GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יואב אפלבוים: המצב הפיזי וכוח אדם בפנימיות, כל מה שראיתם פה, הפסיליטיז, בנוי מתרומות, שהיום משרד הרווחה, כבר כמה שנים, יצר קרן שהיא קרן שיפורים שבו הוא עושה איתנו מטצ'ינג לשפר, אבל זה קוצו של יו"ד.
<יואב אפלבוים: צריך לקדם את הדברים האלה.
<יואב אפלבוים: בגדול, אני לא צריך לספר לכם, משרד הרווחה הוא לא תיק שרצים ועטים עליו וכתוצאה מזה גם התקציבים, אבל כשמדברים על כוח אדם, אני רוצה שתבינו, משרד הרווחה מתקצב מנהל של מערכת כזאת ב-11,500 עלות שכר.
<עדנה זלמנסון: עלות שכר.
<עדנה זלמנסון: תורידי 30% ו-40% מזה.
<עדנה זלמנסון: מי יבוא להיות מנהל בשכר של 7,000 שקל?
<עדנה זלמנסון: ברצינות.
יפעת שאשא ביטון: דיברנו על זה בוועדה, זו בדיוק הנקודה שהעלינו.
<יואב אפלבוים: דבר נוסף, אנשים מתעלמים מזה, אני פועל מוניציפאלית תחת מועצה אזורית זבולון.
<יואב אפלבוים: עיניי כלות כשאני מסתובב בארץ ואני רואה כל בית ספר בזכות מפעל הפיס, מומן בתרומה של מפעל הפיס.
<יואב אפלבוים: הדרך היחידה שלי להציג תמיכה לשיפוצים או לבנייה מחדש עבור הילדים זה דרך הרשות המקומית ומפעל הפיס.
<יואב אפלבוים: היה פה ראש מועצה אחד שהעז להגיד את מה שכולם חושבים, כשהוא עושה חשבון בין 20 היישובים שלו, ואני כלול בתוכם, את מי להעדיף, הוא ישר מסתכל כמה מצביעים יש לו.
<יואב אפלבוים: אף אחד מהילדים לא מהאזור שלו בכלל, למה שהוא יפנה למפעל הפיס וישקיע את הכספים שלו כאן?
<יואב אפלבוים: אם הייתם יכולים לדחוף, אני עושה את זה כקול קורא לכך שפנימיות יוכרו כרשות מקומית לצורך העניין הזה ויזכו גם הם לתמיכות של מפעל הפיס ולא רק לחסדי ראש מועצה או ראש עיר כזה או אחר, אנחנו רק נוריד את הכובע.
יפעת שאשא ביטון: את הנקודות האלה אתה ציינת במסמך העמדה?
<יואב אפלבוים: כן, את תקבלי את הכול.
<יואב אפלבוים: אנחנו עוברים תהליך של מכרוז.
<יואב אפלבוים: אין לי בעיה עם הנושא של המכרוז.
<יואב אפלבוים: יש לי בעיה, אבל אני מבין שמשרד האוצר לוחץ.
<יואב אפלבוים: צריך להאריך מה שיוצר, אבל מגיעים לאבסורדים, אתם נמצאים פה והנה מרכז החירום, סיפרתי לכם שנתקענו בסוף 2009 וכל בר דעת מבין ש-2009 זה השנה הכי גרועה, אבל הילדים היו תקועים שם בג'יפה, בקרית אתא, ואנחנו אמרנו שאנחנו הולכים עד הסוף.
<יואב אפלבוים: כשנפל התורם התחלנו לגייס כספים, גמרנו את האגורה שבאגורה שהייתה לנו בחשבון, נשארנו על מינוס.
<יואב אפלבוים: עברו שנתיים, משרד הרווחה יצא למכרוז על מרכז החירום, שוב, כי הוא עשה את זה כל 3 שנים, עברנו בדיקת איתנות כספית ולא התקבלנו, אמרו לנו לא.
<יואב אפלבוים: אני אומר להם 'חבר'ה, אתם יודעים על מה הוצאנו את הכסף?
<יואב אפלבוים: על אותו נושא שאתם כרגע עושים', תמתינו בסבלנות.
<יואב אפלבוים: ברוך ה', דחו את המכרז והלכו איתנו, אבל זה העמיד אותנו במצב אבסורדי.
<יואב אפלבוים: אני נותן לך נייר מיוחד, אני מבקש באופן אישי משהו שקשור ל'אהבה' בנושא של מכרוז, משנת 2000 אנחנו קיימים כאן ברשות משרד הרווחה, פנימיות ופנימיות טיפוליות, סיפרתי לכם את זה.
<יואב אפלבוים: פנימיות שמשרתות ילדים מהקהילה שלא רוצים להוציא אותם מהבית.
<יואב אפלבוים: אנחנו עושים את זה 15 שנה, עם סמל תעריף של משרד הרווחה.
<יואב אפלבוים: נכון שאנחנו היחידים בארץ שעושים את זה.
<יואב אפלבוים: נכנס משרד הרווחה עכשיו לתהליך של מכרוז של פנימיות שיקומיות והודיע לנו שפנימיית היום הטיפולית שלנו בעקבות המכרז תהפוך להיות פנימיית יום שיקומית.
<עדנה זלמנסון: שזה תעריף הרבה יותר נמוך.
<יואב אפלבוים: זה תעריף הרבה יותר נמוך, זה שירותים הרבה יותר נמוכים, זה להחליט יום אחד בבוקר ולהגיד לילד, להורים שלו ולכל מי שאנחנו עובדים איתו, 'אדוני, מהיום אתה לא טיפולי ואתה לא זקוק לשירותים שקיבלת עד היום אלא לחלק מהם'.
<יואב אפלבוים: אני אתן לך נייר ביד, אני פועל בכל הדחפורים מול משרד הרווחה.
<יואב אפלבוים: אני יודע שהמחוז מבין את הבעיה ואנחנו לא נוותר על זה, אבל נבקש התגייסות שלכם.
<יואב אפלבוים: בתי ספר בתוך הפנימיות מתוקצבים על ידי משרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: דיברנו על זה בדרך.
<יואב אפלבוים: דיברנו, זה מוזכר כאן.
יפעת שאשא ביטון: מטצ'ינג של משרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: ההשתתפות בעלות של סייעות, בהעסקה שלהן, בעצם הם פועלים כמו ברשות המקומית - - -
<ורדה ליבנה: בהגדרה של בית הספר, בהפרעות התנהגות התשלום של הסייעות הוא 100%.
<עדנה זלמנסון: לא, הוא 70%.
<ורדה ליבנה: אני יודעת על 100%.
<ורדה ליבנה: אני אבדוק.
<עדנה זלמנסון: טוב מאוד, אם תצליחי - - -
<ורדה ליבנה: אני יודעת מה אנחנו מתקצבים בכל הכיתות לבעיות התנהגות וזה לא שונה.
<עדנה זלמנסון: יופי, אז אולי חל פה מהפך, כי אנחנו ממש בבעיה בנושא הזה.
יפעת שאשא ביטון: אז בואי נסכם, כדי שלא נעשה כפל, תבדקי את זה ואנחנו - - -
<ורדה ליבנה: אני אבדוק את זה היום.
<יואב אפלבוים: והדבר האחרון הוא חלום שלי, אבל אני מחפש צינור לדחוף אותו הלאה.
<יואב אפלבוים: את בשבילי צינור למקבלי ההחלטות.
<יואב אפלבוים: אני שנים חולם על זה שמדינת ישראל תגיע סוף כל סוף למסקנה שצריך להקים רשות מרכזית אחת שתטפל בילדים בסיכון ובילדים שצריכים לצאת מהבית, אז יהיו פחות מקרים את מי להוציא, יהיו הגדרות מדויקות את מי להוציא, כמה לתקצב ובמי לטפל.
<יואב אפלבוים: אני לא צריך לספר לכם, היום משרד החינוך ומשרד הבריאות וכמובן משרד הרווחה ובתוך משרד הרווחה הרשות לחסות הנוער והשירות לטיפול - - - חבר'ה, הגיע הזמן שהמדינה הזאת, כמו בחו"ל, תקבע שני דברים, אחד, שמישהו מרכזי צריך לקחת את המושכות האלה ולא לפצל את זה בין 1001 גורמים.
<יואב אפלבוים: הדבר השני, אמרתי לכם, אני מגייס תרומות ואני חבר הנהלת FICE, פעמיים בשנה יש לי ישיבות עם החברים ממדינות אחרות.
<יואב אפלבוים: כדי לחסוך כסף, תמיד כשאני נוסע לישיבה באירופה ממשיך הלאה לארצות הברית לגיוס כספים, לא לבזבז כסף על עוד כרטיס טיסה.
<יואב אפלבוים: החברים מאירופה לא מבינים על מה אני מדבר כשאני אומר שאני צריך לגייס כספים לחיים השוטפים, לפנימייה ולשיפוץ ולפיתוח.
<עדנה זלמנסון: באיזה עוד מדינה שירותי הרווחה מופרטים כמעט לגמרי, חוץ ממדינת ישראל?
<יואב אפלבוים: הם לא מבינים.
<יואב אפלבוים: גם אם הם מופרטים המדינה משלמת ומכסה את הכול.
<יואב אפלבוים: אני רוצה לסיים, לפחות את החלק שלי, אני אספר את הסיפור?
<יואב אפלבוים: תספר אתה.
<חנן לוגסי: בקצרה.
<חנן לוגסי: אני חנן לוגסי מקרית שמונה.
<חנן לוגסי: הגעתי לפנימיית אהבה בגיל 11, 10.5, בעקבות זה שאמא חלתה בסכיזופרניה והיו צריכים להוציא אותי מהבית.
<חנן לוגסי: הגעתי לפנימיית 'אהבה' ופשוט התמיכה שנתנו לי לאורך כל השנים האלה וכל החיזוק, עטפו אותי באהבה.
<חנן לוגסי: איך שהשם של הפנימייה הזאת, 'אהבה', כך אני קיבלתי כל הזמן הזה.
<חנן לוגסי: נתנו לי את הכלים לצאת לחיים כבוגר, כאחראי.
<חנן לוגסי: כשסיימתי את הצבא, לקראת השחרור, חצי שנה לפני השחרור והוקם פרויקט בשם 18 פלוס, אתם מכירים בטח.
<עדנה זלמנסון: היינו איתם שם.
<חנן לוגסי: הגעתי לפרויקט הזה לקראת השחרור שלי מהצבא, שם פגשתי באשתי שהיא חניכה לשעבר ב'אהבה'.
<חנן לוגסי: התחתנו, יש לנו 3 ילדים, ולאורך כל הדרך הפנימייה חיזקה אותנו ותמכה בנו והיום אנחנו מי שאנחנו.
<חנן לוגסי: אני כיום ספר, אפשר להגיד מצליח.
<חנן לוגסי: יואב אז בזמנו דאג לדאוג לי לכל מיני מלגות לימודים וכך הצלחתי לסיים את הקורס כמו שצריך וזהו.
<חנן לוגסי: אני גאה בפנימייה הזאת.
<דני אריאל: שכרנו גם מספרה - - -
<חנן לוגסי: כן, דאגו לי גם.
<יואב אפלבוים: זה יותר מורכב.
<יואב אפלבוים: חנן היה בגולני ובחצי השנה האחרונה הוא בא לספר לי שהוא ביקש להיות ספר כי זה חלום חייו והמג"ד אפשר לו כי הוא היה חייל טוב.
<יואב אפלבוים: כשהוא השתחרר מהצבא והצטרף ל-18 פלוס הוא בא אליי ואמר 'אני רוצה להיות ספר', אמרתי לו 'תקשיב, חנן, אם אתה רוצה את התמיכה שלנו אל תלך להיות לי שוליה של ספר ואחרי זה תספר לכולם שאתה ספר.
<יואב אפלבוים: אני מממן ואתה הולך ללמוד', במכללת ויצ"ו אין ספרים, יש עיצוב שיער, ואכן מימנו וחנן הצטיין בלימודים.
<יואב אפלבוים: הוא הופיע אצלי יום אחד במשרד, לקראת סוף הלימודים, ואומר לי 'תשמע, בנהריה יש ספר שכונתי שזכה בלוטו ועבר עם המשפחה שלו, עזב את נהריה'.
<יואב אפלבוים: אני ישר הבנתי, אמרתי לו 'טוב, אז מה אתה רוצה?', הוא אמר 'אני רוצה להיות ספר שם', אמרתי 'בסדר'.
<יואב אפלבוים: גייסנו כסף, תרומה, קנינו את הכלים הראשונים של חנן, גייסנו בעל של חניכה אחרת שלנו, מהמחזור של חנן, שיפוצניק, שעשה את השיפוץ במספרה ההיא ברבע מחיר וחנן התחיל להיות עצמאי.
<רחל סעדה: אז אתה בנהריה עכשיו?
<חנן לוגסי: אני סגרתי בנהריה כי אשתי אז נכנסה להריון, ההריון הראשון, פיטרו אותה מהעבודה.
<חנן לוגסי: בדיוק הייתי שם בשנה הראשונה ומצאתי את עצמי צריך לשלם גם את השכירות של העסק, כבר נגמר התקציב של המימון ומצאתי את עצמי משלם את השכירות גם של העסק וגם של הבית, אז היה לי קשה מאוד, כי הייתי מפרנס יחיד, אז נאלצתי לחזור לעבוד עוד כמה שנים שכיר והיום אני ברוך ה' עצמאי וטוב לי.
<רחל סעדה: איפה אתה גר?
<חנן לוגסי: אני גר בקרית ביאליק.
<חנן לוגסי: אני במקור מקרית שמונה, אבל נשארתי בביאליק בגלל שהפנימייה - - -
<עדנה זלמנסון: קרוב לבית מה שנקרא.
<חנן לוגסי: זה הבית שלי.
<עדנה זלמנסון: נכון, זה מה שאני אומרת, קרוב לבית.
<חנן לוגסי: זה הבית שלי ואני לא אשכח את המקום הזה בחיים ובכל הזדמנות שיש לי לתת ולתרום אני עושה את זה בשמחה ובאהבה.
<יואב אפלבוים: הקשר ביני לבין חנן, ובזה אני באמת אסיים את הדברים שלי, היה כשחנן היה ב-י"א, כשהיה בירור עם ההורים של הילדים.
<יואב אפלבוים: בכיתה י"א אני מקבל טלפון מבית הספר שחנן הסתבך בקטטה עם אלימות, ומתקיים בירור בבית הספר.
<יואב אפלבוים: אמרתי שזה חמור מאוד, אבל 'אם אתם רוצים שהבירור יתקיים, מגיעים ההורים של הילדים, הוא יתקיים אצלנו'.
<יואב אפלבוים: למה אמרתי את זה?
<יואב אפלבוים: כי הבנתי ישר שאם אנחנו באים עם חנן כאנשי הפנימייה והילדים מגיעים לשם עם ההורים שלהם המשקל הוא לא שווה, אז אנחנו נאזן אותו.
<יואב אפלבוים: אנחנו קיימנו את הבירור, חנן לקח את האחריות בעזרתנו על מה שהוא היה אחראי, הם לקחו על מה שהם היו אחראים, אבל כשסיימנו את הכול חנן אמר לי משפט שמלווה אותי כל הזמן, הוא אמר 'תשמע, אני לא בסדר, אבל אני הרגשתי בבירור הזה שיש מאחוריי הורים', כי הייתי אני והייתה רותי - - -
<חנן לוגסי: יש לך זיכרון טוב.
<יואב אפלבוים: הייתה רותי ש - - -
<דני אריאל: כמה שנים היית אצל רותי?
<חנן לוגסי: אצל רותי הייתי קרוב ל-4 שנים.
<דני אריאל: היא הייתה המדריכה שלו במשפחתון, עליך היא לא ויתרה.
<חנן לוגסי: נכון.
<יואב אפלבוים: אגב, סיוון, אשתו של חנן, השתחררה מהצבא, באה אליי ואמרה לי 'אני רוצה לעשות עבודה מועדפת בשמירה ואני רוצה שתדבר עם בעל חברת השמירה שלכם כדי שאני אהיה שומרת ב'אהבה' ואני לא רק אסגור מעגל, אלא אני אחזיר קצת ממה שקיבלתי'.
<יואב אפלבוים: ברוח זו אנחנו עומדים לסיים.
<יואב אפלבוים: אני מוכרח לומר, חבר'ה, שלא הכול ורוד אצלנו.
<יואב אפלבוים: יש גם לפעמים רגעים של דמעות ויש לפעמים רגעים של התפרצויות ויש גם רגעים שאתה מורט באמת את השיער ולפעמים גם ילדים מורטים לעצמם את השיער, כך שיש רגעים קשים.
<יואב אפלבוים: המכוונות שלנו היא באמת לעשות את המיטב.
<יואב אפלבוים: אני חושב שזה נעשה בהרבה מאוד פנימיות בארץ.
<יואב אפלבוים: נגעתי בנקודות המטרידות אותנו ואיך אני חושב שאפשר להיטיב איתנו קצת.
<יואב אפלבוים: אני מודה לכם, אני מודה לך שבחרת לקיים את הישיבה כאן, אני מקווה שיהיו לנו עוד הרבה קשר בנושא של ילדים, אני מוכן כמובן להירתם.
<יואב אפלבוים: עכשיו אני מניח שהבטן מדברת, אז אתם מוזמנים גם לאכול.
יפעת שאשא ביטון: נאמר תודה גם.
יפעת שאשא ביטון: נאמר תודה לכם, קודם כל שפתחתם את הדלת, שעשיתם לנו סיור באמת מרתק ומאוד אמיתי.
יפעת שאשא ביטון: ואנחנו, כן, שמענו בין השורות גם את המצוקות וגם את ההתמודדויות והילדים היו מדהימים איך שהם הציגו את זה.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שמגיע יישר כוח ענק, באמת, לכל מי שלוקח פה חלק.
יפעת שאשא ביטון: אמרתי את זה כבר קודם, אם לא באים עם נשמה אמיתית קשה לשרוד במקום כזה.
יפעת שאשא ביטון: אז אני בטוחה שכל אחד ממי שנמצא כאן יש לו נשמה ענקית.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נפתח את הוועדה לזכיות הילד.
יפעת שאשא ביטון: הוועדה תעסוק היום בתכנים פוגעניים לילדים ברשתות הטלוויזיה, אבל אני רוצה לתת איזו שהיא מסגרת קצת יותר רחבה לדיון.
יפעת שאשא ביטון: ממסמך שקיבלנו ממרכז המחקר והמידע של הכנסת, ראינו שההתייחסות לתכנים בטלוויזיה והגבלתם, בעיקר נוגעת לסימון של תכניות לפי התאמתן לגילאים שונים.
יפעת שאשא ביטון: אני כבר מעלה בתחילת הדיון את השאלה עד כמה באמת יש אפקטיביות לאותו סימון שמופיע על המסך, כאשר ילד מגיע, צופה בזה והאם זה באמת אומר לו – אופס, זה לילדים מגילאי 8 ומעלה, אז הוא קם והולך, או מגילאי 14 ומעלה והוא קם והולך; ואני מניחה את זה כסימן שאלה שיהיה כאן בחדר.
יפעת שאשא ביטון: השאלה היותר גדולה, שאני חושבת שלשמה אני זימנתי הדיון, זה לבחון את מידת הפיקוח שיש על התכנים שמשודרים היום, דווקא בתכניות ילדים.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, מעבר לזה שאנחנו צריכים לסמן את ההתאמה של התכניות, מעבר לזה שאני אדבר על זה מאוחר יותר, שיש תכניות שלא צריכות להיות משודרות עד לשעה מסוימת.
יפעת שאשא ביטון: לצורך העניין, אני יודעת שהיום בצורה וולונטרית, מהשעה עשר בלילה ואילך משדרים רק תכניות למבוגרים בחלק מהערוצים, אבל הייתי רוצה לגעת דווקא בתכניות שמיועדות לילדים.
<מיכל גרוס: זה לא וולונטרי.
יפעת שאשא ביטון: זה כללים, אבל זה לא מתקיים בכל הערוצים כפי שזה אמור להתקיים ולכן מבחינתי זה נתון לבחירה או לצורך העניין אין אכיפה של זה, ואם אני טועה, אז אתם כמובן מוזמנים לתקן אותי.
יפעת שאשא ביטון: אני שמה את זה כאן במרכז לדיון ואנחנו נדון גם בזה, ונראה באמת באיזו מידה הערוצים השונים אכן מקיימים את הנוהל הזה, ששידורים פוגעניים אשר לא מתאימים לילדים, משודרים מעשר בלילה ואילך.
יפעת שאשא ביטון: אבל שוב אני רוצה לחדד, השאלה הגדולה באמת מבחינתי בדיון, היא רמת הפיקוח שיש על תכניות הילדים, שמיועדות לילדים בגילאים שונים, ואת זה אני אשמח לשמוע מכם, כדי שאנחנו נוכל אחר כך לראות איך אנחנו מרחיבים את הנושא הזה ולוקחים אותם גם לצעדים אופרטיביים עתידיים.
יפעת שאשא ביטון: אני אתחיל עם רשות השידור ועם מי שמייצג אותה.
<יפעת בן חי שגב: אני לא מייצגת את רשות השידור.
יפעת שאשא ביטון: סליחה, משרד התקשורת.
<יפעת בן חי שגב: אוקיי.
<יפעת בן חי שגב: שמי ד"ר יפעת בן חי שגב, אני משמשת כיושבת ראש המועצה לשידורי כבלים ולוויין.
<יפעת בן חי שגב: התבקשתי על ידי מנכ"ל משרד התקשורת לייצג גם אותו בדיון הזה.
<יפעת בן חי שגב: הגוף המוסמך במדינת ישראל, קרי – הרגולטור לפיקוח על שידורי ילדים ונוער, זה המועצה לשידורי כבלים ולווין.
<יפעת בן חי שגב: המועצה לשידורי כבלים ולווין אמונה על סט שלם של כללים והוראות, חלקם במסגרת נורמטיבית של חוק, חלקם במסגרת נורמטיבית של תקנות, למשל תקנות לסיווג וסימון, שהן מחייבות מאד, יש להן מעמד של תקנות.
<יפעת בן חי שגב: מי שמתקין את התקנות זה שר התקשורת, בהתייעצות עם המועצה ואנחנו אוכפים אותן ביד רמה ובזרוע נטויה.
יפעת שאשא ביטון: זאת סוגיית הסימון.
<יפעת בן חי שגב: כן.
<יפעת בן חי שגב: את זה חשוב לי לציין בהקשר הזה.
<יפעת בן חי שגב: עכשיו, מעבר לסוגית הסימון, ישנן גם הוראות בחוק, ממש בחוק התקשורת, שמתייחסות לשילובם של תכנים אלימים, של תכנים פוגעניים, תכנים בעלי קונוטציות מיניות וכיוצא באלה, בשידורי הילדים וגם את זה המועצה אוכפת.
<יפעת בן חי שגב: אני רוצה לומר פה כמה דברים עקרוניים, ברשותך, כדי להעמיד איזו שהיא מסגרת לדיון.
<יפעת בן חי שגב: ראשית אני רוצה לברך.
<יפעת בן חי שגב: האמת שרציתי לפתוח ולברך אותך בעצם היוזמה לכנס את הדיון הזה, מפני שאני חושבת שזה נושא שמעבר לחשיבות שלו, שדומה שאין חולק על חשיבותו, הוא אחד הנושאים המטרידים ביותר את כל מי שמגדל ילדים, גידל ילדים – בין אם כסבא וסבתא, בין אם הורים וכיוצא באלה.
<יפעת בן חי שגב: אני רק אסבר את אוזני הנוכחים פה ואשתף אתכם בממצא של סקר שערכה המועצה בראשותי ממש בחודש האחרון, בסוף חודש מאי, שבו עולה ש-84% מהנדגמים - שמהווים מדגם מייצג של מדינת ישראל – סבורים שעל המדינה להגביר את הפיקוח על שידורי הילדים ובמקביל גם סבורים שיש להתקין פיקוח על שידורי טלוויזיה באינטרנט, שזו נקודה שאני אבקש להגיע אליה.
יפעת שאשא ביטון: זו נקודה נוספת שנדון.
<יפעת בן חי שגב: אז מעבר לכך שהנושא הוא חשוב ואין חולק, הנושא הוא נושא מאד מטריד.
<יפעת בן חי שגב: מדוע הוא מטריד?
<יפעת בן חי שגב: כיוון שככל שהטכנולוגיה הולכת ומתפתחת ובאותה נשימה גם ההשפעות שלה והחלחול שלה וההטעמה שלה בקרב קהלים צעירים הולך וגדל, אנחנו מוציאים את עצמנו יותר ויותר במציאות מאד חשופה, שבה השליטה של ההורים, של מערכת החינוך, גם של המערכת האקדמאית – אני יכולה להגיד בכובע האקדמאי שלי – הולכת ופוחתת, עד כדי נעלמת לחלוטין.
<יפעת בן חי שגב: ובעצם אנחנו במועצה עסוקים כרגע בהתמודדות עם האתגר הזה – מה הוא תפקידו של הרגולטור, במציאות שיש בה איזו שהיא התנגדות ממש אוטואימונית לרגולציה, מפני שאנחנו יכולים להתקין תקנות נפלאות בכל מה שנוגע לטלוויזיה, אבל כולנו יודעים, כל היושבים פה, שעיקר הצריכה של ילדים ונוער של תכנים טלוויזיוניים, מתבצעת היום בסמארטפונים.
<יפעת בן חי שגב: כולנו גם יודעים שסמארטפון הוא נחלתם של ילדים בגיל הרך.
<יפעת בן חי שגב: כמעט כל ילד שמגיע לבית הספר, לכיתה א', כבר מצויד בסמארטפון, ופה מסתיימת השליטה של ההורים.
<יפעת בן חי שגב: למיטב ידיעתי גם מערכת החינוך חסרת אונים אל מול התופעה הזאת, ויש פה מציאות חדשה, מאתגרת, שמחייבת חשיבה מחדש.
<יפעת בן חי שגב: בצד של המועצה, אני רוצה לומר מה אנחנו עושים.
<יפעת בן חי שגב: אז ראשית, כבר לפני חצי שנה אנחנו יצאנו בשימוע ציבורי שכותרתו – מיקוד רגולציה על שידורי ילדים ונוער.
<יפעת בן חי שגב: אנחנו פנינו לכל הגורמים הנוגעים בשוק, בשידורי ילדים, בין אם זה משדרים ובין אם זה מחנכים ובין אם העמותות לסוגיהן, המועצה לשלום הילד וכיוצא באלה, משרד החינוך כמובן – והזמנו אותם להביע את עמדתם, כאשר בדעתנו להתוות כללי רגולציה חדשים שיתמודדו שוב עם המציאות שתיארתי.
<יפעת בן חי שגב: בעזרת השם, בתחילת חודש ספטמבר, אנחנו מתכוונים לייסד שולחן עגול שיהיו שותפים בו נציגי הרגולטורים, נציגי גופי השידור וכל הגורמים הנוגעים בדבר, במטרה למסד קוד אתי משותף לשידורי ילדים.
<יפעת בן חי שגב: לקוד האתי הזה יהיה מעמד מחייב.
<יפעת בן חי שגב: הוא לא יהיה חוק, הוא לא יהיה תקנה, אבל אנחנו מאמינים שחלק מההתאמות שהרגולטור צריך לעשות בעדין הזה, זה השיתוף עם גורמי התעשייה, ואנחנו רואים בגופי השידור – שמרביתם יושבים פה – פרטנרים לדבר הזה.
<יפעת בן חי שגב: אני גם חייבת לומר שברוב המקרים הם מגלים אחריות ציבורית מאד מאד גבוהה.
<יפעת בן חי שגב: אני חייבת לומר את זה לפרוטוקול.
<יפעת בן חי שגב: אנחנו חושבים שניתן לגייס אותם, את הרצון הטוב, את האחריות הציבורית שלהם, לטובת ניסוח כללים שיחייבו את כל העוסקים בשידורי ילדים.
יפעת שאשא ביטון: השאלה אבל אם מדובר רק בכללים, בקוד אתי ללא שום יכולת אכיפה, אם אכן אנחנו נוכל לראות שזה מתקיים הלכה למעשה, ואני רוצה לתת לך דוגמא מאד פשוטה.
יפעת שאשא ביטון: ראשית, אני יוצאת מנקודת הנחה שאנחנו כולנו רוצים בטוב ומחפשים את הדרך להגן על הילדים.
יפעת שאשא ביטון: אני לא חושדת באף אחד שיש לו מניעים אחרים, וזה חשוב שזה ייאמר.
יפעת שאשא ביטון: ומתוך החשיבה המשותפת הזו, אני אתן לך דוגמא פשוטה, של תכניות שמשודרות בשעות לילה מאוחרות, עם תכנים שלא מתאימים לעולם הילדים, אבל הם משודרות בשידורים חוזרים בשעות הבוקר.
יפעת שאשא ביטון: ואז ילד שנשאר בבית חולה, או מכל סיבה שהיא, מדליק טלוויזיה ואופס, מה שההורים שלו ראו אתמול באחת עשרה וחצי בלילה, קופץ לו מול העיניים.
יפעת שאשא ביטון: והשאלה איך מתמודדים עם זה, שזה עניין שאני מניחה שחשבו עליו או שהוא עלה באיזה שהוא אופן בשיח, והשאלה איך אנחנו מתמודדים עם הסוגיה הזאת.
<יפעת בן חי שגב: אז אני אומר לך מה התפיסה שלנו במועצה.
<יפעת בן חי שגב: אז הזכרת שידורים חוזרים.
<יפעת בן חי שגב: יש תופעה הרבה יותר מטרידה, שזה VOD או ממירים מקליטים.
<יפעת בן חי שגב: הרי מה המשמעות של תקנות סיווג, למשל שמגבילות שידור אחרי עשר בלילה, כשילד יכול להקליט ולצפות בזה גם בשעה שתיים בצהריים, או יכול פשוט להיכנס ל-VOD ולצרוך את זה בבוקר, בחופש הגדול.
<יפעת בן חי שגב: זה בדיוק דוגמא להעדר היכולת שלנו לייצר סביבה סטרילית של שידורים לילדים.
<יפעת בן חי שגב: אני באופן אישי מאמינה ואני אומרת את זה גם בכובע האקדמי שלי, כמי שמתמחה בטלוויזיה, אני מאמינה שאת המודלים אימצו במדינות המערב, זה המודל שאנחנו צריכים לאמץ.
<יפעת בן חי שגב: ומה הוא כולל – הוא כולל ראשית העברת האחריות, שרשור האחריות לתעשייה.
<יפעת בן חי שגב: כן - אנחנו צריכים את שיתוף הפעולה של התעשייה, של כל מי שעוסק בתחום הזה.
<יפעת בן חי שגב: תמיד המילה האחרונה היא של הרגולטור.
<יפעת בן חי שגב: היה ולא יאכפו, היה ולא יעבוד, אין שום בעיה.
<יפעת בן חי שגב: תאמיני לי, זה קל מאד לפתוח הליך בירור וקל מאד לקנוס.
<יפעת בן חי שגב: הם יודעים את זה.
<יפעת בן חי שגב: אני חושבת שלא זו הדרך.
<יפעת בן חי שגב: זה אחד.
<יפעת בן חי שגב: שניים, הדבר היותר משמעותי בתהליך הזה, שלא קורה לצערי במדינת ישראל, זה הנושא של אוריינות תקשורת.
<יפעת בן חי שגב: מפני שבהינתן העובדה שהאחריות יצאה לנו מהידיים כהורים, כמערכת חינוך וכיוצא באלה, המשימה הלאומית שלנו כמדינה היא לצייד את הילדים האלה בכלים ביקורתיים לצריכה של מדיה ולצפייה במדיה.
<יפעת בן חי שגב: זה מתקיים בכל מדינות המערב, זה עוד לא קורה במדינת ישראל.
<יפעת בן חי שגב: מה המשמעות היא?
<יפעת בן חי שגב: המשמעות היא שאנחנו נכנסים למערכת החינוך, החל מכיתה א' וכלה ב-י"ב ומסבירים ומפרשנים ומלמדים איך לצרוך מדיה, מה הסכנות שלה, מה היתרונות שלה – לא הכל מסוכן במדיה – יש לה גם הרבה מאד יתרונות; מה הם הדימויים הרווחים במדיה, מה הם סטריאוטיפים, כיצד להתייחס אליהם וכיוצא באלה, באופן שכל בוגר 12 שנות לימוד במדינת ישראל יעבור את ההכשרה הזאת.
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל זה נכון בדיון הכולל ואני מסכימה איתך לגמרי שיש מקום לאוריינות של צריכת מדיה, אבל בואי נודה, ילדים הם מאד סקרנים והרבה פעמים הם ילכו וינסו לחפש או להגיע לתכנים האלה והשאלה איך אנחנו, כמו שאת אומרת בתעשייה או בעולם המבוגרים, מגוננים עליהם ועוזרים להם, או יותר נכון עוזרים לנו שהם פחות יגיעו לשם.
<יפעת בן חי שגב: אז אנחנו מגוננים עליהם רק אם ההורים שלהם חושבים שהם צריכים ורוצים להשקיע בכך את האנרגיות והמשאבים לגונן, מפני שהיום, בכל בית שמחובר לכבלים ולווין – ואנחנו מדברים על 80% ממשקי הבית – יש מה שנקרא קוד בקרת הורים.
<יפעת בן חי שגב: ואנחנו כמועצה גם מפרסמים את קיומו של הקוד.
<יפעת בן חי שגב: הורה יכול להחליט שהוא חוסם ערוצים, שהוא חוסם תכניות, שהוא מתכנת את זה לפי שעות ולא מאפשר צפייה.
<יפעת בן חי שגב: פה נדרשת מעורבות הורית.
<יפעת בן חי שגב: אגב, חלק מאוריינות תקשורת, מהפרויקט הגדול הזה, זה גם האחריות ההורית.
יפעת שאשא ביטון: אחריות הורית, ללא כל ספק.
<יפעת בן חי שגב: אני אומרת, תראי, מדינת ישראל עוד לא עשתה, היא עוד לא הפנימה את המעבר, את ההתאמה הזאת לסביבת השידור החדשה.
<יפעת בן חי שגב: אחד הדברים שמאד מטרידים אותנו למשל, זו העובדה שישנם משדרים חדשים שמשדרים טלוויזיה מעל גבי האינטרנט והם לחלוטין לא כפופים לשום רגולציה, לשום חוק ויכולים לעשות ככל העולה על רוחם.
<יפעת בן חי שגב: ופה, את יודעת, אתם יושבים פה כבית המחוקקים.
<יפעת בן חי שגב: אז מה אנחנו עושים?
<יפעת בן חי שגב: כלומר זו שאלה.
<יפעת בן חי שגב: עמדתנו היא שיש להתאים את כללי הרגולציה והפיקוח הקיימים, למציאות החדשה.
<יפעת בן חי שגב: ובינתיים, אנחנו עושים כל שלאל ידינו בצורה מאד הדוקה.
<יפעת בן חי שגב: אני אפילו חייבת לומר, ונדמה לי שרוב היושבים סביב השולחן יסכימו איתי, למורת רוחם, אפילו בצורה הדוקה הרבה יותר מאשר בעבר, כי אני באופן אישי מאד מכוונת לנושא הזה ואנחנו לא פוחדים לנגוע גם בתכנים מאד פופולאריים של ילדים, להתערב בסיווגים שלהם, בהודעות, בדיס-קליימרים שמתריעים מפני תוכן אלים וכיוצא בזה.
<יפעת בן חי שגב: כרגע אנחנו עסוקים למשל בסיווג של הסדרה זגורי אימפריה שהיא סדרה מאד פופולארית והיא סדרה מצוינת, אני חייבת לומר, אבל מאד בעייתית מבחינת תקנות הסיווג והסימון.
<יפעת בן חי שגב: כלומר, המועצה אינה חוששת לנגוע גם בפרות הקדושות, הטלוויזיוניות, אבל שוב, צריך להבין שאנחנו נמצאים במציאות שמחייבת מעורבות מערכתית הרבה יותר רחבה מאשר בעבר.
<יפעת בן חי שגב: זהו.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה יפעת.
יפעת שאשא ביטון: נציג או נציגה מהרשות השנייה לטלוויזיה, מי יש לנו?
יפעת שאשא ביטון: אופיר?
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, אופיר.
<אופיר רייכמן: נכון.
<אופיר רייכמן: שלום לכולם.
<אופיר רייכמן: אנחנו ברשות השנייה עוסקים גם בתכניות המיועדות לילדים, למרות שעם השנים יש פחות ופחות כאלה בערוצים שאנחנו אמונים עליהם – שזה ערוץ 2 וערוץ 10, וגם עוסקים באופן שוטף בתכנים שמשודרים בשעות שהילדים צופים בטלוויזיה, שזה לא רק תכניות אלא גם פרסומות ופרומואים, ששם החזרתיות היא הרבה יותר גבוהה.
<אופיר רייכמן: חשוב להגיד, כל פרסומת שבה מופיעים ילדים – קודם כל כשחקנים או כמופיעים בפרסומת, נבחנת באגף הפרסומות ברשות, בכל מה שקשור לאישורי עבודת ילדים והופעת ילדים בפרסומות - - -
יפעת שאשא ביטון: ועדיין יש זליגות.
<אופיר רייכמן: שזה איסור של חוקים אחרים.
<אופיר רייכמן: בחלק מהמקרים אנחנו לא מהססים להתערב וגם להורות לזכיינים לא לשדר או לשדר פרסומות אחרי עריכה מחדש.
<אופיר רייכמן: מקרה אחד היה רק בחודש יוני האחרון, עם פרסומת של חברת ביגוד שבה הופיעו תאומות זהות, קטינות, עם שיר שמשדר מיניות בצורה בוטה וביגוד קצר ושם החלטנו שלא לאפשר את השידור של הפרסומת הזאת במתכונת הנוכחית שלה.
<אופיר רייכמן: גם פרסומות שקשורות לאלכוהול, על בסיס החוק שהעבירה הכנסת - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל רק ברשותך, זה היה אחרי שקם קול צעקה מצד הורים.
<אופיר רייכמן: לא כל הפרסומות מגיעות אלינו לאישור מראש.
<אופיר רייכמן: כולן עוברות אצל הזכיינים או בעלי הרישיון - במקרה הזה ישראל 10 - לפני השידור.
<אופיר רייכמן: אנחנו מתערבים כשאנחנו רואים באמצעות מערך הבקרה שלנו, או באמת באמצעות התערבות של גופים אחרים שמפנים את תשומת ליבנו לעניין.
<אופיר רייכמן: עוד נושאים שאנחנו מקפידים עליהם באמת - אני מאשר לכם את הדברים של ד"ר בן חי שגב - זה כל נושא הסיווג והסימון וגם שידורים חוזרים של תכניות שמשדרות בלילה בערוצים המסחריים, למשל שמגיעות אלינו דרך נציב פניות הציבור של הרשות בהרבה מאד מקרים.
<אופיר רייכמן: למשל תכניות כמו הצינור בערוץ 10 שעסקה לאחרונה באחד מחברי הכנסת ושודרה בשידור חוזר למחרת בצהריים והגיעו תלונות של הורים.
<אופיר רייכמן: אנחנו מפנים את תשומת לב הגוף המשדר וגם מזכירים את זה מפעם לפעם.
<אופיר רייכמן: בנוסף לזה, גם פרומואים של תכניות, אפילו תחקיר, לאו דווקא תכניות ילדים, שמראות דברים שבתקנות סיווג וסימון הם בעייתיים, כמו שימוש בסמים אסורים, כמו התנהגות פלילית או עבריינית וגם פרסומות שעלולות להתפרש אצל ילדים, שוב – לאו דווקא מיועדות לילדים – כמשהו שעלול לגרום להתנהגות מסוכנת.
<אופיר רייכמן: למשל פעלולנים כאלה ואחרים או קפיצות מסוכנות או נהיגה וכו'.
<אופיר רייכמן: בכל המקרים האלה יש פנייה גם ברגע שאנחנו מקבלים תלונות דרך הנציבות או שאנחנו רואים בעצמנו, והאמצעים שאנחנו נוקטים הם מלהוסיף כתוביות אזהרה ועד הורדת סצנות מסוימות, פס קול, או הפרסומת בכלל.
<אופיר רייכמן: תכניות שמיועדות ממש ממש לצפיית ילדים, עם השנים כפי שציינו, באמת יש פחות ופחות.
<אופיר רייכמן: כך שאנחנו פחות מתערבים בזה, אלא יותר בכל מה שעל המסך.
<אופיר רייכמן: ומעבר לזה - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל מתוך כל מה שאתה מציין, מההיכרות שלנו, אנחנו עדיין רואים על המסך פרומואים ופרסומות, שהם עם תכנים שלא מתאימים לילדים ובכל זאת הם רצים לאורך כל שעות היום.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אמנם אתם מאותתים לרשויות או לגופים השונים, אבל מהתרשמות אישית שלי, ושוב, יכול להיות שאני רואה את זה בפריזמה מאד צרה, עדיין אין פה איזו שהיא מהפכה אמיתית בנושא.
<אופיר רייכמן: אז רוצה קצת לחדד את זה.
<אופיר רייכמן: נשאלת גם השאלה מה הם תכנים שעלולים להיות פוגעניים לילדים.