GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יואב אפלבוים: הבן השני שלה היה כאן והבן ההוא הגיע הביתה, השאיר את המכתב ושם קץ לחייו.
<יואב אפלבוים: זה היה הרגע שבו שכנעתי את חברי הוועד המנהל שאנחנו חייבים לדאוג לילדים ולחכות עד שמשרד הרווחה, משרד החינוך וכולם יתעשתו ויקיימו מסגרת המשך לילדים שלנו.
<יואב אפלבוים: היום אנחנו עומדים על 4 בתים חמים לבני 18 פלוס ללא עורף משפחתי.
<יואב אפלבוים: התחלנו רק עם בוגרים שלנו, התבקשנו אחרי זה על ידי אשלים, והיום עמותת ילדים בסיכוי, לקלוט גם ילדים בוגרים של מקומות אחרים.
<יואב אפלבוים: יש לנו כיום נדמה לי כ-50 ילדים שאנחנו בקשר איתם.
<יואב אפלבוים: חלקם כבר עברו את המגורים שלנו וחיים כעצמאים, אבל זקוקים עדיין לליווי וארבע דירות שמאוכלסות כל הזמן.
<יואב אפלבוים: אתם תשמעו יותר הסבר ותפגשו את החבר'ה בפרויקט.
<עדנה זלמנסון: זה 24 ילדים בדירות, נכון?
<יואב אפלבוים: 24 ילדים.
<יואב אפלבוים: כרגע חלק מהם עוברים לדיור עצמאי ואנחנו קולטים אחרים.
יפעת שאשא ביטון: זה כפר באמת.
יפעת שאשא ביטון: אני רואה פה מנעד של גילאים וזה מצריך היערכויות מיוחדות מבחינת הילדים?
<יואב אפלבוים: כן, זה בהחלט מצריך היערכויות מיוחדות.
<יואב אפלבוים: אני אתייחס להיערכות אחת שקשורה לישיבה שהשתתפנו בה בוועדת הרווחה.
<יואב אפלבוים: נושא של פגיעות פנימיות.
<רחל סעדה: שלא הספקתם לדווח שם.
<יואב אפלבוים: שאני מאוד כועס ואני מעריך מאוד את אלי, אבל - - -
<רחל סעדה: זו אחת הסיבות שגם באנו.
<יואב אפלבוים: אני יודע, רחל.
<יואב אפלבוים: אני מקווה שנקיים ישיבת ועדה אצלך בירושלים.
<יואב אפלבוים: בכל אופן, אחד הטריגרים זה הנושא של הפגיעות המיניות.
<יואב אפלבוים: אנחנו מערכת שבשלב שלפני 6 שנים, נדמה לי, היינו מוצפים בפגיעות מיניות.
<יואב אפלבוים: אל תתבלבלו, זה לא שהיו אצלנו יותר פגיעות מיניות מאשר במקומות אחרים, זה אנחנו החלטנו שאנחנו נלחמים בתופעה עד הסוף.
<יואב אפלבוים: משרד הרווחה ברמה ארצית עשה פרויקט שאני מברך עליו עד היום, החליט לקחת נושא של הפגיעות המיניות ולדחוף אותו כתהליך של התמודדות כי לא הייתה ברירה.
<יואב אפלבוים: המאפיין של הפגיעות המיניות היו לא בנים ובנות, אלא ילדים בנים מגילאים 10 עד 12 שפגעו אחד בשני, בדרך כלל שחזרו פגיעות מן הבית.
<יואב אפלבוים: משרד הרווחה, יחד עם אשלים, מימנו המון השתלמויות ונעשתה באמת בעניין הזה פעילות נהדרת.
<יואב אפלבוים: אנחנו לקחנו את הכפפה והרמנו את זה הלאה ופיתחנו פה תכנית מוגנות שכל מטרתה להפחית את הנושא של הפגיעות המיניות ולהגיע למצב שהתכנית הזאת מוטמעת אצל הילדים ואצל הצוות.
<יואב אפלבוים: התכנית התפרסמה הלאה, היא תכנית טובה, הצגנו אותה בכנסת בשדולה של זכויות ילדים של אורלי לוי, קיבלנו פרס ארצי על העניין הזה ואנחנו חיים ונושמים אותה.
<יואב אפלבוים: אני לא יכול לחתום לכם שהכחדנו עד הסוף, אף אחד לא יכול להכחיד עד הסוף, אני יכול לחתום לכם שזה לא אישיו היום, שזה לא אישיו, כשמה שמוביל את זה, חבר'ה, אנחנו נבדוק, נתמודד.
<יואב אפלבוים: אני מדבר חופשי ליד הילדים, תשאלו אותם, הם יגידו לכם באיזה שלב מוגנות כל אחד מהם, זה הקודים שלנו, אבל אנחנו בהחלט גאים בתכנית הזו.
<יואב אפלבוים: כמה אני יכול לברבר?
<יואב אפלבוים: אני יכול לספר סיפורים - - - ביקשנו מילדים להצטרף הנה.
<יואב אפלבוים: אולי תציגו את עצמכם?
<הודיה-תלמידה: אני הודיה, אני בת 15, אני מהמשפחתון הזה ואני רמת מוגנות 2.
<נטלי-תלמידה: אני נטלי, אני בת 16 וחודש ואני מוגנות 2.
<דין ברנס: דין ברנס, אני גר קומה למעלה, 13.5, מוגנות 2.
<עידית ארבץ: מה זה מוגנות 2?
<דין ברנס: מוגנות זה הולך ככה, יש את מוגנות 4, ילדים שאו פחות סומכים עליהם, או שסומכים עליהם אבל רוצים לשמור עליהם שלא יקרה להם משהו, אז נותנים להם ללכת לחצר או לכל מקום ללכת עם שינשין.
<דין ברנס: שינשין זה מישהו שעושה שנת שירות פה בפנימייה ותורם מהזמן שלו.
<דין ברנס: תמיד יש עליהם פיקוח והם לא לבד.
<דין ברנס: יש מוגנות 3, שזה כבר שלב כזה שסומכים עליך, אבל להראות שאפשר לסמוך עליך אתה צריך כל חצי שעה לבוא להגיד שלום, להראות שאתה בסדר.
<דין ברנס: אתה לא אדון לעצמך.
<דין ברנס: יש את מוגנות 2, שזה אנחנו, שיש לנו אפשרות לצאת מחוץ לפנימייה, אם זה ללכת לקריה, לקניון, אפטרים, כל מיני דברים כאלה, אז אנחנו יכולים, אבל גם, זה לא על דעת עצמנו.
<דין ברנס: צריכים לבוא, ליידע את המדריכים, שיידעו ולא ידאגו.
<קריאה: ללא ליווי.
<דין ברנס: לא, ללא ליווי?
<עידית ארבץ: יש גם מוגנות 1 או שהיא בכלל מוסרת?
<דין ברנס: 1 זה כמו 2, אין כזה הרבה הבדל.
<עידית ארבץ: למה התחלתם מ-2 ולא מ-1?
<קריאה: - - - כולם עוברים את כל התהליך עד שנבנה אמון ואז לאט לאט - - -
<עדנה זלמנסון: הם מתחילים במוגנות 3, מי שמגיע לפה מגיע במוגנות 3 כבררת מחדל, אלא אם כן יש משהו חריג.
<עדנה זלמנסון: הם צריכים להוכיח את היכולת שלהם לרדת מוגנות והם עושים תהליך, זה לא מובן מאליו.
<עדנה זלמנסון: הם צריכים אישור של הרבה גורמים, בין אם זה בבית הספר, בין אם זה הגורמים הטיפוליים, מדריכים כמובן, שהם מוכנים כבר לרדת מוגנות ואז יש ועדה ומאשרים, או שלא מאשרים, שהם - - -
יפעת שאשא ביטון: הייתם במוגנות 3?
<דין ברנס: אני באתי לפה במוגנות 3.
<נטלי-תלמידה: המנחה שלי, שזו אתי, שחררה ממני קצת ונתנה לי לצאת לבד מהפנימייה, כי ידעו שאפשר לסמוך עליי למרות שהייתי מוגנות 3.
יפעת שאשא ביטון: זה אישיו ביניכם, הילדים, זה כמו לעלות בדרגה, שאתם יודעים שאתם עוברים מרמה אחת של מוגנות לרמה אחרת, זה אישיו?
<דין ברנס: זה כאילו אומרים לנו 'יאללה, סומכים עליך, בוא נשחרר לך עוד חוט'.
<עדנה זלמנסון: כן, זה נכון.
<דני אריאל: אבל זה לא משהו חברתי, כי התכניות הן מאוד מאוד פרטניות.
יפעת שאשא ביטון: לא, על חברתי, דווקא ברמה האישית.
<דני אריאל: ההתייחסות לכל אחד היא מאוד מאוד פרטנית, הילדים הם שונים והצרכים שלהם.
<עדנה זלמנסון: אבל זה הישג ברמה האישית שהוא יורד מוגנות.
<יואב אפלבוים: דין, כמה שנים אתה כאן?
<דין ברנס: עוד מעט אני מתחיל שנה חמישית.
<יואב אפלבוים: אני רק אעיר לגבי דין, דין לפני 3 שנים היה איתנו בביקור ב-MIS, make it simple, זה מפעל שמתנדב אצלנו וישבנו שם כל הילדים והצוות - - -
<דני אריאל: דין, אתה רוצה שהוא יספר את זה?
<דין ברנס: בסדר.
<יואב אפלבוים: והצוות המלווה.
<יואב אפלבוים: והגיע סמנכ"ל המפעל ושאל את הילדים מה אתם רוצים לעשות כשתהיו גדולים?
<יואב אפלבוים: הוא קיווה שכולם יגידו 'פנינו לייצור', דין אמר, 'אני רוצה להרביץ את מכת חיי' והסביר בדיוק מה זה מכה.
<יואב אפלבוים: אני מדבר על זה חופשי, כי אני מדבר עם דין המון על זה.
<דני אריאל: נראה לי הוא הידרדר עוד יותר.
<דני אריאל: תשאל אותו היום מה הוא רוצה להיות.
<יואב אפלבוים: דין הביא את זה כחלק ממשהו שעוד לא הצלחנו לנתק אותו לגמרי משם.
<יואב אפלבוים: דין יהיה בשבוע הבא אצל דליה, מרכזת המחוז, ואצל שמוליק המפקח, כאחד המצטיינים שלנו.
<יואב אפלבוים: אז יש לנו עוד קצת עימותים, ויכוחים, זה לא עימותים, ויכוחים, ניסיונות להסביר שאולי כדאי להחליף עגילים, אבל דין, על מה אתה מדבר היום?
<יואב אפלבוים: מה אתה רוצה לעשות כשתהיה גדול?
<דין ברנס: כל פעם זה משתנה.
<יואב אפלבוים: מותר לך עוד.
יפעת שאשא ביטון: הוא יכול להביא את מכת חייו בצורה שהיא לא פלילית.
<דין ברנס: כן, כשאני התכוונתי למכת חיי אני לא התכוונתי שאני אלך - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, אני חשבתי במובן החיובי - - -
<קריאה: להיות סטרטאפיסט, לעשות אקזיט.
<יואב אפלבוים: הודיה, כמה שנים את כאן?
<הודיה-תלמידה: בינואר מתחילה את השישית.
<הודיה-תלמידה: הגעתי לפה בגיל 8.5, עכשיו סיימתי ט' בבית הספר פה, אני עולה לכיתה י' עתיד, במגמת קונדיטוריה, ושואפת לבגרות מלאה.
<עידית ארבץ: כל הכבוד.
<יואב אפלבוים: נטלי, את רוצה לספר על עצמך?
<נטלי-תלמידה: כמו שאמרתי אני נטלי, אני פה שנה רביעית, הגעתי מאלוני יצחק, עולה ל-י"א - - -
<קריאה: איפה את לומדת?
<נטלי-תלמידה: ביעדים.
<נטלי-תלמידה: ועושה בגרות - - -
<עדנה זלמנסון: איזה מגמה ביעדים את לומדת?
<נטלי-תלמידה: קונדיטוריה.
<יואב אפלבוים: אתם רוצים לשאול עוד שאלות את הילדים?
<עידית ארבץ: איזה פעילות חברתית יש לכם?
<עידית ארבץ: חוגים או משהו כזה?
<דין ברנס: יש לנו גם חוגים.
<דין ברנס: חוגי מוזיקה, חוגי ספורט, הכול.
<דין ברנס: יש גם פרויקטים, זה לא נגיד ילדים קטנים ובוגרים ביחד.
<דין ברנס: אם נגיד לקטנים יש מועדונצ'יק, שזו הפעילות לילדים, גם להעביר להם את הזמן, גם לעשות להם כיף, שלא יהיו כל הזמן כאילו - - - קצת לשחרר אותם.
<דין ברנס: יש את 'ירוק בכפר'.
<דין ברנס: עדיין יש את זה?
<דין ברנס: יש 'ירוק בכפר', פעם אחת שילבו את זה עם מדע ירוק - - -
<עידית ארבץ: התנדבות במד"א?
<דין ברנס: מדע ב-ע'.
<דין ברנס: שם כאילו יותר דואגים לסביבה.
<דין ברנס: נגיד עושים כל מיני פעילויות לאיכות הסביבה וזה.
<דין ברנס: למשל אני יודע שהילדים בנו את פינת העישון מחוץ לפנימייה, לשמור על סביבה יותר נקייה.
<דין ברנס: יש פרויקט בני מצווה, כל אלה שמגיעים לגיל 13 ובנות מגיעות לגיל 12, יש את כל התהליך של להגיע לרגע המיוחד הזה.
<עדנה זלמנסון: זה פרויקט של שנה שלמה של פעילויות שהם עושים כולל הקניית ערכים וטיולים.
<עדנה זלמנסון: פרויקט מהמם פשוט.
<עידית ארבץ: יש לכם עזרה בלימודים, סיוע במתמטיקה?
<דין ברנס: אלה שלומדים בתוך הפנימייה, המדריכים והשינשינים עוזרים להם בשיעורי בית.
<דין ברנס: אלה שלומדים מחוץ לפנימייה, יש להם שיעורי עזר, יש מורים למתמטיקה ומורים - - -
<עידית ארבץ: האם אתם מקבלים תקציב מסוים כשאתם יורדים ברמה של המוגנות ואתם יוצאים החוצה?
<עידית ארבץ: יש לכם חופש לקנייה של דברים?
<דין ברנס: יש לנו את דמי הכיס שאנחנו מקבלים כל חודש.
<עידית ארבץ: מה הסכום שאתם מקבלים?
<הודיה-תלמידה: 55 מגיל 14, מתחת לגיל 14 – 35.
<עידית ארבץ: כל חודש?
<עידית ארבץ: ואיפה אתם שומרים את הכסף?
<הודיה-תלמידה: יש בכל משפחתון קלסר של דמי כיס והמדריכים שומרים על הכסף.
<דין ברנס: יש כאלה שעובדים בתוך הפנימייה, יש כאלה שעובדים מחוץ לפנימייה.
<עידית ארבץ: עבור עבודה בתוך הפנימייה אתם מקבלים שכר?
<יואב אפלבוים: לא, מה שהוא מתכוון, אלה שעובדים בתוך הפנימייה, הסכום הבסיסי זה דמי הכיס שהם דיברו עליו, חלק מדמי הכיס שהם מקבלים כתקצוב ממשרד הרווחה אנחנו שומרים בקופה נפרדת וילדים שרוצים לעבוד ולהשתתף ולתת שירות בתוך הכפר יכולים, למשל - - -
<דין ברנס: לנקות את המדרגות או לנקות איזה משרד.
<דין ברנס: אני עובד בחוץ.
<יואב אפלבוים: כן, אבל יש ילדים שעובדים בפנים ואז את יתרת דמי הכיס אנחנו משתמשים כתשלום שכר ואומרים להם, 'בואו תהיו שותפים גם לקבלת דמי הכיס שלכם וגם לשירות לקהילה'.
<יואב אפלבוים: אבל יש חבר'ה, כמו דין, שמקבלים אישור לעבוד בחוץ.
יפעת שאשא ביטון: איפה אתה עובד בחוץ?
<דין ברנס: קניבר, אבל כרגע אני מחפש עבודה אחרת.
<דליה סיני: קניבר זה פאב?
<דין ברנס: זו מסעדת המבורגר.
<עידית ארבץ: ואת הכסף שאתה מרוויח, מה אתה עושה איתו?
<דין ברנס: נהנה איתו.
<עידית ארבץ: לא, מה שמעניין אותי, האם מלמדים אתכם להיות אזרח כלכלי, בוא נאמר, איך להתארגן עם התקציב, איפה לשים אותו - - - הכנה לחיים, מה שנקרא.
<דין ברנס: עשו את הדברים האלה בבית הספר פה.
<דין ברנס: אם נגיד אני רוצה לקנות משהו, לפעמים אני גם מתייעץ עם המדריכים שלי, נגיד אם פתאום הם שמים לב שנגמרת לי המשכורת צ'יק צ'ק, הם אומרים לי 'על מה בזבזת את זה', אומרים לי 'אל תבזבז ככה וככה'.
<דין ברנס: מעבר ללבזבז על דברים שלי, אני לפעמים מממן את הקו הפתוח של הטלפון, על כל מקרה שאני צריך, דברים בסיסיים שאני צריך, אחר כך למותרות.
<יואב אפלבוים: אבל כשאתה יוצא עם חברה שלך מי משלם?
<עידית ארבץ: קו פתוח זה דבר בסיסי.
<דין ברנס: זה דבר בסיסי.
<יואב אפלבוים: כשאתה יוצא עם חברה שלך מי משלם?
<דין ברנס: אני.
<דין ברנס: למה שאני אתן לה לשלם?
<יואב אפלבוים: תמיד אתה?
<דין ברנס: כן.
<יואב אפלבוים: את זה עוד לא לימדתי אותך, לא להיות פראייר.
<דין ברנס: היא רוצה לשלם, אני לא נותן.
יפעת שאשא ביטון: צודק, אתה מאה אחוז.
יפעת שאשא ביטון: רק תספר לנו, אם כבר דיברתם על חברה, היא מפה?
<דין ברנס: לא.
יפעת שאשא ביטון: היא מבחוץ?
יפעת שאשא ביטון: יש לכם גם חברה חיצונית לפנימייה?
<עדנה זלמנסון: מבית הספר, מי שלומד בחוץ.
יפעת שאשא ביטון: ואז הם יכולים להיפגש איתם.
<רחל סעדה: איך המשפחות בשכונה?
<יואב אפלבוים: לשאלה הזאת, אתם צריכים להבין, זה חלק מהתפיסה שלנו למעורבות בחוץ וללימודים בחוץ, אבל אנחנו יותר גרועים מכל אמא פולנייה, מרוקאית, איך שתרצו, כל בן זוג או בת זוג של החניכים שלנו עוברת פה סקירה ובדיקה ברמה של מוסד ושב"כ.
<יואב אפלבוים: החברה של דין כבר בת בית אצלנו.
<יואב אפלבוים: אני רואה אותה, אני לפעמים מתבלבל, אני לרגע חושב, 'רגע, היא בכל זאת שלנו'.
<יואב אפלבוים: אבל כן, אנחנו מעודדים המון חברויות.
<יואב אפלבוים: אגב, נורא מעניין, בגלל שהמסגרת היא משפחתונים - - -
יפעת שאשא ביטון: אז לא נוצרות פה - - -
<יואב אפלבוים: החברויות פה הן מאוד מעטות - - -
<דין ברנס: זו שאלה.
<דין ברנס: אין מערכת יחסים בתוך הפנימייה, זה יכול להיות, אבל מאוד קשה לנהל מערכת יחסים בתוך הפנימייה.
<דין ברנס: כולם אחד בתחת של השני ויש ריכולים וזה.
<יואב אפלבוים: הבנו על מה אנחנו מדברים.
<יואב אפלבוים: אחת התופעות המדהימות, היא סיימה השנה, ילדה שלנו שהייתה פה 11 שנה, נדמה לי, היא למדה בבית ספר שיש בו כיתת חירשים אילמים.
<יואב אפלבוים: היא עצמה בריאה לחלוטין, היא התאהבה שם בילד, ברגבים, כבר 4 או 5 שנים שהם חברים.
<יואב אפלבוים: זה היה מדהים לראות איך היא למדה שפת סימנים, איך הם ישבו כאן למטה, או במשפחתון, וניהלו שיחות שלמות.
<יואב אפלבוים: אנחנו מסביב מאוד אוהבים את הבחור, זה כמו משפחה שמקבלים את החבר הביתה, למדנו קצת לתקשר איתו גם.
<יואב אפלבוים: אבל כן, היחסים בתוך המשפחה זה חלק ממה שדין תיאר, זה יחסים משפחתיים יותר.
<יואב אפלבוים: לכן אני מפרש את החברויות החוצה, שאנחנו מאוד נהנים מהם, שהן חברויות כמו ילד שגדל בבית רגיל ונורמטיבי.
<עידית ארבץ: האם יש איזה שהיא תחרות.
<עידית ארבץ: יש כאן הרבה משפחתונים, שמענו, איך אתם מסתדרים עם הקבוצות האחרות בפנים?
<דין ברנס: יש לכל מיני ילדים גם חברים במשפחתונים אחרים, אין תחרות עם מישהו, ריב עם מישהו.
<דין ברנס: כולם מסתדרים אחד עם השני.
<עדנה זלמנסון: הם לומדים יחד בבית הספר ומשחקים ביחד בחצר, תיקחי בחשבון שזה יוצר - - -
<עידית ארבץ: הם מתערבבים בחוץ.
<עדנה זלמנסון: כן, לגמרי.
<רחל סעדה: אם היו שואלים אתכם מה הייתם רוצים לשפר, משהו שחסר, משהו שקשה לכם עם זה.
<הודיה-תלמידה: האמת ששום דבר.
<הודיה-תלמידה: הפנימייה הזאת נתנה לי הרבה וחינכה אותי ברמה מאוד טובה.
<הודיה-תלמידה: אני זוכרת את עצמי כילדה ממש גרועה, עושה בלגן, מורדת, אני לא אכנס לזה.
<הודיה-תלמידה: לדעתי לא צריך לשנות פה כלום, המקום הזה תומך ועוזר וגם מעבר לזה.
<הודיה-תלמידה: מה שאני כן חושבת זה שצריך יותר לשים לב לילדים אחרים שקשה להם בחברה, לא בצוות.
<הודיה-תלמידה: אני מתכוונת לילדים עצמם, כי ילדים נוטים פה יותר להחרים ילדים.
<הודיה-תלמידה: חוץ מזה הכול בסדר גמור, נורא כיף פה וזו פנימייה ממש טובה.
<דני אריאל: על הטלפונים הניידים הייתה לנו מלחמה במשך הרבה שנים.
<דני אריאל: לא אישרנו להם.
<דני אריאל: את זה הם קיבלו.
<דני אריאל: יש עוד דברים ש - - -
<דין ברנס: תמיד יש מה לשפר.
<דין ברנס: בינתיים כאילו, נחזור בתשובה מתי שהוא.
<עידית ארבץ: הם צריכים לחשוב על התשובה, לא שולף מהמותן.
<עידית ארבץ: הוא איש חושב, כל הכבוד.
<רחל סעדה: יושבת פה ראש הוועדה לזכויות הילד בכנסת.
<יואב אפלבוים: דין, התורם האמריקאי האחרון שהיה פה היה בקבוצת סהר.
<יואב אפלבוים: קבוצת סהר זו קבוצה מיוחדת, משפחתו שמורכבת רק מבנות, והוא שאל אותן 'חסר לכן עוד משהו?
<יואב אפלבוים: ' אז נטלי מסהר אמרה 'כן, מחשב', ואז קיבלנו 20 מחשבים לכל המשפחתונים.
<יואב אפלבוים: אבל הם לא נותנים.
<דין ברנס: האם אתה יכול להגדיל את המקלחת לאיזה אמבטיה טובה?
<קריאה: דין לא רוצה לבקש מיטה גדולה, יש ילדים שהיו רוצים מיטה גדולה.
<הודיה-תלמידה: יואב, שכחת לדבר על חבורת הזמר פה.
<יואב אפלבוים: את רוצה לספר על חבורת הזמר?
<הודיה-תלמידה: כן.
<יואב אפלבוים: אז אני אקדים רק משפט אחד.
<יואב אפלבוים: הילדים באים הנה, ושוב, אני מדבר באופן חופשי כי אנחנו מדברים על זה, הם באים הנה עם קשיים.
<יואב אפלבוים: כשאתה נתקל באוכלוסייה כזאת אתה אומר רגע, רגע, צריך טיפולים וזה בסדר גמור, וצריך להשקיע המון בטיפול ובהתייחסות אישית, אנחנו עושים את זה, אבל יחד עם זה אנחנו מאמינים מאוד בכוחות של הילדים וביכולות שלהם.
<יואב אפלבוים: לכן אחת הדוגמאות שהודיה משתתפת, הודיה משתתפת בחבורת הזמר שלנו וחבורת הזמר היא חבורה שעובדת פה באמת על המון כישורים של הילדים, מנוהלת באופן מקצועי.
<דין ברנס: את הלהקה שניר מילר - - -
<יואב אפלבוים: כן, ויש לנו פה להקה, הרכב כלי, שמי שמנהל אותה זה ניק מילר.
<יואב אפלבוים: אני לא יודע אם זה אומר לכם משהו, אבל אחד מהגיטריסטים הטובים ביותר בארץ.
<יואב אפלבוים: היה הנגן של סטלה מאריס.
<יואב אפלבוים: הוא עובד פה כמעט בהתנדבות, מוציא תוצרים נהדרים.
<יואב אפלבוים: התוצר השני זו חבורת הזמר.
<הודיה-תלמידה: חבורת הזמר היא להקה, קוראים לה בקצב הראפ, של ילדים מגיל 12 עד 18, בנים ובנות, לכל אחד יש סוג קול שונה וביחד נוצרת להקה ממש מורכבת.
<הודיה-תלמידה: בשנה שעברה היינו להקת חימום של שלום חנוך, מול 1,000 איש.
<הודיה-תלמידה: כל שנה יש מהפנימייה ערב התרמה, כעיקרון, יוצא לחבורת הזמר להופיע ועם הכסף הזה תורמים לפנימייה מה שצריך.
<הודיה-תלמידה: אני נמצאת בחבורת הזמר כבר 4 שנים וחוץ משירה יש לזה גם תרומות וזה מקום שאתה בא לשם ואתה יוצא משם רגוע ושלו כי זה כיף.
<הודיה-תלמידה: זהו בעיקרון.
<עידית ארבץ: שמענו דברים מקסימים, אבל מה קורה במצבים בהם ילדים מגיעים לכל מיני משברים כאלה ועצובים וכן הלאה?
<דין ברנס: תמיד יש אוזן קשבת, מישהו שיקשיב להם.
<דין ברנס: אני למשל, מאז שהגעתי לפה עד, נראה לי השנה - - -
<דני אריאל: היום בבוקר.
<דין ברנס: עד היום בבוקר לא הצלחתי באמת להתרגל שאני בפנימייה.
<דין ברנס: הייתי יכול לעלות במדרגות ועדיין לא מרגיש לי שאני שייך לזה ולמרוד במנהלים ובמדריכים ולעשות כל מיני פירסינג שאני עושה.
<דין ברנס: הייתי יכול לברוח מהמשפחתון וללכת לישון בספסל ובאמצע הלילה שיבואו להעיר אותי לעלות למשפחתון.
<דין ברנס: רמה כזאת.
<דין ברנס: כשיש מישהו שהוא במשבר, בשביל שהוא ייצא מהמשבר הזה, המדריכים ייתנו הכול וינסו לעזור, אבל בשביל שהוא ייצא מהמשבר הזה הוא גם צריך לתת יד.
<דין ברנס: אני נגיד השנה, אין לי שום בעיות, פה ושם ויכוחים, אבל אני לא רואה בזה שום דבר רע.
<עידית ארבץ: זה חלק מה - - -
<דין ברנס: המדריכים פה זה כמו הורים שניים שלנו.
<דין ברנס: אני מחשיב אותם כהורים לגמרי.
<דין ברנס: גם בבית רגיל תמיד יש את הוויכוחים והצעקות וזה נורמלי.
<דין ברנס: זה ממש מרגיש כמו בבית, אז יש פה מישהו שתמיד יקשיב לך ויעזור לך.
<דני אריאל: המשברים הם שגרה, אנחנו מכירים המון - - -
<יואב אפלבוים: אבל אם את מחפשת תקנון של התנהגות ותגובות, הוא לא קיים אצלנו.
<יואב אפלבוים: התפיסה היא שכל תגובה חינוכית טיפולית מותאמת לילד ולמאפיינים שלו.
<דין ברנס: - - - בצבא זה לעשות את ההכי טוב, להיות קרבי וזה, אבל יש - - -
<עידית ארבץ: הצוות החינוכי בעצם ישן כאן, אני מבינה.
<יואב אפלבוים: הוא גר פה.
<עידית ארבץ: אז יש נגישות שאם קורה משהו - - -
<יואב אפלבוים: קודם כל לצוות החינוכי, יש פה פעמון שמגיע עד חדר השינה שלהם, אבל זה לא מספיק.
<יואב אפלבוים: יש על כל בניין כזה איש חינוך שאחראי כל הלילה ומסתובב.
<יואב אפלבוים: שומר לילה.
<דין ברנס: היו לי בעיות עם משטרה בעבר, קרתה לי פה תאונה שחשבו שזה היה ניסיון לפגוע בעצמי, אז יצא מצב שהייתי במין אשפוז כאילו, אבל ברמה כזאת של אם יש סגור/פתוח אני בפתוח, אם מישהו נמצא שם שנה, אני הייתי שם שבוע והלכתי.
<דין ברנס: כאילו רק לראות שהכול בסדר.
<דין ברנס: עכשיו כאילו בצבא זה קצת, 'היית ככה', ו'אתה משתמש בטיפול תרופתי ככה וככה, ריטלין וזה', מסתכלים ממש על הקטנות האלה וזה קצת עושה לך בעיות.
<עידית ארבץ: אנחנו לוקחים לתשומת לבנו את מה שאתה אומר, מאוד.
<עידית ארבץ: אני נציגה של לשכת עורכי הדין, אנחנו עושים כל מיני הצעות חקיקה, הרבה פעמים, אני לוקחת לתשומת לבי את מה שאתה אומר.
<דליה סיני: הצבא מאוד נוקשה עם טיפול תרופתי.
<דליה סיני: זה דבר ידוע, טיפול תרופתי באשר הוא מאוד מפריע
<דין ברנס: נגיד יש ריספרדל, יש פה הרבה ילדים בפנימייה שלוקחים את זה.
<קריאה: זה עניין של אחריות.
<דין ברנס: אני לא חושב שזה כדור של משהו של אנשים עם בעיות, כאילו הפרעות ו - - - לי זה אמור לעזור לריטלין וטיפה למתן אותי, שאני אהיה טיפה, גם יותר מרוכז וגם יותר מפוקס.
<דין ברנס: לא ישר כאילו לברוח.
<יואב אפלבוים: אגב, עם התרופות, אנחנו אל"ף, משתדלים להמעיט, אבל אנחנו גם משתדלים החל מגיל 16 לגרום לזה שתהיה הפסקה מוחלטת של - - - כמובן שמי שיכול הרבה יותר מוקדם אנחנו שואפים שזה יהיה יותר מוקדם.
<יואב אפלבוים: ככל שעולה הגיל והילדים ממשיכים לשהות פה רמת השימוש בתרופות קטנה.
<עדנה זלמנסון: אם למישהו זה מה שעוזר לתפקד, זה מה שמאזן וזה - - -
<קריאה: בדיוק, זה חשוב.
<יואב אפלבוים: הוא אמר בקשר לריטלין.
<יואב אפלבוים: חבר'ה, תודה רבה.
<עידית ארבץ: כל הכבוד לכם, תודה רבה.
<קריאה: עבודת קודש, רבותיי.
<יואב אפלבוים: אנחנו לא משתמשים במושגים עבודת קודש, אנחנו בחרנו לעשות את העבודה, אבל אנחנו באמת אוהבים אותם מאוד.
יפעת שאשא ביטון: המסגרת הזו, אתה יכול לבוא כאיש מקצוע, אבל אם אין לך משהו בתוך הנשמה אז זה אי אפשר.
<יואב אפלבוים: אז בואו נמשיך.
יפעת שאשא ביטון: יש לי שתי שאלות ממש קטנות.
יפעת שאשא ביטון: האחת, הילדים יש להם צרכים מעבר לדמי הכיס שהם מקבלים, אם זה ביגוד ו - - - איך אתם מטפלים בזה?
<יואב אפלבוים: הם באים עם ביגוד מהבית, אבל זה אף פעם לא מספיק.
יפעת שאשא ביטון: הם מבלים פה, אתה מספר על ילדה שהייתה פה 11 שנים, אז - - -
<יואב אפלבוים: אנחנו רוכשים ביגוד.
<יואב אפלבוים: קודם כל אנחנו מתוקצבים דרך משרד הרווחה, אבל זה לא מספיק, אנחנו רוכשים ביגוד, אנחנו מקבלים המון תרופות של ביגוד.
<עידית ארבץ: גם ביגוד יד שנייה?
<עידית ארבץ: אפשר לשלוח לכם?
<יואב אפלבוים: אבל רק ביגוד טוב.
<יואב אפלבוים: את שואלת על ביגוד יד שנייה, אז יש פה פעמיים בשנה, חוויה לראות את זה, יש לנו פרויקט שלם חברתי, דין הזכיר את הפרויקטים החברתיים שלנו, שהוא פרויקט להעצמת בנות.
<יואב אפלבוים: רק הבנות שותפות לפרויקט הזה, כי למדנו במשך השנים שהראש היה מכוון יותר לבנים, חוג ספורט, כדורגל, זה דבר אחד.
<יואב אפלבוים: דבר שני, הרקע שממנו מגיעות הבנות שלנו הוא רקע כזה ששמו אותן תמיד בצד ושלחו אותן למטבח ולמיטה ואנחנו מאוד עוסקים בהעצמה של בנות.
<יואב אפלבוים: אז בנושא הביגוד, יש פה פעמיים בשנה בזאר שבו אנחנו לא רוצים שהבנות ירגישו שהן מקבלות כל הזמן, הן רוכשות באגורות בגדים שחלקם ישנים במצב טוב וחלקם נתרמים לנו על ידי סוכנויות ביגוד.
<עדנה זלמנסון: הן עושות את זה לא בכסף אמיתי, זה בכסף כאילו.
<עדנה זלמנסון: הן לא באמת משלמות.
<יואב אפלבוים: כן, הן עושות את זה בתלושים כאלה.
<יואב אפלבוים: אז ביגוד, טיפול רפואי.
<יואב אפלבוים: הכול מכוסה.
<יואב אפלבוים: כמו שאמרתי, חלק גדול מתקצוב משרד הרווחה, אבל זה לא מספיק.
<יואב אפלבוים: התקציב שלנו הכולל, התזרים הוא 26 מיליון ₪, מתוכם כ-3 מיליון ₪ תרומות, 90% זה משרד הרווחה ועוד 10% משרד החינוך, 3 מיליון, לבית הספר.
<יואב אפלבוים: אנחנו נתייחס לדברים האלה בשיחת הסיכום.
יפעת שאשא ביטון: זו הייתה השאלה הקלה, השאלה היותר מורכבת היא זאת, ההורים שלהם, איך הם יוצרים איתם קשר, אם הם בכלל נמצאים איתם בקשר.
יפעת שאשא ביטון: אני מניחה שזה שונה וזה ייחודי לכל אחד, אבל המגמות העיקריות.
<יואב אפלבוים: אני אתן לך תשובה כי גם בזה אנחנו מאוד גאים.
<יואב אפלבוים: אני הגעתי הנה לפני 17 שנה, אני עובד רק בנושא של ילדים בסיכון מחוץ לבית מ-72', הייתה לי קריירה של 25 שנה בחינוך ההתיישבותי בעליית הנוער, חייתי בפנימייה, נישאתי, ילדיי נולדו שם.
<יואב אפלבוים: בין היתר, לפני שהגעתי הנה, עבדתי עם ילדים בסיכוי, המועצה לילד החוסה בפרויקט מיוחד מאוד, בחופשת הקיץ היינו מפגישים לעשרה ימים אמהות לילדים צעירים בפנימיות, בתנאי פנימייה.
<יואב אפלבוים: כל התכנית היה קשר עם האמא, בניית הקשר, חיזוק הקשר בין האמא לילד.
<יואב אפלבוים: עם הראש הזה של לא להזניח את הילדים הביולוגיים הגעתי הנה.
<יואב אפלבוים: בחפיפה הציגו לי את תכניות הפעילות ובין היתר הציגו לי את תכנית הבר מצווה.
<יואב אפלבוים: תכנית מאוד מעניינת, פרושה על שנה שלמה, ושאלתי פתאום 'כן, אבל איפה ההורים משתלבים?
<יואב אפלבוים: ' אז אמרו לי 'מה זאת אומרת?
<יואב אפלבוים: הם לאורך כל הדרך', אמרתי, 'מה זאת אומרת לאורך כל הדרך?
<יואב אפלבוים: ' ואז תפסתי שהם מתכוונים למדריכים.
<יואב אפלבוים: עם התפיסה שלי ועם ההתחברות הנפלאה של הצוות, עם חששות בהתחלה, הפכנו את הקערה על פיה.
<יואב אפלבוים: אל"ף, יש לנו היום שבע קבוצות הורים שפועלות פה, עם ילדים ובלי ילדים.
<יואב אפלבוים: יש פה קבוצת כדורגל של אבות ביולוגיים והילדים, יש פה קבוצות של אמהות, יש פה אמהות שלא מוותרות, כשאנחנו רוצים לעשות קצת רכבת ולהחליף, כי כוח האדם שעומד לרשותנו, הן לא מוותרות וממשיכות כבר שנה חמישית, שישית, שביעית בקבוצת האמהות, עם המחנכים והעובדים הסוציאליים.
<יואב אפלבוים: המקום פתוח 24 שעות לביקור של ההורים, אנחנו כבר מזמן עברנו את התחושה של מדריכים שההורים הם גורם מפריע או סו קולד מתחרה, לכן, למשל, אנחנו קוראים למדריכים מדריכים, לא הורים ולא הורי בית ולא סיפורים כאלה.
<יואב אפלבוים: מגיעים הנה שמנה וסלתה של החברה הישראלית, אתם יכולים לתאר לעצמכם, הם מתקבלים פה בהמון כבוד.
<יואב אפלבוים: המון פעמים אנחנו הגשר שמקשר ביניהם לבין לשכת הרווחה שמזמן מזמן הם בעטו בה.
<יואב אפלבוים: יש הורים שמגיעים הנה עם כל מיני צווים שאיתם אנחנו צריכים ללכת, כמו מרכז קשר, אז יש לנו את מרכז הקשר שלנו ואנחנו מקפידים מאוד על זה.
<יואב אפלבוים: הורה יודע ש - - -
יפעת שאשא ביטון: יש מרכז קשר כאן?
<יואב אפלבוים: מאולתר, זה לא - - - ברגע שיש לנו דבר כזה - - -
<עדנה זלמנסון: יש לנו מרכז קשר שנמצא בנוכחות של מישהו.
<יואב אפלבוים: ברגע שיש דבר כזה אנחנו ממלאים מיד אחרי הצו.
<יואב אפלבוים: יש לנו הסכם שהוא בלתי כתוב, אבל הוא ברור לכל ההורים, אנחנו מדברים על זה, שגם אם אתה משתמש או גם אם אתה שותה כרוני, כמה שעות לפני הביקור כאן אתה לא שותה ולא נוטל את הסמים כי אחרת אתה לא תהיה פה.
<יואב אפלבוים: הדבר העצוב הוא שקשה, איך אמא אמרה לי?
<יואב אפלבוים: אמא שהיו לה פה 4 ילדים, כל ילד מאב אחר, והיא עוד הסתובבה עם תינוק בעגלה ותפסה אותי יום אחד, חיבקה אותי ואמרה לי 'יואב, אתה אחלה מנהל, באמת, והצוות שלך אחלה, אל תדאג, גם הילד הקטן יהיה אצלך'.
<יואב אפלבוים: אז זה מצחיק, אבל זה עצוב.
<עדנה זלמנסון: צריך לציין שהם יוצאים פעם בשבועיים הביתה, רובם.
<עדנה זלמנסון: מי שיש לו - - -
<קריאה: יש לו לאן להגיע.
<יואב אפלבוים: אבל זה לא תמיד לבית הביולוגי, זה המון למשפחות מלוות שאנחנו משלמים להם.
<יואב אפלבוים: אנחנו פתוחים 365 יום בשנה, זאת אומרת יש קבוצה שתמיד תמיד נשארת ולא יוצאת.
<יואב אפלבוים: אחד הילדים שהיה פה, למשל, בקבוצה הזו, היא מעט מאוד נוסעת לבקר את אמא שלה, אנחנו משתדלים לא להיכנס ממש לרקע של הילדים - - -
<דני אריאל: - - - לא היה בבית איזה 3 שנים.
<יואב אפלבוים: נכון.
<יואב אפלבוים: התכנית שלנו הלאה זה לעשות את הסיור.
<יואב אפלבוים: זה בסדר שאנחנו הולכים ברגל?
יפעת שאשא ביטון: ברור.
<יואב אפלבוים: ואחר כך נתכנס לסיכום.
<יואב אפלבוים: (הסיור)
<יואב אפלבוים: לשאלה של מי שהוטרד מהבניין הזה, אל"ף, הוא נראה חדש בשנים האחרונות, הוא משנת 33'.
<יואב אפלבוים: היה פעם חדר האוכל של ילדי 'אהבה'.
<יואב אפלבוים: ב-91' כשבנו את המשפחתונים והרסו את התשתיות של הקבוצות הקונבנציונליות הוא הפך להיות אולם התרבות.
<יואב אפלבוים: שנים הוא היה מאוד ישן, עד שהגיע הנה בוגר שלנו, שחי בלוס אנג'לס.
<יואב אפלבוים: חלקכם אולי שמעתם על האתר שלו, ג'יי דייט.
<יואב אפלבוים: הוא הקים את ג'יי דייט ואני לא נתתי לגעת באולם, תמיד אמרתי, יגיע מישהו שזה ייגע לליבו שזה אולם התרבות הישן שלנו והוא יעזור לנו, ואלון כרמל, יחד עם ארגון שנקרא בני ציון, מארצות הברית, עזרו לנו לשפץ את האולם.