GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יניב יעקב: יש להבחין בין הסעות תלמידים רגילות לבין חינוך מיוחד.
<יניב יעקב: - - -
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להתייחס להסעות ילדים שלא בחינוך המיוחד.
<יניב יעקב: לא בחינוך המיוחד ותכף אגיד למה זה רלוונטי.
<יניב יעקב: שאלת לגבי חגורות בטיחות.
<יניב יעקב: היום יש חובה שיהיו חגורות בכל המושבים בהסעות תלמידים - - -
יפעת שאשא ביטון: גם באוטובוסים, האוטובוסים הרגילים של 55 נוסעים?
<יניב יעקב: בהסעות תלמידים מחויבים שיהיו.
<יניב יעקב: כשאתה לוקח אוטובוס שהוא להסעת תלמידים צריך שיהיו בו חגורות בטיחות.
<גלית גלעד: תלוי אם הוא אוטובוס סמוי.
<גלית גלעד: אתה יודע אם לוקחים קו ומסבים אותו להסעה - - -
<יניב יעקב: מדברים על הנהלים, בשטח יכול להיות - - -
<גלית גלעד: אנחנו יודעים מה קורה.
יפעת שאשא ביטון: מי אוכף את זה?
<יניב יעקב: האחריות לדעתי היא של משרד התחבורה ומשרד החינוך, אני לא יודע מה בחוזרי מנכ"ל של משרד החינוך.
<גלית גלעד: זה נופל בין הכיסאות.
<גלית גלעד: זה בדיוק אחת ההתוויות בתכנית הלאומית.
<יניב יעקב: לבטיחות ילדים שאושרה בשנת - - -
<גלית גלעד: לא.
<גלית גלעד: היא אושרה כמהלך תכנון.
<גלית גלעד: היא תאושר השנה בעזרת ה'.
<יניב יעקב: אנחנו אתכם.
<יניב יעקב: מבחינת החגורות שוב, קיימת חובת החגירה וקיום חגורות.
<יניב יעקב: חגורות זה מותנה, צריך לציין, באוטובוסים גדולים יותר.
<יניב יעקב: אין חובת מלווה, זה קיים רק בחינוך המיוחד.
<יניב יעקב: העובדה הזאת שאין חובת מלווה הרבה פעמים גורמת להתפרעות והתנהגות בעיתית של תלמידים - - -
יפעת שאשא ביטון: זה וולונטרי.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שמשתדלים שכן יהיה מורה או מישהו שנוסע - - -
<יניב יעקב: אבל מבחינת הנהלים היא לא קיימת.
<יניב יעקב: מבחינת ההיפגעות יש קצת בעיה.
<יניב יעקב: אנחנו ביקשנו ממשרד החינוך, גם להם אין נתונים מדויקים על היפגעות בתאונות דרכים בהסעות תלמידים.
<יניב יעקב: לרוב אנחנו שומעים על מקרים מאוד כואבים של ילדים שיורדים מהסעות ונתפסים בדלת כזאת או אחרת או שהנהג לא רואה.
<יניב יעקב: עשרות בודדות בשנים האחרונות בהן נהרגו ילדים בהסעות תלמידים.
<יניב יעקב: כמובן שיש הנחיות לגבי הנהגים מבחינת המסמכים שהם נדרשים להביא, כל הנושא של עבר פלילי, כל הנושא של התנהגות בעבר עם ילדים.
<יניב יעקב: אלו בגדול הנהלים.
<יניב יעקב: עוד נקודה אחת ברשותך.
<יניב יעקב: התייחסת קודם להתייחסות הורים, מה שמאוד רלוונטי גם פה.
<יניב יעקב: האחריות של ההורים היא דבר חשוב, אבל צריך לזכור שיש גם מדינה ויש אחריות של המדינה והמדינה צריכה לעשות דברים.
<יניב יעקב: הדברים הם לא מסובכים.
<יניב יעקב: אם אנחנו מדברים על סביבת בית הספר אפשר לשים פסי האטה, לבנות ככרות, מיתון תנועה – להוריד את מהירות התנועה על ידי אכיפה ואמצעי תשתית.
<יניב יעקב: במחיר שמשרד התחבורה מקים מחלף אחד אפשר לטפל בכלל בתי הספר.
<יניב יעקב: החיבור לנושא של הסעות תלמידים, כבר שנים ארוכות אנחנו מנסים לקדם הצעת חוק שתחייב התקנת קופסה ירוקה בהסעות תלמידים.
<יניב יעקב: זה מכשיר שמנטר את אופן הנהיגה מבחינה בטיחותית של הנהג.
יפעת שאשא ביטון: לאט לאט זה נכנס לכל התחבורה בכלל.
<יניב יעקב: נכון, רק שמדינת ישראל לא מקדמים את זה להסעות תלמידים, אני לא מדבר על הרכב שלי או שלך.
<יניב יעקב: איפה שהילדים שלנו - - -
יפעת שאשא ביטון: אני מדברת על תחבורה ציבורית בכלל.
<יניב יעקב: אין חיוב של המדינה למכשיר שעלותו היא לא גבוהה והיתרונות הבטיחות שלו מוכחים.
יפעת שאשא ביטון: כם רוצה לסכם את הדיון.
יפעת שאשא ביטון: אני אתחיל דווקא מהסוף, מנושא ההסעות.
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח אם תהייה פנייה למשרד התחבורה כדי לבדוק מי בעצם אוכף את נהלי ההסעות של תלמידי בית הספר.
יפעת שאשא ביטון: הייתי ממליצה בעניין הזה למשרד החינוך, בסוגיית המלווה: אני חושבת שאפשר לנצל את זה לתכנית חינוכית של נאמני הסעות בקרב השכבות הבוגרות ובכך גם להעצים את בוגרי בית הספר ועל הדרך גם להרוויח את כל נושא נסיעה יותר בטוחה, לקחת אחריות בתוך ההסעה במקרים שבהם אין מבוגר שמלווה.
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח אם תרימו את הכפפה ואפילו אם יהיה פיילוט.
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח, כמו שאמרתי בתחילה, מ"אור ירוק" לקבל את הנתונים של הגילאים 14-18 בדגש על נהגים צעירים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו דיברנו על נושא של קידום החינוך התעבורתי, פרויקטים חינוכיים, על נושא של מודעות שהוא חשוב.
יפעת שאשא ביטון: נכון שיש פה אחריות משותפת של מדינה, של רשויות ושל חברות שונות וגם של הורים.
יפעת שאשא ביטון: אין מה לעשות, כשאנחנו מדברים על היפגעות בחצר זה הורים או בני משפחה שיוצאים בעצם מאותה חנייה.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה צריך להיות משהו קצת יותר טבוע בנו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים להתייחס לסביבה בטיחותית בבתי הספר,.
יפעת שאשא ביטון: בעצם אני אצא כאן בקריאה לרשויות שהרשויות המקומיות שתיקחנה אחריות ושבעצם תבחנה את סביבות בתי הספר.
יפעת שאשא ביטון: אני בהחלט מאמצת את מה שציינה חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן שבכלל הפיקוח ברשויות, שהוא יסייר בעיר ויזהה מוקדים שיכולים להוות סכנה מבחינה בטיחותית בכל מה שקשור לבטיחות ילדים בדרכים.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת שתהייה פנייה, מי אחראי על התקציב של הרשות הלאומית, משרד התחבורה?
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת שבאותה פנייה למשרד התחבורה תהייה גם שאילתה לגבי הקטנה של התקציב בשנת 2016 שבתוכה יש גם הקטנה של החינוך התעבורתי.
יפעת שאשא ביטון: נכון, מ-40 מיליון ל-18 מיליון שקל?
יפעת שאשא ביטון: חיישני הרברס, אנחנו ננסה לבדוק את נושא התקינה.
יפעת שאשא ביטון: גם כאן אנחנו נאפשר להכניס את זה בתוך השאילתה למשרד התחבורה ולראות איך אנחנו יכולים בעצם לקדם את הסוגיה הזאת.
יפעת שאשא ביטון: אני שוב חוזרת, בסוף בסוף אני מדברת על חיישנים ועל תשתיות בטיחותיות, אבל החיישנים שלנו גם הם צריכים להיות מחודדים.
יפעת שאשא ביטון: תמיד אגיד: חינוך, חינוך והסברה גם לילדים וגם למבוגרים.
יפעת שאשא ביטון: דבר נוסף, שתהייה פנייה למנהגי הדתות.
יפעת שאשא ביטון: אני בהחלט מאמצת את ההצעה, לבקש מהם שבדרשות שלהם בסוף השבוע הנוכחי יתנו התייחסות לנושא הבטיחות בדרכים באופן שרלוונטי להם וגם באופן הכללי.
יפעת שאשא ביטון: לגבי הלומדה של משרד החינוך, אם כבר יש לומדה והיא קיימת במערכת אני חושבת שצריך פשוט להביא אותה למודעות, לדאוג שבבתי הספר ידברו עם התלמידים עליה.
יפעת שאשא ביטון: לא חייבים להיכנס, למרות שאני לא רואה בזה פסול, שיציגו.
יפעת שאשא ביטון: זה דווקא החלק הקל של העניין, לנגיש את הלומדה לילדים.
יפעת שאשא ביטון: הילדים אוהבים לשחק בסביבה של המחשב- - -
<אורה יעקב: זה לחטיבות הביניים והעל-יסודי.
יפעת שאשא ביטון: לא משנה.
יפעת שאשא ביטון: בכל שכבה שזה רלוונטי.
יפעת שאשא ביטון: המורים בעצם יכולים לעשות את התיווך בהנחיה של משרד החינוך, בהנחיה פשוטה שיורדת בעצם לשטח.
יפעת שאשא ביטון: חבל, כי אם כבר יש השקעה כזו ואת מעידה על זה כמשהו שהוא משמעותי ויכול לסייע, אז לפחות שהילדים יחשפו.
<אורה יעקב: הכול כבר נמצא, דברים מתרחשים.
<אורה יעקב: אני רוצה להגיד לך שלגבי תלמידים, יש בתי ספר שתלמידי תיכון מלווים בהסעות, אבל זה לא גורף.
<אורה יעקב: זה מתחרש במוקדים מסוימים, במקומות שהם חזקים יותר - - -
יפעת שאשא ביטון: בגלל זה אני מציינת את זה כאן בוועדה, שזה לא יהיה וולונטרי אלא שבאמת אפשר לנצל את זה לאיזה תהליך חינוכי, למשהו שייכנס כאיזו מסורת בית ספרית ובכלל.
יפעת שאשא ביטון: ברמת המערכת אנחנו מרווחים פעמיים, גם את המנהיגות הצעירה וגם את הנושא של נאמני בטיחות.
יפעת שאשא ביטון: יש פה ילדים קטנים, אתם רוצים לומר משהו בנושא של בטיחות בדרכים?
יפעת שאשא ביטון: אתם רוצים לספר לנו איך אתם רוכבים על אופניים, איך אתם חוצים את הכביש?
יפעת שאשא ביטון: מישהו רוצה לדבר?
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכם שהייתם כאן ותודה רבה לכולכם.
יפעת שאשא ביטון: יום טוב ובטוח.
יפעת שאשא ביטון: כם אני מבקשת לפתוח את דיון של הוועדה לזכויות הילד.
יפעת שאשא ביטון: הוועדה היום תעסוק בהצעה לסדר שהועלתה על ידי חברת הכנסת קארין אלהרר, אנוכי, חברת הכנסת נורית קורן, חבר הכנסת יעקב מרגי, חברת הכנסת סופה לנדבר, חבר הכנסת ישראל אייכלר, שעוסקת בתמונות קשות לצפייה מזירות הפיגועים.
יפעת שאשא ביטון: בעצם אנחנו נחשפנו בתקופה האחרונה, בגל הטרור הנוכחי, לסרטונים שמתעדים את האירועים.
יפעת שאשא ביטון: הסרטונים מציפים את הרשתות, מציפים את האקרנים אם זה בעיקר בשידורי חדשות.
יפעת שאשא ביטון: בשידורי החדשות שמלווים אותנו לאורך כל היום וזה אומר שזה גם בשעות שהבית חי, ילדים מסתובבים בבית ונחשפים בעצם לסרטונים הללו.
יפעת שאשא ביטון: לתפיסתי, ההשלכות של הסרטונים יכולות מאוד מאוד קשות גם ברמה הרגשית, גם ברמה של הוויסות והיכולת שלהם להבין את מה שמתרחש.
יפעת שאשא ביטון: החרדות, פוסט טראומה שיכולה לנבוע מסרטונים שכאלה, להוסיף לזה את הלחץ שיש מסביב, בין אם זה הורים ואם זה החברה בכלל שמשדרת בעצם את המצוקות שלה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יכולים למצוא ילדים שמנסים למצוא את המקום או להבין את המציאות שמתרחשת.
יפעת שאשא ביטון: אני טוענת שאנחנו בעצם יכולים לווסת את הציפייה.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שיבואו ויגידו שבעידן של היום כשהכול פתוח ויש פייסבוק ואינסטגרם והמון המון ערוצי תקשורת, אז קשה לעצור את זה.
יפעת שאשא ביטון: אני טוענת שאפשר, אם לא לעצור לחלוטין אז לפחות למזער.
יפעת שאשא ביטון: בסופו של דבר הכול פונקציה של האינטנסיביות שבה הילדים נחשפים.
יפעת שאשא ביטון: כמובן שגם עלינו יש את החובה לתווך נכון את האירועים השונים שמתרחשים, את הסרטונים השונים, אם נתקלים בהם בצורה אקראית, באופן שיאפשר לילדים להתמודד בצורה יותר טובה עם המציאות הנוכחית.
יפעת שאשא ביטון: אני נותנת את זכות הדיבור לחברת הכנסת קארין אלהרר שהגישה את ההצעה.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה קארין.
קארין אלהרר: באמת פתחת ונתת הצגה מדויקת של הדברים.
קארין אלהרר: יש נתון שהוא מאוד מעניין, על פי דוח של מרכז המחקר והמידע של הכנסת, המועצה הפדראלית לתקשורת בארה"ב בדקה את ההשפעה של התכנים הטלוויזיוניים על ילדים.
קארין אלהרר: היא מצאה קשר ברור בין צפיית ילדים באלימות בטלוויזיה לבין שינוי בהתנהגותם והתפיסה גם לטווח הקצר וגם לטווח הארוך.
קארין אלהרר: אני רוצה לחדד את הנקודה.
קארין אלהרר: באמת אמרת בפתיח שיש המון סרטונים שרצים ברשת, לא בטוח שבאמת אפשר לפעול כנגד כולם.
קארין אלהרר: אבל, יש הבדל בין הרשת שבה אנחנו צריכים לעשות איזה מעשה אקטיבי כדי לראות את הסרטון, להוריד אותו, להעביר אותו וכו', לבין הטלוויזיה.
קארין אלהרר: כשאנחנו צופים בטלוויזיה, אנחנו וילדנו, אנחנו סוג של קהל שבוי.
קארין אלהרר: למשל רואים מהדורת חדשות, רוצים להראות לנו ולהמחיש לנו בצורה הכי בלתי אמצעית מה היה באותו מקום הפיגוע.
קארין אלהרר: בעודנו צופים בחדשות אנחנו נחשפים בין אם רוצים ובין אם לאו.
קארין אלהרר: הנקודה הזאת בעיניי היא הקריטית כי יכול להיות שיהיה הרבה יותר קשה ונידרש לעבודה הרבה יותר מדוקדקת ומובחנת כדי לעשות את הסינון הזה ברשתות החברתיות.
קארין אלהרר: אני חושבת שדווקא במקום של ערוצי תקשורת שיש עליהם רגולטור צריך שתהייה המסננת הזאת.
קארין אלהרר: אני אגיד, עד השנים האחרונות חיינו בשלום, היו פיגועי טרור בארץ, זה לא משהו חדש.
קארין אלהרר: היו פיגועי טרור וחיינו בסדר גמור גם בלי התמונות הקשות והמזוויעות האלה.
קארין אלהרר: אני לא רואה שום סיבה – אם למישהו נורא בוער לו לראות את זה שיפנה לאינטרנט ויראה מה שהוא רוצה – אני לא רואה שום סיבה למה זה צריך להיות במהדרות החדשות המרכזית או כזאת אחר הצהריים.
קארין אלהרר: זה מעבר, אני מעריכה את ערוצי התקשורת ומבינה את הרצון שלהם לרייטינג, אבל אני חושבת שצריך להביא עוד שיקולים ולאזן ביניהם.
קארין אלהרר: האיזון הזה בעיניי היה מביא לתוצאה שיפחתו את כמות הסרטונים הקשים האלה.
קארין אלהרר: זו המילה הטובה יותר שאני יכולה למצוא בנסיבות העניין.
קארין אלהרר: הייתי שמחה לשמוע מהרגולטור מה אתם מתכוונים, ואם בכלל, לעשות.
קארין אלהרר: עוד נקודה שהיא חשובה, הצעת החוק באה לדעתי מכל סיעות הבית.
קארין אלהרר: לא הייתה סייעה, זה מסוג רגעי האושר בכנסת כשפועלים יחד ואין אופוזיציה.
קארין אלהרר: נכון, זה רק בדברים האלה ואנחנו נרחיב את זה ועוד יבואו ימים טובים, אם נהייה אופטימיים.
קארין אלהרר: אני אומרת שיש פה איזו אמירה מאוד מאוד חזקה בדיוק מהנקודה שמדובר בכל סייעות הבית שהתאחדו.
קארין אלהרר: אני חושבת שגם השר יריב לוין שענה להצעה אמר 'יש פה משהו מיוחד וראוי שניתן עליו את הדעת'.
קארין אלהרר: הייתי שמחה באמת לשמוע מה ניתן לעשות בעניין הזה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חברת הכנסת קארין אלהרר.
יפעת שאשא ביטון: אני באמת אחדד את זה.
יפעת שאשא ביטון: קודם כל כשמדובר בילדים זה תמיד בקונצנזוס, את זה אני מוכרחה לציין.
יפעת שאשא ביטון: אני באמת רוצה לחדד גם את הנקודה של הסרטונים.
יפעת שאשא ביטון: בואו נחשוב עלינו עולם המבוגרים מה עושים עלינו הסרטונים האלה ולאיזה לחץ נכנסת גם האוכלוסייה הבוגרת יותר, כל של כן איך הילדים מגיבים לסרטונים ומה זה עושה בקרבם.
יפעת שאשא ביטון: לכן בעצם מה מידת האחריות שאנחנו צריכים לקחת מבחינת ההנגשה של הסרטונים במשך שעות היום.
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לשמוע את מיכל גרוס, הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה מיכל.
<מיכל גרוס: בוקר טוב.
<מיכל גרוס: אין ספק, אין חולק על כך שהמציאות הביטחונית כרגע מביאה לפלטפורמות התקשורתיות תמונות מאוד לא פשוטות.
<מיכל גרוס: יחד עם זאת, יש לנו גם צדדים שנעשים ביום-יום כרגולטור על הערוצים המסחריים, וגם יש את המסגרת הנורמטיבית שלנו שהיא בהחלט תומכת בנושא הזה הן מבחינת צופים בכלל והן מבחינת ילדים בפרט.
<מיכל גרוס: אני אוכל לתת דוגמאות.
<מיכל גרוס: אני חייבת להזכיר שקודם כל חלה עלינו חובה מאוד גדולה, חובה של איזון בין הצורך לשמור על חופש הביטוי כערך מוגן, אגב כולל זה המסחרי, לבין הזכות המאוד מאוד חשובה של הציבור לדעת, לראות ולקבל מידע מהימן ומדויק.
<מיכל גרוס: ברגע שאתה מחויב לאיזון כזה, להיות צנזור זה לא מהתפקיד שלנו וגם זה מאוד מאוד בעייתי מבחינת מה הציבור מקבל במסך.
<מיכל גרוס: יש לנו כללים, יש לנו את החוק, יש את הסעיפים שאוכל להביא אותם כדוגמה מתוך החוק והכללים שמגנים על הציבור בהיבטים האלה.
<מיכל גרוס: יחד עם זאת, גם בניסוח של הכללים יש את אותו איזון עדין שאני מדברת עליו.
<מיכל גרוס: זאת אומרת, המידע צריך להיות מאוזן, מדויק, מידע שיש בו עניין לציבור, אבל ללא פגיעה.
<מיכל גרוס: לא לאפשר את אותה פגיעה שתוארה כאן, גם בצופים הבוגרים וגם בילדים.
<מיכל גרוס: אני חייבת להזכיר שמכוח החוק מצויה בידי המנכ"לים של חברות החדשות סמכות של עורך ראשי.
<מיכל גרוס: הסמכות הזאת היא מאוד מאוד חשובה, אנחנו לא נוטים להתערב בה ככל שהיא לא עוברת כמובן על החוק ועל הכללים, אבל הסמכות מצויה בידיהם.
<מיכל גרוס: הם אלו שמחליטים מה יהיה במהדורה.
<מיכל גרוס: ממה שאנחנו חווים גם כרגולטור פתוח ומאזין לציבור, פתוח לקבל פניות ותלונות, אנחנו בסך הכול חווים גם מצד הציבור איזון בנושא הזה.
<מיכל גרוס: למה אני מתכוונת.
<מיכל גרוס: אני אוכל לתת דוגמה מדוח פניות ציבור שלנו שנעשה לאחרונה בדיוק למטרה הזו.
<מיכל גרוס: קיבלנו בעקבות גל הטרור 60 תלונות.
<מיכל גרוס: 60 תלונות! אנחנו גוף שמקבל תדיר תלונות בנושאים כאלה ואחרים.
<מיכל גרוס: כשיש נושא שהוא כמובן מועצם, יותר על סדר היום כמו גל הטרור האחרון מן הסתם כמות הפניות עולה.
<מיכל גרוס: 60 פניות זה לא מעט, אני לא מבטלת את זה, אבל גם צריך לראות את זה בפרופורציה של כלל הציבור שצופה בערוץ 2 ו-10.
<מיכל גרוס: אם זה מעניין אתכם אני יכולה לפרט גם על מה היו רוב התלונות.
<מיכל גרוס: אם זה מעניין מישהו: 60 הפניות התחלקו בצורה הבאה: היו 30 תלונות שעניינם התבטאויות פוגעניות של מגישים ו/או הבעת דעה - - -
יפעת שאשא ביטון: כולל את המבוגרים לצערנו, כי אין את הסינון - - -
<מיכל גרוס: כן, אבל אני חושבת שמבין המבוגרים מן הסתם לא מעט הורים שכנראה פונים בנושאים האלה.
נורית קורן: כן, אבל 60 פניות, אני רוצה להגיד לך שיכול להיות שאין מספיק נגישות לאתר שלכם, אני לא יודעת איך זה מגיע לרשות השנייה כי אנשים לא תמיד יודעים שהרשות השנייה היא הרגולטור ושיש לפנות לשם.
נורית קורן: 60 פניות זה באמת זניח ואת אומרת ש-30 ו-30 הנותרות היו על הסרטונים?
<מיכל גרוס: לא, אני אמשיך לפרט.
יפעת שאשא ביטון: לצערי הרב אני חושבת שהתופעה היא הרבה יותר קשה וזה לא עניין של נגישות.
יפעת שאשא ביטון: אני תכף אתייחס.
קארין אלהרר: אמרת קודם שיש סמכות ושיקול דעת לעורכים.
קארין אלהרר: אגב, למחרת ההצעה לסדר ראיתי שגיא סודרי מערוץ 2 כבר הנחה את המערכת שלו להתחיל כבר לצנזר.
קארין אלהרר: אז כאילו יש פה איזה משהו.
קארין אלהרר: א', אני מאוד מעריכה את זה ומכאן תודתי לעניין.
קארין אלהרר: אני הייתי מציע שעורכים נוספים ייקחו לתשומת לבם את הנושא הזה.
יפעת שאשא ביטון: כם נאפשר למיכל לסיים ואחר כך נתייחס.
<מיכל גרוס: קודם כל מצוין שיש סינרגיה בין תלונות, פניות ציבור, פעילותם של חברי כנסת לבין העורכים הראשיים והתקשורת בכלל.
<מיכל גרוס: כמובן שזה מבורך.
<מיכל גרוס: הם לוקחים לשימת לבם בין היתר, כי מעבר למסגרת הנורמאטיבית המחייבת אנחנו דואגים כרשות לפנות אליהם גם בעתות כאלה ולבקש את שימת לבם לנושאים האלה.
<מיכל גרוס: רק לאחרונה הוצאנו מכתב שבו ביקשנו לנקוט ברגישות יתרה במהלך הסיקור.
<מיכל גרוס: אני חייבת לציין שגם הבענו את הערכתנו לפעילותם מאחר והם באמת מסקרים בצורה מאוזנת ובצורה אחראית.
<מיכל גרוס: אגב, מזהירים, לפני תמונות קשות יש תמיד אזהרה לציבור שעומדות להיות תמונות קשות לצפייה.
<מיכל גרוס: זה עוד מנגנון שיכול להקל בעניין הזה.
דב חנין: מאזנים בצורה מאוזנת ואחראית?
<מיכל גרוס: מגישים.
<מיכל גרוס: מעבירים את המידע בצורה מאוזנת ואחראית.
<מיכל גרוס: הצטרפת כרגע לדיון - - -
דב חנין: אני מנסה להבין מיהו האחראי והמאוזן.
<מיכל גרוס: בתקופה הביטחונית הפוקדת אותנו אנחנו באמת משתדלים להנחות אותם שימשיכו כך, שימשכו להגיש באופן מאוזן ועד כמה שאפשר אובייקטיבי.
<מיכל גרוס: אנחנו מדברים על עיתונות, שוב אנחנו לא באים לצנזר את החופש העיתונאי, אבל אנחנו כל הזמן מסבים את שימת לבם לכך שיגלו רגישות, שישמו לב לעניינים האלו.
<מיכל גרוס: אנחנו באמת יכולים לומר, הפניות הן כן אינדיקציה, אנחנו יכולים לומר שכנראה הדבר בא לידי ביטוי בתוצאה.
<מיכל גרוס: לעניין הנגישות, תרשי לי דווקא לחלוק עליך, יש לנו אתר מאוד נגיש, מאוד נוח.
<מיכל גרוס: הציבור מוצא את דרכו אלינו לא רק דרך נציב תלונות הציבור, גם מגיעות שיחות אלינו.
<מיכל גרוס: יש אצלנו מנגנון שמקבל שיחות.
<מיכל גרוס: אגב, יש מחויבות כזאת גדולה שכל עובד ברשות שעובר ושומע את הטלפון ובדיוק לא היה מישהו ליד הטלפון הוא ירים ויענה.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהסיפור הוא אחר, אבל מיד אתייחס לזה.
<מיכל גרוס: לוקחים את הפרטים וחוזרים אל האנשים ועונים להם.
<מיכל גרוס: אם נחזור לעניין הדוח.
<מיכל גרוס: 4 פניות שעניינן, אגב אותן 30 פניות שעניינן התבטאויות פוגעניות של מגישים או הבעת דעה, למשל כעסו על כך שבחדשות דיברו שהר הבית זה אתר נפיץ ולמה יהודים עולים אליו ושטענו לחופש דת – אלו הכיוונים.
<מיכל גרוס: היו 8 תלונות שעניינן הצגת צד המחבלים או הצגת תמונות של מחבלים כמשהו שמעצים אותם, כמשהו שמהלל אותם ודווקא לא משהו שנוגע לתמונות הקשות.
<מיכל גרוס: אחר כך היו 6 תלונות שעניינן טרמינולוגיה, בחירת מילים בכתבות ובכותרות השונות.
<מיכל גרוס: עוד 4 פניות מתוך כל זה עניינן מראות קשים ותכנים לא ראויים, וגם פה שווה להיכנס לגופן של התלונות.
<מיכל גרוס: אני קצת קראתי כדי לדעת על מה אני מדברת ולא לדקלם את זה.
<מיכל גרוס: כשאתם נכנסים לתכנים של התלונות הן בעיקר מדברות על השמחה של הצד השני, שמחה לאיד כשהוא רואה אותנו, את העם שלנו בצערו.
<מיכל גרוס: זאת אומרת שזה היה הכיוון פחות ויותר, על הנזק התמדתי והתקשורתי שזה גורם לנו בעולם.
יפעת שאשא ביטון: שזה גם חשוב.
יפעת שאשא ביטון: אגב, זה ההשלכות הנוספות שעליהן אולי נתייחס.