GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רותם זהבי: בסופו של דבר אנחנו הופכים אותם מכאן וגם מכאן ובעצם עוטפים אותם וכדומה.
<רותם זהבי: לא בטוח שלזה התכוונו בסופו של יום.
<רותם זהבי: נכון שהילדים צריכים להיות מוגנים, אני אחראי גם על הבטיחות וזה סדר היום שלי.
<רותם זהבי: אבל אם רשות מקומית צריכה להחליט עכשיו להקים איזשהו מתקן משחקים שיש בו שישה-שבעה מתקנים ולרפד את הכול בגומי ולשים מעל זה סככת הצללה, זה לא נמצא בתקציב של גני ילדים.
<רותם זהבי: זה לא נמצא בתקציב של בתי ספר.
<רותם זהבי: אם הוא רוצה לעשות את זה בצורה מסודרת, ברשות המקומית זה עולה הון תועפות.
<רותם זהבי: יש כאן שיקולים שהם גם מעבר לזה.
<רותם זהבי: אם נעשה תקן שליד כל נדנדה יהיה גם עץ יפה שיגדל ויציל, לא לשתול עצים קטנים אלא גדולים ושגם יתנו תוך שנה איזו הצללה, זה סיפור אחר וכדומה.
<רותם זהבי: זה לא כך וזה לא קיים היום.
<רותם זהבי: נניח שתנחי כעת את משרד הכלכלה יחד עם מכון התקנים ללכת על תקן של הצללה, מישהו כאן צריך לעשות פה גם את החישוב הכלכלי.
<רותם זהבי: זה לא ילך כך.
<רותם זהבי: הרשות המקומית תגיד מאיפה.
<רותם זהבי: עכשיו יהיה תקן שיגיד שאתה לא יכול להתקין מגרש משחקים ציבורי אם אתה לא שם לו הצללה.
<רותם זהבי: הצללה נניח עולה 40-50 אלף שקל חוץ מאשר עלות המתקנים עצמם.
<רותם זהבי: זה לפני שהתחלת לחשב את כל המתקנים ואת כל התשתיות ואת הכול, היא תגיד, 'כרגע יש לי משהו אחר לעשות.
<רותם זהבי: בריאות עולה כסף, הדברים האלה עולים כסף - - -
יפעת שאשא ביטון: משטח הגומי שאתה מדבר עליו, קשה לך להשתחרר ממנו ואני אזרום אתך בעניין הזה, הוא הסיפור היותר יקר מכל המכלול הזה?
<נעמה אשל צוברי: לא, לא.
<נעמה אשל צוברי: משטח גומי יקר, הצללה מאוד יקרה.
<נעמה אשל צוברי: שוב, המחירים הם בסביבות 200-250 שקל למ"ר.
<נעמה אשל צוברי: מדובר על שטחים גדולים.
<נעמה אשל צוברי: כשאתה בונה שטחים גדולים וכאתה עושה מתקני משחקים אתה בדרך כלל צריך את המשטח כולו.
<נעמה אשל צוברי: הוא לא יכול להיות בתוך המתקנים.
<נעמה אשל צוברי: זה אלמנט יקר, בגנים היותר קטנים זה יוצא בסביבות 60 אלף שקל וביותר גדולים זה יכול להגיע למאות אלפי שקלים.
<נעמה אשל צוברי: צריך להבין שלא כל הרשויות הן רשויות חזקות.
<נעמה אשל צוברי: הדבר הזה יקר, כמובן שאתה עושה אותו רק אחרי מתקן המשחקים כי יש השפעה לגובה העמוד ביחס לגובה של המתקן.
<נעמה אשל צוברי: התכנון של הגן הוא איזו מערכת איזון בין הרבה מאוד רצונות שתמיד הכסף משחק חשבון, הוא צודק, יש משמעות.
<נעמה אשל צוברי: משטחי בולמי הנפילה שהם כמובן מחויבים - - -
יפעת שאשא ביטון: את זה בדיוק רציתי לשאול.
יפעת שאשא ביטון: היום בתקן של מגרשי משחקים?
יפעת שאשא ביטון: הבנתי שלא כל מגרש משחקים חייב להיות עם משטח גומי, זה יכול להיות חצץ גרוס או כל מיני אפשרויות.
<טל כהנא: התקן מאפשר חומרים שונים החל מחול - - -
יפעת שאשא ביטון: כשגומי יקר מכולם באופן משמעותי.
<נעמה אשל צוברי: הדשא הסינטטי הוא היקר מכולם.
<טל כהנא: היום דווקא חול הפך להיות יותר ויותר יקר.
<טל כהנא: במדינת ישראל אין חול בטיחותי, יש חול מחצבה גרוס, זה לא חול.
<טל כהנא: במדינת ישראל אין חול בטיחותי.
<טל כהנא: יש אדמה גרוסה.
<טל כהנא: האדמה הגרוסה הזאת בגשם ראשון מתהדקת ולא עושה את הבלימה של המכה.
<טל כהנא: לנו אין את הפריבילגיה הזאת, יש אזורים מסומים שעדיין יש להם חול, בעיקר בערים שהן בקו הים.
<טל כהנא: לכל אורך החוף רמת החול משתנה, נהרייה זה מבנה אחר לגמרי של חול ליד הים, לעומת זאת באזור חולון בת-ים זה מבנה שונה.
<טל כהנא: כך שאנחנו שונים לגמרי.
<טל כהנא: להגיד לכם שדווקא הכיסוי המלאכותי הוא היקר ביותר, לא.
<טל כהנא: זה לא נכון, כי לאורך זמן נכון שיש את אותו וונדליזם שצוין כאן, אבל לאורך זמן גם אם היה חול צריך להשלים אותו.
<טל כהנא: כל אימא וכל אבא יודעים את כמות החול שהילד מביא כשהוא חוזר הביתה כל יום.
<טל כהנא: בסוף שבוע זו שקית גדולה של סופר שאפשר להחזיר לגן.
<טל כהנא: את זה הרשות צריכה להשלים בכל פעם.
<רותם זהבי: מתקני משחקים היום משנים את צביונם.
<רותם זהבי: מה שיהיה בעתיד בעוד עשר-עשרים שנה, יהיה אחר לגמרי.
<רותם זהבי: את הכיוון אנחנו רואים היום, אלו משטחי סקייטבורד, מזרקות מים.
<רותם זהבי: במדינה החמה שלנו דווקא את תלכי עם הילדים שלך למקום שיש בו מזרקת מים שפתוחה לציבור, לך יהיה יותר נעים להגיע לשם וגם לילדים יהיה יותר נעים.
<רותם זהבי: הילדים יכולים להיות בתוך המים ולשחק ואפילו להירטב.
<רותם זהבי: ימצאו פתרונות לעניין הזה.
<רותם זהבי: כמובן שהצללה תצטרך להיות ואי אפשר להתעלם מהעניין זה.
<רותם זהבי: יצטרכו למצוא חלופות יותר זולות, חזקות וטובות.
<רותם זהבי: כמובן שבמוסדות החינוך אנחנו ללא ספק נמשיך להקפיד על העניין הזה.
<רותם זהבי: נקבע גם את הסטנדרטים המחייבים בוועדה המשותפת.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מסכימים שלמרות הפקטור הכלכלי הנושא של הצללה הוא נושא שצריך לתת עליו את הדעת ולמצוא את האיזון בפתרון.
<רותם זהבי: בהחלט.
<רותם זהבי: הפתרונות הם מגוונים, כן.
<אביטל פאטו בן-ארי: רציתי לומר לפני שאמרת, "אנחנו מסכימים שלמרות הפתרונות הכלכליים".
<אביטל פאטו בן-ארי: מאחר ואנחנו מדברים על כסף ואנחנו מדברים על הוצאות כלכליות, אנחנו צריכים לזכור, כפי שעדנה זרקה קודם ואני לא בטוחה שכולם שמעו, שבסופו של דבר המטרה שלנו היא המניעה.
<אביטל פאטו בן-ארי: אנחנו מדברים על מניעה וההשקעה במניעה היום תחסוך לנו הרבה מאוד כסף אחר בטיפול במחלות.
<אביטל פאטו בן-ארי: זאת אומרת - - -
<נעמה אשל צוברי: נכון, אבל זה לא מאותו כיס.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מסתכלים כמערכת.
<נעמה אשל צוברי: זה נכון כמערכת, אבל בפרקטיקה כשאת צריכה לבנות גן ציבורי, סליחה שאני מחזירה לקרקע, יש לך תקציב - - -
יפעת שאשא ביטון: אני מכירה שברשויות המקומיות זה מאוד בוער, אבל גם ברשויות המקומיות יצטרכו לעשות את מערך האיזון ובסופו של יום להחליט איפה כן.
יפעת שאשא ביטון: לפני שאני מעבירה את רשות הדיבור ליצחק קדמן, יש מישהו שלא דיבר ורוצה להתייחס?
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, יצחק.
<יצחק קדמן: גברתי, למרות שאני מצטרף למה שאמרה נציגת השלטון המקומי על נועם ההליכות יוצא דופן בניהול ישיבות בכנסת, אני מקווה שזה ימשיך, אני מקווה שאף אחד לא יטעה שהיושבת ראש מוותרת כהוא זה על עמדותיה גם אם היא מנהלת את הישיבות בדרכי נועם.
<יצחק קדמן: ממה שאני שומע כאן אני שומע דברים מדאיגים.
<יצחק קדמן: אני רוצה להגיד לך שיש מסמך של השלטון המקומי מ-1999, 16 שנה.
<יצחק קדמן: שם הוא מדבר חד-משמעי על הצורך בהצללה כולל פירוט - -
<רות דיין מדר: השלטון המקומי או משרד הפנים?
<יצחק קדמן: מרכז השלטון המקומי והחברה למשק וכלכלה ואתם שותפים לעניין הזה, יש מסמך.
<יצחק קדמן: זה לא משהו שנפל עליכם או עלינו כרעם ביום בהיר.
יפעת שאשא ביטון: אני לא אמרתי, אני חושבת שיש הסכמה לגבי הסוגיה הזאת.
<יצחק קדמן: כמובן שכל דבר שאתה עושה כדי להגן וכדי למנוע עולה כסף.
<יצחק קדמן: גברתי, יש הרבה דברים שאפשר לחסוך קודם מאשר לחסוך דווקא בנושא של ההצללה, גם אם המחיר הרפואי שמישהו יצטרך לשלם בשביל זה בא מכיס אחר.
<יצחק קדמן: אנחנו אותה מדינה ואותם הורים ואותה חברה ואותם אנשים.
<יצחק קדמן: אני מבקש גם לומר שבתוך התקן של מכון התקנים יש איזה יצור מוזר ביותר.
<יצחק קדמן: זה תקן שבמבוא שלו כתובה: "הערה: בעת תכנון אתר משחקים יש להביא בחשבון שיש שהות ממושכת לקרינת שמש.
<יצחק קדמן: לתכנן אמצעים יעילים ככל האפשר להצללת האתר ולמניעת התלהטות רכיבי המתקנים במיוחד בין השעות 10:00 ל-16:00".
<יצחק קדמן: כלומר, בתקן שהוא תקן מחייב יש פתאום איזה יצור משונה שהוא המלצה, הערה.
<יצחק קדמן: גם מכון התקנים לא התעלם מהצורך בהצללת מגרשי משחקים, הוא רק אומר שהוא לא יכול לעשות את זה מסיבות שונות כתקן מחייב לפרטיו.
<יצחק קדמן: מרכז השלטון המקומי כבר לפני כ-15-16 המליץ שתהייה הצללה.
<יצחק קדמן: מכון התקנים ממליץ במפורש בתקן למגרשי משחקים שתהייה ההצללה.
<יצחק קדמן: אני שומע את זה גם מנציגי משרדים ממשלתיים אחרים.
<יצחק קדמן: הבעיה שאצלנו המלצות נשארות על הנייר.
<יצחק קדמן: אם משהו מחייב חד-משמעי קטגורי, אז יש המלצה.
<יצחק קדמן: יש המלצה פה ויש המלצה שם ומסמך פה ומסמך שם.
<יצחק קדמן: גברתי היושבת ראש, הייתי מבקש שלא נתפזר בכך שאנחנו נוסיף עוד המלצה והפעם של הוועדה לזכויות הילד.
<יצחק קדמן: אנחנו מוכרים ליצור איזו מערכת שתהפוך את זה לתקן מחייב או תקנה מחייבת.
<יצחק קדמן: שיהיה ברור שזה לא רק המלצה, אם ירצו יעשו ואם לא ירצו לא יעשו.
<זאב פיש: מפרט בין תחומי בין משרדי, קודם כל אותנו.
<יצחק קדמן: תקרא לזה באיזה שם שתרצה, לי באמת לא אכפת לי - - -
יפעת שאשא ביטון: אני תמיד בעד שיתופי פעולה.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה מוטו שהולך אתנו מוועדה לוועדה.
יפעת שאשא ביטון: אני מבינה שרק אם אנחנו נאגם משאבים ומוחות נצליח באמת להביא לאיזה פתרון.
<זאב פיש: תראו, כל משרד מתכוון להכי טוב וכל משרד חושב שהוא הכי צודק בעולם וכמובן כולם צודקים.
<זאב פיש: כדי שתהייה הסימביוזה הזאת וכדי שיהיה שיתוף פעולה מועיל, למשל כמו שאנחנו עושים עם משרד החינוך והשאיפה שלי שגם נעשה את זה עם משרד הכלכלה, ברישום עסקים עשו את זה.
<זאב פיש: מה זה עסק כולל הצללה, בריכת שחיה?
<זאב פיש: זה איכות מים, חדר מכונות ובטיחות והגנה על הסביבה וגם הצללה.
<זאב פיש: אם כל אחד יעשה את זה לחוד, אז אנחנו לא עושים שום דבר וכמובן שיש לזה השלכות כספיות.
<זאב פיש: בהובלה של משרד הפנים עשו רפורמה ברישום עסקים ואנחנו שותפים, אני אפילו הייתי יושב ראש וועדת משנה, לקחו את הדרישות של כל משרד ומשרד וכל פריט ופריט החל מקיוסק ועד המפעל הכי מסובך.
<זאב פיש: כל משרד נתן את הדרישות שלו וראו שאין כפילות ואין סתירה.
<זאב פיש: יש סתירות כי כל אחד מתכוון לטוב, אבל כל אחד רואה את זה אחרת וזזים עם זה קדימה.
<זאב פיש: לכן אני כל הזמן מנדנד ואומר לכם את המילה 'מפרט'.
<זאב פיש: מפרט זה רב-תחומי, זאת אומרת כל אחד אומר גם את הבטיחות, גם את הבריאות וגם את הנושאים האחרים וביחד עושים מפרט שמחייב את כולם.
יפעת שאשא ביטון: מקבלת.
<רות דיין מדר: ממי אתה מצפה שידרוש את המפרט הזה?
<זאב פיש: אני הצעתי שזה יהיה במסגרת הרפורמה בתכנון ובנייה.
<זאב פיש: אם זה היה ברישום עסקים הייתי מכניס את זה לרישום משחקים, אבל גני משחקים הם לא רישום משחקים, אבל כן תכנון ובנייה.
<זאב פיש: אפשר לעשות מפרטים, הם עושים מפרטים במסגרת הרפורמה לתכנון ובנייה.
<זאב פיש: לא קוראים לזה מפרטים, אבל זה מפרטים.
<זאב פיש: את עושה ככה, אבל אני יודע מה אני אומר, תאמיני לי.
<נעמה אשל צוברי: אני ממשרד ממשלתי, אני פשוט לא מכירה את המושג.
<נעמה אשל צוברי: עבדתי במשך שנים כאדריכלית נוף של משרד השיכון ואני לא מכירה את המושג הזה.
<נעמה אשל צוברי: אני מכירה הנחיות תכנון.
<זאב פיש: לכן אני מנדנד, שתפנימו את המילה 'מפרט', זה בעצם עונה לכל מה שנאמר כאן.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהנושא של מפרט תכנוני זו סוגיה שמוכרת.
יפעת שאשא ביטון: היא מוכרת בתחומים אחרים ואני מסכימה שנכון להחיל את זה גם כאן.
יפעת שאשא ביטון: ראשית תודה לכם.
יפעת שאשא ביטון: אני אסכם את המלצות הוועדה.
יפעת שאשא ביטון: כמובן שאם למישהו יש המלצה נוספת לעלות, אז בשמחה.
יפעת שאשא ביטון: אין ספק שאנחנו מסכימים שנושא ההצללה הוא נושא חשוב.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים לקדם אותו וכנראה רק דרך חקיקה וחקיקת משנה.
יפעת שאשא ביטון: אני אבחן את הסוגיה של הרפורמה בתכנון ובנייה ולראות עד כמה זה מחייב והאם זה מקביל מבחינת החובה שלו כחקיקה או כחקיקת משנה.
יפעת שאשא ביטון: זה ערוץ קצר יותר ואולי נלך לערוץ הזה.
יפעת שאשא ביטון: לאחר שתקבע תקנה או חקיקה בנושא כמובן יהיה תהליך של קביעת תקינה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נעודד ונרשום בהמלצות שאנחנו מעודדים הצללה טבעית גם אם מדובר על תהליך שהוא לטווח ארוך.
יפעת שאשא ביטון: אפשר להתחיל לבנות אותו היום ובמקביל ללכת לפתרונות לטווח הקצר עד שנגיע למצב האופטימאלי.
יפעת שאשא ביטון: אין ספק שצריך לעלות את המודעות ההורית.
יפעת שאשא ביטון: צריך למצוא את הדרך.
יפעת שאשא ביטון: כמו שאמרת, ההורים מגיעים עם הילדים לגן לבחון את הגן.
יפעת שאשא ביטון: אגב, לא רק מבחינת החום של מתקני המשחקים אלא בכלל לראות שהמתקן תקין, לא שבור.
יפעת שאשא ביטון: נושא מודעות ההורית מאוד חשוב כאן בכלל בתפיסה של השימוש במתקני המשחקים.
יפעת שאשא ביטון: כתבתי שההצללה תהייה חלק ממפרט כולל.
יפעת שאשא ביטון: שוב, אנחנו נראה אם נעשה את זה בחקיקה או בחקיקת משנה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו ממליצים שתהליך הביצוע ותרגום האופרטיבי של כל תקנה או החקיקה שתהייה, היא תהייה בשיתוף פעולה בין-משרדי כדי לבנות את השלם.
יפעת שאשא ביטון: מכם הייתי מבקשת, למרות שזה לא מגרשי משחקים ציבוריים, לאכוף את סוגיית ההצללה במוסדות החינוך בין אם בגנים ובין בבתי הספר.
יפעת שאשא ביטון: לוודא שאכן שזה קיים.
יפעת שאשא ביטון: כלומר, לא רק לפקח ולשלוח לרשות שיש או אין, אלא באמת לעמוד על כך.
יפעת שאשא ביטון: זה מופיע בחוזרי מנכ"ל.
יפעת שאשא ביטון: לעמוד על כך שזה אכן מתבצע בכל הרשויות בכדי שסוף סוף זה יקרה.
יפעת שאשא ביטון: יש למישהו להוסיף?
<רות דיין מדר: גם מעונות היום בכלל זה?
יפעת שאשא ביטון: אני מדברת כעת על מעונות היום שמקבלים סמל.
יפעת שאשא ביטון: אני מודה שאני כעת מטפלת בחקיקה פרטית בנושא של פיקוח על מעונות יום בכלל כולל משפחתונים.
<רות דיין מדר: יש הצעת חוק ממשלתית.
<רות דיין מדר: בזמנו אנחנו - - -
יפעת שאשא ביטון: אני מנסה לקדם את זה, כמובן שזה תהליך ארוך, ואז יהיה אפשר להחיל את זה על משפחתונים.
יפעת שאשא ביטון: אם נצליח לעשות את זה במסגרות שהן קבועות והן עם סמל ותחת פיקוח, דיינו, כי אנחנו לא במקום הזה.
יפעת שאשא ביטון: אני בטוחה שאם נצא לשטח נראה לא כי אין פיקוח , אלא כי בסופו של דבר לשטח לוקח זמן תגובה איטי.
<יצחק קדמן: במעונות אין בכלל בעיה, כי אין להם חצר משחקים בכלל.
יפעת שאשא ביטון: שזה סיפור כואב ואחר.
<טל כהנא: אני רוצה לתת כאן נימה טיפ-טיפה אופטימית.
<טל כהנא: אני אתן כאן איזו תמונה מבלי לדעת עד כמה היא מייצגת תמונה כלל ארצית.
<טל כהנא: דיברתי עם כמה אנשים מעיריות כמו מעיריית תל-אביב.
<טל כהנא: בעיריית תל-אביב יש כ-550 גנים ציבוריים, קרוב ל-80% כבר מוצללים.
<טל כהנא: הם מדברים שבגני ילדים, 450 גני ילדים באחריות העירייה, בין 90% ל-95% מאותן חצרות מוצללות.
<טל כהנא: עיריית רמלה, שם כמות הגנים קצת נמוכה יותר, אבל אם לוקחים אותה, גם כאן הגנים הציבוריים קרוב ל-80% מוצללים וקרוב ל-100% ממוסדות החינוך מוצללים.
<טל כהנא: עיריית ירושלים, התמונה קצת אפורה כי הגנים - - -
יפעת שאשא ביטון: למה שלא נשאר באופטימי?
<טל כהנא: היא קצת יותר אפורה, אבל אם נסתכל אז קרוב ל-70% מהגנים הציבוריים מצוללים.
<טל כהנא: זה אומר שיש עדיין כאלה שלא, אבל קרוב -70% - - -
<יצחק קדמן: מאיפה הנתון הזה?
<טל כהנא: מנציג מטעם גנים ונוף.
<יצחק קדמן: אני אומר לך מה שנקרא 'סטודנט, ידע אישי 25 שקלים'.
<יצחק קדמן: המצב בירושלים הוא קטסטרופלי.
<יצחק קדמן: רוב מגרשי המשחקים הם כמו שראיתם בתמונות שצולמו בירושלים.
<יצחק קדמן: בירושלים המצב פשוט קטסטרופלי.
<יצחק קדמן: אני לא סותר את מה שאתה אומר, אני רק אומר שזה מוכיח לנו שאם רוצים אפשר.
<טל כהנא: נכון.
<טל כהנא: עיריית ירושלים שזו עירייה עם המון גנים ציבוריים, ברגע שמדברים על כ- 30% שעדיין לא מוצללים אנחנו עדיין מדברים על כמה מאות בסדר גודל של 200 פלוס גנים ציבוריים שעדיין לא מוצללים, אבל הכיוון שקיים הוא בדומה למה שנאמר כאן.
<טל כהנא: יש עלייה במודעות, יש כאן עלייה בהצללה.
יפעת שאשא ביטון: בהחלט אפשר לסכם וזה נאמר גם בתוך הדיון שאנחנו במקום הרבה יותר טוב ממה שהיינו.
יפעת שאשא ביטון: אסור לנו להשאיר את זה וולונטרית לרצונה של רשות כזאת או אחרת.
יפעת שאשא ביטון: מה גם שזה באמת קשור לחוזקה של הרשות הכלכלית.
יפעת שאשא ביטון: צריך לקדם את זה ולכן נלך למהלך שיהפוך את זה לנחלת כולם.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכולכם.
<עדנה פלג-אולבסקי: אפשר עוד הערה, אם אנחנו מתקדמים לכיוון חקיקה או תקינה במגרשי משחקים, צריך לחשוב מי יאכוף ומי יפקח על זה.
יפעת שאשא ביטון: זה יכנס אחר כך לתוך תקנות, אבל קודם כל נעבור את הגשר המשמעותי.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכם, הישיבה נעולה.
יפעת שאשא ביטון: אני נמצאת פה, גם מלאת התפעלות, מהמעט שראיתי בדרכי לכאן, אבל גם מלאת סקרנות.
יפעת שאשא ביטון: (סבב נוכחות)
<יואב אפלבוים: יפעת, את רוצה לומר משהו או להתחיל לזרום?
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח יותר לשמוע.
<יואב אפלבוים: אז אני מקדים ואומר שאנחנו בכוונה לא הכנו מצגת, גם הדברים שייאמרו כאן בחדר כפתיח יהיו די קצרים.
<יואב אפלבוים: אנחנו מאמינים במראה עיניים, אבל אני אתן בכל זאת איזה שהיא סקירה קצרה.
<יואב אפלבוים: בסוף היום, אני מאוד צנטרליסטי אז בסוף היום, כדי שבמהלך תהיו מרוכזים בדברים שלי תקבלו גם את החוברת שעליה אני מדבר.
<יואב אפלבוים: כפר הילדים ונוער 'אהבה' זו מערכת מאוד ותיקה, למעשה בתוך השירות לילד ונוער נדמה לי שהיא הכי ותיקה והכי גדולה, אנחנו בארץ 80 שנה, חוגגים השנה 80 שנה.
<יואב אפלבוים: אני מדגיש שאנחנו בארץ 80 שנה, כי 'אהבה' התחילה ב-1922 בגרמניה.
<יואב אפלבוים: הקהילה היהודית בברלין נתקלת בבעיה עם יהודים יוצאי מזרח אירופה שחשבו שהם באים לברלין לעשות כסף והפכו להיות משפחות מצוקה תלויות בקהילה ואז הקהילה ב-1922 הופכת את בית התמחוי, שהיה עד 1914 לשירות העניים בקהילה, לפנימייה.
<יואב אפלבוים: מנהלת הפנימייה דאז, גב' ביאטה ברגר, אחות ילדים במקצועה, נענית לדגל, פותחת את הפנימייה ומהרגע הראשון קוראת למקום 'האבה', בעברית אבל בלשון הייקים.
<יואב אפלבוים: אם אתם מדברים עם ילדים בוגרי 'אהבה', אנחנו קוראים להם ילדים עד היום למרות שהם בני 85, והם נורא נהנים מזה.
<יואב אפלבוים: אתה שואל אותם 'איפה התחנכת?' אז הוא אומר 'אני התחנכתי ב'האבה', קודם בגרמניה ואחרי זה בישראל'.
<יואב אפלבוים: בכל אופן מ-1922 המרכז של העשייה הוא הצרכים של הילד שזקוק למחסה מחוץ לבית.
<יואב אפלבוים: ב-1933 גב' ביאטה ברגר מרגישה שהקרקע מתחילה לרעוד מתחת לרגלי היהודים, הנאצים משתוללים קצת ברחובות והיא באה הנה, למקום הזה, קונה כאן את האדמות, אוספת קודם תרומות, זה לא השתנה עד היום, קונה את האדמות, בונה פה את 'אהבה' ישראל ומ-1935 עד 1939 100 ילדי 'אהבה', את כל אנשי הצוות ועוד כ-300 ילדים מכל רחבי אירופה והיא למעשה מצילה אותם.
<יואב אפלבוים: אנחנו ממלאים צו.
<יואב אפלבוים: מאז ועד היום אנחנו יודעים לעשות רק דבר אחד, לעבוד עם ילדים שזקוקים לטיפול וקידום, ילדים שנולדו עם פוטנציאל תקין אבל החיים המרו איתם והם נפגעו רגשית בעקבות טראומות מאוד קשות וזקוקים גם לקידום לימודי וגם לקידום חברתי.
<יואב אפלבוים: אנחנו מערכת טיפולית שכוללת בתוכה ילדים שמוגדרים על ידי משרד הרווחה כילדים טיפוליים וילדים פוסט אשפוזיים.
<יואב אפלבוים: לפני אשפוז ובעקבות אשפוז ומניעת אשפוז, עם תכניות מאוד מיוחדות אנחנו פיתחנו כאן.
<יואב אפלבוים: המערכת כוללת 15 בתי משפחתונים, ושאף אחד לא יתבלבל, אנחנו נמצאים כרגע במגורי ילדים.
<יואב אפלבוים: זה לא קונבנציונלי בישראל, אבל 'אהבה' שמה לה לדגל להוביל במשך שנים תפיסות חדשניות, כל פעם בתקופה אחרת.
<יואב אפלבוים: ב-91' הרסו פה את כל התשתית של בתי המגורים של הילדים, שהיו בתי מגורים פנימייתיים רגילים, מסדרון, 6 חדרים, מקלחת, מועדון, ובניגוד לדעתו של משרד הרווחה והאקדמיה, עברו לתשתית.
<יואב אפלבוים: כולם אמרו 'חבר'ה, אתם פותחים משפחתונים לילדים טיפוליים, בהתנהגות שלהם הם יהרסו משפחה אחרי משפחה שתבוא לגור כאן'.
<יואב אפלבוים: אתי, כמה שנים את מסיימת אצלנו?
<אתי נחום: שבע.
<יואב אפלבוים: אתי מנהלת את המשפחתון הזה יחד עם בעלה והיא לא נראית הרוסה לגמרי.
<יואב אפלבוים: אנחנו מזמן הצלחנו להוריד את הדעות - - -
<אתי נחום: אני הרוסה מהסוף.
<יואב אפלבוים: אתי, לצערנו, עוזבת, מסיימת שבע שנות שירות.
<יואב אפלבוים: אגב, בתוך המערך הפנימייתי היציבות של הצוות 7 שנים בצוות הדרכה זה המון המון, ויש לנו אנשים שממשיכים לשרת אפילו מעבר לזה.
<יואב אפלבוים: הרעיון של משפחתונים טיפוליים הוא רעיון שלמרות ההתנגדות 'אהבה' רצה איתו.
<רחל סעדה: זה בית ילדים שזוג גר פה?
<קריאה: בדירה צמודה, הדירה שלהם שמה.
<קריאה: את רואה שם דלת?
<רחל סעדה: אנחנו יושבים במשפחתון?
<יואב אפלבוים: אנחנו יושבים בסלון של הילדים במשפחתון נחום.
יפעת שאשא ביטון: שפה יש חדרים שגרים בהם הילדים?
<קריאה: אנחנו נראה את החדרים עוד מעט, אני מניחה.
<עידית ארבץ: מה התנאים של הילדים במשפחתון הזה?
<יואב אפלבוים: אני כבר אומר.
<אתי נחום: אנחנו פיזית נמצאים פה כל זמן שהילדים נמצאים.
<אתי נחום: מעירים אותם בבוקר, שולחים אותם לבית הספר, הבקרים בדרך כלל קצת פנויים, ב-12:30 מקבלים אותם.
<אתי נחום: כל היום הוא לנהל את סדר היום כמו שמנהלים בבית, רק שזה בגדול יותר, 13 ילדים עם מערך עוטף מסביב של כל הפנימייה, עם חוגים ופרויקטים ועוד ועוד, עד שהם הולכים לישון.
יפעת שאשא ביטון: שאלה אישית.
יפעת שאשא ביטון: הילדים פה, יש פה ילדים שהם גם שלך, הילדים - - -
<אתי נחום: יש לי ילדים משלי, אבל כשאני הגעתי לפה כבר הילדים שלי התבגרו, הצעיר היה כבר בן 16.
<יואב אפלבוים: אבל לשאלתך, יש זוגות שהילדים - - -
<קריאה: שגרו עם הילדים שלהם.
<יואב אפלבוים: או הילדים נולדו כאן.
<יואב אפלבוים: אנחנו משתדלים לקבל זוגות שעברו את החוויה ההורית לפחות פעם אחת ואנחנו מתרשמים שיש להם מיומנויות הוריות מאוד חזקות.
<יואב אפלבוים: חלק מהתהליך של לחיות בבית, במודל של בית נורמטיבי, הוא למשל להיקלע למצב שתינוק נולד.
<יואב אפלבוים: המדריכה, אנחנו לא קוראים להם הורים אלא מדריכים, כדי להשאיר מקום להורים הביולוגיים, מדריכה יולדת והם מגדלים את התינוק יחד עם ההורים שלו.
<יואב אפלבוים: אתם יכולים לראות פה תופעות של ילדים בני 3-4 שנולדו למשפחות, בימי שבת, כשהילדים יוצאים לחופשה פעם בשבועיים, ומי שלא יוצא לחופשה מתרכז פה בבניין מיוחד כדי לאפשר לזוגות לנוח, אתם יכולים לראות את הילדים שלהם, בני 3-4, מסתובבים בחדרים הריקים ומחפשים כל הזמן את הסו קולד האחים שלהם.
<יואב אפלבוים: בכל אופן יש לנו 13 משפחתונים כאלה מאוישים על ידי משפחות שבאו הנה כשכירים, אבל גם כשליחות לגדל את הילדים.
<יואב אפלבוים: יש לנו עוד 2 משפחתונים שהם משפחתוני יום טיפוליים, היחידים בארץ, אנחנו נחזור לדבר עליהם בסוף היום.
<יואב אפלבוים: במשפחה, בבניין, בתוך הבית, עובד הזוג, כאן גם עובדת בת שירות לאומי ולידם בני שנת שירות, שינשינים, איכות הנוער בישראל שמתנדבים לשנה אחת.
<יואב אפלבוים: אנחנו גאים לומר שאנחנו הקומונה הכי מבוקשת והכי גדולה בארץ, 21 שינשינים, פניות 400, אחרי 400 אתה קם וסוגר את המחשבים ולא נותן יותר לפנות אלינו ואנחנו בוחרים 21.
<יואב אפלבוים: ליד זה בית ספר לחינוך מיוחד שמשרת בעיקר את ילדי הפנימייה, כתפיסה רק מ-א' עד ט'.
<יואב אפלבוים: כתפיסה, אני אומר, אנחנו מתעקשים בסוף כיתה ט' להעביר את כל הילדים ללימודים בבית ספר רגיל.
<יואב אפלבוים: גם בין א' ל-ט', למרות שהייתה ועדת השמה והחליטו שהילד יהיה בחינוך מיוחד, במידה שהוא מגלה כוחות אנחנו פועלים עם משרד החינוך ועם הרשות ומעבירים את הילד לחינוך הרגיל, כי על פי תפיסתנו ילדים צריכים לסיים 12 שנות לימוד במערכת נורמטיבית ורגילה.
<יואב אפלבוים: אני תמיד מספר אנקדוטה, ישב מולי תורם שהיה צריך רק להוציא את הצ'ק כדי שנבנה בית ספר עד כיתה י"ב.
<יואב אפלבוים: אני הסברתי לו חזור והסבר שאנחנו על פי תפיסתנו, אידיאולוגית, לא רוצים שהילדים ילמדו בבית ספר לחינוך מיוחד עד י"ב, אלא רוצים שיהיו מעורבים בקהילה עצמה.
<יואב אפלבוים: נתתי לו 13 אלטרנטיבות אחרות למה אפשר לעשות טוב עם הכסף אצלנו.
<יואב אפלבוים: הוא סירב, אבל אנחנו ויתרנו על הכסף ואנחנו שמחים כי מתחילים פה ילדים בגילאי 6, בוגרי מערכת לימודים, או נפלטי מערכות לימודים ומערכות קהילתיות אחרות, מתחילים פה כמעט אנאלפביתים, עם המון בעיות רגשיות וכולם מסיימים 12 שנות לימוד, חלק גדול מהם מסיימים גם עם בגרויות.
יפעת שאשא ביטון: החינוך המיוחד הוא בעצם על בסיס שהוא רגשי התנהגותי ועיכוב התפתחותי?
<עדנה זלמנסון: לא, לא עיכוב התפתחותי.
<עדנה זלמנסון: בית הספר מוגדר כתלמידים עם פוטנציאל תקין עם בעיות התנהגותיות/רגשיות.
<עדנה זלמנסון: אני רוצה, יואב, ברשותך, להוסיף משהו על מה שאמרת, שזו תופעה ייחודית, היא ייחודית במחוז, היא ייחודית גם ברמה הארצית, ש-95% מתלמידי בית ספר לחינוך מיוחד מסיימים ועוברים למערכת החינוך הרגילה.
<עדנה זלמנסון: זו תופעה שהיא בהחלט יוצאת דופן, לא עכשיו נדבר על זה, אבל נגזר מזה שבית הספר עובד בתכניות לימודים רגילות עם המון המון התאמות.
<עדנה זלמנסון: הליבה היא התכוונות לחינוך הרגיל.
<יואב אפלבוים: אז זה בית הספר, ועינת, אתם זוכים לחנוך אותה.
<יואב אפלבוים: עינת היא מנהלת בית הספר החדשה שלנו.
<יואב אפלבוים: טלי, אני מניח שנפגוש אותה בסיור, כשנהיה בבית הספר, פורשת אחרי 12 שנה.
<יואב אפלבוים: בתוך המסגרות האלה של פנימיית היום והפנימייה המלאה יש לנו כ-200 ילדים, מתוכם כ-25 ילדים שמוגדרים כילדים פוסט אשפוזיים, עם תכניות מיוחדות לילדים הפוסט אשפוזיים, צוות מיוחד שמתכנן את התכנית הטיפולית עבורם, ליווי מיוחד.
<יואב אפלבוים: ליד זה פרויקט נוסף - - -
<ורדה ליבנה: שואלת כאן לירון שאלה, לאן הם עוברים.
<ורדה ליבנה: הם עוברים או לבתי ספר רגילים באזור, יש כאן את אורט ביאליק, יש אליאנס, יש כל מיני מסגרות - - -
<יואב אפלבוים: עם כמה בתי ספר אנחנו עובדים, דני?
<דני אריאל: 23.
<יואב אפלבוים: אנחנו עובדים עם 23 בתי ספר תיכון וזה נובע מהטעם הפשוט, או הלא כל כך פשוט, שכל ילד יקבל את כתובת הלימודים שהכי הכי מתאימה לו ומשולבת בין הרצון שלו לבין היכולות, כי לפעמים לילדים יש רצונות קצת הפוכים מהמציאות עצמה.
<דני אריאל: אני רק אתן דוגמה.
<דני אריאל: בשנה הבאה יש ילד שילמד בבית ספר טכני של חיל האוויר ברמת דוד, שזה מאוד רחוק מפה, זה דורש הסעות מיוחדות, ושני ילדים פעם ראשונה ילמדו בבית ספר בכרמיאל, בית ספר פרח, משהו חדשני.
<יואב אפלבוים: אני ממשיך.
<יואב אפלבוים: המסגרת הבאה שיש לנו, ואתם תפגשו אותה, היא מרכז החירום הצפוני לילדים ונוער בסיכון, מרכז חירום שקולט ילדים בחירום שמופנים על ידי משרד הרווחה באמצעות בתי המשפט ומטפל ב-40 משפחות שהן משפחות מסכנות.
יפעת שאשא ביטון: כשאתה אומר מטפלים ב-40 משפחות זה אומר שיש טיפול מעבר לילד עצמו?
<יואב אפלבוים: כן, יש צוות מיוחד שהוא מטפל רק במשפחות.
<יואב אפלבוים: משפחה באה לשנה או שנה וחצי, היא מופנית על ידי משרד הרווחה, העובדים בשירותים הקהילתיים, ובדרך כלל גם על ידי בית המשפט.
<עדנה זלמנסון: זה אקסטרני, הילדים לא נמצאים שם.
<עדנה זלמנסון: הטיפול הוא גם כדי למנוע שילדים ייצאו למסגרת חוץ ביתית.
<עידית ארבץ: זאת אומרת הם נשארים בתוך המשפחה שלהם ואתם משגרים אפשרות של מערך תומך למשפחות?
<עדנה זלמנסון: לא משגרים, המשפחות מופנות והן באות לפה.
<עידית ארבץ: הן באות לכאן?
<יואב אפלבוים: כן.
<עדנה זלמנסון: פה יש מרכז טיפולי, לילדי סיכון גבוה.
<עדנה זלמנסון: אתם תראו.
<עידית ארבץ: מאיזה גיל אתם קולטים את הילדים?
<יואב אפלבוים: אנחנו קולטים את הילדים מגיל 6.
<יואב אפלבוים: משרד הרווחה מנסה, בתכניות חדשות שלו, להגביל את גיל הקליטה לגיל 8.
<יואב אפלבוים: אני אתייחס לזה בדיון הסופי שלנו אחרי הסיור.
<יואב אפלבוים: עד גיל 18.
<יואב אפלבוים: אני מגיע לפרויקט האחרון שלנו.
<יואב אפלבוים: ב-97' התחלתי לעבוד כאן, ב-98' כבר שאלתי את עצמי, 'רגע, מה קורה עם הילדים אחרי גיל 18?' אנחנו השקענו הון, אנרגיה, גם כסף וגם אנרגיות, קידמנו אותם, אבל המשפחות נשארו באותו מצב, או שהם היו ללא עורף משפחתי ולא היו פתרונות.
<יואב אפלבוים: אני מניח שאני לא נראה לכם חשוד כאיש ש"ס, אז ניצלתי את העובדה שש"ס, בניזרי היה במשרד הרווחה, ובעידוד של מרכז המחוז, פתחתי קבוצה של חמש בנות, י"ג-י"ד, קראתי לזה.
<יואב אפלבוים: וש"ס תמך.
<רחל סעדה: בניזרי עשה הרבה דברים טובים.
<רחל סעדה: אני יודעת על כמה דברים טובים ששלמה בניזרי עשה.
<יואב אפלבוים: זה מה שקרה אז.
<יואב אפלבוים: לצערי, אני אגיד את זה בזהירות, כי זה לא כל כך לצערי, הממשל התחלף ואז נפסקו ההורדות ל-י"ג-י"ד ולפני כ-10 שנים חניך בוגר שלנו היה כאן 9 שנים, שירת בצבא כחייל בודד עוד 3 שנים, השאיר מכתב בשבוע האחרון ש'אהבה' הייתה הבית שלו ואין לו לאן לחזור.
<יואב אפלבוים: ותאמינו לי, אני מכיר טוב את הבית שלו, זה היה ארבעה קירות עם אמא שלא הייתי נותן לה לגדל חתולים וכלבים.
<יואב אפלבוים: תסלחו לי על ההתבטאות.