועלתה המנחה ואמרה שאנחנו יוצאים בבוקר לעבודה ויכול להיות שנחזור בלילה ויפלו עלינו השמיים.
<מרדכי בהירי דואני: אז עלתה משפחה מדרום אמריקה להדליק נר זיכרון לבת שלהם, האבא לא הסתכל על הקהל, הוא הסתכל בסך הכול על התמונה של הבת שלו ועמד עם הגב לקהל והסתכל, והסתכל והסתכל.
<מרדכי בהירי דואני: אז הבנתי שנפלו עליו השמיים.
<מרדכי בהירי דואני: כשחזרתי הביתה נכנסתי לאותם חדרים בבית שלי כדי לראות שעליו השמיים נפלו, מאותו רגע זה מה שמוליך אותי.
<מרדכי בהירי דואני: אני לא רוצה להסביר את ההרוג הבא, אני רוצה למנוע אותו וזו המטרה של הרשות.
<מרדכי בהירי דואני: תכף יציג אסף, חוקר בכיר, את הנתונים שאנחנו רואים ואיך אנחנו מציעים לטפל בזה ומה אנחנו עושים עד היום.
<מרדכי בהירי דואני: אבל יש לי בקשה אחת, בואו נמשיך כל יום כאילו זה יום בטיחות בדרכים ולא נשכח את זה ושזה לא יעבור על ידנו.
<מרדכי בהירי דואני: זו הבקשה שלי כאזרח וכמובן כמנכ"ל הרשות לבטיחות בדרכים.
<מרדכי בהירי דואני: תודה רבה לכם.
יפעת שאשא ביטון: אני אוסיף על דברייך.
יפעת שאשא ביטון: אתה שם את התמונה ברכב, אני חייבת לציין שבמסגרת החינוך התעבורתי לילדים ביסודי הבת שלי הביאה תמונה שלה שמאחוריה כתוב 'אימא, כשנוהגים לא מסמסים' – לא כי אני מסמסת, כנראה זה חלק מהדברים.
יפעת שאשא ביטון: זה תלוי ברכב עם התמונה שלה ואי אפשר לפספס את זה כשאתה נכנס וכשאתה נוהג.
יפעת שאשא ביטון: אין ספק שזה חזק.
יפעת שאשא ביטון: נכון, זה עושה לנו את זה ומי שהתמונה יכולה לעזור אז קדימה.
יפעת שאשא ביטון: ברכב אנחנו צריכים לשמור על עצמנו בשבילם, ועליהם בשבילנו.
יפעת שאשא ביטון: הצטרפו אלינו שני ילדים קטנים וחמודים, אי אפשר להתעלם.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת אורי מקלב בבקשה.
אורי מקלב: תודה רבה, גברתי יושבת הראש, חבריי חברי הכנסת, חבר הכנסת חמד עמאר.
אורי מקלב: ביום בטיחות בדרכים אנחנו מציינים כמה וכמה ימים בכנסת, אבל אין ספק שליום בטיחות בדרכים יש חשיבות מיוחדת מכמה היבטים.
אורי מקלב: קודם כל אלו דברים חשובים, זה שאלת חיים וזה אחרת מקידום עסקים קטנים.
אורי מקלב: הכול חשוב, אבל בכל אופן אני אומר שיש פרופורציות בין הדברים.
אורי מקלב: אנחנו יודעים שגם בטיחות בדרכים החלק של המודעות, החלק של ההסברה, לחלק שמציפים את העניין – יש לזה חשיבות והשפעה מאוד מכרעת בדברים.
אורי מקלב: אנחנו יודעים את זה גם כלפי עצמנו.
אורי מקלב: כל נהיגה שלנו יכולה להיות ככה והיא יכולה להיות אחרת, זה לא רק שני נהגים.
אורי מקלב: גם אותו נהג הוא פעם ככה ופעם ככה.
אורי מקלב: כשיש תמונה ושנזכרים, כשרואים וששומעים אז מתחזקים.
אורי מקלב: הדברים האלה הם הדברים האמתיים שצריכים כל הזמן לעורר אותם ולחזק אותם.
אורי מקלב: יום בטיחות בדרכים הוא בכלל יום מבורך, הוא יום שאנחנו יכולים לחזק ולקדם דברים הכי חשובים, מבחינת שאלת חיים הם הכי חשובים לנו ובדגש על ילדים בוודאי ובוודאי.
אורי מקלב: למה אני אומר 'דגש על ילדים'?
אורי מקלב: מכיוון שלילדים, בחלק מתאונות הדרכים, אלו דברים שהיה אפשר למנוע, זה חסר במועדות, לא תמיד, לפעמים תופסים על מהירות ולפעמים יכולה לצאת תאונה.
אורי מקלב: אצל ילדים זה חלק בגלל שהם פחות בולטים, דברים שהם לא יודעים, מפגעים שיש במקומות רבים שהם הגורמים לכך.
אורי מקלב: לכן חלק מהפגיעה בילדים כפי שהזכיר חמד עמאר, אני באמת רוצה לציין את המסירות שלו, את העקביות שלו בנושא הזה.
אורי מקלב: זו לא הקדנציה הראשונה שהוא מתעסק בזה, אני שותף אתו כמה קדנציות, קדנציה שלישית.
אורי מקלב: תמיד הוא שם את הנושא של בטיחות בדרכים ושל תאונת הדרכים כדגל, הוא מניף אותו ופועל בעניין הזה.
אורי מקלב: הוא הביא לדוגמה את תאונות חצר.
אורי מקלב: זו תאונה שהילד משחק בחצר הפרטית שלו, בסביבה שלכאורה היא כי בטוחה, אנחנו יודעים שאנחנו צריכים להיזהר מלשלוח את הילד למטה, אבל אתה מדבר על החצר שלך, לא אבא רוצה ולא הילד.
אורי מקלב: כאן צריך פעילות הסברתית.
אורי מקלב: אני אביא לכם עוד דוגמה לקיבעון מחשבתי וחוסר אכפתיות.
אורי מקלב: הצעת חוק ששנינו מנסים לקדם כבר שש-שבע-שמונה שנים – חיישני רברס שבה תקן מחייב מכוניות שמייבאים אותן לארץ, מכוניות חדשות, עדיין זה 4X4 או רכבים אחרים, לחייב אותם בחיישן רברס.
אורי מקלב: חבר הכנסת חמד עמאר אומר 'לא רק חיישן רברס גם חיישן מקדימה'.
אורי מקלב: כמו שהוא מספר תמיד על הנס שקרה לו, הרכב שלך שהוא רכב גדול, שבשנייה האחרונה הוא ראה ילד שהיה והוא לא ראה אותו קודם.
אורי מקלב: למה זה לא מתקדם?
אורי מקלב: – העלות של זה היא עלות מינורית ממש.
אורי מקלב: זו שאלה של 150-200 שקל, 120, זה נבלע, בתוך עלות הרכב ובכלל אין לה משמעות.
אורי מקלב: אין תקינה - - -
יפעת שאשא ביטון: במרבית הרכבים היום לא קיים בהם חיישן רברס?
אורי מקלב: אין חיוב להתקין חיישני רברס.
חמד עמאר: הם מגיעים עם חיישנים, אבל אין תקינה ולכן לא מאשרים את זה בחוק במדינת ישראל.
אורי מקלב: דהיינו, מי שרוצה מביא ומי שלא לא מביא.
אורי מקלב: יש חברה שנותנת את זה כצ'ופר ויש חברות ליסינג שנותנות.
אורי מקלב: אנחנו בכנסת קיבלנו את זה, חברת הליסינג שלנו נתנה לנו תוספת.
אורי מקלב: אין חובה לייבא רכב עם חיישני רברס.
אורי מקלב: <קריאה:> זה עם כל המכשירים למניעת שכיחת ילדים ברכב.
אורי מקלב: <קריאה:> לזה יש כבר תקן.
אורי מקלב: וזה גם חלק מהדברים שאנחנו הרבה שנים נסחבים וגוררים רגלים.
אורי מקלב: בארץ, למה קורה ששוכחים ילד ברכב אני לא יודע.
אורי מקלב: אנשים עסוקים, אנשים מדברים הרבה בטלפון וזה לא משנה.
אורי מקלב: אחוז הילדים גבוה, אבל עדיין עדים כל הזמן בין בחורף ובין - - -
יפעת שאשא ביטון: מה בעצם מונע את קידום החוק?
אורי מקלב: קידום החוק, משום שמשרד התחבורה מתנגד ואומר שעדיין אין תקינה לזה, אבל בא ואומר: 'אבל אם אני אתן'.
אורי מקלב: הרי יש חברות מייבאות, מייצרות.
אורי מקלב: ניתן לחברות, אנחנו לא מתערבים בזמן, יש חברות אירופאיות או חברות אחרות יפניות שמייבאים.
אורי מקלב: אני מניח שכמו כל דבר שהם מחויבים לשים עם תקן, כמו שאני סומך שהברקסים שלהם טובים.
אורי מקלב: אבל אם אין תקינה, במקרה אם יהיה משהו ומישהו יתבע אותו והחיישן לא היה מספיק בסדר והוא סמך עלינו.
אורי מקלב: כל מיני תשובות מתחמקות שמסירות אחריות ולא רואים לנגד עיניהם את התוצאות.
אורי מקלב: כמה ילדים נהרגו בתאונות חצר?
אורי מקלב: אתה אמרת 15 בשנה שעברה.
אורי מקלב: 15 ילדים, 15 ילדים.
אורי מקלב: 15 ילדים נהרגו בשנה! זה לא צריך לזעזע?
אורי מקלב: דבר כזה צריך לצמרר והם עדיין עסוקים ולא שנה אחת, עסוקים עם התקינה ועם מכון התקנים ניסו להרים את הנושא הזה.
אורי מקלב: עדיין ביום הזה אנחנו נמצאים באותו מקום ואני לא רואה שזה מתקדם.
אורי מקלב: דוגמה שמציפה כמה דברים.
אורי מקלב: אנחנו רואים שאולי גם האופניים החשמליים גורמים לתאונות כאלה ואחרות, מה שנחשב לתאונות ילדים.
אורי מקלב: לכן אחד הדברים שאנחנו יכולים, אנחנו חייבים להגדיל את התקציב של הרשות הלאומית.
אורי מקלב: הם ידעו והם עושים ואנחנו מרוצים ממה שהם עושים.
אורי מקלב: אין לי ספק שכל הרחבה של תקציב תביא תוצאות מבורכות יותר.
אורי מקלב: הנושא של החינוך הוא נושא מהותי מאוד אצל הילדים ולא רק לזמן עכשיו.
אורי מקלב: ילד שמתחנך עכשיו גם כשהוא גדל זה משפיע עליו.
אורי מקלב: אנחנו ראינו שתרבות הנהיגה היא חשובה וצריך להטמיע את זה.
אורי מקלב: את זה עושים בגיל שמחנכים אותם ולא בגיל אחר שאז אנחנו לא יכולים.
אורי מקלב: יש דברים שהם באמת אבסורדים.
אורי מקלב: הזכרתי את זה יחד עם תמר באיזו ועדה, אנחנו מאוד מעודדים לנסוע באופניים, אנחנו חושבים שזה נכון ויכול להיות שאנחנו מתווכחים אם צריך לחייב קסדה או לא צריך לחייב קסדה.
אורי מקלב: כל אחד מסיבותיו, מי שרוצה לעודד נסיעה באופניים אומר שאם נחייב בקסדה זה יגביל את הנגישות או את הזמינות של האופניים.
אורי מקלב: אומר אדם 'אם אני עולה על אופניים ואני צריך גם קסדה אז זה ---'.
אורי מקלב: בסופו של דבר עשינו פשרה – ילד צריך קסדה ומבוגר לא צריך קסדה.
אורי מקלב: דהיינו, אם אבא מרכיב את הילד שלו והם נוסעים ביחד על אותם אופניים, האבא לא צריך והילד כן צריך.
אורי מקלב: זה מה שאמר חמד, איזה חינוך זה, איזה חינוך יש לנו.
אורי מקלב: בסיס החינוך הוא הדוגמה האישית.
אורי מקלב: אנחנו יודעים - - -
<קריאה: אני מכיר את החוק הזה ואני יודע למה לא קידמו את החוק.
<קריאה: זה פוליטי.
אורי מקלב: אני רוצה להסתכל מעל זה, לא רק החוק ואיך אנחנו רואים מהם הצרכים אלא איך נראה חוק במדינת ישראל.
אורי מקלב: איך אנחנו מחנכים את הילדים שלי מותר ולך אסור.
אורי מקלב: לכן יש הרבה דברים שאפשר בתקציב: לשפר את התשתיות, לשפר את ההסברה, למנוע מפגעים והדבר.
אורי מקלב: אני רוצה לסיים עם מה שאמר המנכ"ל, אם היה לנו תקציב יותר גדול היינו מביאים הורים שנפגעו, שחרב עליהם עולמם ולא רק הורים שחרב עליהם עולמם אלא נהגים שחרב עליהם עולמם כשהם פגעו.
אורי מקלב: לא רק הורה, קל וחומר גם נהגים.
אורי מקלב: אם היו יודעים מה אחר כך כשהוא פגע בילד ואפילו איך אנשים נראים אחר כך, הם לא אותם אנשים.
אורי מקלב: גם זה יכול לעשות שינוי.
אורי מקלב: במקרה הזה אנחנו הולכים על שאלת כסף, אנחנו באמת חושבים שזה חשוב מאוד.
אורי מקלב: תודה רבה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת אורי מקבל.
יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת תמר זנדברג בבקשה.
תמר זנדברג: תודה רבה ואני ממש מתנצלת, אני הולכת לנהל ישיבה שאני עומדת בראשה, אבל בכל זאת מפאת חשיבות הנושא היה לי מאוד חשוב לבוא כדי לעלות נושא שמשום מה לא בדיון הזה, לא בנייר הזה ולצערי לא בשום דיון שקשור לבטיחות בדרכים – הוא לא עולה למרות שהדברים מאוד מאוד קשורים – זו קריאה לפעולה גם לכם ברשות וגם לשאר הארגונים וזה הנושא של עידוד תחבורה ציבורית.
תמר זנדברג: חברות וחברים יש כאן נתונים על הרג בתאונות דרכים.
תמר זנדברג: המספרים הם בין 300 ל-400 הרוגים בשנה מתוכם 10% ילדים.
תמר זנדברג: רובם הולכי רגל.
תמר זנדברג: אני יכולה אפילו להוסיף לזה, זה לא מופיע פה ואני יודעת את הנתון הזה, רובם הולכי רגל במעברי חצייה – זה הצד של ההרוגים.
תמר זנדברג: מהצד של הפוגע, הפוגעים הם רכבים פרטיים.
תמר זנדברג: אנחנו יודעים שיש מידה רבה של תחליפיות בין רכב פרטי ותחבורה ציבורית.
תמר זנדברג: כלומר, ככל שנעודד את המעבר מתלות כמעט מוחלטת היום, של מי שיכול להרשות לעצמו בלבד, ברכב הפרטי ונעודד מעבר לרכבת, לתחבורה ציבורית ולאמצעים חליפיים נוכל להציל חיים.
תמר זנדברג: עכשיו, הדברים האלה הם נכונים: צריך לשפר את הבטיחות ואת הזהירות ואת ההסברה ואת כל זה, אבל מרכיב משמעותי הוא עידוד תחבורה ציבורית.
תמר זנדברג: גם אורי מקלב וגם אני הקמנו שדולה לעידוד התחבורה הציבורית בין היתר מהסיבות: זה טוב למניעת פקקים, לזיהום, לעירוניות ולהרבה דברים, אבל זה גם טוב להפחתת מספר ההרוגים בתאונות דרכים.
תמר זנדברג: אני רוצה לקרוא לכם הרשות ביחד עם ארגונים אחרים החוץ פרלמנטריים שיש כאן, לשתף אתנו פעולה בנושא כדי להטמיע יותר את השיח הזה.
תמר זנדברג: אני חושבת שחסרים לנו נתונים ואם אתם יכולים, יש לכם מחקר או לבדוק את זה, כמה אנחנו צריכים להשקיע ובמה על מנת להביא גם להפחתת תאונות דרכים, כדי שאותם רכבים שפוגעים שהשימוש בהם פשוט יפחת והנשואה תפחת.
תמר זנדברג: שוב, מעבר לכל היתרונות זה גם יכול להציל חיים.
תמר זנדברג: לצערי לא מספיק לומר.
תמר זנדברג: כאילו אנחנו מנהלים את תחום התחבורה הציבורית ותחום הבטיחות בדרכים כאילו בנפרד – יש קשר עז בין השניים.
תמר זנדברג: אני רוצה לנצל את היום הזה לקרוא לפעולה גם את הכנסת, גם את הרשויות ולהדק את הקשר קודם כל בתחום הידע.
תמר זנדברג: שאנחנו נדע מה צריך להשקיע ומה צריך לעשות כדי לעשות את זה.
תמר זנדברג: דבר שני בעשייה.
<מרדכי בהירי דואני: אם אפשר רק להשיב.
<מרדכי בהירי דואני: א', אנחנו מבצעים קמפיינים על שימוש בתחבורה ציבורית בשעות הלילה.
<מרדכי בהירי דואני: אכן זה לא מספיק ולכן אני חושב שהקריאה שלך היא נכונה.
<מרדכי בהירי דואני: אני מנחה אתכם ברשות הלאומית עכשיו לעשות קמפיין, אני אומר פירוש שנורא פשוט לעודד תחבורה ציבורית מאלף ואחת סיבות.
<מרדכי בהירי דואני: זה נכון, נבצע את זה.
יפעת שאשא ביטון: אני מציע שאולי אורי מקלב ואני נעשה - - - < קריאה:> להנגיש במקומות שהיא לא מונגשת.
יפעת שאשא ביטון: לגמרי, זה עולם שלם.
יפעת שאשא ביטון: זה עולם שלם, אבל הוא נוגע גם לתחום הפחתת התאונות הדרכים והפחתת ההרג.
יפעת שאשא ביטון: ברשותך, אנחנו ננצל לרגע את ההזדמנות ואת הפרוטוקול, אנחנו נפנה אליכם לאיזו פגישת עבודה.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שחסר הרבה מאוד ידע בתחום הזה, איך הכי נכון לעשות, איפה להשקיע והמון המון דברים שאני מאוד חושבת שאתם יכולים להיות לעזר.
<מרדכי בהירי דואני: נשמח מאוד.
אורי מקלב: זה גורם להפחתת תאונות דרכים.
תמר זנדברג: עידוד תחבורה ציבורית כמניעת תאונות דרכים.
יפעת שאשא ביטון: איזה יופי שהוועדה שלי - - -אבל תמר אני רק רוצה להתייחס בקצרה, זה בסדר שאת עומדת, שאנחנו נתייחס לעניין תחבורה ציבורית בהקשר של הסעות ילדים שבדרך כלל מתקיימות באוטובוסים שמשרתים גם תחבורה ציבורית, מבחינת הבטיחות שלהם והכללים.
יפעת שאשא ביטון: אני מרגישה שהם לא סגורים עד הסוף ולא יושבים כמו שצריך בתוך המערכת.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה אסף ואחריו גלית.
<אסף שרון: שמי אסף, אני מחטיבת המחקר והמידע של הרשות הלאומית.
<אסף שרון: הנתונים הוצגו קודם פחות או יותר באופן שהתכוונתי להציג.
<אסף שרון: אין לי הרבה מה להוסיף.
<אסף שרון: הבעיה ידועה, ברורה, היא הוצגה על ידי אנשים שבטח מתארים אותה טוב ממני.
<אסף שרון: אני רוצה לומר כמה מילים על הפעילות של הרשות.
<אסף שרון: הרשות פועלת כבר מזה שנים בכל התחום של ילדים, מגילאי 0 עד 14 ובכלל.
<אסף שרון: כאשר הפעילות מתרכזת בתחום החינוך, האכיפה והתשתיות וכמובן גם הסברה.
<אסף שרון: בתחום החינוך אנחנו כמובן עובדים מול אגף זה"ב (זהירות בדרכים) במשרד החינוך.
<אסף שרון: בנוסף מבוצע תקצוב וליווי הפעילות של 19 מרכזי הדרכה לבטיחות בדרכים שנועדו להדריך את הילדים, ד' עד ו, על כללי רכיבה בטוחה על אופניים.
<אסף שרון: זה בנושא רכיבה על אופניים.
<אסף שרון: מבוצעות הרבה פעולות שטח חינוכיות גם בתוך בית הספר וגם מחוץ לו.
<אסף שרון: חלקן פעילויות בקהילה, בבתי ספר, במתנ"סים, באירועי תרבות.
<אסף שרון: כאשר כל הזמן המטרה היא להעביר לאוכלוסייה מסרים בדבר בטיחות בדרכים, הלוך וחזור, הלוך וחזור.
<אסף שרון: בתחום ההסברה, הסברה מה שנקרא לאוכלוסייה הכללית – מבוצעת הסברה בנושא משתמשי הדרך הפגיעים.
<אסף שרון: זה לא רק ילדים, זה גם קשישים ובכלל.
<אסף שרון: ניתן לשמוע אותם כמובן באמצעי התקשורת, בשילוט חוצות, באינטרנט וכן הלאה.
<אסף שרון: בתחום האכיפה, לא הוזכר כאן נדמה לי, הרשות מפעילה ניידות בטיחות ברשויות מקומיות ברחבי הארץ.
<אסף שרון: זה פרויקט מאוד מעניין.
<אסף שרון: אלו ניידות שמפועלות על ידי פקחים עירוניים והקשר שלהם לנושא של חינוך הוא בחלק משעות היום הן מסתובבות בבוקר ובשעות הצהריים כשילדים יוצאים מבתי הספר, הן מסתובבות באזור בתי הספר.
<אסף שרון: בודקים מפגעי בטיחות, מבצעים פעילויות הסברה לילדים ולהורים.
<אסף שרון: זה נושא מעניין בפני עצמו.
<אסף שרון: בנושא של טיפול תשתתי, בהקשר לחינוך אני רוצה לציין כאן את סקר כשלי בטיחות במוסדות חינוך שמבוצע באופן תקופתי על ידי הרשות הלאומית.
<אסף שרון: הסקר מבוצע על ידי חטיבת המבצעים של הרשות וכולל סקירה של בתי ספר וסביבתם ברשויות המקומיות.
<אסף שרון: במסגרת הסקר האחרון שבוצע בין מרץ ליוני 2015 נסקרו 2,381 בתי ספר ולכל בית ספר ניתן איזה סטטוס מבחינה תשתיתית.
<אסף שרון: בעצם נמצא שב-40% מבתי הספר נדרש טיפול תשתיתי נקודתי כדוגמת: חידוש צבע במעברי חצייה, התקנת פסי האטה ליד מוסדות חינוך, סימון מקום הורדה והעלאת תלמידים וכו'.
<אסף שרון: ב-16% מבתי הספר, מדובר על 377 בתי ספר, נדרש טיפול מקיף בהסדרי הבטיחות.
<אסף שרון: כאן מדובר על פרויקטים של תשתיות.
<אסף שרון: הנושא הזה נדון מול הרשויות המקומיות, מול מטות הבטיחות ברשויות המקומיות - - -
יפעת שאשא ביטון: יש לכם פיקוח ומעקב.
יפעת שאשא ביטון: לצורך העניין, אתם עושים סקר, אתם יודעים בדיוק היכן יש לקונות, אתם בקשר עם הרשות ועם המפקחים שהדברים קורים או שאתם רק מעבירים את המידע?
<אסף שרון: חטיבת המבצעים שלנו נמצאת בקשר מתמיד עם הרשויות המקומיות, מנהלי הבטיחות ברשויות המקומיות.
<אסף שרון: הם בעצם כמו איבר משותף עם הרשות ביחד.
<אסף שרון: נעשה כאן בעניין טיפול ארוך טווח.
<יניב יעקב: סליחה גברתי, אפשר הערה?
<יניב יעקב: אנחנו ביצענו סקר עם תוצאות דומות, אבל הבעיה המרכזית כמו שחבר הכנסת חמד עמאר ציין, לרשות אין את השיניים, היא לא יכולה לכפות את הטיפול באותם מפגעים.
<יניב יעקב: הם עושים את הסקר, הם מוצאים את המפגעים, אבל היא לא יכולה לחייב טיפול.
יפעת שאשא ביטון: היא לא צריכה לחייב.
יפעת שאשא ביטון: על איזה רשות אתה מדבר?
יפעת שאשא ביטון: אתה מדבר על הרשות הלאומית.
יפעת שאשא ביטון: אני חשבתי שאתה מדבר על הרשות המוניציפאלית.
<אסף שרון: לא.
<אסף שרון: אני מדבר על הרשות הלאומית שנותנים לה לבצע סקר, אבל לא נותנים לה את הכלים לחייב את הטיפול.
יפעת שאשא ביטון: אני אתייחס לזה.
<אסף שרון: הדבר האחרון שאני רוצה לומר בהקשר של הרשות הלאומית.
<אסף שרון: בשנה-שנתיים האחרונות התקבלה החלטה, החלטה טובה, לתגבר את כל מה שקשור למחקר, מידע ופיתוח ברשות הלאומית.
<אסף שרון: היום יש לנו חטיבת מחקר ומידע שמונה כעשרה חוקרים ועוזרי מחקר.