GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אסף שרון: אנחנו עוסקים המון בכל מה שקשור למידע, בזיהוי גורמי סיכון, בללמוד מה קורה בחוץ לארץ ובפיתוח מודלים – זה דבר מאוד חשוב לשינוי התנהגותי ותודעתי ובסופו של דבר באוכלוסייה.
<אסף שרון: תודה.
<עמי רוטמן: לעניין הפעילות אם אפשר, עמי רוטמן היועץ המשפטי של הרשות.
<עמי רוטמן: בהמשך למה שחבר הכנסת חמד עמאר אמר, בעקבות העלייה בהיפגעות במגזר הערבי השנה שוב התחלנו בשיתוף עם ארגון בטרם בפרויקט שנועד להגיע לאלפי משפחות.
<עמי רוטמן: עד היום הודרכו למעלה מ-10,000 משפחות ביישובים הבדואים בדרום.
<עמי רוטמן: שם עיקר הבעיה.
<עמי רוטמן: אנחנו כבר רואים ירידה, שוב באחוזים היא גבוהה, מכ- 10 בשנה שעברה לכ- 5 השנה, נקווה שהמגמה תמשך.
מסעוד גנאים: אמרת יש ירידה?
<עמי רוטמן: יש ירידה חד-משמעית בעקבות ההסברה.
<עמי רוטמן: פעם שלישית שהפרויקט הזה רץ.
<עמי רוטמן: לראשונה הוא היה ב-2009 והייתה ירידה דרסטית.
<עמי רוטמן: אחרי זה בשנת 2012 עשו את זה בצפון ועכשיו עוד פעם בדרום.
<עמי רוטמן: כל פעם אחרי הפרויקט שהוא רץ רואים שיש ירידה.
יפעת שאשא ביטון: ציין את זה חבר הכנסת חמד עמאר קודם.
חמד עמאר: 64 ילדים נהרגו בתאונות חצר משנת 2007 ועד היום.
חמד עמאר: אנחנו הצענו את החוק בשנת 2009.
חמד עמאר: אולי אם היו מאשרים את החוק, אומרים תקינה, חוסר תקינה אנחנו לא מאשרים כי יש חוסר תקינה.
חמד עמאר: אולי יכולנו לחסוך הרבה חיי אדם שם.
חמד עמאר: אני אתן לך דוגמה על תקינה.
חמד עמאר: אני - - -
יפעת שאשא ביטון: חוזרים אחורה בדיון.
חמד עמאר: אני מתכוון למשהו אחר.
חמד עמאר: אני אתן לך דוגמה של אלכוהול אפס לנהגים צעירים שהם מעורבים הכי הרבה בתאונות דרכים במדינת ישראל.
חמד עמאר: חוקקתי את החוק לפני ארבע שנים - - <קריאה:> בדצמבר יהיה חמש שנים.
חמד עמאר: בדצמבר יהיה חמש שנים.
חמד עמאר: עד עכשיו אין אכיפה של החוק.
חמד עמאר: <קריאה:> יש להם בעיה טכנית ככל שאני יודע - -
יפעת שאשא ביטון: זה מה שאני אומרת, אנחנו רצים עם חקיקה חקיקה חקיקה, אבל בסוף מי בודק שהדברים קורים.
חמד עמאר: בגלל תקינה אין אכיפה.
חמד עמאר: אומרים 'אין תקינה עדיין'.
<גלית גלעד: אבל חשוב להבין שגם אמצעים טכנולוגיים בלי הסברה ושינוי תרבות והפנמה לא עושים, הם לא עושים.
<גלית גלעד: גם אם נבנה את הגדר ונחצה זה לא יעזור.
<גלית גלעד: יש הרבה דברים שצריך להפנים במערכת המשפחתית כדי לשמור על הילד.
יפעת שאשא ביטון: למעשה זכות הדיבור שלך כי את הבאה בתור.
יפעת שאשא ביטון: את מוזמנת להמשיך את הדברים ולאחר מכן נשמע את התלמידה.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה גלית.
<גלית גלעד: אני מודה לכם ואני חושבת שזה יום מאוד חשוב, אבל כמו תמיד אני מייצגת פה את הילדים.
<גלית גלעד: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה מלא ואסטרטגי עם הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.
<גלית גלעד: כמו שעמי אמר הפרויקט הזה עובד ומוציא תוצאות.
<גלית גלעד: אנחנו ב"טרם" לא מודדים אחרי שנה, אנחנו מודדים אחרי תקופה מספיק נכונה לבצע הערכה ומדידה.
<גלית גלעד: חשוב לציין שהפרויקט הזה נעשה גם בסיוע של המטה להסדרת יישובי הבדואים בנגב של משרד החקלאות.
<גלית גלעד: יש פה הרמת מודעות מסיבית להבין שהילדים בנגב נפגעים וצריך לעשות מעשה.
יפעת שאשא ביטון: את אומרת 'תקופה מספיק נכונה'.
יפעת שאשא ביטון: מה זה?
<גלית גלעד: לפחות בין שנתיים לשלוש כדי להבין ששינוי התרבות באמת הופנם ואכן התופעה הזאת ממשיכה ויש לנו מיעוט של היפגעות.
<גלית גלעד: בשנה שעברה היינו ב-15, השנה אנחנו בפחות מ-5, זה מעודד מאוד וזה אומר שאנחנו בכיוון הנכון.
<גלית גלעד: חשוב מאוד להגיד שלאור הנתונים שנתת שיש יותר חגירה ויש יותר התקדמות, אבל עדיין אנחנו רואים ירידה בעגינה בבוסטרים, אנחנו רואים שיש 70% של טעויות בעגינה של ילדים.
<גלית גלעד: אנחנו יצאנו, באמת בלי לכוון את התזמון, אבל ארגון בטרם סיים רק עכשיו מחקר שנקרא "זיהוי דפוסי תנועה והערכת סיכונים של ילדים הולכי רגל".
<גלית גלעד: אנחנו הבנו שהבעיה השנה היא הולכי רגל, הייתה עלייה משמעותית.
<גלית גלעד: ראינו דברים מדהים.
<גלית גלעד: קודם כל, הילדים מתפרצים.
<גלית גלעד: אנחנו יודעים ש-22% מהתאונות הן התפרצות של ילדים לעומת מבוגרים שזה 8%.
<גלית גלעד: אנחנו רואים ש-40% מבני הנוער, 14 עד 18, לא עוצרים באדום.
<גלית גלעד: הם לא עוצרים באדום! אנחנו יודעים שאחד משמונה בני נוער, 14 עד 18, הם מוסחים.
<גלית גלעד: אנחנו יודעים כבר על ידי מה, בעיקר על ידי מה.
<גלית גלעד: יש להם הסחי דעת שלא היה להם בעבר.
<גלית גלעד: אנחנו יודעים שבמעברי חצייה אין זכות קדימה לילדים למרות התקנה החדשה.
<גלית גלעד: למרות החקיקה החדשה הם לא מקבלים זכות קדימה.
<גלית גלעד: הכול סקר תצפיות שלנו.
<גלית גלעד: כמו שדיברנו עכשיו בוועדת חינוך, וזה מאוד מפתיע, במקום דוגמה חיובית ההורים נותנים דוגמה שלילית.
<גלית גלעד: הילד שאמור להבין מההורה כיצד לפעול מקבל ממנו דוגמה שלילית.
<גלית גלעד: הצענו גם על פי הסקר שלנו שגם אי השוויון בולט.
<גלית גלעד: ילדים ביישובים ממצב סוציו-אקונומי נמוך נפגעים יותר בתאונות דרכים.
<גלית גלעד: אנחנו גם הצלחנו לבדוק גם את הנושא של אופניים חשמליים וראינו שעצם העובדה שהם על אופניים חשמליים נותנת להם לגיטימציה יותר לעבור באור אדום והם גם לא מסתכלים ימינה ושמאלה.
<גלית גלעד: בסופו של דבר כפי שאנחנו תמיד אומרים, חלק מהעבודה היא אמצעים טכנולוגיים, חלק מהעבודה היא הכשרת אנשי מקצוע ולתגבר את מערך החינוך לנושא הזה וחלק מהעבודה היא לפנות להורים בהסברה מסיבית.
<גלית גלעד: אין כמוך יודעת, את מובילה את התכנית הלאומית לבטיחות לאומית, שחלק נכבד ממנה זה לתגבר את התקציבים של משרדי הממשלה כדי שהם יפעלו בנושא.
<גלית גלעד: זהו, אני מאחלת לכולנו בהצלחה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה גלית.
<אלמוג בן משה: אני אלמוג בן משה, מועצת התלמידים והנוער הארצית.
<אלמוג בן משה: חשוב לי באמת לדבר על עניין ההסברה, של חינוך.
<אלמוג בן משה: דיברו קודם על קמפיין שהיה בשנות ה-70 על "צא לנוף אך אל תקטוף".
<אלמוג בן משה: אני נולדתי בשנת 1998 ואני יודעת את זה והיום כשאני אצא לטבע אני לא אקטוף פרחי בר.
<אלמוג בן משה: זה בדיוק המצב שאנחנו רוצים ליצור כאן בעתיד מבחינת בטיחות בדרכים ולפחות איך אני רואה את זה.
<אלמוג בן משה: בעצם יש לנו כאן את הילדים שהם הולכים להיות בני הנוער, קודם כל הם כבר עכשיו הולכי הרגל, מי משתמש בתחבורה הציבורית, מי שככה מעורב בכמות מאוד גדולה בתאונות הדרכים וגם את הנהגים הצעירים.
<אלמוג בן משה: בעצם מי שככה יהיו בעתיד הנהגים שבאמת ישלטו על הכביש והם הנהגים הצעירים.
<אלמוג בן משה: יש לנו כאן את הגישה אליהם לא באמצעות קמפיינים, אגב זה מאוד מאוד חשוב הקמפיין של "צא אל הנוף אך אל תקטוף", זה דבר מאוד חשוב.
<אלמוג בן משה: אני חושבת שהדוגמה לזה זה "אם שותים לא נוהגים".
<אלמוג בן משה: זה משהו שאני יכולה בתור בת נוער, בתור חברים שלי שיוצאים למסיבות אז אני אבוא עם האוטו אבל לא אוכל לשתות ואז מה אעשה?
<אלמוג בן משה: מתחילים לחשב את זה בראש 'ניקח קווי לילה ואיך נחזור ומי לא ישתה'.
<אלמוג בן משה: באמת זה איזה טאבו שאם שותים באמת לא נוהגים, לא עושים את הדבר הזה.
<אלמוג בן משה: אני אומרת שקמפיינים זה דבר מאוד מאוד חשוב ומשמעותי ובעל יכולת השפעה אדירה, אבל יש לנו כאן גישה להושיב חבורה של נהגים צעירים בכיתה ולהסביר להם על החשיבות של איך לנהוג בצורה נכונה, תרבות נהיגה, איך בעצם לשמור על החוקים.
<אלמוג בן משה: האידיאל מבחינתנו, שבעצם כך יהיה בעתיד.
<אלמוג בן משה: עכשיו יש את שיעורי חינוך תעבורתי, יש את שיעורי זה"ב שאני חוויתי כילדה בבית הספר ועכשיו אני חווה בתיכון - -
יפעת שאשא ביטון: את מרגישה שהם משמעותיים?
<אלמוג בן משה: זה בדיוק מה שרציתי להגיד.
<אלמוג בן משה: יש פוטנציאל אדיר כי התלמידים מאוד מאוד מגלים עניין עכשיו עם הטסטים והתיאוריה.
<אלמוג בן משה: זה משהו שהוא נורא נורא ביום-יום שלנו, אבל איך שהוא מרגיש שהנושא קצת מתפספס, כי בעצם אנחנו נורא נורא מגלים את העניין, אבל זה שיעור אחד בשבוע וזה ככה לא לבגרות.
<אלמוג בן משה: זה קצת מאבד - - -
יפעת שאשא ביטון: את אומרת שזה לא מספיק.
<אלמוג בן משה: זה קצת מאבד מהרצינות, מהחשיבות למרות שכן יש את העניין וכן יש את הבסיס אצל בני הנוער לבוא ולשמוע ולהבין.
<אלמוג בן משה: אם אנחנו הולכים לאכיפה בסופו של דבר אף אחד לא רוצה לקבל דוח או אף אחד רוצה להיפגע.
<אלמוג בן משה: זה בעצם הנושא של ההסברה בתוך הכיתות, בתוך בתי הספר – הוא חשוב ומשמעותי.
<אלמוג בן משה: בטיחות בדרכים זה נושא שהוא נשמע ככה, מדברים עליו בבית הספר פה ושם, הוא נשמע קצת חרוש, אבל ברגע שבאמת הופכים את זה למשהו שהוא יום-יומי כמו שיעורי החינוך התעבורתי.
<אלמוג בן משה: עכשיו בגילאים שלנו של הטסטים והתיאוריות זה כל כך - - -
יפעת שאשא ביטון: זה רלוונטי בעצם.
<אלמוג בן משה: זה הופך את זה לנושא רלוונטי, זה כל כך מגלה את העניין.
<אלמוג בן משה: לגבי החלק של המשפחה בתוך זה.
<אלמוג בן משה: אני אוכל לספר, את דיברת על הסחות כשחוצים את הכביש, אח שלי התחיל עכשיו לחזור מבית הספר לבד והוא מדבר עם האימא שלי כל יום כשהוא חוזר.
<אלמוג בן משה: כל פעם שהוא מגיע לרמזור הוא אומר לה: 'אימא אני צריך לנתק, אני עובר את הרמזור'.
<אלמוג בן משה: זה בדיוק זה, הוא לא מוכן לעבור את הכביש כשהוא מדבר בטלפון, הוא מפחד מזה נורא.
<אלמוג בן משה: זה בדיוק איזו הטמעה בתוך - - -
יפעת שאשא ביטון: כל הכבוד, מצאנו שחקן לקמפיין.
<אלמוג בן משה: הוא ממש לא מוכן.
<אלמוג בן משה: הוא לא מוכן.
<אלמוג בן משה: הוא באמצע סיפור על מה שקרה לו בכיתה והוא לא מוכן לחצות בכביש כשהוא מדבר בטלפון.
<אלמוג בן משה: או שהוא יסיים את השיחה או שהוא יחצה.
<אלמוג בן משה: זה באמת משהו שהוא הטמעה והוא משהו שהוא אפשרי גם כן דרך בית הספר, שיעורי הזה"ב שהם מקבלים בבית הספר וגם דרך התא המשפחתי שזה משהו ששמים עליו מאוד דגש.
<אלמוג בן משה: לגבי התחבורה הציבורית, ככה, בני נוער זה אחד מהחלקים המרכזיים באוכלוסייה שמשתמש בתחבורה הציבורית מחסור בררה, אבל באמת זה המצב.
<אלמוג בן משה: ברגע שאנחנו רוצים בעצם שבעתיד נשתמש בתחבורה הציבורית, שכמה שיותר חלקים מהאוכלוסייה ישתמשו בתחבורה הציבורית ושזה לא יהיה, נקרא לזה מאכזב, מאיים, לא נעים.
<אלמוג בן משה: שלא נחכה שיהיה לנו רישיון וניסע כבר באוטו משלנו.
<אלמוג בן משה: זה משהו שהוא בעצם קשור לכל נושא איכות התחבורה הציבורית בישראל.
<אלמוג בן משה: זה משהו שדובר כאן בין אם זה נגישות.
<אלמוג בן משה: בינינו, לא באמת אפשר להגיע ממקום למקום רק בתחבורה ציבורית ויש המון הליכה ברגל, מוניות ספיישל - - -
יפעת שאשא ביטון: הליכה ברגל זה גם בריא אם עושים את זה בטוח.
<אלמוג בן משה: בכמות מסוימת ובטיימינג מסוים.
חמד עמאר: תלוי איפה.
חמד עמאר: לא באמצע הכביש.
<אלמוג בן משה: כן, יש תחנות אוטובוס שהן באמצע הכביש ורוצים להגיע.
<אלמוג בן משה: גם במערכת החינוך לעודד את השימוש בתחבורה הציבורית וגם את התחבורה הציבורית לנגיש יותר ובפרט לבני הנוער ולתלמידים בין אם זה מבחינת מחירים, ובין אם זה מבחינת, ממש נגישות פיסית וגם לעלות את האיכות של התחבורה במדינת ישראל שזה משהו מאוד חשוב.
<אלמוג בן משה: זהו.
אורי מקלב: יש כאן נציגות של משרד החינוך?
אורי מקלב: כדאי שנשמע את העניין של זה"ב.
יפעת שאשא ביטון: את העניין של החינוך אני עוד רוצה לבחון ואת הנושא של בטיחות - - -
אורי מקלב: זה לא כל כך מרתק.
אורי מקלב: השיעורים האלה ניתנים, אבל נעשים משהו שהוא לא מהותי - - -
יפעת שאשא ביטון: הם לא מספיקים.
אורי מקלב: אני סיפרתי השבוע בוועדה כשדיברנו על האופניים החשמליים, הייתי באירופה וראיתי קבוצה של ילדים עם מורה שיוצאים עם האופניים ביחד.
אורי מקלב: היה לימוד לימוד, ראית שהילדים כולם מרותקים, עצרו את התנועה, הם היו חלק המרכזי בכביש.
אורי מקלב: הם למדו עכשיו את השיעור ברכיבה על אופניים, שיעור של ללמוד תמרורים.
אורי מקלב: אני עצרתי וצילמתי את זה, בארץ לא ראיתי את זה וזה סימן שזה לא קורה בארץ.
יפעת שאשא ביטון: היא אמרה יפה, תהפכו את זה רלוונטי.
אורי מקלב: מרתק ומיוחד כפי שהם לוקחים מורה מיומן עם כל המדים שלו והליווי.
אורי מקלב: היה טקס שלם שהם למדו ובואו ועצרו את התנועה בשבילם.
אורי מקלב: זה היה שיעור שיעור שבוודאי כולם השתתפו בו.
אורי מקלב: ראית את הרצינות של ההשתתפות.
אורי מקלב: זה שיעור אמתי שמחנך אותך.
יפעת שאשא ביטון: אם כן אני חייבת לומר שיש בתי ספר, לפחות בסביבה הטבעית שלי יש גן ובית ספר, שיצרו סביבה שמדמה בעצם את הרחוב והם מתאמנים שם גם בחצייה של כביש, גם ברכיבה בטוחה על אופניים.
יפעת שאשא ביטון: יש שם רמזורים, הכול בדמה.
יפעת שאשא ביטון: הם לקחו שטח בתוך בית הספר או ברחבת הגן.
יפעת שאשא ביטון: כן, הם עושים שם התנסות וזה לא פעם בשבוע כי זה חלק אינטגרלי משגרה.
יפעת שאשא ביטון: מדהים לראות ואני מסכימה.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת גנאים וחברת הכנסת עאידה שהצטרפה אלינו.
מסעוד גנאים: בקצרה, אני לא אאריך.
מסעוד גנאים: אני חושב שהנושא שאנחנו נדרשים אליו הוא מאוד כאוב ומאוד חמור.
מסעוד גנאים: כוונתי עניין ההיפגעות של ילדים.
מסעוד גנאים: אין ספק, לפי כן הנתונים עד עכשיו ולמרות שאולי יש ירידה, אחוז ההיפגעות הילדים הערבים היא גבוה.
מסעוד גנאים: ב-2014 אני רואה שיש 60% הרוגים, 45% מהפצועים ובמיוחד במה שמכונה 'תאונות החצר' שבדרך כלל זה על ידי קרוב משפחה או השכונה.
מסעוד גנאים: זה הכואב יותר, כואב יותר גם.
מסעוד גנאים: נכון אמרנו עניין התשתיות, את כל הדברים האלה צריך לעשות, אבל הדבר הקריטי והעיקרי זה העניין של המודעות, של ההסברה ושל החינוך משום שבסוף החינוך לחיים בטוחים יותר וזהירים הוא שמציל חיים.
מסעוד גנאים: אנחנו פה בכנסת, אמרתי כמה פעמים, כפוליטיקאים אנחנו לא רק עוסקים בעמדות פוליטיות.
מסעוד גנאים: אנחנו גם עוסקים בהצלת חיי אדם וזה חשוב וזו המדרגה הראשונה.
מסעוד גנאים: זה החשוב ביותר דרך הכלים הפרלמנטרים שיש לנו, דרך הלחצים, דרך תקציבים משום שבסוף גם אם אנחנו רוצים לעלות את המודעות.
מסעוד גנאים: אני מודע לעשייה המאוד חשובה של ב"טרם" של הרשות, של כולם, בסוף צריך תקציבים, צריך משאבים, צריך תכניות וגם בסוף צריך מי שיאכוף כדי ליישם את התכניות האלה.
מסעוד גנאים: ככל שיש לנו את כל התכניות האלה, יש לנו גם את שיתוף הפעולה של הרשויות ושל ההורים ושל משרד התחבורה, משרד החינוך וכל המשרדים הרלוונטיים.
מסעוד גנאים: נדמה לי שהרבה דיברנו על התכנית הלאומית ה-היא, אני לא יודע מה יושם.
יפעת שאשא ביטון: זאת שעוד תהייה.
מסעוד גנאים: היא אמורה להיות כבר, אבל אני לא יודע עד מתי אנחנו נדבר על התכנית הזאת.
מסעוד גנאים: אני חושב שצריך להתרכז ולהשקיע בעניין של החינוך ושל המודעות כדי שבאמת את כל הסטטיסטיקות המדממות האלה לפחות נפחית אותן.
מסעוד גנאים: אני לא רואה שיש סיכוי שנעלים אותן, לא נראה אותן, אבל לפחות נחסוך בחיי אדם.
מסעוד גנאים: תודה גברתי יושבת הראש.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת מסעוד גנאים.
יפעת שאשא ביטון: אני רק חייבת במאמר מוסגר, אני חושבת שיצא לי להגיד את זה בוועדה.
יפעת שאשא ביטון: נכון שצריך כספים ודיברו פה על תקציב הרשות שקטן ושבעצם יקטן גם בתקציב הבא.
יפעת שאשא ביטון: אני אתייחס לזה בסיכום, אבל בסוף בסוף אני לא רוצה לזרוק את האחריות על תקציב כזה או אחר.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שמה שאנחנו יכולים לעשות ברמת המודעות שלנו כמבוגרים הוא הרבה יותר חשוב, הרבה יותר משמעותי אפילו מאמצעים טכנולוגים אחרים.
יפעת שאשא ביטון: דיברנו על חיישני רברס, אני רוצה שהחיישנים שלנו כהורים שיוצאים מהבית, מניעים את הרכב, עושים רברס – שיהיה לנו בראש שאולי מישהו יכול להיות מאחור ושנהייה הרבה יותר ערניים ומודעים.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה על הדברים, זה חשוב מאוד.
יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת עאידה בבקשה.
עאידה תומא סלימאן: אני מצטערת מהתחלה, כי בשעה 11:00 אני אמורה להתחיל את הוועדה שלי.
עאידה תומא סלימאן: ראיתי לי לנכון כי הנושא הזה חשוב לי גם כדי להגיע ולהגיד את דעתי.
עאידה תומא סלימאן: אני מצטרפת למה שאמר חבר הכנסת גנאים בעניין של כמה הנושא הזה כאוב ועד כמה כל זמן שאנחנו קמים בבוקר ושומעים על איזה תינוק ובמיוחד באוכלוסייה הערבית שנדרס על ידי האבא, נדרס על ידי הדוד, נדרס לא יודעת על ידי מי.
עאידה תומא סלימאן: ברוב המקרים זה קורה ככה, או במעורבות של ילדים בתאונות דרכים ואז מתברר שכל העניין הוא של לחגור אותם ולהושיב אותם בצורה נכונה.
עאידה תומא סלימאן: זה כואב ולא כואב פחות כאשר ילדים נפגעים באופן כללי.
עאידה תומא סלימאן: כלומר לא רק באוכלוסייה הערבית.
עאידה תומא סלימאן: עצם העובדה שאחוז ההרוגים הוא כל כך גבוה זה מראה - - - <קריאה:> במיוחד בדרום.
עאידה תומא סלימאן: במיוחד בדרום ולזה רציתי להתייחס.
עאידה תומא סלימאן: נכון, צריך לעלות את המודעות וצריך לעבוד על זה.
עאידה תומא סלימאן: אולי צריך להתחיל באיזה מבצע שברשויות המקומיות, יומיים, שפעם יעשו מבצע של יומיים להסתובב עם הדרכה מיוחדת.
עאידה תומא סלימאן: שהפקחים יסתובבו בשכונות ולהצביע על כל מקום שהוא יכול להיות באמת בעייתי ומסוכן לילדים, כולל חצרות בתים איפה שהחנייה צמודה למקום שהילדים משחקים בו ולהציע.
<גלית גלעד: זה מה שנעשה היום.
<גלית גלעד: בשנה הבאה זה יהיה כבר בשישה יישובים בנגב.
עאידה תומא סלימאן: כן, אבל זה לא רק בנגב, זה גם בצפון.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהרשויות המקומיות יכולות לקחת את זה על עצמן בלי עלויות.
עאידה תומא סלימאן: יש להם את הפקחים, שיעשו יום הדרכה, שיסתובבו הפקחים בכל הכפר ושיסמנו להורים.
עאידה תומא סלימאן: כאילו לא יהיה להם משהו באכיפה שיעשו, אז שיבואו ויגידו 'תשמעו, אם המצב ממשיך להיות אצלכם בחצר בצורה כזה בלי סימון איפה האוטו יעמוד, בלי להפריד בינו לבין איפה שהילדים משחקים יהיה לכם מסוכן.
עאידה תומא סלימאן: לילדים שלכם יהיה מסוכן'.
עאידה תומא סלימאן: אולי, אני לא יודעת, יכול להיות שאני הוזה וחולמת ואני לא יודעת מה, אבל אני חושבת שזה דבר אפשרי ואפשר לבצע אותו.
עאידה תומא סלימאן: אפשר לפנות לרשויות המקומיות בנושא הזה.
עאידה תומא סלימאן: הדבר השני, אפרופו אם מדברים על מודעות של הילדים ולעודד ילדים להשתמש בתחבורה ציבורית, אז צריך שתהייה תחבורה ציבורית כדי לעודד אותם שהם יעלו עליה.
עאידה תומא סלימאן: או.
עאידה תומא סלימאן: קיי.
עאידה תומא סלימאן: ברוב המקרים של הכפרים והערים הערביות אין תחבורה ציבורית.
עאידה תומא סלימאן: אני זוכרת כשאני הלכתי לבית ספר, לי יש מזל, גדלתי בנצרת, יש בה תחבורה ציבורית, אבל בהרבה מקומות אין תחבורה ציבורית, אז מה יעשו?
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהמקום הכי מסוכן גם כן, המקומות החנייה של בתי הספר.
עאידה תומא סלימאן: בבוקר כאשר מגיעים כל ההורים עם כל המכוניות שלהם להוריד את הילדים שלהם ואז יש תוהו ובוהו שם.
עאידה תומא סלימאן: נושא נוסף, בעניין התשתיות באופן כללי.
עאידה תומא סלימאן: תשמעו, כשאני נמצאת בסיור שעשיתי כשנכנסתי לתפקיד יושבת ראש של הוועדה לקידום מעמד האישה, עשיתי אותו בנגב.
עאידה תומא סלימאן: כשאני שומעת מהכפרים שלא מוכרים שבהם ביקרתי, מספרים לי שהילדים צריכים ללכת ברגל 4 ק"מ כולל בכבישים מלאים במכוניות.
עאידה תומא סלימאן: מי יודע מה קורה בדרך, מי יודע מה יכול להיגרם להם על ידי תאונות כאלה או אחרות או כשהם חוצים את הכביש שהוא לא מסומן והוא באמצע שום מקום?
עאידה תומא סלימאן: יכולה לעבור מכונית במהירות גבוהה, חס וחלילה.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שיש דברים שכן קשורים בתשתית.
עאידה תומא סלימאן: נכון, אפשר ללמד את הילדים האלה את כל הדברים הנכונים, 'תחצו את הכביש רק במעבר חצייה'.
עאידה תומא סלימאן: כאשר אין מעברי חצייה מה הם יעשו, לא יחצו את הכביש?
עאידה תומא סלימאן: הם צריכים לחצות את הכביש.
עאידה תומא סלימאן: כאשר יש ניגוד או פער די גדול בין מה שמלמדים לבין מה שנמצא במציאות זה לא ייפתר.
עאידה תומא סלימאן: העניין של פרויקט כזה עם הרשויות המקומיות, אני אומרת לכם מעכשיו כמי שיכולה, אני לא יודעת, הדמות שלנו יכולה לעזור במשהו כחברי כנסת, אני מנדבת את עצמי.
עאידה תומא סלימאן: לא אוכל לנדב את חבר כנסת גנאים, הוא - - -
מסעוד גנאים: אני מזמן מתנדב.
עאידה תומא סלימאן: הנה, אני מצטרפת לחבר הכנסת גנאים ומתנדבת להיות לכם לעזר כדי לדבר עם רשויות מקומיות אולי להרים את הפרויקט הזה.
יפעת שאשא ביטון: יכול להיות ששווה להזמין אותם לוועדה ואז לכנס אותם ביחד.
יפעת שאשא ביטון: זה רעיון.
מסעוד גנאים: יש שדולה שהיא בדרך, שדולה של בטיחות ילדים במגזר הערבי.
מסעוד גנאים: אולי אנחנו נעשה השקה לשדולה, נזמין את הוועד הארצי של ראשי הרשויות הערביות.
מסעוד גנאים: שכולם יהיו פה עם הוועדה לזכויות הילד, עם ב"טרם", עם הרשות, עם כל - - -
עאידה תומא סלימאן: יש גם ארגון חדש באוכלוסייה הערבית לנושא פגיעות ילדים.
יפעת שאשא ביטון: תודה חברת הכנסת.
עאידה תומא סלימאן: אני מצטערת ותודה.
יפעת שאשא ביטון: תודה חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.
יפעת שאשא ביטון: הרב שמואל סלוטקי בבקשה.
<שמואל סלוטקי: אני מרבני צהר.
<שמואל סלוטקי: רציתי להאיר זווית נוספת שיכולה אולי לקדם אותנו משהו בעניין הזה.
<שמואל סלוטקי: ברור לכולם שהתשתית זה הנושא של החינוך, ההפנמה ושל מסרים מעבר לצדדים הפורמליים של בית הספר.
<שמואל סלוטקי: במובנים רבים לקהילות יש הרבה מקום והרבה השפעה בחינוך ובמיוחד לאור החשיבות של הדוגמה האישית ששמענו קודם.
<שמואל סלוטקי: הייתי רוצה אולי איזו קריאה מטעם הוועדה ואולי מטעם הרשות למנהיגי הדתות.
<שמואל סלוטקי: לעשות משהו בסוף שבוע של היום, של יום הזהירות בדרכים.
<שמואל סלוטקי: למוסלמים זה ביום שישי, ליהודים ביום בשבת, לנוצרים ביום ראשון.
<שמואל סלוטקי: אותם מנהיגי דתות שיש להם הרבה נושאים על מה לדבר, אפשר לדבר על הר הבית, אפשר לדבר על נושאים אחרים, אבל שבשבוע הזה שיתמקדו כל מנהיגי הדתות בנושא החשוב הזה של זהירות בדרכים.
<שמואל סלוטקי: יש הרבה בעיות שהן אפילו מיוחדות דווקא לעניינים הדתיים.
<שמואל סלוטקי: אתן לכם דוגמה, אחת השעות הקריטיות והמסוכנות שבהן יש תאונות רבות היא שעת השקיעה.
<שמואל סלוטקי: אתם יכולים לראות הרבה פעמים בדרכים הראשיות יהודים עוצרים לפני תפילת מנחה, השמש הולכת לשקוע, עוצרים בצד הדרך במקומות שלפעמים אסור לעצור כדי להתפלל, כדי להספיק תפילת מנחה בזמן.
<שמואל סלוטקי: או למשל השעות שלפני כניסת השבת, אנשים שלא יוצאים בזמן ורוצים להספיק להגיע לשבת מהמקום בו הם נמצאים לפני השקיעה, לפני הדלקת נרות, נוסעים לפעמים בחוסר זהירות וגורמים לתאונות דרכים בשעות האלה במיוחד.
<שמואל סלוטקי: בוודאי שיש למנהיגי הדת מה לומר.
<שמואל סלוטקי: אני חושב שיש השפעה מרובה שיכולה להיות להורים ולילדים כשהחינוך וההסברה יכנסו לקהילות גם דרך המנהיגים הדתיים.
<שמואל סלוטקי: למשל אם תצא קריאה לרב הראשי, לקאדי ולמנהיגים הנוצרים, המוסלמים, הדרוזים לעסוק בסוף שבוע הזה בתחומים האלה.
<שמואל סלוטקי: לפחות פעם בשנה תהייה בזה קריאה שיכולה אולי לתת תוספת ל- - -
יפעת שאשא ביטון: בעצם במסגרת הדרשה, התכנסויות וכדומה.
<עמי רוטמן: רק משפט אחד לעניין הזה.
<עמי רוטמן: אנחנו עשינו ועושים גם באמצעות האיממים ומנהיגי דת במגזר הערבי, גם בציבור החרדי והדתי ובעיתונות הסקטוריאלית ושזה יגיע גם דרך רבנים.
<עמי רוטמן: אנחנו, אני פחות יודע מה קורה בנוצרים, אבל לדעתי גם זה שם בקהילות ודרך אנשי הדת שיש להם השפעה.
<עמי רוטמן: זו פעילות שנעשית.
<עמי רוטמן: יכול להיות שמשהו ספציפי לשבוע הזה, אבל באופן עקרוני אלו דברים שנעשים.
<שמואל סלוטקי: כשזה בעוצמה, בכוח ושזה בכל הדתות באותה שבת.
<עמי רוטמן: לכל מה שקורה, זה דווקא יכול להיות רעיון.
יפעת שאשא ביטון: נציגת משרד החינוך אורה יעקב.
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח שבנוסף לדברייך תתייחסי גם לסוגיית ההסעות לבתי הספר.
יפעת שאשא ביטון: היום בעצם יש הסעות שהן כבר לא, הן דרך המסגרת של שירות ציבורי.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, בין אם זה אוטובוסים של "אגד" או של חברות ציבוריות אחרות.
יפעת שאשא ביטון: הנושא של כן חגורה או לא חגורה, מי צריך להיות ברכב בעת ההסעה.
יפעת שאשא ביטון: ההמון המון דברים שבעצם עולים ולטעמי לא סגורים עד הסוף מבחינת ההבנה של השטח.
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח פעם אחת שמישהו יעשה סדר על מה צריך, מה בתקנים, מה בנהלים שנוכל להוציא משהו מסודר.
<אורה יעקב: תודה רבה.
<אורה יעקב: לצערי אני לא ארחיב על ההסעות.
<אורה יעקב: ההסעות קשורות לאגף לביטחון בטיחות והם עוסקים בזה.
<אורה יעקב: אני מדריכה ארצית פדגוגית באגף.
<אורה יעקב: אני אוכל להתייחס להיבטים החינוכיים.
<אורה יעקב: בכל הנושא של הסעות מאורגנות שהם מקבלים, ממה שאני יודעת יש הנחיות מאוד ברורות.
יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו תכף ננסה לברר כאן עם הגורמים האחרים.
<אורה יעקב: אבל באמת זה ממש לא במסגרת האחריות שלי.
יפעת שאשא ביטון: מקובל.
יפעת שאשא ביטון: בואי תספרי מה את עושה במסגרת האחריות שלך.
<אורה יעקב: האגף שלנו התרחב בשנה זו גם לנושא של אורח חיים בטוח ונגישות לאור התכנית הלאומית.
<אורה יעקב: זה לחץ וקדימה יצאו לדרך.
<אורה יעקב: גלית יודעת את המורכבות של הדברים.
<אורה יעקב: הנושא בטיחות, זהירות בדרכים ובטיחות ילדים הוא יכול להשתלב, אבל זה מערך גדול שאנחנו מכשירים את הצוותים החינוכיים.
<אורה יעקב: זה לא יכול לפעול מכאן ועכשיו בנושא רק של בטיחות ילדים.
<אורה יעקב: אנחנו בתהליך הזה.
<אורה יעקב: לגבי מה שקורה במערכת החינוך, אני לא אכנס לעניין תקציבים שברור לכם שגם שם יש את הבעיות.
<אורה יעקב: למשל יש לומדה על אופניים.
<אורה יעקב: לומדה רצינית שמופיעה באתר.
<אורה יעקב: היא נקראת "נעים על אופניים".
<אורה יעקב: לומדה שכל משפחה אם תשב על המחשב תוכל לתרגל את כל מה שקשור לנסיעה בטוחה ברכיבה על אופניים.
יפעת שאשא ביטון: הילדים מודעים במערכת ללמודה הזאת?
<אורה יעקב: הילדים מודעים, המורים מודעים, אבל לוקח זמן עד שנכנסים לתוך זה.
<אורה יעקב: הדברים הם מאוד בתהליך.
<אורה יעקב: אולי אני נשמעת מתנצלת, אבל זה בסדר לי גם אם זה נשמע כך כי התהליך הוא מאוד מאוד מורכב.
<אורה יעקב: אני רוצה להתייחס לעניין, משמרות הזה"ב בשיתוף של הרשות הלאומית יצאנו עכשיו לדרך עם תכנית חדשה.
<אורה יעקב: על כל הנושא חינוך תעבורתי כבר שמעתם בדיון הקודם שהיה.
<אורה יעקב: אנחנו הגדרנו את המשימה שלנו לרכזים בצוותים "מעטפת בטיחות".
<אורה יעקב: יש מעטפת בטיחות פיסית ויש מעטפת בטיחות אישית.
<אורה יעקב: אנחנו מקבלים בשבועות האלה סקירה על כל בית ספר, מה קורה מבחינת מעטפת הבטיחות, מה קורה עם מעבר חצייה, עם התמרורים ועם הכול.
<אורה יעקב: בנוסף לזה, אתם יודעים שמתקיימים ויש --- וגם של שאור ירוק.
<אורה יעקב: כלומר הדברים מתרחשים.
<אורה יעקב: גם הנושא של חינוך תעבורתי עכשיו מקבל מפנה.
<אורה יעקב: החומרים יותר עדכניים, יותר רלוונטיים.
<אורה יעקב: עכשיו אנחנו מתחילים ללמד בכיתות י'.
<אורה יעקב: המעבר מכיתה יא' לכיתה י' השנה יהיה חצי חצי למרות שגורף אנחנו צריכים להתחיל עכשיו ללמד בכיתות י'.
<אורה יעקב: כלומר, השנה הזו היא שנה של תנועה מאוד רצינית בתוך המערכת עם הכשרה של העובדים.
<אורה יעקב: אנחנו נקבל את הממצאים ומהרכזים שלנו בבתי הספר.
<אורה יעקב: מה קורה לגבי המעטפת.
<אורה יעקב: עכשיו אני רוצה לספר לכם משהו על מעטפת הבטיחות בקצרה.
<אורה יעקב: זה בעצם מתקשר לאמירה שנאמרה כאן לגבי מודעות.
<אורה יעקב: בכיתות ה' אנחנו מלמדים "עצמאים בשטח".
<אורה יעקב: זאת תכנית שמיועדת לכיתות ה' וזה מתבטא בתכנית.
<אורה יעקב: אנחנו העברנו עכשיו הדרכה בתכנית מתוקשבת, כלומר, אנחנו צריכים להכשיר את המנחים.
<אורה יעקב: המנחים צריכים להכשיר את המורים איך מלמדים תכנית מתוקשבת.
<אורה יעקב: אני החלטתי לגעת במקום הלא בטוח, לדבר על רגש, לדבר על ניהול עצמי, מה קורה לי כשאני יוצא מהבית עד למעבר החצייה.
<אורה יעקב: מה קורה לי כשאני עומד, עם איזה חלק בגוף שלי קשה לי אתו, קשה להתמודד.
<אורה יעקב: כל מה שקשור לניהול עצמי הוא תהליך עם ילדים.
<אורה יעקב: זה מה שאנחנו עכשיו מחדדים ביותר כי לדעת 'אסור לעבור ומותר ' – כן, האמירות האלה נתפסות, אבל באופן מאוד מסוים הן לפעמים גם נשכחות.
<אורה יעקב: כל מה שאנחנו שמים עכשיו את הדגש זה - - -
יפעת שאשא ביטון: על הפעולה של הרגש.
יפעת שאשא ביטון: יש כאן מישהו שיכול לענות לי, אולי מהרשויות לגבי הנהלים של הסעת ילדים?
יפעת שאשא ביטון: שוב, אני מדברת על הסעות באוטובוסים, לא הטרנזיטים שהם בדרך כלל מאובזרים וכאלה.
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח בקצרה לשמוע מה הנהלים.
<יניב יעקב: באופן כללי.
<יניב יעקב: שוב, תשובה שמקורה צריכה להיות ברשויות, אבל ממחקרים וסקרים שאנחנו עושים הסעות תלמידים היום במדינת ישראל, מדובר היום על סדר גודל של 250 עד 300 אלף תלמידים שמוסעים בהסעות תלמידים.