GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יסמין פנינה ליסמן: גם לקראת היציאה לחופשת הקיץ, מאחר שזו גם כן פעימה שהיא מאוד משמעותית מבחינתנו, אנחנו מעבירים שאלונים לבתי הספר והם מחויבים לתת לנו מענה.
<יסמין פנינה ליסמן: כמובן, שוב, אנחנו מנסים להגיע לכלל בתי הספר.
<יסמין פנינה ליסמן: על פי חוזר מנכ"ל אתיקה ומוגנות ברשת המערך החינוכי שאנחנו מציעים לבתי הספר מחייב את כל בתי הספר, לא רק אלה שנמצאים בתכנית התקשוב.
<יסמין פנינה ליסמן: יחד עם חשיבה בתוך המשרד, יש ועדה משרדית שמרכזת את כל יחידות המשרד והוועדה הבין משרדית שכוללת את כל השותפים שלנו, אנחנו עושים חשיבה איך להגיע ליותר ויותר בתי ספר.
<יסמין פנינה ליסמן: אחת הדרכים שלנו, וזו באמת אחת הפעילויות שאנחנו עושים, באמצעות האקדמיה ברשת, שמשרד החינוך מוביל, זה למידה מרחוק.
<יסמין פנינה ליסמן: באמצעות מערכת למידה מרחוק אנחנו מצליחים להגיע לאוכלוסיות מרוחקות יותר, שבדרך כלל מאוד קשה גם להגיע אליהן פיזית ובאמצעות קול קורא או באמצעות הודעה שיוצאת דרך מחוזות אל בתי הספר אנחנו מצליחים להגיע לאוכלוסיות מרוחקות יותר ורבות יותר.
<יסמין פנינה ליסמן: אני חייבת לומר שבמסגרת האקדמיה ברשת אנחנו קיימנו שישה מפגשים מקוונים להורים, השתתפו און ליין וגם על ידי תיעוד של צפיות ביוטיוב הגענו ל-10,000 הורים שצפו בסרטונים שמדברים על אבטחת מידע, שמדברים על ההיבטים הפליליים שיש בהתנהגות בריונית ברשת, על התקשורת בין הורים וילדים, עד כמה היא חשובה, נושא של פורנוגרפיה והתנהגויות בעלות אופי מיני.
<יסמין פנינה ליסמן: בנוסף לכך יש ענן חינוכי שמרכז את כלל הפעילויות לשלושה קהלי יעד, למורים, לתלמידים ולהורים.
<יסמין פנינה ליסמן: הענן הזה מתפתח ונבנה משנה לשנה ויש חשיבה בתוך המשרד ומחוץ למשרד לגבי מערך חינוכי הרבה יותר הוליסטי שנותן מענה לכל ההיבטים שאנחנו מתמודדים איתם ומנסים להוביל יותר ויותר את הפן החינוכי, זאת אומרת לתת ולהעצים את בני הנוער, להוביל וליזום מהלכים חיוביים כדי להראות שהרשת - - -
יפעת שאשא ביטון: יכולה להיות סביבה תורמת.
<יסמין פנינה ליסמן: היא באמת סביבה תורמת שיכולה להוביל מהלכים חיוביים.
<הילה סגל: אני רוצה להגיד משפט.
<הילה סגל: אחת, לגבי סוגיית החובה של בתי הספר, שעליה שאלת, שלמעשה זה אתגר מאוד גדול, אבל בתי הספר יותר ויותר היום, אין להם את האופציה לא לעסוק בנושא, יש תביעה של ההורים, יש מורכבות בקבוצות הווטסאפ הכיתתיות, אין באמת אפשרות לשבת על הגדר ולא לעשות, ואני יכולה להגיד שיש אלינו פניות שאנחנו לפעמים לא עומדים בבקשות של בתי הספר לסייע.
<הילה סגל: בנוסף אני רוצה להגיד שההורים הם לא קהל שבוי, איך עושים אותם?
<הילה סגל: אני לא יודעת אם אנחנו רוצים שהם יהיו קהל שבוי, אבל אני אומרת שוב, נעשים מאמצים גדולים מאוד להביא את האינפורמציה בפני עוד ועוד הורים.
<הילה סגל: שאלה גדולה איך מגיעים לאלה שאנחנו עדיין לא מגיעים אליהם.
אורי מקלב: אתם מציעים להורים להחזיק אינטרנט מסונן או מעקב?
אורי מקלב: כל מה שדיברת עכשיו, מה שאני שמעתי, זה בעצם מעקב על הפעולות של ההורים, איך אתם עוקבים אחרי הילד, איפה הוא נמצא, האם הוא מוטרד או לא מבחוץ, האם הוא עצמו נגרר למשהו, אבל האם אתם גם אומרים להורים, אם יש לנו משהו, משנה סדורה בעניין שאנחנו יכולים להגיד להורים, 'תשמע - - -'.
אורי מקלב: אני כהורה גם לא יודע להתמודד, אני לא רוצה לעצור את הילד מצד אחד, אני יודע שזה גם לא יעזור, אני יודע שיש חברה, האם אנחנו יוצרים איזה נורמה שאנחנו אומרים להורים 'תשמעו, אנחנו חושבים שבגיל כזה עד גיל כזה לא צריך שהכול יהיה פתוח בפני ילד.
אורי מקלב: אתם צריכים להחזיק בבית בקוד או במערכות כאלה שאתם - - -', זה מסר שהוא מנחה הורים, הנחיית הורים, לא רק איך להתמודד.
<יסמין פנינה ליסמן: בדיוק, אנחנו מנחים בפעילויות שלנו ובעלונים שאנחנו מוציאים אל ההורים, מנחים אותם לדיאלוג, לדיאלוג משמעותי עם הילדים.
<יסמין פנינה ליסמן: ברגע שמתקיים דיאלוג משמעותי אז הילדים חושפים את הסוגיות, את המורכבויות, את הדילמות, ואולי גם באמת את הדברים הטובים שקורים שם ברשת ומשתפים אותם במשחקים שהם משחקים ברשת או סרטים וכן הלאה.
<יסמין פנינה ליסמן: זאת אומרת ההנחיה המרכזית מבחינתנו להורים זה לתקשר ולדבר ולייצר דיאלוג משמעותי עם הילדים, להיות רלוונטיים עבורם גם ברשת.
<יסמין פנינה ליסמן: בכלל היום מאוד קשה לעשות את ההפרדה בין החיים הממשיים לחיים שברשת ולכן הדיאלוג הזה הוא משמעותי בכל מקרה בין הורים וילדים.
<יסמין פנינה ליסמן: זאת ההנחיה שלנו.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לקחת רגע את המשפט האחרון שאת ציינת, שאין הפרדה בין החיים הממשיים לחיים ברשת, אבל עדיין התחושה היא שההורים לא באמת יודעים מה קורה שם.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת ההורים רואים את הילד, הם נמצאים איתו פיזית אבל אין להם מושג באיזה עולם באותו רגע נתון הוא בעצם משוטט ומה החוויות שהוא עובר שם.
<הילה סגל: אנחנו רואים גם תופעה נוספת, יכול להיות מצב שהורים באמת לא נמצאים ולא נוכחים, אבל אנחנו רואים גם הורים מאוד מבוהלים, שלא נותנים לילדים שלהם להיכנס לקבוצת ווטסאפ ולא להחזיק טלפונים, הם מאוד מודאגים מהרשת וצריך להגיד שהרשת כאן כדי להישאר וצריך ללמוד להתנהל בתוכה.
<הילה סגל: אז יש לנו בהחלט המלצות להורים, לשאלת חבר הכנסת ששאל, יש לנו בהחלט המלצות, יש לנו בהחלט הצעות.
<הילה סגל: יסמין, ממינהל מדע וטכנולוגיה, אני מהשירות הפסיכולוגי הייעוצי, אבל ההורים בסופו של דבר, זו בחירה שלהם, זאת המדיניות שלנו, הם כמובן מתנהלים עם הילדים שלהם באופן שבו הם מוצאים לנכון.
יפעת שאשא ביטון: נמצאת איתנו חברת הכנסת רויטל סויד, שיזמה את היום המיוחד הזה, והצטרף אלינו גם חבר הכנסת אורי מקלב.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו ציינו שהדיון הזה הוא המשך טבעי לסדרת דיונים שאנחנו קיימנו בוועדה לזכויות הילד בנושא של גלישה בטוחה באינטרנט ואנחנו בחרנו להקדיש את היום הזה דווקא להעצמת הורים בכל הסוגיה.
יפעת שאשא ביטון: המשמעות היא לעסוק דווקא במניעה, לראות איך אנחנו הופכים את ההורים למבוגר האחראי, למבוגר הנוכח בחייהם של הילדים, יותר מעורב בכל מה שקשור לגלישה של ילדיו באינטרנט.
יפעת שאשא ביטון: זה אומר גם לבוא ולשאול איפה אתה נמצא, באיזה אתרים, עם מי אתה מדבר, איזה קבוצות ווטסאפ יש בטלפון.
יפעת שאשא ביטון: ממש להיכנס ולראות.
יפעת שאשא ביטון: כשהדלת נעולה והוא מול המסך אז להיות שם, לא לפחד.
יפעת שאשא ביטון: לא לפחד להיות שם בשביל הילדים.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזו לא חדירה לפרטיות, כמו שכולם מנסים להתגונן ולהגיד 'לא, אנחנו צריכים להשאיר לילד את העולם שלו', אלא בהחלט זה המקום שלנו להיות שם ולהגן על הילדים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים לחשוב איזה כלים אנחנו נותנים לידי ההורים ואיך אנחנו מעצימים אותם כדי שיהיה להם הכוח לעמוד מול מתבגר בתוך החדר ולהגיד לו 'כן, אני רוצה לראות איפה אתה מסתובב באינטרנט'.
רויטל סויד: קודם כל בוקר טוב.
רויטל סויד: אני מברכת אותך, חברתי יושבת ראש הוועדה, ד"ר יפעת שאשא ביטון, על הדיון היום, אבל לא רק על הדיון היום, אלא על הזווית המיוחדת שלו.
רויטל סויד: היום למעשה הוא יום מיוחד, אותו יזמתי בכנסת, לגבי מיגור השיח האלים והבריוני ברשת, אני יושבת ראש השדולה ובהחלט מהיום הראשון שלי בכנסת, ממש מיום ההשבעה, הקמתי את השדולה הזאת מתוך זווית הראייה והתובנה וההכרה שבני נוער וילדים נפגעים ברשת כל יום, כל היום, בעיקר פוגעים האחד בשני.
רויטל סויד: את הנושא הזה אנחנו גם מציפים ומעלים למודעות, גם הכנסת ביום המיוחד הזה, כמעט כל הוועדות דנות בה, הנאומים במליאה היום ייפתחו כשכל חברי סיעות הבית השונות נואמים בנושא הזה והוא נושא מאוד מאוד חשוב.
רויטל סויד: הזווית שאת מביאה לכאן פה במסגרת של הוועדה לזכויות הילד, זה על המקום של ההורה, היא זווית מאוד מאוד חשובה.
רויטל סויד: בסוף אם אנחנו מסתכלים על הנושא הזה אז התפקיד שלנו כמחוקק, וזה מה שאני לקחתי על עצמי, הוא כמובן לחוקק חוקים כדי לקחת את הזירה הכול כך מבורכת הזאת, שמעניקה כל כך הרבה מידע לכל כך הרבה אנשים וגם לבני נוער וילדים, היא מעשירה, היא מפרה, היא מאפשרת חופש ביטוי והיא חיובית ביותר, אבל לדאוג שהסמן החיובי לא חס וחלילה יגיע לכך שיהיה רב השלילי בה על החיובי והמקום שלנו כהורים הוא מקום מאוד מאוד חשוב.
רויטל סויד: הוא מאוד חשוב, אבל הוא גם מאוד מפחיד ולמה הוא מאוד מפחיד?
רויטל סויד: כי אנחנו למעשה לא יכולים לעקוב כל הזמן אחרי סדרות הווטסאפ הרצות האלה אחת אחרי השנייה, אנחנו לא יכולים לראות את כל הפוסטים, את כל השרינג, את כל מה שאומרים ובסוף בני הנוער והילדים פוגעים אחד בשני.
רויטל סויד: לא תמיד גם הילדים משתפים.
רויטל סויד: ילדים גם בטוחים במאת האחוזים שזו השפה, שככה מדברים ברשת, שככה מתנהלים וככה מדברים, השפה היא פוגענית, היא בריונית, היא אלימה, דברים שהם לא היו אומרים אותם בהכרח אחד כלפי השני אם הם היו עומדים אחד מול השני.
רויטל סויד: אנחנו צריכים להטמיע את השיח האחר.
רויטל סויד: אני פניתי לשר החינוך בנט וערכתי איתו פגישה ואמרתי לו שמשרד החינוך חייב להירתם לנושא הזה, חייב להיכנס לנושא וחייב לדעת שהפן שלו בנושא של מיגור שיח אלים ובריוני הוא חשוב מאוד, בהקניה, בלימוד, בהטמעה של ערכים וכמובן גם בלהגן על הילד.
רויטל סויד: אני מלווה הרבה מאוד הורים בחודשים האחרונים, אמא של נערה בת 16 שלקחה כדורים וניסתה להתאבד אחרי פוסטים פוגעניים, אמא של ילד שקבוצות הווטסאפ שרצו אודותיו היו כאלה שהוא לא רצה לצאת מהבית, ילדה שבעיר שלה, בכל העיר שלה, בכל קבוצות הווטסאפ והפייסבוקים חיברו עליה שיר עם תכנים מיניים פוגעניים מאוד מאוד והילדה הזאת, כבר אין לה לאן ללכת.
רויטל סויד: מה שמייחד את ההורים ואת הילדים זו ההתכנסות, הרצון רק באיזה שהיא דרך להתמודד ולא לחשוף את זה עוד.
רויטל סויד: היום נמצאת איתנו אילה, אמא של אלרואי, אמא אמיצה לילדה אמיצה וחזקה ומיוחדת שרוצה לשתף אותנו פה היום בוועדה במה עברה אלרואי ומה עברה אמא שלה כתוצאה מכך ואת הדרך שבה היא התמודדה.
<אילה – אמא של אלרואי: שלום לכולם.
<אילה – אמא של אלרואי: שמי אילה.
<אילה – אמא של אלרואי: לא פשוט להגיע לכאן, היה לי מאוד קשה להחליט לעשות את זה.
<אילה – אמא של אלרואי: כתבתי כדי שיהיה לי יותר קל.
<אילה – אמא של אלרואי: יש לי ילדה בת 9.5, היא לומדת היום בכיתה ה', אנחנו מאשדוד.
<אילה – אמא של אלרואי: השנה העברתי אותה לבית ספר אחר כבר אחרי שהיא ספגה אלימות מכיתה א' עד כיתה ד'.
<אילה – אמא של אלרואי: באתי לכאן לספר את הסיפור שלנו וסיפור שהוא לצערי של עוד הרבה הרבה הורים אחרים וילדים אחרים.
<אילה – אמא של אלרואי: אלרואי ילדה מאוד בוגרת, אפילו זקנה לפעמים ולא בכדי, אחרי שהיא עברה ממרום גילה כל כך הרבה מהמורות, בורות, תהומות וגיהינום עלי אדמות.
<אילה – אמא של אלרואי: מכיתה א' עד כיתה ד' היא ספגה חרמות ואני עוד מייחלת לסוף.
<אילה – אמא של אלרואי: מדי פעם היו לה חברות, אך רוב הזמן היא הייתה לבד.
<אילה – אמא של אלרואי: היא הייתה מסתובבת בהפסקות לבד, יושבת לבד.
<אילה – אמא של אלרואי: כמו שהיא אומרת, 'גם כן הפסקות, יותר שחורות מהגיהינום', כך היא מתארת את ההפסקות.
<אילה – אמא של אלרואי: קצת קשה לי.
<אילה – אמא של אלרואי: אני מתנצלת.
<אילה – אמא של אלרואי: גם כששית
<אילה – אמא של אלרואי: פו אותה מדי פעם בהפסקות זה היה למטרה מסוימת, היא שימשה כמו פועל שחור, זה להיות התופסת, זה להיות המחפשת, השומרת, האוספת כדורים, דברים כאלה.
<אילה – אמא של אלרואי: אם היא הייתה נופלת ומקבלת מכה, נחבלת, ברוב המקרים היו מתעלמים ממנה לחלוטין.
<אילה – אמא של אלרואי: אני יכולה לספור בארבע שנים על כף יד אחת כמה פעמים אולי שאלו אותה מה קורה לה.
רויטל סויד: אילה, אולי תוכלי לשתף אותנו, איך זה היה ברשת החברתית, איך הפגיעה הייתה ברשת.
<<אילה – אמא של אלרואי: > מפה הגענו לרשת.
<<אילה – אמא של אלרואי: אם עד עכשיו זה לא הספיק, כל האלימות, אז נכנסו כל הטלפונים ונכנס השלב של הווטסאפ, הטורבו אינפורמיישן, ואם קודם לכן חרם היה לוקח כמה שעות, אולי אפילו יומיים, אז החרם הפך להיות ברגע, זה פשוט לחיצה על כפתור והיא מנוטרלת.
<<אילה – אמא של אלרואי: אם החליטו שלא מדברים איתה היא הייתה מגיעה לבית הספר וכבר אף אחד לא היה מתייחס אליה.
<<אילה – אמא של אלרואי: היו רושמים לה איומים בווטסאפ, היו מקליטים מיני איומים, שאם היא תדבר עם ילדה מסוימת לא ידברו איתה, אם היא תדבר עם שאר הילדים יחרימו אותה.
<<אילה – אמא של אלרואי: היא פשוט מכיתה א' עד כיתה ד' רוב הזמן הסתובבה לבד.
<<אילה – אמא של אלרואי: היא הייתה מקבלת הזמנות למפגשים בווטסאפ, אם זה היה מפגש חברתי גרידא, היא לא מוזמנת ובריש גלי, זאת אומרת כולם מוזמנים מלבד אלרואי.
<<אילה – אמא של אלרואי: אם זה היה יום הולדת, היא מביאה מתנות יפות, לכן תמיד היא הייתה מוזמנת.
<<אילה – אמא של אלרואי: אם צריך ללמוד למבחן אז היא הראשונה שפונים אליה ונורא נחמדים אליה כי היא המצטיינת של הכיתה ואחרי המבחן הנחמדות הייתה נגמרת.
<<אילה – אמא של אלרואי: הילדה המדהימה שלי שהייתה יוצאת לבית הספר בלב עד כאב ממש, בחרדה עמוקה עד אין ערוך ובדאגה מוגברת ומתגברת מרגע למשנהו, בידיעה שהיא לבד, ואם היא לא לבד זה עניין של זמן.
<<אילה – אמא של אלרואי: זה יכול להסתיים בכיתה וזה יכול להסתיים בווטסאפ.
<<אילה – אמא של אלרואי: לפעמים זה היה נראה לא מציאותי, לראות את הילדה שלי עם המועקה, הכאב החנוק, הפחד, הקנאה, השנאה, התפרצויות הבכי בלילות.
<<אילה – אמא של אלרואי: היא הייתה יושבת במין אפאתיות כזו, באדישות, חיוורת, היא הייתה נראית כמו אדם ללא רוח חיים, כשכאילו אין שום משמעות לחיים שלה, ממש ככה.
<<אילה – אמא של אלרואי: היא הייתה פשוט מגיעה אחרי הבכי, אחרי הכאבים, אחרי הכול, היא פשוט הייתה יושבת במין אפאתיות כזו, שזה היה ממש ממש לחיות ולא לחיות.
<<אילה – אמא של אלרואי: והיא החליטה יום אחד שהיא לא רוצה להיות יותר מצטיינת והיא החליטה להפסיק ללמוד וזה עבד לה בכמה מבחנים, אולי שניים, ואז היה המעשה שבעצם גרם לה להחליט לעזוב את בית הספר.
<<אילה – אמא של אלרואי: זה היה באמצע כיתה ד', אחד החברים מהכיתה בעט בה והפיל אותה.
<<אילה – אמא של אלרואי: במקרה הזה היו החברות מהכיתה, ראו אותה שרועה על הרצפה, מדממת מהברך, היא ניסתה לקום והיא לא הצליחה לקום, כי היא הייתה חבולה באגן ובבטן, הם פשוט עמדו וצחקו והלכו וזה הפך להיות בדיחה בווטסאפ, במקום להושיט יד.
<<אילה – אמא של אלרואי: אחרי ארבע שנים סוף סוף החלטנו באמת לסיים את הסאגה המטורפת הזאת.
<<אילה – אמא של אלרואי: אחרי ארבע שנים של כעס, כאב, מתח, תסכול, שאני גם לא ידעתי איפה לשים את עצמי, פניתי.
<<אילה – אמא של אלרואי: פניתי גם בכיתה א', ב', ג', כמו כן ב-ד', פניתי להנהלה, פניתי למורות, למחנכות, פניתי ליועצת, לסגנית, למנהל, שנכנסו ומדי פעם ככה קיימו שיחות בכיתה כדי לנסות לשפר את המצב.
<<אילה – אמא של אלרואי: הראיתי להם הודעות בווטסאפ, הקלטות בווטסאפ, של דברים מאוד קשים, וזה בית ספר דתי והיו שם דברים מאוד קשים.
<<אילה – אמא של אלרואי: היה ניסיון לטפל, ב'בואו נסמן וי ונעבור הלאה', זה מה שאני הרגשתי.
<<אילה – אמא של אלרואי: ניסו ליצור איזה שהוא מפגש עם פסיכולוגית לאורך מספר מפגשים, אבל דווקא את הגורמים הבעייתיים בכיתה לא הכניסו לתוך זה ואלרואי מצאה את עצמה לבד בשיחות של הפסיכולוגית.
<<אילה – אמא של אלרואי: כל אחד נשר ונשר והיא פשוט מצאה את עצמה לבד.
יפעת שאשא ביטון: ברשותך, תנסי לתאר לנו את מה שאירע ברשת כרשת, כדי שאנחנו נבין את העוצמה של הזירה הזו אל מול הזירה האחרת שאת מתארת, שזה בית ספר, הפסקות.
יפעת שאשא ביטון: תנסי למקד את עצמך במה שקרה בזירה של הרשת, אם זה ווטסאפ או כל ערוץ תקשורתי אחר.
רויטל סויד: ואם אני יכולה גם להוסיף, אילה, אם אתה יכולה, את הורה, את יושבת פה, לא הרבה הורים מוכנים לשתף אותנו, אם את מוכנה לשתף, איך את חושבת שהורים יכולים להתמודד עם זה, אם בכלל.
רויטל סויד: איך הורים יכולים להתמודד עם תופעה כזאת, אם בכלל.
רויטל סויד: על הרשת החברתית שאנחנו מדברים.
<<אילה – אמא של אלרואי: > הרשת החברתית היחידה שלנו זה ווטסאפ, אין לנו פייסבוק, לאף אחד במשפחה.
<<אילה – אמא של אלרואי: בווטסאפ היא הייתה מקבלת הודעות של מפגשים, 'כולם בפלאפל, אלרואי לא מוזמנת', וכשהיא הייתה שואלת למה היו אומרים לה 'אנחנו יותר מדי'.
<<אילה – אמא של אלרואי: רק היא הייתה מפריעה.
<<אילה – אמא של אלרואי: כולם נמצאים ורק היא.
<<אילה – אמא של אלרואי: היה קורה משהו מסוים, הבדיחות שהיו, הם היו פשוט לועגים לה, על הקטע שהיא חנונית.
<<אילה – אמא של אלרואי: היא לקחה נורא קשה את המושג של החנונית, שהיא לא הייתה מוכנה שיקראו לה חנונית, כי חנונית זה משהו שלילי.
<<אילה – אמא של אלרואי: היא לא לקחה את זה למקום הטוב, שחנונית זה משהו שהוא אוקיי, את תלמידה טובה, זה הכול.
<<אילה – אמא של אלרואי: היא ניסתה להגיב, היא ניסתה בכל דרך, היא ניסתה להזמין אותם, היא ניסתה להיות כן חברה שלהם, אבל הם כל הזמן צלבו אותה.
<<אילה – אמא של אלרואי: הצליבה הזאת, זה לא אני מתקשר למישהו ועד שאני מדברת ועד שאני מעבירה את המסר מאחד לשני, שזה תהליך, פה זה בלחיצת כפתור, כולם מעורים.
<<אילה – אמא של אלרואי: כל הקבוצות, הם פתחו 20 קבוצות, כל הקבוצות בלחיצה אחת עכשיו, כולם משותפים, כולם יודעים, כולם זהו, נטרלו אותה.
<<אילה – אמא של אלרואי: זה יכול להיות רק הכיתה שלה, זה יכול להיות גם הכיתה המקבילה.
<<אילה – אמא של אלרואי: זה הרבה יותר גרוע ממה שהיה קודם לפני הווטסאפ, כי לפני הווטסאפ עוד היו לנו איזה שהם תהליכים, שעוד שרדנו לאט לאט.
<<אילה – אמא של אלרואי: בווטסאפ זה הכול מהר, נעשה משהו וזה מהר.
<<אילה – אמא של אלרואי: וגם כשזה לא נכון.
<<אילה – אמא של אלרואי: זה לא נכון, אבל עדיין זה רץ ומבחינתם זה נכון, כי זה נאמר בווטסאפ.
<<אילה – אמא של אלרואי: השליטה מחליטה בכיתה מה ומי יגיד וזה מה שעושים.
<<אילה – אמא של אלרואי: מסיבת פיג'מות שהיא מוזמנת אליה ואז בווטסאפ מודיעים לה שהיא לא מוזמנת למסיבת פיג'מות.
יפעת שאשא ביטון: אילה, מאיזה שלב בתהליך את היית מודעת לזה שמתרחשת סיטואציה כזו עם הילדה?
<<אילה – אמא של אלרואי: > בכיתה א', אחרי חודש וחצי שהחרימו אותה.
יפעת שאשא ביטון: ומכיתה א' למעשה את ניסית להתמודד עם זה עד כיתה ד'?
<<אילה – אמא של אלרואי: > כן.
יפעת שאשא ביטון: כששיתפת גורמים נוספים בתוך המערכות השונות?
יפעת שאשא ביטון: בלי שאנחנו נציין שמות כרגע.
רויטל סויד: מה את מציעה להורים?
רויטל סויד: יש כלים להתמודד עם זה בכלל?
<<אילה – אמא של אלרואי: > קודם כל לאהוב.
<<אילה – אמא של אלרואי: מלא אהבה, מלא מלא, מלא אהבה, מלא חיזוק, מלא חום, כי הילדה שלי שורדת ועומדת על הרגליים ולא נכנסה לאיזה מלנכוליה מטורפת כי היא מקבלת המון חיזוק מהסביבה, מהמשפחה.
רויטל סויד: והתמודדות עם הרשת?
רויטל סויד: איך ההורים יכולים להתמודד עם הרשת?
<<אילה – אמא של אלרואי: > אין לי פתרון.
<<אילה – אמא של אלרואי: אני ניסיתי לחשוב על כל כך הרבה דברים.
<<אילה – אמא של אלרואי: אני גם מלמדת בקרן קרב, אני גם נחשפת לילדים נוספים, אני רואה גם מהצד השני איך הילדים נפגעים ואני מנסה לחשוב גם דרכם איך לפתור את הבעיה.
<<אילה – אמא של אלרואי: אני פה כי לי אין תשובה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, אילה.
יפעת שאשא ביטון: ברשותכם אני רוצה קצת לקחת מהשיחה הזו וגם להתייחס לדברים של חברת הכנסת רויטל סויד, לגבי המקום של ההורים והיכולת שלהם בעצם להיות נוכחים כל הזמן.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו דיברנו על זה קצת לפני, זה נכון שאנחנו פיזית לא נמצאים בכל רגע נתון, אבל אני חושבת שכמו שהיום בונים מערכות קשרים ומטפחים ומשקיעים אנחנו חייבים לבנות בצורה נכונה את הקשר עם הילדים שלנו, דווקא בעידן הזה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו חייבים להיות נוכחים תודעתית גם כשאנחנו לא נוכחים פיזית.
יפעת שאשא ביטון: לבנות שיח כזה בבית שהילדים יידעו שאתם שם ואתם תהיו לעזרתם ברגע שצריך ושהם יזהו מתי קורה משהו חריג כי הם יזכרו שאתם דיברתם איתם על אפשרויות כאלה ואחרות והם יידעו לעדכן אתכם וליידע אתכם כשזה קורה או להתייעץ איתכם ולהתלבט איתכם כשהם לא בטוחים אם הסיטואציה שהם פגשו באינטרנט היא טובה או לא או איך לעכל אותה.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שיש משמעות מאוד מאוד גדולה לנוכחות התודעתית שלנו בקרב הילדים שלנו.
יפעת שאשא ביטון: זה משהו שאנחנו צריכים לעבוד עליו, לעבוד עליו מגיל מאוד מאוד צעיר.
יפעת שאשא ביטון: חבר'ה, הילדים נחשפים לאינטרנט במשחקים אינטראקטיביים תמימים כביכול לחלוטין כבר מגילאים מאוד צעירים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על כיתות א' ו-ב' עוד מעבר לווטסאפ וככל שאנחנו גדלים עם הגיל, כיתות ג' ו-ד' הם נחשפים למשחקים נוספים ואני אומרת לכם, הזירה הזו מזמנת המון המון דברים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו חייבים להיות שם בשביל הילדים גם אם אנחנו לא נוכחים פיזית באותו רגע ממש.
<הילה סגל: אני לא מכירה את הסיפור, אבל אני רק מבקשת להציע עזרה ככל שניתן בשלב הזה.
<הילה סגל: אני לא מכירה את המקרה, אבל מן הראוי שאחרי מה ששמענו אנחנו לפחות - - -
יפעת שאשא ביטון: ממשרד החינוך?
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשמח לעשות את החיבור.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה עם האמירה הזו לעבור למרכז להורות משמעותית באשדוד ולשאול, ראשית, מה הפעילות הייחודית שאתם מציעים ואיך אתם יכולים להמליץ לנו על כלים משמעותיים שאפשר להעניק להורים, כדי שיהיה להם הכוח, האומץ, היכולת, להיות שם בשביל הילדים האלה.
רויטל סויד: אני מודה לכולם, אני עוברת לוועדה הבאה.
רויטל סויד: תודה על הדיון.
<אילה-אמא של אלרואי: תודה.
<סימונה מורלי: ברשותך, אם תוכלי לתת לי את הפרטים, להצמיד לך מנחת הורים, על מנת שתוכלי לצלוח בהצלחה את הסאגה המאוד מאוד לא נעימה שעברת עד עכשיו ולתת לך כלים, כמובן בשיתוף עם בית הספר, עם היועצת הבית ספרית, על מנת שאל"ף, התופעה הזאת לא תחזור על עצמה, ובי"ת, שאת תצאי מחוזקת, את ובתך, מהעניין.
<רינה כהן: אני רוצה להעיר שבאשדוד יש מרכז להורות משמעותית.
<רינה כהן: השאיפה שלנו, המועצה הציבורית להורים בישראל, שיהיה מרכז משמעותי להורים בכל יישוב ויישוב ולהורים תהיה כתובת, תהיה זהות ומקום להורים להיעזר.
<רינה כהן: סימונה יכולה להציע עזרה אחרי שהקימה באשדוד מרכז להורות משמעותית.
<רינה כהן: ומה אנחנו עושים עם יבנה ונתיבות ואופקים?
<רינה כהן: ושם הסיפורים, לצערי הרב, דומים מאוד מאוד.
יפעת שאשא ביטון: תודה, אילה.
<סימונה מורלי: טוב, סימונה מורלי, מנכ"לית חברה עירונית בעיריית אשדוד.
<סימונה מורלי: אני רוצה פה לומר שכרשות מוניציפאלית שלקחה על עצמה לשים את ההורים כאג'נדה וכתפיסה והסלוגן שראש העיר, ד"ר יחיאל לסרי, הנהיג באשדוד, 'עיר חושבת הורים'.
<סימונה מורלי: זה לא רק דיבורים, אלא הלכה למעשה הוקם מרכז, מרכז להורות משמעותית שמנגיש מגוון רחב של פעילויות, מעבר להכשרה של אוכלוסייה ותושבים למסלול הכשרה להורים גם מפתח מודלים.
<סימונה מורלי: אחד המודלים שאנחנו מאוד מתגאים, יחד עם מינהל חינוך ויחד עם שפ"י, אנחנו מפעילים מנחת הורים בית ספרית, מנחת הורים ששוהה בבית הספר, היא חלק מהסגל החינוכי בבית הספר, מונחית על ידי היועצת הבית ספרית ועל ידי מנהל בית הספר והיא כתובת להורים באותו בית ספר בכל מה שקשור לסוגיות, אם זה כיתתיות, אם זה חברתיות ואם זה פרטניות והיא מפעילה אותם.
<סימונה מורלי: לאור העובדה שנכנסנו בנושא של התמודדות עם אלימות ברשת אז במסגרת הסדנאות של ההורים אנחנו מכניסים תכנים יותר משמעותיים בנושא של תקשורת הורים וילדים, אבטחה ברשת, הלגיטימציה לבוא כהורה ולהיכנס ולבקש מהילד ויחד איתו להסתכל באיזה רשתות הוא גולש, באיזה קבוצות הוא שותף ולומר היכן לצאת והיכן להיכנס.
<סימונה מורלי: זה בסדר.
<סימונה מורלי: זה בסדר כהורה, אתה לא חבר, אתה הורה וכל נושא הגבולות מאוד מאוד מונגש.
<סימונה מורלי: המודלים מהנושא של הבית ספרי מונחל גם בגנים, יש מנחת הורים לאשכול של גנים, שהיא נותנת את המענה.
<סימונה מורלי: במתנ"סים יש מנחת הורים שיושבת במתנ"ס.
<סימונה מורלי: אם אנחנו מסתכלים בפריזמה הרחבה, ואני לא אסקור את הכול, בעצם אנחנו מנסים להנגיש את השירות.
<סימונה מורלי: בסדר גודל אנחנו מגיעים ל-8,500 הורים כמעט כל שנה וזה לא הרבה במושגים שלנו, כי יש לנו 60,000 בני נוער.
<סימונה מורלי: אם נעשה מכפלות, אז אנחנו באמת מנסים להרחיב את המענים.
<סימונה מורלי: המרכז היום גם פועל לפתח מודלים גם עם נוער בסיכון.
<סימונה מורלי: אנחנו מפעילים מודלים ולשאלתך כיצד אנחנו מחייבים, אז לשמחתי הרבה שיתוף הפעולה, גם עם מינהל חינוך, גם עם גורמי הרווחה וגם עם גורמי האכיפה, כמו קידום נוער, כדי שתהיה חלופת מעצר לצורך העניין, אז קידום נוער מפנה את ההורה אלינו לקבל הנחיית הורים וסדנאות הורים וזה תנאי, למשל, לחלופת מעצר.
<סימונה מורלי: זה הצד הקיצון.
<סימונה מורלי: הצד היותר נורמטיבי זה במעברים, המעבר מכיתה ו' ל-ז', כשההורה מאוד מעורב, מאוד רוצה להיות בעניין, כשהוא מוזמן לראות היכן בנו או בתו ילמדו אז הוא מקבל סדנה בהנחיה הורית וחשיפה ולאחר מכן הוא נכנס.
<סימונה מורלי: במפגש שורשים שההורים מגיעים, במעבר לחלוקת המגמות.
<סימונה מורלי: אנחנו מנסים לתפוס ממש אוכלוסיות, היכן שההורה חייב להיות נוכח כדי לקבל החלטה היכן הילד שלו, באיזה מגמה הוא ילמד, שם אנחנו מה שנקרא תופסים את המומנטום בשיתוף פעולה עם בית הספר ועם היועצת ואנחנו מנגישים את הנושא הזה.
יפעת שאשא ביטון: ברשותך אני רוצה למקד ולשאול שאלה.
יפעת שאשא ביטון: אני מבינה ממה שאת אומרת שהמרכז הזה לא איזה שהוא מרכז פיזי שאליו מגיעים, אלא אתם באמת יצרתם קשר עם מערכת החינוך, זה אומר שהורים יכולים באופן טבעי להגיע לתוך בית הספר או לתוך המוסד החינוכי שבו נמצא הילד שלהם ושם לקבל את השירות.
<סימונה מורלי: גם וגם.
<סימונה מורלי: מצד אחד אנחנו מנגישים את השירות בתוך בתי הספר באופן קבוע, בגנים וכו', ובנוסף ישנו מרכז ממש פיזי, מרכז שאליו מגיעים הורים או מוכוונים הורים וישנן פניות של הורים כאשר שם אנחנו מנגישים.
<סימונה מורלי: אשדוד היא עיר רב תרבותית, אז אנחנו מנגישים את הנושא במרכז עצמו בשפות, באמהרית, ברוסית, בצרפתית.
<סימונה מורלי: יש לנו רבע חרדים, אז אנחנו גם מנגישים את השירות, מתאימים, עושים אדפטציה של הנחיית הורים למגזר החרדי.
<סימונה מורלי: אז מצד אחד יש מבנה מאוד מכבד ומכובד עם חדרים לשיח פרטני, שיח משפחתי, ששם מגיעים מי שרוצה לא להיחשף.
<סימונה מורלי: לצורך העניין, עכשיו את הגברת אנחנו נזמין ונצמיד לה מישהו מותאם ומצד שני ישנן אוכלוסיות שזה הפוך, אנחנו מנגישים, המנחות שלנו יוצאות לשטח ומנגישות את השירות.
<סימונה מורלי: אז אנחנו עושים את התמהיל הזה, מצד אחד אנחנו מנגישים את זה ומצד שני אנחנו מהווים כתובת.
יפעת שאשא ביטון: זו יוזמה מוניציפאלית?
יפעת שאשא ביטון: זו יוזמה יישובית?
<סימונה מורלי: מוניציפאלית לחלוטין.
<רינה כהן: זו עבודה של 20 שנה עם משרד החינוך, עם חינוך מבוגרים, עם הרשות למלחמה בסמים, עם הרשות המקומית.
<רינה כהן: הרשות המקומית באשדוד עשתה קפיצת מדרגה בנושא הזה ומה שסימונה מתארת זה מודל יוצא מן הכלל.
<רינה כהן: מה שצריך להוסיף זה, סימונה יפתי, זה את ההכשרות, שאתם עובדים רק עם אנשי מקצוע שהכשרתם אותם.
<רינה כהן: זה לא כל בר בי רב יכול לעבוד עם הורים ולהנחות אותם, יש לכם הכשרה.
<סימונה מורלי: נכון.
<סימונה מורלי: נישה נוספת שייחודית למרכז עצמו זה גם גוף מכשיר.
<סימונה מורלי: ישנן כיתות לימוד מאוד אינטראקטיביות ובמהלך שנתיים וחצי חברנו למכללת אחווה, יש לנו אקרדיטציה, יש לנו הכרה גם של משרד החינוך וגם - - -
יפעת שאשא ביטון: אתם מכשירים מדריכים ומנחים?
<סימונה מורלי: אנחנו מכשירים אנשי מקצוע בסקטור, גם עובדים סוציאליים, גם יועצות, גם מורות וגם מנחות במשך שנתיים וחצי.
<סימונה מורלי: השנה גם פתחנו מחזור שלישי של התמחות בסופר נני ונכנסנו עכשיו לנושא של גלישה בטוחה ברשת.
<סימונה מורלי: זאת אומרת נדבך מאוד אינטגרלי במסגרת ההכשרה של מנחת הורים נכנס גם הפרק הזה, מהשנה הזאת, לאור החשיפה ולאור הסיכון.
<משה אשכנזי: רינה, את מעורבת בעניין?
<סימונה מורלי: רינה, אני רוצה לומר תודה לרינה, היא מהדרייברים ומהמקימים.
<משה אשכנזי: זהו, אני רוצה את המודל הזה גם ברשויות מקומיות אחרות.
<סימונה מורלי: צריך ראש עיר מאוד minded לעניין, באמת ברצון ושיתוף פעולה של כל הגורמים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשוחח אחר כך וננסה ללמוד את המודל ואולי להציע אותו כמודלינג לרשויות נוספות כדי שיהיה אפשר להעתיק את זה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נדבר ברמה יותר קונקרטית ברזולוציה קצת יותר - - -
<סימונה מורלי: ועד ההורים המרכזי שותף לכלל הפעילות שלנו, גם ועד ההורים הבית ספרי וגם ועד ההורים העירוני.