GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אלמוג בן משה: הדברים האלה קורים ואנחנו יכולים פשוט להסתכל על הצד החיובי, משהו שלפי דעתי אין ברירה אחרת מלקרות, אנחנו צריכים לקחת את המצב הזה, להכניס את הטכנולוגיה, להכניס את הטאבלטים, להכניס את הדברים האלה לבתי הספר וללמוד לנצל את עצם זה שזה בתוך בתי הספר, בתוך מערכת החינוך, את זה שיש מורה, את זה שיש דמות חינוכית בכיתה ובעצם להכניס את זה וללמד איך להשתמש בזה.
<אלמוג בן משה: אנחנו לא יכולים להתעלם.
<אלמוג בן משה: נכון, יש קרינה, דיברו כאן על נזקים פדגוגיים, נזקים רגשיים, נזקים פיזיים - - -
יפעת שאשא ביטון: צריך למנן את זה.
<אלמוג בן משה: כמו שמישהו אמר כאן, אני לא זוכרת בדיוק מי, התלמידים לא צריכים את הטאבלטים של משרד החינוך בשביל לספוג מסכים ו - - -
<קריאה: אם ההורים לא יקנו להם מה תעשו?
<אלמוג בן משה: קשה לי מאוד מאוד מאוד להאמין שיש היום נער או נערה במדינת ישראל שאין להם - - -
יפעת שאשא ביטון: שאין להם את זה.
יפעת שאשא ביטון: בואו נתחבר למציאות ונראה איך אנחנו עושים את זה נכון.
<אלמוג בן משה: זה משהו שהיה מאוד מאוד חשוב לי להבהיר.
<אלמוג בן משה: הדברים האלה ניצחו, נרצה או לא נרצה.
<אלמוג בן משה: יש לנו את ההזדמנות לקחת את הדבר הזה ולהפוך אותו למשהו חיובי ואני חושבת שעל זה אנחנו חייבים לתת את הדעת.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, אלמוג.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לאזן את זה, יש לנו פה ארבעה ילדים שסובלים מקרינה, אנחנו נבקש נציג או נציגה אחת שיבואו וידברו, אפילו כאן לידי.
<גלי בירן: אני רגישה לקרינה ועכשיו יש חופש גדול ובבית אין לי הרבה קרינה, אבל בבית הספר אני מאוד סובלת כי יש שם אנטנות ואני לא יודעת - - -
יפעת שאשא ביטון: מה את מרגישה?
יפעת שאשא ביטון: איך את יודעת שאת סובלת מקרינה?
<גלי בירן: אני קודם כל מרגישה כאב ראש בראש וגם אני מרגישה בעוד אזורים, בבטן לפעמים כואב לי, ברגליים לפעמים.
יפעת שאשא ביטון: ואיך את יודעת שזה מהקרינה?
יפעת שאשא ביטון: מה גרם לך להבין ש - - -
<גלי בירן: בהתחלה חשבנו שזה צליאק ואז לאט לאט גם הבנו שאמא לא מרגישה טוב ואז בסוף הבנו שזה קרינה.
יפעת שאשא ביטון: תודה, גלי.
<תומר בירן: באמת שאני יותר בבית הספר אז אני מרגיש יותר כאבים.
<תומר בירן: כשאני מגיע הביתה זה פחות, כי אנחנו לא משתמשים הרבה ב-wi-fi בבית.
<תומר בירן: אני יודע שבבית הספר יש wi-fi ואני מרגיש לא טוב שם ולפעמים אני הולך הביתה מוקדם כי אני לא מרגיש טוב.
<תומר בירן: עכשיו, שיש חופש גדול, אז אני פחות מרגיש כי אין - - -
יפעת שאשא ביטון: אתה מרגיש יותר טוב במהלך החופש?
<תומר בירן: כן.
יפעת שאשא ביטון: אתה מרגיש שיש איזה שהוא שיפור?
<תומר בירן: כן, אני מרגיש שיש שיפור.
<תומר בירן: אבל גם, נגיד אני עובר ליד אנטנה ואני מרגיש את אותם כאבים.
<קריאה: מישהו עשה ניתוח האם זה מכספומט או מ-wi-fi?
<קריאה: כן, עשינו את זה.
<קריאה: עשינו בדיקות לילדים האלה.
יפעת שאשא ביטון: אתה מהמדען הראשי?
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, רק תציין את השם.
<דובי וייס: שלום, שמי ד"ר דובי וייס, אני המדען הראשי של עת הדעת וגם ראש התכנית לתואר שני בטכנולוגיה חינוכית במכללת סמינר הקיבוצים.
<דובי וייס: תחום ההתמחות שלי זה פדגוגיה דיגיטלית ועל זה רציתי לדבר.
<דובי וייס: אני חושב שעלה פה בדיון משהו מאוד ברור, את חוזרת ושואלת, כבוד יושבת הראש, כמה זמן מסך וכמה זמן מסך וזאת השאלה.
<דובי וייס: אני חושב קודם כל שתוקפים את הסוגיה של זמן מסך במקום הלא נכון שלה.
<דובי וייס: עיקר זמן המסך כרגע שילדים מבלים זה מחוץ לבית הספר.
<דובי וייס: לא רק זה, אלא יש סוגים שונים של זמני מסך.
<דובי וייס: יש זמן מסך שכולנו מדמיינים בראש, שזה זמן מסך של הילדים שלנו בווטסאפ, שהם בבדידות וניכור והאומללות שלהם ולא מקיימים אינטראקציה חברתית.
<דובי וייס: נכון, זה באמת זמן מסך שצריך להגביל אותו, חברים, אחרי הצהריים.
<דובי וייס: בואו נהיה אמיצים.
יפעת שאשא ביטון: נכון, זה גם, אבל זה לא מנקה אותנו משעות הלימודים.
<דובי וייס: לעומת זאת זמן מסך שיש לנו בתוך בתי הספר יש סוגים שונים של זמני מסך.
<דובי וייס: ראיתם פעם ילדים יושבים ביחד סביב מסך ועושים אינטראקציה חברתית?
<דובי וייס: ראיתם פעם מורה מקרינה איזה שהוא סרטון על המסך והילדים רואים איזה שהיא בעיה ונורא רוצים לפתור אותה?
<דובי וייס: זאת אומרת שזמן המסך בבית הספר יכול, אם נעשה אותו בצורה הנכונה, לתפקד כוויטמין, כקטליזאטור שיאפשר לנו ללמוד.
יפעת שאשא ביטון: ואת המשפט הזה אני רוצה לקחת ולהדגיש בפרוטוקול, כי זאת מהות הדיון, אם אנחנו נעשה את זה בצורה נכונה.
<דובי וייס: בדיוק.
<דובי וייס: לצורה הנכונה זאת אני רוצה רגע להתחבר.
<דובי וייס: זאת הוועדה לזכויות הילד והכותרת של הדיון הזה היא 'בריאות ילדינו בסכנה', ואני שמתעסק כבר 20 שנה בלנסות לשפר את מערכת החינוך ששבויה במודל הפרוסי מלפני 200 שנה.
<דובי וייס: אני לא יודע אם אתם יודעים ומי שהתעסק בחינוך בוודאי ובוודאי יודע, שכשאתה מנסה ללמד עם השיטה של לפני 200 שנה היום יש הרבה בדידות - - -
<קריאה: יש 40 ילדים בכיתה.
יפעת שאשא ביטון: זה לא עובד.
יפעת שאשא ביטון: עזוב, השיטה המסורתית לא עובדת, אנחנו לא חלוקים פה.
<דובי וייס: אבל רק שנייה, הגברת שחוקרת את המוח דיברה על דיכאון, האדון הנכבד הזה דיבר על בדידות ועל שייכות, דיברו על היעדר אינטראקציה חברתית.
<דובי וייס: הם צודקים, תאמינו לי, אני 30 שנה במערכת החינוך, כשמורה עומדת ומרצה יש דיכאון, חוסר שייכות, חוסר אינטראקציה חברתית ובדידות.
<דובי וייס: וגם של המורה.
יפעת שאשא ביטון: איך היא יכולה להרגיש בדידות בתוך כל הרעש של 40 תלמידים?
יפעת שאשא ביטון: אתם סותרים את עצמכם.
<דובי וייס: תנו לי לסיים עוד דקה.
<דובי וייס: אני בעצם רוצה לבוא ולהגיד, חברים, אל תשפכו את התינוק עם המים.
<דובי וייס: לבוא ולצאת בכותרת, לעצור את פרויקט הטאבלטים, לעצור את הטכנולוגיה, לא לתת זמני מסך בבתי ספר, זה פשוט - - - מה שצריך לעשות - - -
יפעת שאשא ביטון: דובי, אני אגיד לך מה קשה לי עם הדברים שלך.
יפעת שאשא ביטון: אף אחד לא בא ואמר לעצור שום דבר.
יפעת שאשא ביטון: אני התחלתי בזה שאנחנו לא באים ועוצרים את העולם.
<דובי וייס: נכון, יפה.
יפעת שאשא ביטון: אבל זה חשוב שזה ייאמר.
יפעת שאשא ביטון: גם קשה לי עם האמירה כאילו לקחת ולנקות את זה ולהגיד לא, הכול טוב ואין פה סכנות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כולנו נסכים שיש פה אתגרים פשוטים לפתחנו, גם מבחינה בריאותית, ואנחנו נתמודד איתם באומץ, אבל אנחנו חייבים להתמודד איתם.
<דובי וייס: נכון, אבל בדיוק על זה אני רוצה לדבר.
<דובי וייס: יש כאן קבוצה של הורים שיזמה את כל המהלך הזה - - -
יפעת שאשא ביטון: בכלל לא.
יפעת שאשא ביטון: אמרתי לכם, לא לצאת מדעות קדומות.
<דובי וייס: אני יודע שזה התחיל משם, אבל בכל מקרה, זה לא כל כך משנה, מה שחשוב, שלמשל קבוצת ההורים הזו אומרת, ובצדק, שיש בעיה גדולה עם הפדגוגיה של הספרים הדיגיטליים, כבוד יושבת הראש, כי בעצם ברגע שלוקחים ספרים סרוקים ושמים אותם על הטאבלט ונותנים לילדים לקרוא ספר סרוק, בעצם זו אותה גברת בשינוי אדרת, ובעניין הזה אני רוצה לחזק את המחאה הזאת.
<דובי וייס: זאת מחאה טובה.
<דובי וייס: פרופ' יורם עשת מהאוניברסיטה הפתוחה חקר במשך הרבה שנים את ההשפעה של ספר דיגיטלי סרוק בתוך טאבלט והוא ראה שזה יכול לגרום למצב של קריאה דיס-הרמונית שמוביל לחוסר הבנה.
<דובי וייס: אני נמצא במקום שמפתח כבר 8 שנים ספרים דיגיטליים רמה ג', שאלה ספרים שמשרד החינוך קבע תקן שזה אומר שזה לא ספר סרוק, שזה אינטראקציה, שיש מערכת ניהול.
<דובי וייס: זה מותקן ב-300 בתי ספר ורבותיי, המחקרים שאני חוקר באופן אישי ב-8 השנים האחרונות מראים שיש פדגוגיה כן טובה שמתחוללת שם.
<תמיר ליאון: את זה היית מכניס היום בגנים, בגני הילדים?
<תמיר ליאון: בית הספר זה כבר מאוחר.
<דובי וייס: לא, אני לא מכניס בגנים.
יפעת שאשא ביטון: גם שם אנחנו נכניס פדגוגיות חדשות.
<דובי וייס: אני לא ממט"ח, אני מעת הדעת, ותנו לי רגע לסיים.
<דובי וייס: כל מה שאני אומר זה שצריך לדעת לעשות את זה נכון, לגייס את המדע, לגייס את איכות הסביבה ולעשות את הדברים נכון.
<דובי וייס: לכן אני קורא לכולנו כאן, גם להורים שקראו לקבוצת הפייסבוק שלהם 'ניסוי לא מבוקר', לא לעשות מחאה לא מבוקרת.
<דובי וייס: תעשו מחאה מבוקרת, תעשו ביקורת בונה.
<דובי וייס: תסתכלו איזה ספרים דיגיטליים צריך להכניס, תסתכלו מה גורם הקרינה, האם זה ה-wi-fi או ארונות החשמל, תשאלו את עצמכם מה ההבדל בקרינה בין שיחה אחת באייפון 6 לבין הקרינה שיש ב-wi,fi ובעיקר בעיקר אל תעצרו את הקדמה.
<דובי וייס: אני בכוונה אומר את זה כי נורא קל לצאת מכאן עם המולך הזה ולחסל אותו - - -
יפעת שאשא ביטון: איך אמרת?
יפעת שאשא ביטון: לא לשפוך את התינוק עם המים?
יפעת שאשא ביטון: אז תעצור רגע לפני שאתה שופך אותו עם המים.
<דובי וייס: תודה.
יפעת שאשא ביטון: תודה לך, דובי.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה בבקשה לשמוע את עורכת דין דפנה טחובר ואחר כך את גילה בן הר.
<דפנה טחובר: אני עורכת דין בישראל, בארצות הברית, ועד לפני 6 שנים כשחליתי הנושא הזה לא ממש עניין אותי.
<דפנה טחובר: ואז חליתי מהקרינה ואני רוצה רק להבהיר שאני לא חוששת מטכנולוגיה ובעברי ניהלתי את מרכז המחשבים והקשר של אג"ם מבצעים והמטכ"ל, כך שאין פה חשש טכנולוגי.
<דפנה טחובר: אחרי שחליתי ובאמצע החיים פתאום כל החיים שלי נפסקו התחלתי לשאול את עצמי שאלה, איך זה יכול להיות שהטכנולוגיה הזאת, שאני כל כך אוהבת אותה והייתי מהראשונים שאימצו אותה, יכולה כל כך לפגוע, ואיך זה שלא ידעתי ולא אמרו לי שהטכנולוגיה הזאת פוגעת.
<דפנה טחובר: ואז יצאתי למחקר מעמיק בנושא ונעזרתי בבעלי לשעבר שהוא רופא, ובנוסף יש לו PhD ב-molecular biology והאמת שגיליתי היא חמורה וקשה.
<דפנה טחובר: בעוד אומרים לנו שהנזקים לא הוכחו ואין קשר בין קרינה לסרטן, הכול הודעות לעיתונות בחסות חברות הסלולר, המציאות שגיליתי היא שונה לחלוטין.
<דפנה טחובר: גיליתי שישנם אלפים, לא עשרות, לא מאות, אלפי מחקרים שהודיעו חד משמעית שהקרינה הזאת מזיקה והיא מזיקה כמעט לכל מערכות הגוף.
<דפנה טחובר: גיליתי שהתקן שמדבר עליו עופר רימון, כבר לפני 40 שנה, עוד טרם כניסת הטלפונים הסלולריים הוכח כי התקן לא נכון, כבר אז נקבע שקרינה ברמות שנמוכות פי אלף ויותר מהרמות התרמיות שעליהן מתבסס התקן - - -
<עופר רימון: הוא איננו קובע תקנים, זה המשרד להגנת הסביבה.
<דפנה טחובר: תן לי לסיים.
<דפנה טחובר: התקן במדינת ישראל, הן מזיקות ומאוד.
<דפנה טחובר: מאז המחקרים הוכיחו שהקרינה הזאת מזיקה ברמות של פי מיליארדים ויותר, כולל שבירה של הדנ"א מהתקן שקיים במדינת ישראל.
<דפנה טחובר: זה מה שגיליתי והזדעזעתי.
יפעת שאשא ביטון: דפנה, זה אומר שלמעשה אנחנו לא מדברים רק על הקרינה מה-wi-fi, וחשוב לי לציין את זה, אם אנחנו רוצים באמת להתייחס לזה ברצינות, אלא אנחנו מדברים על קרינה בכלל, שנובעת גם מארונות חשמל והכול.
<דפנה טחובר: אני אשמח ליישר קו, גם הצעתי לך שאני אתן הרצאה לוועדה.
<דפנה טחובר: בואו נסביר, יש פה דבר שנקרא הספקטרום האלקטרומגנטי.
<דפנה טחובר: תארו לכם סולם שמתחיל מאפס ומגיע עד אין סוף, עכשיו תארו לעצמכם שבאמצע הספקטרום הזה עובר קו אדום, מה שמעל לקו האדום זה נקרא קרינה מייננת ולגבי קרינה מייננת, אמרו שהיא מזיקה מיידית בגלל שמיידית כל קרינה כזאת מיד שוברת את המבנה היוני בתא.
<דפנה טחובר: מתחת לקו האדום הזה זה הקרינה הבלתי מייננת שבה אנחנו עוסקים.
<דפנה טחובר: ולגבי הקרינה הבלתי מייננת הייתה הנחה שהקרינה הזאת לא מזיקה וזו הייתה הנחה, מעולם לא הוכיחו אותה, שהקרינה הזאת לא מזיקה אלא אם היא בעוצמה כזאת שמשנה את הטמפרטורה בתא.
<דפנה טחובר: זאת אומרת זה מה שנקרא התקן התרמי, שעליו מתבססת מדינת ישראל וארגון הבריאות העולמי.
יפעת שאשא ביטון: אבל לא התייחסת לשאלה שלי, שזה לא רק ב-wi-fi.
<דפנה טחובר: זו קרינה בלתי מייננת, עכשיו בואו נחזור לכל הטווח הזה של הקרינה הבלתי מייננת שמתחיל מ-0.
<דפנה טחובר: בתדרים הנמוכים התדרים נמדדים בהרצים, התדרים הנמוכים שבהם נמצאת גם מערכת החשמל שלנו, שהיא בישראל 50 הרץ, בארצות הברית זה 60 הרץ, זה מה שאנחנו מתייחסים למערכת החשמל והקרינה, וזה לא נכון להגיד קרינה, זה שדות מגנטיים וחשמליים שנפלטים ממערכת החשמל.
<דפנה טחובר: החשמל הוא שלושה דברים, בצורה אבסטרקטית, הוא שדה מגנטי, שדה חשמלי וקרינה אלקטרומגנטית.
<דפנה טחובר: בתדרים הנמוכים אין לנו קרינה, אין עוצמה מספיקה שיוצרת אנרגיה שיוצרת קרינה ולכן מה שאנחנו מודדים ברשת החשמל זה את השדות המגנטיים ואת השדות החשמליים והתקן במדינת ישראל מתייחס לשדה המגנטי.
<דפנה טחובר: ישנה בעיה ב-50% בבתי הספר עם השדה המגנטי של מערכת החשמל, זה ארונות חשמל וכיוצא באלה וישנם ילדים שנפגעים גם מזה.
<דפנה טחובר: זו בעיה אחת במערכת החינוך.
<דפנה טחובר: הבעיה השנייה מתייחסת לכל מה שנושא בטכנולוגיה הסלולרית אלחוטית.
<דפנה טחובר: ואם דיברנו עכשיו על תדרים של 50 הרץ עכשיו אנחנו מדברים על תדרים שבערך מתחילים, הטלפונים הניידים עובדים בתדר של בין 800,000 ל-900,000 הרץ, זה נקרא 900 מגה הרץ, זה התדרים של השיחה, והתדרים של ה-wi-fi מגיעים לתדרי המיקרוגל, שאלה תדרים של בערך מעל 1 ג'יגה הרץ שזה 1 מיליארד הרץ.
<דפנה טחובר: זאת אומרת החשמל זה 50 הרץ וה-wi-fi זה במיליארדים של הרץ.
<דפנה טחובר: הפגיעות הן בשניהם, גם בשדות הנמוכים וגם בשדות הגבוהים.
<קריאה: יש גם התייחסות לעוצמה, לא רק לתדר.
<דפנה טחובר: נקודה טובה.
<דפנה טחובר: אנחנו כולנו מדברים פה על מדידות קרינה ואני לא אכנס לזה כי העניינים טכניים ואני אשמח להסביר למי שירצה אחר כך, כבר אז, לפני 40 שנה הרוסים שהיו הראשונים לחקור את הנושא והובילו את הנושא בזמן המלחמה הקרה, הם הסבירו והוכיחו שכשאנחנו מתייחסים לקרינה אנחנו לא מתייחסים אך ורק לעוצמה, יש אלמנטים אחרים שמשפיעים, למשל מודולציה, וזה איך שהתדר - - -
יפעת שאשא ביטון: דפנה, תנסי למקד אותנו.
יפעת שאשא ביטון: אני מודה שזה מעניין ומסקרן, אבל - - -
<דפנה טחובר: אין בעיה, ביקשתם ל - - -
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להתייחס לנושא של ה-wi-fi ביחס לאלמנטים האחרים שהזכרנו.
<דפנה טחובר: אחרי שחליתי אני החלטתי שאני לא יכולה לישון בלילה אחרי מה שקראתי כשנודע לי שמשרד החינוך, למרות שהוא כתב שיש להעדיף רשתות קוויות, הולך ופורש רשתות wi-fi בבתי הספר, לא יכולתי לחשוב על זה שילדים יהיו חולים ויסבלו כמו שאני סובלת.
<דפנה טחובר: למרות שהייתי במצב מאוד קשה החלטתי ליזום עתירה, לאסור את השימוש ב-wi-fi בבתי הספר ולעשות שימוש ברשתות קוויות.
<דפנה טחובר: ועם כל הדיון הטכנולוגי פה, אני מאוד אוהבת טכנולוגיה, אני 14 שעות ביום, אם לא יותר, על המחשב, עוסקת בטכנולוגיה ואני בעד הכנסת טכנולוגיה לבתי הספר, אני נגד השימוש ברשתות אלחוטיות.
<דפנה טחובר: את כל הדברים האלה אפשר לעשות בשימוש ברשתות קוויות שלא יסכנו את הילדים.
<דפנה טחובר: חד משמעי.
<עופר רימון: במשרד להגנת הסביבה תשנו את התקנים במדינת ישראל.
<קריאה: אבל אתה צריך ל - - -
<קריאה: אבל אם אתה יודע שזה מסוכן אז אתה אומר 'מה אכפת לי, כל עוד התקן מרשה לי'?
יפעת שאשא ביטון: לא, אבל אנחנו יכולים לדבר, אנחנו לא יכולים להיות בשחור או לבן, כי אז אנחנו מפספסים את הדיון.
<תמיר ליאון: ייקח לי להגיד את זה במשפט אחד, הבדיקה שלו בגלל החום של התא התרמיות והבעיה היא במוליכות של התא, נגמר הסיפור.
<תמיר ליאון: הם בודקים משהו מסוים.
<דפנה טחובר: בואו נדבר על מה שאנחנו יודעים - - -
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נבדוק את זה, חברים.
יפעת שאשא ביטון: עופר, אני לא רוצה להוציא אותך, להיפך, אני רוצה שתישאר וחשוב לי שתישאר פה עד הסוף, אבל אנחנו מנהלים פה איזה שהוא ויכוח שלדעתי מסיט אותנו מהשיח.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא במקום של שחור ולבן, אנחנו במקום של לראות איפה אנחנו מוצאים את האיזונים, ובלי להיכנס לבג"צ, כי אני ראיתי גם את מה שכתב בג"צ.
יפעת שאשא ביטון: דפנה, במשפט סיכום.
<דפנה טחובר: אני לא יכולה משפט.
<דפנה טחובר: מה שקורה פה בפועל זה שאין לנו ויכוח עם חוזר המנכ"ל, אנחנו רוצים רשתות קוויות בבתי הספר וזו המדיניות המוצהרת, אבל זו לא המדיניות בפועל.
<דפנה טחובר: בג"צ אמר שכן, המדיניות של העדפת רשתות קוויות, כן הוא מקבל, אבל זה לא מה שעופר רימון עושה.
<דפנה טחובר: עופר רימון - - -
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא באישית פה, עופר רימון מייצג את משרד החינוך, אנחנו מדברים על מה שקורה בתוך מערכת החינוך.
<דפנה טחובר: הנתונים הם - - -
<קריאה: - - - תל אביב כולה לא מרושתת.
<דפנה טחובר: אני רוצה לדבר על מה שגילינו.
<דפנה טחובר: הגשנו את הבג"צ כי חששנו שיש ילדים חולים והמצב שגילינו הוא חמור.
<דפנה טחובר: הראינו לבג"צ שבשישה בתי ספר יש 200 ילדים חולים, ואני מדברת על ילדים חולים, אני מדברת על ילדים עם כאבי ראש קשים שמתקשרים כל יום ובוכים וצורחים שייקחו אותם הביתה, ילדים עם הקאות בלתי פוסקות שהולכים לבתי חולים.
<דפנה טחובר: בבית ספר באשדוד שהופעלו כיתות כתום של משרד החינוך היו לנו 70 ילדים שחלו כשהוסיפו את הראוטר השני בכיתה, 5 ילדים התעלפו בשבוע אחד.
<דפנה טחובר: הילדים האלה סובלים וההתנהלות של המערכת, והראינו את זה לבג"צ, היא חמורה ביותר.
<דפנה טחובר: ואפרופו החלטת בג"צ, בג"צ כתב שאם לא ינגישו את בתי הספר לילדים שנפגעו הוא מזמין אותנו לתבוע בבג"צ.
<דפנה טחובר: זה לא דבר שבית משפט עושה בקלות.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה בסדר כסיכום, דפנה.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהנושא הוא ברור.
<דפנה טחובר: דבר חשוב, יש נושא שלא ברור, מדברים פה, יש פה ממש הקטנת ראש של המערכת וזה הדבר החמור.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מדברים בביקורת, בואו נדבר מהמקום שלך.
<דפנה טחובר: בבקשה, יפעת, הם מדברים על בדיקות של תקנים.
<דפנה טחובר: עופר רימון מקטין ראש, הוא אומר ש'המשרד להגנת הסביבה ומשרד הבריאות ינחו אותי אחרת'.
<דפנה טחובר: הוא ישב באותה ועדה ויש פרוטוקולים שסדצקי אומרת להם שהתקן לא רלוונטי לנזקים שאנחנו חוששים מהם - - -
<עופר רימון: פרופ' סדצקי כתבה איתנו את חוזר המנכ"ל וכתבנו לפי הנחיות שלה.
<דפנה טחובר: זה מה שכתוב, תקן לא רלוונטי.
<דפנה טחובר: אומר לנו פרופ' סטיליאן גלברט בוועדת החינוך של הכנסת, התקן שלנו לא נכון, הילדים חולים מהקרינה.
<דפנה טחובר: בהתחשב - - -
יפעת שאשא ביטון: דפנה, אני חושבת שהנקודה היא ברורה, גם לגבי התקן, גם לגבי הפערים וגם לגבי הפגיעה בילדים.
<דפנה טחובר: עוד משהו על מדידות הקרינה.
<דפנה טחובר: הם מדברים איתנו על מדידות הקרינה.
<דפנה טחובר: מדידות הקרינה, והראינו את זה לבג"צ, מבוצעות בצורה לא נכונה.
<דפנה טחובר: מודדי הקרינה של המשרד להגנת הסביבה, תקן אותי אם אני טועה, מודדים עם מדי קרינה שכלל לא מודדים את ה-wi-fi, הם מודדים עם מדדי קרינה שמודדים 3 ג'יגה הרץ כשה-wi-fi עובד על 6 ג'יגה הרץ.
יפעת שאשא ביטון: גיל, אתה מאשר את הפערים שמוצגים פה?
<גיל כהן: ממש לא.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, הנושא ייבדק מבחינה מקצועית, אנחנו לא כולנו פה בקיאים.
יפעת שאשא ביטון: דפנה, תודה.
יפעת שאשא ביטון: גילה בן הר.
<גילה בן הר: תודה רבה.
<גילה בן הר: אני רוצה להתייחס לכמה דברים.
<גילה בן הר: ישנה החלטה של משרד ראש הממשלה להוביל מיזם שנקרא 'ישראל דיגיטלית'.
<גילה בן הר: המיזם הזה בא ואומר שאנחנו רוצים להנגיש מידע ולשפר את איכות העבודה מול כל אזרח ואזרח במדינת ישראל, באר שבע תהיה העיר הראשונה, תהיה עיר ערבית שנייה והולכים לרשת ככה את כל הערים במדינת ישראל.
<גילה בן הר: מערכת הבריאות הייתה בין המערכות הראשונות שרישתה בצורה בלתי רגילה את כל שירות האזרח, תרופות, בדיקות וכן הלאה.
יפעת שאשא ביטון: אבל בקווים נייחים.
<קריאה: לא, ב-wi-fi.
<דפנה טחובר: אנחנו לא רוצים להגיע לבתי חולים.
<גילה בן הר: הבנקאות, כולה דיגיטלית.
<קריאה: יש wi-fi.
<גילה בן הר: חבר'ה, אני הקשבתי לכל אחד מכם, נתתי את הכבוד לכם.
<גילה בן הר: מותר לכל אחד להשמיע את קולו ומותר לנו גם לא להסכים וזה בסדר.
<גילה בן הר: זה הדבר הנהדר של המקום הזה, של הבית הזה.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, גילה.
<גילה בן הר: אנחנו מסתכלים היום על מה קורה בעולם, מסתכלים על מה קורה בישראל ולאן הולכים.
<גילה בן הר: אני רוצה דווקא להתייחס היום לנושא הפריפריה ולנושא הילדים, שללא הטכנולוגיה לא יוכלו להתקדם במערכת.
<גילה בן הר: אנחנו גוף - - -
יפעת שאשא ביטון: אני לא מסכימה עם זה.
<גילה בן הר: רק שנייה, אני רוצה לומר כמה דוגמאות.
<גילה בן הר: אנחנו גוף שמפתח תוכן, הילדים אוטיסטים ללא לוחות תקשורת וטכנולוגיה לא יוכלו לתקשר, יש לנו הוכחות אמפיריות.
יפעת שאשא ביטון: זה לא קשור לפריפריה, זה קשור לכולם.
<גילה בן הר: אני מיד אומר על הפריפריה.
<גילה בן הר: לא דיברתי על מה שנאמר קודם, בפריפריה לעיתים קשה למצוא את המורים הכי טובים, בפריפריה לעיתים קשה להנגיש ללמוד 5 יחידות מתמטיקה או פיזיקה כי אין מספיק ילדים.
יפעת שאשא ביטון: מחשבים לא מחליפים את זה.
יפעת שאשא ביטון: לא ניכנס לפדגוגיה כי זה דיון - - -
<קריאה: לי יש את התיכון הווירטואלי של מט"ח והוא עובד מצוין.
<גילה בן הר: כבוד היושבת ראש, בבקשה ממך, נפתח תיכון וירטואלי שבשנה היו 1,000 תלמידים בפריפריה, גם המגזר הערבי, הבדואי, אולפנות וישיבות, שילמדו מתמטיקה ופיזיקה 5 יחידות.
<גילה בן הר: לראשונה הנגשנו להם את האפשרות להגיע גם אחר כך להשכלה גבוהה, למקצועות הכי איכותיים.
<גילה בן הר: בחלק הזה הטכנולוגיה מסייעת לנו להנגיש את התוכן הטוב ביותר, את המידע הטוב ביותר ואת המורים הטובים ביותר והפרופסורים הכי טובים.
<גילה בן הר: הנגשה היום של קורסים שהולכים להיות.
<גילה בן הר: גם מערכת החינוך, אבל גם משרדי הממשלה האחרים, אמרו ש - - -
יוסי יונה: אין מחלוקת על כך, אני לא מבין את הדיון.
יוסי יונה: סליחה, אם מותר לי להתערב ולהגיד את הדבר הבא, אנחנו לא מתווכחים איתך, אוקיי, הכול טוב ויפה הנגשה, יש כאן טענה מאוד מאוד פשוטה, האם מתחייב משרד החינוך לבטל את ה-wi-fi וליצור רשת קווית.
יפעת שאשא ביטון: אבל תן לי לנהל, תאמין לי שאני יודעת לנהל את זה.
<דפנה טחובר: הם אומרים שיש להם חובה ערכית מוסרית - - -
יפעת שאשא ביטון: לקראת סוף הדיון אני לא רוצה להוציא אף אחד.
יפעת שאשא ביטון: גב' גילה בן הר, בבקשה.
<גילה בן הר: המבחנים הבינלאומיים, של ה-OECD ומדינות אחרות בעולם, כולם מבחנים מתוקשבים שעוסקים בחשיבה מדעית וכדומה ו - - -
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא חולקים על הטכנולוגיה.
<גילה בן הר: אני באה ואומרת שמשרד החינוך, ואני לא מייצגת את משרד החינוך, יעבוד על פי התקנים שייקבעו, מאידך רוב העבודה מול מסך או זמן מסך נעשית בבית.
<גילה בן הר: גילאי 2-6 נמצאים בעיקר בבית מול מסכים.
<גילה בן הר: הילדים מגיעים לבית הספר ל-5-6 שעות מסך 24 שעות, בשעות האלה את תמצאי בין 20% ל-50% שעובדים עם מחשב.
<גילה בן הר: גם באותם מקומות שנכנסו מחשבים ניידים או טאבלטים, חשוב למורים השיח הקבוצתי, השיח עם הילדים, העבודה בין ילדים, הם נמצאים רק חלק מהזמן - - -
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מגוננים עכשיו על הפדגוגיה ועל המורים ואני אומרת לך באחריות, אני באה ממערכת החינוך ואני מרשה לעצמי להגיד את זה, תשאירי את זה לדיון אחר.
יפעת שאשא ביטון: חשוב לפתוח אותו, אנחנו אמנם לא ועדת חינוך, אבל חשוב לי, גילה, להבהיר, אנחנו בעד, כל מה שאת מציינת הוא חשוב והוא נכון, השאלה אם אנחנו מקיימים את זה ברשתות אלחוטיות או שאנחנו מקיימים את זה ברשתות קוויות.
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לומר לך שמדוחות שאני קראתי, דוחות של מחקרים שנערכו באירופה, את מדברת על ה-OECD, באירופה הם נתנו הנחיה חד משמעית להפחית את ה-wi-fi עד כדי הסרה מוחלטת מבתי הספר ולהשתמש רק ברשתות קוויות ולהמשיך להנגיש את אותה טכנולוגיה.
יפעת שאשא ביטון: אז אני אומרת באמת ואני אחזק את זה כמה שאפשר, אני בעד הטכנולוגיה, אנחנו חייבים ללכת לשם, אנחנו חייבים ללכת לקדמה גם מבחינת הפדגוגיות החדשות, אנחנו רק צריכים לראות איך אנחנו - - - הוא אמר שופכים את התינוק עם המים, איך אנחנו לא פוגעים בדרך בילדים שלנו ואנחנו צריכים לראות איך אנחנו - - -
<קריאה: אנחנו רוצים גם לדבר.
<גדעון לייכנר: אפשר לדבר כנציג ההורים?
יפעת שאשא ביטון: יכול להיות שאנחנו צריכים להתייחס, עופר, אבל אנחנו מדברים היום על בתי הספר.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו אחריות על מה שקורה עם הילד בתוך בתי הספר ולהורים יש אחריות עם מה שקורה עם הילד שלהם בבית.
<גדעון לייכנר: אני יכול לדבר כנציג ההורים?
יפעת שאשא ביטון: רק תאמר שם לפרוטוקול.
<גדעון לייכנר: שמי גדעון לייכנר, אני מהוד השרון, מבית ספר גל אלון.
<גדעון לייכנר: קודם כל תודה שנתנו לי את הזכות לדבר פה.
<גדעון לייכנר: אני הייטקיסט, פיתחתי טכנולוגיה כל חיי, אני משתמש ובעד טכנולוגיה, הטמעת תקשוב בבית הספר רצויה ומבורכת, היא חייבת להיעשות בדרך מידתית ומבוקרת בתרומה ללמידה משמעותית בתקשורת חוטית.
<גדעון לייכנר: ואני מבקש להמשיך.
<גדעון לייכנר: חודשים אנחנו פונים למשרד החינוך, מבקשים לקבל מידע על פרויקט הטאבלטים, לא מתייחסים אלינו.
<גדעון לייכנר: היינו צריכים להקים בהוד השרון ועדות היגוי של הורים כדי לקבל תשובות.
<גדעון לייכנר: לפני שבוע משרד החינוך חזר עם תשובה, הוא העלה לענן החינוכי מסמך שנקרא 'לא להשאיר לומד מאחור, למידה בדגם BYOD.
<גדעון לייכנר: BYOD זה Bring Your Own Device, זה להצמיד לילד טאבלט 16 שעות ביום, כי 8 שעות הוא גם ישן.
<גדעון לייכנר: זה לא רק בשעות בית הספר.
<גדעון לייכנר: סליחה שאני נרגש, אני מתנצל מראש.
יפעת שאשא ביטון: אם אתה כבר מציין את ה-16 שעות, אז אנחנו צריכים גם לפנות לסמכות ההורית ולהורים שיושבים בבית ויוצאים נגד התכניות האלה, הם צריכים לקחת את - - -
<גדעון לייכנר: ברגע שבא בית הספר, ויש ילדים שאין להם טלפון סלולרי, יש ילדים ש - - - זה שבאה מערכת החינוך ומדביקה טאבלט לכל שעות היום אחרי זה להורים יש בעיה לבוא לילד ולהגיד לו 'תשמע, שים את הטאבלט בצד', 'אבל, אבא, אני עושה שיעורים', הוא עושה שיעורים ואני לא רוצה לספר לכם איפה הוא גולש.
יפעת שאשא ביטון: חברים, אנחנו מעבר לזמן של הוועדה ואני מאפשרת את זה, אבל אני מבקשת מכם גם לאפשר את הדיון.
<גדעון לייכנר: אני מבקש לצטט שני משפטים מהמסמך שעלה לרשת, מסמך שכותרתו 'רציונל החינוך העדכני'.
<גדעון לייכנר: שני משפטים, האחד, 'השגת יעדים אלה מהווה כרטיס כניסה הכרחי לעידן המידע שבו כל אזרח אמור לתפקד כאזרח דיגיטלי המצליח להשתלב ביעילות בעולם העבודה והאקדמיה בתחומים החיוניים להנעת הכלכלה המאפיינת את העידן הנוכחי'.
<גדעון לייכנר: המשפט השני, 'תהליכי הלמידה, חלק בלתי נפרד בעולמו האותנטי של כל תלמיד לאורך כל שעות היממה'.
<גדעון לייכנר: מטרת משרד החינוך להצמיד טאבלטים לילדים לאורך כל שעות היממה, להפוך אותם למכונות דיגיטליות יעילות - - -
<עופר רימון: מאיפה זה?
<גדעון לייכנר: במסמך שלך.
<גדעון לייכנר: אני אומר, זאת המטרה שלכם.
<גדעון לייכנר: אל תפריע לי, אתה כתבת את שני המשפטים האלה.
<גדעון לייכנר: אני אראה לך את המסמך.
<גדעון לייכנר: הנה, קח.
<גדעון לייכנר: הנה המסמך.
<גדעון לייכנר: 'מטרת משרד החינוך - - -
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לראות את הדברים הכתובים.
<גדעון לייכנר: הנה המסמך, מטרת משרד החינוך להצמיד טאבלטים לילדים לאורך כל שעות היממה, להפוך אותם למכונות דיגיטליות, זה אני אומר, יעילות ו - - -
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז בואו נעשה הבחנה בין הפרשנות - - -
<גדעון לייכנר: סיימתי ציטוט.
<גדעון לייכנר: אני אומר, זה החזון שלנו?
<גדעון לייכנר: להפוך את הילדים למכונות דיגיטליות?
יפעת שאשא ביטון: התשובה היא לא.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת את זה ברשותך גם בשם משרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לוקחים את הכול למקום קיצוני.
<גדעון לייכנר: בואו נדאג תרתי משמע שמרוב הקדמה לא נשכח לגדל אותם להיות אנשים, להיות בני אדם.
יפעת שאשא ביטון: אין ויכוח.
<גדעון לייכנר: לא סיימתי.
יפעת שאשא ביטון: חברים, על פי השעון אני אמורה לסגור את הדיון.
<קריאה: מי שמלווה את ההורים, הנהגת ההורים הארצית והפורום - - -
<גדעון לייכנר: יש ויכוח בעולם - - -
יפעת שאשא ביטון: משפט סיכום ולא פרשנות.
יפעת שאשא ביטון: תיתן עובדות, אנחנו רוצים להתעסק עם מה ש - - -
<גדעון לייכנר: אני הקראתי שני משפטים.
<גדעון לייכנר: אני מבקש רק כמה משפטים ברשותך.
יפעת שאשא ביטון: משפט סיכום, אחרת לא נוכל לשמוע את כולם.
<קריאה: אני מבקש בשם הנהגת ההורים הארצית.
יפעת שאשא ביטון: שמעתי.
<גדעון לייכנר: זה זיוף מסמך?
<עופר רימון: כן.
<גדעון לייכנר: זה?
יפעת שאשא ביטון: גדעון, אני מבקשת משפט סיכום, את הוויכוח תעשו ביניכם אחר כך בחוץ.
<גדעון לייכנר: יש ויכוח בעולם בין הפיזיקאים לביולוגים על קרינת ה-wi-fi.
<גדעון לייכנר: רק בעוד 10-15 שנה, וזה אומרת פרופ' סדצקי, נדע בוודאות אם יש נזק או לא.