GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: יש התייחסות מאוד יפה בחוזר מנכ"ל שטלפונים ניידים צריכים להיות כבויים במהלך השהייה בכיתות, אז אני מבקשת שתהיה אכיפה.
<קריאה: במוסד בכלל.
<קריאה: שלא יביאו את זה לבית הספר.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת שתהיה - - - אני יכולה להגיד שבבית הספר של הבת שלי, בחלקת אלוהים הקטנה שלי, זה קורה.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת שתהיה אכיפה ארצית, שלא יהיו ניידים, שהניידים יהיו כבויים במהלך שעות הלימודים.
יפעת שאשא ביטון: מישהו רוצה להציע הערה קונקרטית במשפט, המלצה נוספת שלא נאמרה כאן?
<דפנה טחובר: אנחנו מבקשים שיהיה דיון מקביל בוועדת הבריאות בכנסת על התחלואה של הילדים מהקרינה.
<מיכאל דוידוביץ: אני מבקש שיהיה כינוס של מומחים שיברר בצורה מקצועית את ההשפעות של זמן מסך, כי אני חושב שבדיון היום הנושא הזה לא מוצה כראוי, הנושא הוא מאוד רחב.
<מיכאל דוידוביץ: צריך לראות איך להתאים את זמן המסך - - -
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאחת ההמלצות מתייחסת בדיוק לזה, שגם בתוך הפדגוגיה להגביל את זמן המסך.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאין התייחסות יותר נקודתית לזה.
יפעת שאשא ביטון: לגבי הנושא של הילדים, אני חייבת הערה לאלמוג, שאני מברכת על הנוכחות שלה, אין ספק שהילדים רוצים את הטכנולוגיה והם יהיו מרוצים ככל שתהיה טכנולוגיה, אבל התפקיד שלנו כמבוגר אחראי זה להנגיש לכם אותה בצורה שהיא נכונה והיא בריאה ולכן תודה לך על ההתייחסות.
יפעת שאשא ביטון: תודה לכולכם על הנוכחות.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להודות על הנוכחות בדיון כל כך חשוב.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו פותחים את ישיבת הוועדה לזכויות הילד בנושא של טיפול הרשויות בפגיעות מיניות נגד ילדים, נגד קטינים.
יפעת שאשא ביטון: ברשותכם אני אספר על מסגרת הדיון כפי שאני רואה אותה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתחיל בדיון כללי שעיקרו יעסוק בנושא הטיפול, החקירה, פתיחת תיקים, סגירת תיקים ואחר כך אני אפרט בדיוק באיזה נקודות אני ארצה לגעת ואני גם אפנה בשאלות ישירות לגורמים שונים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נדבר על זה ברמה הכללית.
יפעת שאשא ביטון: לאחר מכן אנחנו נצלול פנימה לתוך החברה החרדית וננסה ללמוד מה קורה שם ואיך אנחנו יכולים להתמודד עם התופעה בתוך החברה האת כדי לתת מענים גם לילדים שנפגעים אבל גם לעזור לחברה עצמה להתמודד עם התופעה של פגיעות מיניות בתוכה.
יפעת שאשא ביטון: אני מתחילה בדיון הכללי ואני מוכרחה לומר שמהדוחות שקיבלתי ממרכז המחקר והמידע די חיזקו מידעים שאנחנו אוספים תוך כדי תנועה אבל גם תחושה מאוד קשה שלי שעבירות המין לא מטופלות - וסליחה אם אני אומרת את זה בצורה קצת בוטה - בצורה המיטבית כפי שאני לצורך העניין הייתי רוצה שזה יקרה ואני אסביר למה אני מתכוונת.
יפעת שאשא ביטון: הסוגיה של פגיעות מיניות בקטינים היא סוגיה מאוד קשה, אני מניחה שגם הדיון יהיה קשה, אבל כשאנחנו מסתכלים על מספר התלונות שמוגשות אל מול מספר התיקים שנפתחים, אל מול התיקים שנגנזים ובסופו של דבר למספר התיקים המצומצם שנשאר בטיפול, בחקירה של הפרקליטות, אנחנו רואים שיש פער מאוד מאוד גדול בנקודת הפתיחה ואני מדברת על פערים של מאות תיקים.
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לתת לכם מספרים.
יפעת שאשא ביטון: 2,250 תיקים שנפתחו בשנה אחת אל מול בסופו של דבר 127 תיקים שמועברים לפרקליטות.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שיש לנו פער של מאות תיקים שאמנם כתוב לנו שהם נגנזו מסיבות כאלה ואחרות אבל אנחנו לא באמת יודעים מה קרה אתם ומה הסיבות המדויקות בגללן התיקים נגנזו.
יפעת שאשא ביטון: הסיבות שמתוארות לפי המסמך של מרכז המחקר מעידות על חוסר ראיות, עבריין לא נודע, חוסר עניין לציבור שזאת נקודה שאני מוכרחה להגיד שאני לא מבינה עד הסוף אותה ולכן אני הייתי רוצה לפנות גם לפרקליטות כדי להבין את ההגדרות השונות שמופיעות בתיקים שנגנזו ולדעת מה הגורמים שבגללם בסופו של דבר התיקים לא מבשילים לכדי כתבי אישום והעברה לטיפול מתקדם.
יפעת שאשא ביטון: נציגת הפרקליטות.
<בת עמי ברוט: חבל שלא עדכנו אותנו שזאת השאלה אבל כמובן שאני יכולה לענות באופן כללי.
<בת עמי ברוט: אני חושבת שאם זה מספר התיקים שעובר לפרקליטות, זאת אומרת שמאה תיקים עוברים לפרקליטות, אנחנו צריכים לקבל גם תשובות מהמשטרה, מה קורה בדרך, בין התיקים שנפתחו, עברו ככל הנראה איזושהי חקירה ובסופו של דבר כל כך מעט תיקים עברו לפרקליטות.
<בת עמי ברוט: אני חושבת שאולי נכון יותר לשמוע קודם את הדברים של המשטרה שתאמר מה הסיבה שרק מאה תיקים עוברים לפרקליטות.
<בת עמי ברוט: עילות הסגירה כמובן בסופו של דבר הן עניין של הפרקליטות.
יפעת שאשא ביטון: אני בכל זאת רוצה להתעכב במה שנוגע אליהם, לתיקים שכבר מגיעים אליכם ואפילו מסיימים טיפול, לצורך העניין יש הרשעה או זיכוי ואם יש הרשעה מה מידת החומרה או מה מידת הענישה.
יפעת שאשא ביטון: למיטב הבנתי לפחות מנתונים שמונחים לפני, אין תמונת מצב שיכולה לספר לנו מה קרה עם התיקים מבחינת איזה עבירות, מה מספר השנים או מה גזר הדין שנגזר על אותן עבירות.
יפעת שאשא ביטון: אין לנו איזשהו פילוח שנותן לנו תמונת מצב על החומרה של הענישה.
<בת עמי ברוט: אלה נתונים שאפשר לנסות ולשלוף אותם, בוודאי לפי שנים.
<בת עמי ברוט: זאת אומרת, לבדוק איזה תיקים נפתחו, כמה תיקים הוגשו, כמה תיקים בסופו של דבר הסתיימו בהרשעה וכמובן לגבי הענישה.
<בת עמי ברוט: אלה נתונים שאפשר לבדוק אותם ולהביא אותם.
<דורון אגסי: אי אפשר להביא אותם וכך מופיע במרכז המחקר והמידע של הכנסת בגלל שאין אפשרות לפלח במחשב של הפרקליטות עבירות שנעשו לקטינים ולבגירים.
<דורון אגסי: עבירות מין הן עבירות מין.
<דורון אגסי: אפשר את עבירות המין בכללותן לפלח אבל לא עבירות מול ילדים.
יפעת שאשא ביטון: גם אפשר לפלח לפי הרשעה וזיכוי אבל אנחנו לא מצליחים לצלול פנימה לנתונים של גזר הדין כדי לראות באמת מהי חומרת הענישה.
<בת עמי ברוט: שוב, יכול להיות שאפשר לעשות איזשהו איתור דרך המשטרה מבחינת התלונה, אם יש תלונה שיש אינדיקציה שזה קטין, ואז יכול להיות שאת התיקים האלה אפשר לשלוף.
<בת עמי ברוט: כמובן שיכול להיות שזאת עבודה מאוד סיזיפית ותיקח זמן ממושך.
<בת עמי ברוט: נכון שאין לנו פילוח גם לא לפי מגזרים.
<בת עמי ברוט: שאלו אותנו גם לגבי פגיעות מיניות לדוגמה במגזר החרדי אבל אנחנו בפרקליטות לא עושים פילוח לפי מגזרים.
<בת עמי ברוט: לא תמיד ברור לאיזה מגזר משתייך אותו מתלונן קטין.
<בת עמי ברוט: אלה יכולות להיות קהילות שונות.
<בת עמי ברוט: זאת לא הדרך בה אנחנו בוחנים את התיקים.
<בת עמי ברוט: אני אומרת שיש אפשרות להתחקות, בוודאי אם אנחנו לוקחים את כל גזרי הדין למשל בפגיעות מיניות ואנחנו בודקים את כולן, אבל שוב, זה כמובן עניין של משאבים.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לבקש.
יפעת שאשא ביטון: אני הבנתי שכבר הייתה דרישה כזאת מוועדות קודמות ואני מתנצלת בשמכם שאני ישר קופצת לתוך העניינים אלא שיש לנו שעתיים וגם הן לא מספיקות לדיון חשוב כזה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לבקש, ואני יודעת שכבר ביקשו בעבר, שהפרקליטות תפלח את גזרי הדין שניתנו בגין עבירות מין בקטינים.
יפעת שאשא ביטון: חשוב לי מאוד לעמוד על הנושא של ההחמרה בגזר הדין לצורך בדיקה ואחר כך בהתאם לנתונים שיעלו נקבע דיון המשך.
<בת עמי ברוט: מאיזו שנה מתבקשים הנתונים?
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח אם זה יהיה לפחות לשלוש השנים האחרונות.
<בת עמי ברוט: אני מקווה שזה משהו שאפשר לעמוד בו.
אורי מקלב: רק 8,000 תיקים.
יפעת שאשא ביטון: מאוד יכול להיות שזאת הזמנה להתנהלות חדשה מנקודת הזמן הזאת ואילך.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שזאת נקודה שאנחנו רוצים לעקוב אחריה ואני מאמינה שאולי היא תשפיע בתודעה על מקבלי ההחלטות או מי שבסופו של דבר נותן את גזר הדין, אבל שאנחנו נדע מכאן ואילך לגבי העבירות השונות, מה גזרי הדין, מה חומרת הענישה ונוכל לראות את ההתייחסות שיש למערכת המשפט מול עבירות המין בקטינים.
יפעת שאשא ביטון: זאת נקודה שהיא מאוד חשובה, במיוחד בוועדה הזאת ואני אשמח מאוד אם כך זה יתנהל.
<בת עמי ברוט: אני רוצה להתייחס, אם אפשר, למהות.
<בת עמי ברוט: אני רוצה להסביר במילה את הקושי המובנה שיש בתיקים כאשר מדובר בעבירות מין בקטינים, כאשר הקטין הוא מתחת לגיל העדה בבית המשפט.
<בת עמי ברוט: זאת אומרת, כאשר חוקר ילדים מעיד במקום אותו ילד, חוקר הילדים שכמובן חקר את הילד מעיד בבית המשפט, במקרה כזה אנחנו נדרשים לראיה מסוג סיוע, לתוספת ראייתית מסוג סיוע.
<בת עמי ברוט: זאת אומרת, בית המשפט לא ירשיע ואנחנו גם לא נוכל להגיש את התיק אם אין לנו ראיה מסוג סיוע שהיא תוספת ראייתית ברמה ראייתית יחסית גבוהה.
<בת עמי ברוט: זאת אומרת, היא צריכה להיות ראיה מסבכת, ראיה חיצונית לאותה עדות של קטין וזה דבר שהרבה פעמים או לא מאפשר להגיש את התיקים או גם כאשר תיקים כאלה מוגשים, אני יכולה לספר לכם על מקרה שבו בבית המשפט המחוזי בצפון קטין בן 16 שפגע בקטין בן 6 והתיק הזה הוגש.
<בת עמי ברוט: בית המשפט זיכה בסופו של יום את אותו נער למרות שהיה ברור, בוודאי לנו – אנחנו גם הגשנו את התיק הזה, מכיוון שהוא אמר שלא הצלחנו למצוא תוספת ראייתית מסוג סיוע ברמה הנדרשת.
<בת עמי ברוט: זאת אומרת, ברמה הראייתית הנדרשת.
יפעת שאשא ביטון: יש כאן בעייתיות מבחינה מערכתית.
יפעת שאשא ביטון: ילדים קטינים שכבר עוברים את כל המסכת הזאת של לבוא ולספר, אחר כך לבוא ולהעיד בפני חוקר ילדים ואחר כך צריכים להתמודד עם סיטואציה של בית משפט – ומהדוח אני הבנתי שלא תמיד הם מסוגלים לעמוד בזה ואני גם לא יודעת אם זה נכון והוגן להעמיד אותם בסיטואציה הזאת כי החוויה שהם חוו היא כבר קשה מלכתחילה – ובסופו של יום, כשברור למערכת מבחינה עובדתית או נתונים שהילד אכן נפגע וידוע מי הפוגע, אבל זה לא עומד בתנאי בית משפט של עדות נוספת או ראיה נוספת או כפי שאת הצגת את זה מבחינה מקצועית, אין הרשעה, הילד חוזר למקום שלו, והפוגע חוזר למקום שלו.
יפעת שאשא ביטון: עזבי שהילד מאבד את האמון במערכת ובעולם של המבוגרים שאמור להגן עליו ואנחנו כחברה חוטאים כלפיו.
<דורון אגסי: זה מצריך שינוי חקיקתי כי זה החוק במדינת ישראל.
<דורון אגסי: צריך לדעת שמדובר על בסביבות שמונים-תשעים אחוזים מהילדים שחוקרי הילדים לא נותנים להם להעיד.
<דורון אגסי: אם את שואלת למה חלק גדול מהתיקים האלה לא מגיע לכתב אישום, כי שמונים עד תשעים אחוזים מהילדים, חוקרי הילדים לא נותנים להם להיחקר.
<בת עמי ברוט: חוקר הילדים יכול להחליט שהוא מאשר.
<דורון אגסי: חוקר הילדים שחוקר את הילדים הנפגעים מתחת לגיל 14, הוא צריך לתת חוות דעת לפרקליטות, למשטרה, האם הילד מסוגל וראוי שיעמוד בבית משפט כי צריך להבין, מדובר על חקירה נגדית של עורך הדין של הפוגע, החשוד בפגיעה.
<דורון אגסי: אנחנו יודעים מאנשים שכן נחקרים, נשים שנאנסו או דברים קשים, שמדברות על אונס שני.
<דורון אגסי: זאת אומרת, אתה עומד שם בחקירה בבית המשפט, בחקירה צולבת ועורך הדין ההוא מנסה להסביר למה אתה שקרן, רמאי וכולי.
<דורון אגסי: ילד יצטרך לעמוד במקום הזה מול עורך דין, זה באמת לא אפשרי.
יפעת שאשא ביטון: ברשותכם, מיד נפתח את זה לדיון.
יפעת שאשא ביטון: אין לי בעיה שאנחנו נדון בצורה שבאמת משלימה אחד את השני ולאו דווקא באיזשהו סדר מסוים.
יפעת שאשא ביטון: יש לי עוד שאלות אבל ברשות
יפעת שאשא ביטון: כם אני אעביר לחברי הכנסת את זכות הדיבור.
מסעוד גנאים: אני רציתי יותר לשמוע אבל יש לי שאלה ואני מבקש שיתייחסו אליה.
מסעוד גנאים: בתחילה אנחנו מדברים על תופעה שהיא מסוכנת מאוד ושכיחה מאוד, ואולי מה שאנחנו יודעים הוא לא על הממדים האמיתיים של התופעה הזאת.
מסעוד גנאים: אני מדבר במיוחד אצלנו בחברה הערבית כאשר אני יודע שהממדים יותר גבוהים ויותר גדולים מאשר המדווח.
מסעוד גנאים: יש את העניין של המודעות, יש את העניין של הבושה, יש הרבה דברים שנכנסים בנושא.
מסעוד גנאים: אני מבקש שיתייחסו למשל לישובים הערביים, לחברה הערבית ויאמרו כמה חוקרי ילדים יש.
מסעוד גנאים: אחר כך נתייחס לשאר הדברים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נרשום את השאלות ואחר כך נענה על כולן במרוכז.
יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה.
מיכל רוזין: כל הכבוד על המסמך.
מיכל רוזין: כרגיל, כל הכבוד למרכז המחקר של הכנסת על ריכוז הנתונים.
מיכל רוזין: אני רוצה לעמוד על כמה נקודות מאוד בקצרה.
מיכל רוזין: אני חושבת שכולנו נסכים שהדבר החשוב ביותר הוא מודעות לתופעה, לבעיה.
מיכל רוזין: אני חושבת שעצם העובדה שאתה כאן וגם חבר הכנסת מקלב שיצא לרגע אבל אני גם מקיימת אתו שיחות רבות בנושא ואני חייבת לומר שהוא לא היחיד ומבינים שגם בחברה החרדית יש בעיה קשה שצריך להתמודד אתה ואני חושבת שיש ניצנים של התמודדות אבל ככל שדברים נחשפים לשמש, כך ניתן לרפא אותם יותר.
מיכל רוזין: אנחנו מאמינים או אני מאמינה שמדובר רבות בנושא של חינוך, של הכשרה, לראות את הדברים ולשים את המשקפיים הנכונות ואז אתה רואה את הפגיעה המינית ואתה מסוגל גם להתמודד אתה.
מיכל רוזין: אני רוצה עוד שלוש נקודות ממש בקצרה ותענו לי אחר כך אם תוכלו לגבי מרכזי הגנה.
מיכל רוזין: אני יודעת שהיו אמורים לקום שמונה מרכזים.
מיכל רוזין: האם עדיין שלושה לא הוקמו?
מיכל רוזין: מה קורה לגבי הדבר הזה?
מיכל רוזין: נקודה נוספת שאני כבר יודעת מי יקפוץ עלי בנושא אבל זה נושא של חובת הדיווח.
מיכל רוזין: יש ויכוח מאוד גדול ואני חושבת יפעת שחשוב לקיים דיון אפילו נפרד בנושא הזה של חובת דיווח.
מיכל רוזין: בעבר הובטח כאן בוועדה של זכויות הילד שמשרד המשפטים עובד על הצעת חוק שמרחיבה את חובת הדיווח.
מיכל רוזין: לי יש הצעות חוק פרטיות בנושא הזה כאלה ואחרות, אבל באופן כללי כל הנושא של חובת דיווח, הפתרונות הקהילתיים, הפטור מחובת דיווח, אני חושבת שהוא נושא מורכב יותר שצריך לדון בו.
מיכל רוזין: בעבר עשינו שולחנות עגולים וניסינו באמת להציף את כל הדברים.
יפעת שאשא ביטון: כשניכנס לדיון על החברה החרדית, זה יהיה הנושא.
מיכל רוזין: בוודאי, כי חובת הדיווח הוא בהחלט נושא מאוד חשוב ואני חושבת שאנחנו צריכים לדבר עליו.
מיכל רוזין: בוודאי בחברות כמו בחברה הערבית, בחברה החרדית שבוודאי הנושא הזה של חובת הדיווח הוא חשוב.
מיכל רוזין: הדבר האחרון שאני רוצה להגיד וחשוב מאוד.
מיכל רוזין: אמנם התחלת בנושא הפרקליטות ואין ספק שבסוף זה מאוד חשוב גם לראות את הנתונים, אבל אנחנו חייבים לזכור שבנושא הזה ההתקדמות האמיתית שהייתה בשטח היא באמת במרכזי ההגנה, בנושא הטיפול הנפשי, ואנחנו חייבים להמשיך וללחוץ.
מיכל רוזין: אין ספק שאנחנו רוצים להביא את האשמים לדין, אבל השאלה היא שאלת המחיר כלפי הנפגעים כפי שצוין כאן.
מיכל רוזין: בסופו של דבר אסור לנו לשפוט את החברה שלנו רק במה פלילי או לא פלילי, משפטי או לא משפטי אלא אנחנו חייבים להכיר בתופעה כתופעה ואז נוכל באמת להילחם בה בכל הרמות ובכל החזיתות.
מיכל רוזין: תודה לכולם.
יפעת שאשא ביטון: אני אציין שזה נכון ואני יודעת שוועדות קודמות עסקו בסוגיית הטיפול ודנו בנושא של מרכזי הגנה והצורך בפתיחת מרכזים נוספים.
יפעת שאשא ביטון: הנושא הזה הוא מאוד מאוד גדול.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יכולים בשקט לפרק אותו לסדרה של מפגשים.
יפעת שאשא ביטון: כאשר אני קראתי את הנתונים בשבוע האחרון ועקבתי קצת אחרי כל מה שנמצא, אני מרגישה שעדיין נקודת המפתח, אם אנחנו מדברים על חינוך ואנחנו מדברים על מודעות, הנושא של אכיפה כאן הוא מאוד מאוד משמעותי.
יפעת שאשא ביטון: כשאנחנו רואים שעל עבירות מין הענישה היא לא כל כך מחמירה, מן הסתם אנחנו מעבירים איזשהו מסר של זילות או קלות דעת בנושא הזה או שהחברה לא מסוגלת להתמודד.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת שאם בנקודת הפתיחה הזאת נוכל ליצור הרתעה, זה יעזור לנו אחר כך לאורך כל הדרך ולכן בחרתי שבדיון הכללי, לפני שנכנסים לדיון על החברה החרדית, אנחנו כן ניגע בסוגיה של התמודדות המערכת עם הנושא.
יפעת שאשא ביטון: מהפרקליטות אני עוברת למשטרה ואחר כך אני אאפשר את הדיון לגורמים נוספים.
יפעת שאשא ביטון: נציג המשטרה או נציגת המשטרה, בבקשה.
<קריאה: מיטל אברהמי תדבר על המגזר הכללי ואנחנו על החרדי.
יפעת שאשא ביטון: ברשותך, מיטל, אם תוכלי להתייחס גם לנתונים שהצגתי של פתיחת תיקים ומה קורה להם בדרך.
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח מאוד להבהרה לגבי ההגדרות שיש כאן ובעיקר אם תוכלי להסביר את הנושא של נסגר מחוסר עניין לציבור.
<מיטל אברהמי: ככלל, משטרת ישראל לא מסווגת תיקים לפי מגזרים או לפי עדות מסוימות ולכן הנתונים מתייחסים ביחד לפגיעות מיניות לגבי כלל האוכלוסייה.
<מיטל אברהמי: מבחינת כמות תיקים כללית, הסטטיסטיקה יציבה מבחינה מספרית והיא ללא שינוים משמעותיים בין השנים 2010 עד 2014, כמו שנתבקשנו לתת.
יפעת שאשא ביטון: אתם לא מסווגים לפי לאום?
<מיטל אברהמי: לפי לאום, זה מסווג.
יפעת שאשא ביטון: ערבים, יהודים – אתם מסווגים.
<מיטל אברהמי: לפי לאום, אפשר לראות את זה.
<מיטל אברהמי: רוב הנפגעות הן בנות.
<מיטל אברהמי: הרוב המכריע של הפגיעות הן מחוץ למשפחה ולא בתוך המשפחה.
<מיטל אברהמי: מעשים מגונים בכוח הן העבירות השכיחות.
<מיטל אברהמי: רוב התיקים בהם קיימת תשתית ראייתית מועברים למערכת התביעה עם המלצה לדין.
<מיטל אברהמי: בתיקים כאלה שמועברים למערכת התביעה עם המלצה לדין הזיכויים הם מועטים.
מסעוד גנאים: אמרת שהרוב מחוץ למשפחה.
<מיטל אברהמי: כן.
<קריאה: הפגיעות המדווחות.
יפעת שאשא ביטון: כן.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על הפגיעות המדווחות אבל עוד מעט נפתח את זה לקושי.
יפעת שאשא ביטון: אני מבינה את הרחש שעולה כאן.
<מיטל אברהמי: בשנת 2014 משטרת ישראל גייסה 16 חוקרים וחוקרות מהמגזר החרדי והם עובדים בתחנות המשטרה.
<מיטל אברהמי: כיום הם עובדים במחוזות תל אביב, ירושלים - - -
יפעת שאשא ביטון: ברשותך נשאיר את זה לדיון על המגזר החרדי.
יפעת שאשא ביטון: אני אודיע מתי אנחנו עוברים להתמקד בו.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שתהיה התייחסות לפער הגדול בין התיקים שנפתחים אל מול התיקים שבסופו של דבר מוגשים לפרקליטות ומה קורה לאותם מאות תיקים שבעצם נגנזים בדרך.
<מיטל אברהמי: רוב התיקים שהם תיקי פשע מועברים לסגירת מערכת התביעה.
<מיטל אברהמי: זאת אומרת, אם לא קיימת תשתית ראייתית בתיק, בכל מצב התיק הזה מועבר לפרקליטות או לתביעה ושם התיקים הללו נסגרים.
<מיטל אברהמי: חשוב לציין שבחקירות ילדים, חוקרות הילדים נותנות לנו בעצם את הדיווח האם החקירה מהימנה או לא מהימנה.
<מיטל אברהמי: משטרת ישראל עושה ככל שביכולתה כדי להגיע למיצוי הראיות ולהעביר תיקים סגורים מבחינה ראייתית ומוגמרים מבחינה ראייתית למערכת התביעה.
<מיטל אברהמי: נכון שבדרך לפעמים נופלים תיקים משום שלא מצליחים להגיע למיצוי הראיות.
יפעת שאשא ביטון: בדוח שקיבלנו זיהיתי איזושהי בעיה מבחינת היכולת לאסוף ראיות, שהרי יש מקרים בהם הילדים מגיעים, מדווחים על פגיעה מינית ויש פער של זמן, לפעמים של חודש ולפעמים של יותר מחודש, עד שבעצם הם מגיעים לשלב החקירה.
יפעת שאשא ביטון: בתקופה הזאת יש ראיות שפשוט יכולות "ללכת לאיבוד".
<מיטל אברהמי: מאוד חשוב לומר שמשטרת ישראל שותפה מלאה במרכזי ההגנה.
<מיטל אברהמי: אנחנו משתדלים שכל חקירות הילדים ובני הנוער ייעשו במרכזי ההגנה.
<מיטל אברהמי: בפועל זה לא תמיד הולך.
<מיטל אברהמי: עד גיל 14 הילדים נחקרים על ידי חוקרת ילדים במרכז ההגנה, בטווח הגילאים של 14 עד 18 חוקרת אותם במרכזי ההגנה חוקרת נוער משטרתית.
<מיטל אברהמי: בגלל האילוצים שמרכזי ההגנה לא זמינים במשך 24 שעות ביממה אלא פתוחים בין השעות 8:00 בבוקר עד 4:00 אחר הצהרים, לעתים קטינות בגילאי 14 עד 18 נחקרות בתחנות המשטרה, מה גם שכיום עדיין לא הושלמה בניית כלל מרכזי ההגנה ויש שישה מרכזים כאלה.
<מיטל אברהמי: אנחנו מעדיפים שהחקירות יבוצעו במרכזי ההגנה.
יפעת שאשא ביטון: אבל בינתיים אלה הם הנתונים.
מיכל רוזין: למה אי אפשר לפתוח אחר הצהרים?
יפעת שאשא ביטון: אני אתייחס לנקודה הזאת אבל זה לא לפתחה.
<מיטל אברהמי: זה לא לפתחנו.
יפעת שאשא ביטון: בסופו של דבר אני רוצה לדעת, בתוך מאות התיקים האלה יש מאות ילדים שהגיעו לדווח, שבאמת נפגעו מינית, שאנחנו יודעים מי התוקף אבל בגלל שהיה עיכוב מפאת תורים ארוכים או חוסר יכולת לחקור אותם, הם חזרו חזרה לאותה סביבה טבעית שבעצם פגעה בהם בלי שנעשה כל דין.
<מיטל אברהמי: הילדים עד גיל 14 נחקרים על ידי חוקרות ילדים ולא בתחנות המשטרה.
<מיטל אברהמי: זאת אומרת, אם תחנת המשטרה לא מפנה למרכזי ההגנה, מה שהיא כן משתדלת לעשות, היא מפנה את זה לחקירות ילדים.
<מיטל אברהמי: הילד צריך לעבור ולטייל בין אנשי המקצוע, אם לא מדובר במרכז הגנה, הוא צריך גם לראות פקידת סעד לחוק הנוער ויכול להיות שהתהליך הזה גורם לעיכוב ולסרבול תיקי החקירה.
<מיטל אברהמי: אבל באמת הרציונל והמצב האופטימלי הוא שהילד יגיע למרכז ההגנה, ייחקר שם ועוד באותו יום אנחנו משתדלים שהתיק יועבר למשטרה להמשך טיפול אחרי שהילד נחקר ובוצעו כל הפעולות.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשמוע את נציג שירותי הרווחה.
<חוה לוי: אני עובדת סוציאלית ראשית לחוק הנוער.
<חוה לוי: אני גם אחראית על מרכזי ההגנה.
<חוה לוי: לשאלתך, חברת הכנסת רוזין, הוקמו שישה מרכזים ואני מקווה שעד סוף השנה יוקמו השניים האחרונים, אחד בצפון ואחד בדרום.
<חוה לוי: חסר אחד בצפת ואחד בנתניה ואני מקווה.
<חוה לוי: אנחנו כרגע ממש לפני פרסום מכרז.
<חוה לוי: המרכז האחרון שנפתח הוא בנצרת ונשמח לארח אתכם ביום חמישי כדי שתכירו, אפרופו המגזר הערבי.
<חוה לוי: זה באמת מרכז שמיועד למגזר הערבי.
<חוה לוי: על פי המחויבות שלנו בחוק אני מקווה שעד סוף השנה, מקסימום תחילת 2016, כבר יעמדו כל המרכזים ויפעלו.
<חוה לוי: במהלך השנתיים האחרונות הוקמו בהליך מאוד מזורז ארבעה מרכזים בנוסף לראשון שתכף נחגוג בר מצוה בירושלים, השני הוא המרכז בשיבא שהמנהל שלו יושבת לידי ותוכל להתייחס לסוגיות ספציפיות של מרכז ההגנה.
<חוה לוי: במקביל משרד הרווחה הקים בשנים האחרונות מרכזים טיפוליים לילדים נפגעים כי החקירה היא מאוד חשובה ואני מבינה את הצורך לדייק את הדברים בעניין הזה.
<חוה לוי: מבחינתנו כאנשי טיפול מאוד חשוב לנו שהילדים שנפגעו יקבלו את הטיפול המתאים להם וכל ילד על פי הצרכים שלו, על פי הפרופיל שלו ועל פי המצב שלו והמשפחות שיוכלו לקבל סיוע והדרכה כדי שאפשר יהיה באמת לתת להם מענה מותאם, לאותם ילדים שהפגיעה הזאת טלטלה את החיים שלהם וחירבה אותם.
<חוה לוי: לעניין המגזר החרדי נמצאת כאן מנהלת המרכז הטיפולי בבני ברק והיא תוכל להתייחס גם לסוגיות ספציפיות.
יפעת שאשא ביטון: כשנגיע לחלק הזה.
מיכל רוזין: במרכזים הטיפוליים יש טיפולים אחר הצהרים?
<חוה לוי: במרכזים הטיפוליים יש פריסה רחבה גם של שעות יום.
<חוה לוי: בעניין הזה הגמישות היא יותר גדולה.
<חוה לוי: יש גם מרכזים, גם עבודה כאשר במקומות בהם אין מרכז ספציפי, גם על פי קופות טיפול שאנחנו מממנים והטיפולים נעשים בקליניקות וזה ממש על פי מה שמתאים למשפחות.
<קריאה: כאן זאת לא השאלה של השעות אלא שאלה של תקנים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו תכף נדבר על זה.
יפעת שאשא ביטון: בואו נאפשר את רשות הדיבור למי שקיבל.
<קריאה: העומס ברור.
<חוה לוי: העומס ברור ועדיין הניסיון הוא לא לייצר מצב שיש רשימות ממתינים כך שילד שצריך, יקבל את הטיפולים האלה.
<חוה לוי: אנחנו מרחיבים את זה כל הזמן.
<חוה לוי: כרגע יש 12 מרכזים שפועלים.
<חוה לוי: המרכז ה-13 בירושלים יוקם, אני מקווה.
<חוה לוי: הוא כבר פעיל במסגרת המיזם המשותף אבל אני מקווה שהוא יעבור מכרז עד סוף השנה וימשיך להיות מופעל באמצעות משרד הרווחה.
יפעת שאשא ביטון: לפני המרכזים הטיפוליים, אני עוד בשלב של החקירות.
יפעת שאשא ביטון: תעשי לי סדר במספרים.
יפעת שאשא ביטון: כשאנחנו מדברים על תיקים שעוברים בסופו של דבר להגשת תלונה, זה אחרי שהם עברו תהליך ברשויות הרווחה וברווחה החליטו שהם תיקים שכן אפשר לפתוח לגביהם הליכים משפטיים.
יפעת שאשא ביטון: הבנתי שמספרי הילדים שמגיעים אליכם לטיפול הוא הרבה יותר גבוה.
<חוה לוי: אני אעשה סדר ואני אחלק את הדברים של מה שאני אומר ושל מה שתאמר חברתי מיכל שהיא אחראית על חקירות הילדים.
<חוה לוי: במסגרת חובת הדיווח, במקרים בהם יש חשד שאחראי על הקטין פגע או הפגיעה הייתה במסגרת חינוכית, מעון או מקום בו נמצא הילד, חובת הדיווח מגיעה לעובד סוציאלי לפי חוק הנוער והוא בחלק מהמקרים מדווח למשטרה ובחלק מהמקרים פונה לוועדה ומבקש פטור מדיווח.
<חוה לוי: באותם מקרים שיש צורך בחקירה וילד הוא מתחת לגיל 14, הוא בדרך כלל ייחקר על ידי חוקר ילדים.
<חוה לוי: מיכל תכף תייצג את העניין הזה ואולי כך גם תענה על השאלות שעלו תוך כדי הצגת הדברים כאן.
<חוה לוי: יש מקרים שמגיעים אלינו תחת חובת הדיווח, למשל ילדים מתחת לגיל 12 פוגעים מינית או תחת הכותרת של פגיעות מיניות כאשר חלק מזה הם חלקים התפתחותיים של ילדים, חלקים שהם כאילו מותאמים בצורה שהתפתחותית היא נכונה עבור הילדים אבל הם נתפסים כפגיעה מינית, ילדים שנגיד עסוקים קצת באברי המין שלהם והם בגן וזה מגיע אלינו תחת הדיווח שהילד פגע מינית בילדים אחרים.
<חוה לוי: אנחנו מנסים כאן לעשות איזשהו סדר בעניין הזה וגם עובדים בנושא הזה עם משרד החינוך כדי באמת לייצר מצב שהשירותים הם מותאמים וגם לא מתייגים ילדים תחת העניין הזה.
<חוה לוי: יכול להיות שחלק מהפערים שנראה בנתונים הם אותם ילדים שיגיעו אלינו תחת חובת הדיווח במקום שלא הייתה צריכה להיות בו חובת דיווח כי החובה מדברת על נעברה עבירה ולא תמיד זה מתייחס לנעברה עבירה בהקשר הזה.
<חוה לוי: היכן שכן צריך שהמקרה ייחקר, זה מופנה לחקירות ילדים באמצעות המשטרה כי אנחנו מדווחים למשטרה והמשטרה מבקשת את החקירה בעניין הזה.
יפעת שאשא ביטון: את יודעת לומר מבחינת נתונים כמה ילדים טופלו בשנה האחרונה ואם יש רשימות המתנה?
יפעת שאשא ביטון: האם יש היום ילדים שממתינים לחקירה?
<חוה לוי: העברתי לכם רשימה אבל אני רואה שהיא לא הגיעה.
<חוה לוי: אני רואה שלצערי הרב אני העברתי את הטבלה אבל אין בה שורה תחתונה.
<חוה לוי: אין בה את הסיכום.
<חוה לוי: אני יכולה לתת מדגמית דוגמאות אם רוצים.
<חוה לוי: ברוב המרכזים - המרכז המוביל הוא המרכז בבני ברק של המגזר החרדי אפרופו הנושא שאנחנו דנים בו עכשיו – טופלו 213 ילדים.
<חוה לוי: לפי הנתונים כרגע המספר הנמוך ביותר שטופל במרכזים הוא בראשון לציון ולא בגלל שיש רשימת ממתינים.
<חוה לוי: מה שהגיע טופל ברוב המקומות.
<חוה לוי: היכן שיש רשימת ממתינים, זאת רשימה שבדרך כלל ניתן לה מענה בדרך אחרת כדי לא לעכב את הילד שזקוק לטיפול.
<קריאה: מה עם מרכזי ההגנה?
<חוה לוי: מרכזי ההגנה, לא ידוע לי על רשימות ממתינים במרכזי הגנה.
<קריאה: הם לא יכולים לקבל היום אנשים.
<קריאה: אם תתקשרי עכשיו, הם לא יקבלו אותך.
<קריאה: המתנה של מעל חודש.
<חוה לוי: הייתה דוגמה אחת שלצערי הרב הוצגה בתקשורת.
<חוה לוי: אני רוצה להעמיד דברים על דיוקם.
יפעת שאשא ביטון: יש פער מאוד מאוד גדול מבחינת המספרים בין מספר הפניות שיש לנו על פי דוח מרכז המחקר ואנחנו מדברים על 5,000 עד 6,000 פניות אל מול המספרים.
<חוה לוי: לא נתתי את המספר הכולל.
<חוה לוי: יש לנו כאן 12 מרכזים והמרכז ה-13 גם מופיע.
<חוה לוי: סך הכול דיווחים שהגיעו לעובדים סוציאליים לחוק הנוער, כ-5,905.
<חוה לוי: חלק מהילדים נזקקו לטיפול וקיבלו את הטיפול הזה, בחלק מהילדים הטיפול נעשה בכלים אחרים כמו למשל במערכת החינוך, בעבודה יותר חינוכית ולאו דווקא במודל הטיפולי.
<חוה לוי: לא כל ילד שנפגע יכול בשלב הראשון לקבל את הטיפול ולפעמים צריך תהליך שהוא אחר עד שהוא יגיע לטיפול.
<חוה לוי: יש ילדים שהפגיעה בתוך המשפחה והם הוצאו מהבית וקיבלו טיפולים במקום אחר, למשל במרכזי חירום או במסגרות אליהן העברנו אותם.
<חוה לוי: לא הכול הוא דרך הטיפול שניתן בתוך המרכזים הטיפוליים.
<חוה לוי: מה שהצגתי כאן, זה רק מדגמית כי לצערי הרב לא שמתי לב שאין לי כאן את השורה התחתונה.
<חוה לוי: ראיתי ירושלים ולא ראיתי שזאת לא השורה התחתונה.
<חוה לוי: אני מוכנה לעשות את הסיכום.
יפעת שאשא ביטון: אם נקודת המקסימום היא מאתיים, מן הסתם גם אם נסכום את זה מתמטית, אנחנו מגיעים למספרים שהם הרבה יותר קטנים.
יפעת שאשא ביטון: מבחינת רשימת המתנה, את אומרת שבניגוד לדיווחי, אין רשימת המתנה.
<חוה לוי: לא ידוע לי על רשימת המתנה כזאת שילדים מתעכבים.
<חוה לוי: היו לנו זמנים שכן היה צורך - במרכז מסוים למשל בדרום - לבנות את זה כמערך יותר מותאם לאוכלוסייה הבדואית ושם היה עיכוב הרבה יותר גדול.
<חוה לוי: אנחנו במקום אחר.
<חוה לוי: היו מקומות שהתחלפו מנהלי מסגרות ואז זה יצר עיכוב אבל בגדול כרגע רוב המרכזים פועלים בצורה מותאמת ולא ידוע לי על רשימת המתנה.
<חוה לוי: בוודאי לא ידוע לי על רשימת ממתינים במרכז הגנה.
<חוה לוי: היה מקרה אחד שהוצג בתקשורת ולדעתי באופן שלא התאים לנתונים כמו שאנחנו יודעים אותם.
<חוה לוי: גם עיריית ירושלים בדקה את זה וגם אנחנו בדקנו את זה.