GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להגיד, יש לנו ילדים מדהימים.
אורלי לוי אבקסיס: את פשוט מדהימה ואם חבר כנסת היה מקריא את מה שהקראת כאן מעל הבמה במליאה, אני חושבת שגם הייתי צריכה למחוא לו כפיים.
אורלי לוי אבקסיס: הבהרת את הדברים והדברים האלה פשוט - - - ולמה שאלתי אותך בת כמה את?
אורלי לוי אבקסיס: כי יש לי ילדה בגילך וכשהתפרסם הסרט על הדיור הציבורי והראו שם את המצוקה האמיתית, מה שעשו ב'מערכת', בתי ניצן, היא גם מתנסחת מאוד מאוד דומה לך, התחילה לבכות ואמרה לי שאנחנו אנשים אכזריים.
אורלי לוי אבקסיס: אז אמרתי, 'ניצן, את מפנה את החצים שלך לא לכיוון הנכון, אנחנו מנסים לשנות את זה, אנחנו נאבקים', אז היא נעמדה לי מול העיניים ואמרה לי 'אמא, תסתכלי עליי, כנראה שאתם לא נאבקים מספיק'.
אורלי לוי אבקסיס: ואני רוצה להגיד לך, אנחנו צריכים להיאבק הרבה יותר ואת צודקת, זה מחובתנו וזה תפקידנו.
אורלי לוי אבקסיס: וכשאת תהיי פה, כי יש לי תחושה שתהיי פה מתי שהוא, תזכרי את זה, אני אזכיר לך את זה.
אורלי לוי אבקסיס: כל הכבוד לך וכן ירבו כמוך.
אורלי לוי אבקסיס: יש לנו נוער נהדר.
אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת מרגי.
יעקב מרגי: אל"ף, תודה על הדיון.
יעקב מרגי: תשמעו בקולי, מעבר לצרידות אני גם נרגש ואני אסביר גם למה.
יעקב מרגי: ב-2003 אני נכנסתי לכנסת, זו הייתה ממשלת ליכוד-שינוי, אנחנו היינו באופוזיציה.
יעקב מרגי: כשכיוונתי לדברי הימים של הכנסת, באותה תקופה זה לא היה מובן מאליו לדבר על עוני, מי שהעז ודיבר על עוני של ילדים, או על עוני בכלל או על קשיים חטף נאום מוטיבציה מנגד בדוכן ועם אצבע מאשימה ו'תלכו ותעשו ותפסיקו' ותרבות ה'אין לי'.
יעקב מרגי: אז אני אומר לכם, אני גדלתי במשפחה של 11 נפשות, אבא מפרנס יחיד, כולם סיימו לימודים, אבל היה קשה, וזה שיש היום בכנסת דיון, יום העוני ומדברים על עוני ולשמוע את הנאום המאלף של יערה אברהם, והדברים, לא בגלל שנשמעו מפי ילדה, בגלל שהם נשמעו מפי ילדה שאומרת בגאון, שמה על השולחן, 'אני לא שייכת לסטטיסטיקה הזו' והיא נוגעת באותן תחושות של אותו ילד שאבא שלו עובד, הוא לא פרזיט, מה לעשות, בקום המדינה הוא ראה ערך ציוני לאומי להביא כמה שיותר נפשות פה כדי שתהיה פה מדינה, אנשים הקימו פה את העם, את הדור הזה, את המדינה הזו, הקריבו את פת לחמם, הקריבו את אותם חוגים שהם לא נתנו לילדים שלהם, הקריבו את אותם חלומות ושאיפות שהזכרת, הקריבו אותם כדי שיהיה פה עם, כדי שתהיה פה מדינה.
יעקב מרגי: הם עזבו קריירות ועבדו כפועלים פשוטים בעבודות דחק ולא נתנו להם לדבר על העוני ועל הקושי.
יעקב מרגי: תרבות ה'תן לי', ככה הגדירו אותה.
אורלי לוי אבקסיס: נכון, הבכיינים, קראו להם.
יעקב מרגי: לא העזו לדבר, אמרו אל תוציאו כל מיני שדים כאלה ואחרים, חשבו שהם פותרים את הבעיה בכך.
יעקב מרגי: ואנחנו היום אחרי כמעט 70 שנה, בעשור השביעי למדינת ישראל, מתמודדים עם אותן בעיות שלא רצו לטפל בהן לפני 20 ו-30 שנה.
יעקב מרגי: אם לא נזעק היום ולא נצליח היום בעוד 30 שנה יהיו פה דיונים על אותם ילדים, הדור הבא שלנו.
יעקב מרגי: לעוני יש מספר סיבות, זה לא סיבה אחת, רובן המכריע תלויות במקבלי ההחלטות, בממשלות השונות.
יעקב מרגי: הבטיחו באותן שנים, ב-2003, אמרו לנו תרבות הקצבאות, בואו נחסל את תרבות הקצבאות, נצמצם את תשלומי ההעברה.
יעקב מרגי: מי שדיבר על תשלומי העברה אמר מילה גסה, לא מבין בכלכלה, עבודה זרה, עבודת האלילים החדשה הייתה מקרו כלכלה ואמרו 'נקצץ בקצבאות'.
אורלי לוי אבקסיס: נכריח אותם לצאת לעבוד.
יעקב מרגי: נכריח אותם לצאת לעבוד ונסיט את אותם כספים, אותן קצבאות, לטובת זה שההורים לא ישלמו יותר תשלומים לחינוך.
יעקב מרגי: אתם מכירים את הבלוף הזה, אנחנו הולכים ומשלמים יותר.
יעקב מרגי: זה שלא ישלמו יותר לבריאות ואנחנו המשלמים הכי גדולים לבריאות.
יעקב מרגי: כמעט בכל תחום.
יעקב מרגי: אז מה עשו עם אותם כ-4 מיליארד ₪ קצבאות ילדים?
יעקב מרגי: סטטיסטיקה זה מדע מדויק, העוני בקרב הילדים צמח וגדל באותן שנים שקיצצו.
יעקב מרגי: אז רוצים בקרה על אותם כספים שהולכים לקצבאות ילדים?
יעקב מרגי: יש למדינה אפשרות לעשות בקרה, אבל לא על המזבח של התורה הכלכלית.
יעקב מרגי: סליחה, אמר מי שאמר, הוא לא איתנו עכשיו בבמה הציבורית, הנשיא הקודם, קפיטליזם חזירי.
יעקב מרגי: החזירי פה תופס יותר משקל ואני אומר את זה בצער.
יעקב מרגי: אז אנחנו הצלחנו לצאת, אתם יודעים כמה חברים שלי לא הצליחו לצאת מהמעגל הזה ונמצאים במקומות אחרים?
יעקב מרגי: כמה חברים שלי לא הצליחו לצאת, שהם כבר דור שלישי של עוני ודור שלישי של פשע בגלל זה?
יעקב מרגי: זה מדע מדויק, המדינה יודעת, הממשלה יודעת, אבל מה לעשות, יותר קל להעביר כספים, סליחה, ובלי דעות פוליטיות, למה שעושה מנדטים.
יעקב מרגי: אפשר לצאת למיקרופון ולומר 'תיכנסו בהם, תהרגו בהם ותעשו' בלי להסתכל לצרות האמיתיות וזה מביא מנדטים.
יעקב מרגי: לטפל בילדים זה לא מביא מנדטים.
יעקב מרגי: לומר 'קצבאות ילדים' זה לא פופוליסטי.
יעקב מרגי: אני יודע שאני הולך מפה ואף אחד לא יזכיר את זה אפילו, לא יהיה אינסרט אחד בתקשורת.
אורלי לוי אבקסיס: למה אתה בטוח?
יעקב מרגי: אפילו יבוזו לזה, 'חבר הכנסת מרגי דרש להעלות את קצבאות הילדים'.
יעקב מרגי: לי יש 2 ילדים, אני לא בניגוד עניינים.
אורלי לוי אבקסיס: וגם הם עברו את הגיל המזכה.
יעקב מרגי: לא הדבקתי את ההורים שלי.
מיכל רוזין: אפילו אני יותר ממך.
יעקב מרגי: מה לעשות.
יעקב מרגי: שלושה שותפים באדם, השותף השלישי לא נתן.
יעקב מרגי: אז, רבותיי, אני אומר, קודם כל הדיון הזה חשוב, זה חשוב שייעשה, חשוב שייאמר.
יעקב מרגי: רבותיי, עוני זה לא אשמה, אל תבוזו לעני, כשתראו עני תבינו שיש סיבות לכך שהגיעו לשם מי שהגיע לשם וצריך לעשות הכול להוציא אותם.
אורלי לוי אבקסיס: זה רווחי למדינה.
יעקב מרגי: זה גם כלכלי.
יעקב מרגי: שמעתם דוגמה אחת, בגלל דיור ציבורי, סיוע של 2,000 ₪, המדינה משלמת 11,000 שקלים.
אורלי לוי אבקסיס: על אחד, תאר לך שיש לך שישה.
יעקב מרגי: אז תכפילו את זה ב-.
אורלי לוי אבקסיס: במקום לעזור למשפחות.
אורלי לוי אבקסיס: סדרי העדיפויות.
יעקב מרגי: ורבותיי, זה לא כסף גדול.
יעקב מרגי: המדינה, עם כל האתגרים שלה, מסיטה תשלומים יותר גדולים ממה שהיינו צריכים כדי לצמצם את הפערים או לצמצם את העוני לטובת, תסלחו לי, מה שמחזיק את הקואליציה.
אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, יעקב מרגי.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לומר לכם שנמצא עכשיו בוועדת העבודה והרווחה אלי אלאלוף, מי שהוסמך על ידי שר הרווחה באישור שר האוצר להקים ועדה שתבחן את ממדי העוני, את הדרכים למיגורו או לפחות צמצום, הם לא רצו לשים איזה שהוא יעד בלתי סביר, אז צמצום ממדי העוני ובשביל לצמצם - - - ראשית צריך להגיד שהייתה ועדה מאוד מאוד רצינית עם תתי ועדות, עם נושאים כאלה ואחרים, חלק מהמסקנות שלהם, היו כאלה שצעקו ואמרו 'חבר'ה, אתם צמצמתם את המסקנות', אני יכולה להבין גם למה, הם הבינו שכדי לקבל את התקצוב ליישום צריך להביא איזה שהוא משהו שהממשלה תוכל לעמוד בו, אז הם לקחו דברים שהם יותר דחופים, ביניהם גם פתרונות הדיור.
אורלי לוי אבקסיס: ועכשיו ועדת אלאלוף, אומר יושב ראש הוועדה, 'הפתרונות שהמדינה מציעה לא רציניים בכלל'.
אורלי לוי אבקסיס: אז תגידו צמצם, לא צמצם, המליץ על פחות ממה שהיה צריך להמליץ, אבל גם זה לא יושם.
אורלי לוי אבקסיס: על ידי מי?
אורלי לוי אבקסיס: על ידי מי שמינה אותו.
אורלי לוי אבקסיס: סוג של אבסורד.
אורלי לוי אבקסיס: אני זוכרת שנעמדו על הבמה במליאה, התפארו בוועדת אלאלוף שהם מינו, 'אנחנו לא מפחדים, שיבואו יבדקו אותנו.
אורלי לוי אבקסיס: יהיה כלי מדד, סוף כל סוף ועדה'.
אורלי לוי אבקסיס: מי שיודע מה קורה עם ועדות, כשהתוצאות שלהן לא מוצאות חן בעיני מי שממנה אותן, אז הן נדחפות למגרה.
אורלי לוי אבקסיס: אסור לנו לתת שהדוח הזה יידחף למגרה.
אורלי לוי אבקסיס: אסור.
אורלי לוי אבקסיס: אין לנו אופציה אחרת, אלא אם כן - - - בעצם לא, כמי שמכיר את פקידי האוצר, לא, הם לא יציעו תכנית משלהם.
אורלי לוי אבקסיס: ראינו מה קרה עם התכניות שלהם.
אורלי לוי אבקסיס: אם ב-2003 עוד היה מאיפה לקצץ בקצבאות הילדים, בשנה שעברה לא היה מאיפה וקיבלנו התראות, ואני אומרת את זה כחברה בקואליציה, קיבלנו התראות, מנכ"ל הביטוח הלאומי, פרופ' מור יוסף, הזהיר אותנו שאנחנו מכניסים ילדים מתחת לקו העוני.
אורלי לוי אבקסיס: אני לא הצבעתי עם הקואליציה על אותו סעיף, רצו להעניש אותי.
אורלי לוי אבקסיס: אבל תבינו, כשיש משמעת קואליציונית אתה יכול להילחם, להילחם, להילחם, לא הצלחנו לשנות את זה, בשורה התחתונה כביכול אתה מחויב.
אורלי לוי אבקסיס: לפעמים על הישרדות פוליטית משלמים מחירים יקרים מדי.
אורלי לוי אבקסיס: אני לא יודעת אם המחיר הזה היה כדאי, במיוחד כשאנחנו רואים את הקואליציה עכשיו, בימים האחרונים, המחיר היה כבד מדי.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לתת את זכות הדיבור לטובה בן ארי ומיד לאחר מכן לחברת הכנסת מיכל רוזין, כי אנחנו נעשה אחד אחד, ברשותך.
אורלי לוי אבקסיס: טובה בן ארי היא אחראית על זכויות הילד במשרד החינוך.
<טובה בן ארי: שלום רב.
<טובה בן ארי: אני זוכרת, כשאני הייתי ילדה קיבלתי מתנה מאמא שלי, פעם בחודש, כשהיו לי ציונים טובים, פרוסת לבנה של לחם לבן עם חצי עגבנייה.
<טובה בן ארי: אבל היא אמרה לי שאם אני אלמד אז אני אהיה מישהי משמעותית לילדים, אז מסתבר שזה עובד.
<טובה בן ארי: אז באמת אכן, כמו שאת ציינת, חברת הכנסת, חינוך ולימודים, יש בהם הנעה, רק צריכים לתת את ההזדמנות.
<טובה בן ארי: במשרד החינוך אנחנו עושים כמה פעולות שהן מאוד גורליות ומאוד משמעותיות לילדים, בדיוק כמו ששר החינוך מתווה במדיניות שלו, 'האחר הוא אני'.
<טובה בן ארי: אני אתחיל קצת בספירה ובמספרים כדי לסבר את האוזן, משיעורי הבית שהכנתי.
אורלי לוי אבקסיס: טובה, אני שואלת אותך, יש מצב שילדים נענשים בגלל שלהורים שלהם אין כסף לשלם להם בעבור פרויקטים מסוימים בבתי הספר?
<טובה בן ארי: כן, בדיוק על זה אני מתחילה לדבר.
אורלי לוי אבקסיס: לא, חשבתי שאת רוצה להביא לי עכשיו את המסרים של משרד החינוך.
<טובה בן ארי: אני אביא לך את המסרים של משרד החינוך - - -
אורלי לוי אבקסיס: עזבי, את זה תחסכי, את זה אני יכולה לקרוא מהדובר של שר החינוך.
<קריאה: למה הם צריכים טבלטים?
<קריאה: מי שאין לו טבלט לא יכול להיכנס לשיעור.
<טובה בן ארי: משרד החינוך מקצה 95 מיליון ₪ לעזרה לילדים נזקקים כאשר הסכומים מגיעים ישירות לבית הספר ו - - -
אורלי לוי אבקסיס: היה קיצוץ בסכום הזה, נכון?
<טובה בן ארי: אני אסביר אחר כך על ההזנה, מה משתנה עכשיו.
<טובה בן ארי: המשקלל את מדד הטיפוח של בית הספר עם שכבת הגיל.
<טובה בן ארי: כלומר תלמיד בכיתה בבית ספר יסודי יקבל בין 200 ל-400 שקלים לבית הספר ישירות, כמו ואוצ'ר, ומנהלת בית הספר יחד עם הילד וההורים יממשו את זה.
<טובה בן ארי: זה לא עובר לחשבון הבנק של ההורים.
<טובה בן ארי: גם בעל יסודי תלמידים מקבלים בין 300 ל-600 ₪.
<טובה בן ארי: סך הכול שאנחנו נדרשים לשלם זה 95 מיליון ₪ בשנה.
יעקב מרגי: טובה, שאלה קטנה.
יעקב מרגי: יצא לך לבדוק אישית, מדגמית, ילד כזה שעונה לקריטריון, איך זה הגיע אליו?
יעקב מרגי: אין בקרה על מנהלי בתי הספר, יש להם חופש פעולה וגמישות ניהולית.
<טובה בן ארי: לניהול של הפרויקט הזה יש בקרה, אבל אני מוכנה לבדוק ולחזור אליך עם תשובה.
<טובה בן ארי: לבדוק אישית, כי אני מסתובבת.
יעקב מרגי: בדיקה סמויה, סתמית, קחי אחד, שניים.
<טובה בן ארי: בשבוע שעבר הייתי בשדות נגב, אל תהיה מוטרד.
<טובה בן ארי: אני ממשיכה, ברשותכם.
<טובה בן ארי: מעבר ל-400 מועדוניות שיש לנו לכיתות א' עד ו', שנותנים גם העשרה, גם הכנת שיעורי בית וגם הזנה שוטפת, אנחנו השנה מחלקים הזנה לכ-200,000 ילדים - - -
אורלי לוי אבקסיס: מה זה מחלקים?
אורלי לוי אבקסיס: בלי השתתפות בכלל של המשפחה?
<טובה בן ארי: יש השתתפות, השתתפות מזערית, של שקלים בודדים.
<טובה בן ארי: יש פה טבלה, אני אתן לך דוגמה של - - -
<קריאה: על איזה מועדוניות את מדברת?
<טובה בן ארי: מיל"ת, ציל"ה.
<טובה בן ארי: משפחה שמרוויחה באזור 2,000 שקל אמורה לשלם כ-4 שקלים והארוחה עולה 13, ביום.
אורלי לוי אבקסיס: מה זה מרוויחה 2,000 שקל?
<טובה בן ארי: שההכנסה המשפחתית שלהם.
אורלי לוי אבקסיס: אם יש להם הכנסה משפחתית של 2,000 שקל בטח משרד הרווחה כבר לקח להם את הילדים.
יעקב מרגי: ואם יש לו 100 שקל לתת לו בחודש לכלכלה הוא היה נותן לו אוכל מהבית.
אורלי לוי אבקסיס: לא, לא, זו הייתה אמירה צינית ביחס לממצאי הדוח.
<קריאה: טוב שזה נאמר לפרוטוקול, תודה.
אורלי לוי אבקסיס: לא, זה ביחס לממצאי הדוח של אוניברסיטת חיפה.
<טובה בן ארי: בשנה שעברה, אגב, היו 300,000 ילדים והשנה זה ירד משום מה.
אורלי לוי אבקסיס: מעניין אם יש פחות ילדים שזקוקים או שמישהו דאג להטות את ה - - -
<טובה בן ארי: אני חושבת שזו תחילת שנת הלימודים.
אורלי לוי אבקסיס: זה יגיע תוך כדי.
יעקב מרגי: ההשתתפות העצמית מורידה.
<טובה בן ארי: אם אנחנו מדברים פר יום 2.3 מיליוני ₪ פר יום.
<טובה בן ארי: אני לא ארחיב את השיח על הנושא של יציאות לפולין, שיש - - -
אורלי לוי אבקסיס: טובה, אנחנו רוצים לפנות אלייך בבקשה.
<טובה בן ארי: מה שתבקשי.
אורלי לוי אבקסיס: להוציא הוראה בכל בתי הספר שבכלל לא תהיה אוטונומיה של מנהלים או מנהלות או מורים להעניש ילדים בגלל שלא יכלו לעמוד בתשלומים - - -
<טובה בן ארי: אבל זה נגד החוק, זה גם נגד חוק זכויות התלמיד.
אורלי לוי אבקסיס: תקשיבי, זה קורה כל יום ולאור היום.
אורלי לוי אבקסיס: לא מוציאים ילדים לטיולים שנתיים, עושים פעילויות מסוימות שמדירים את רגליהם.
<טובה בן ארי: תהיה הנחיה עם העתק אלייך.
<טובה בן ארי: יש פה מנהלת מלוד, יש שם פסיפס אנושי בבית הספר, אני חושבת ששווה שגם תשאלי אותה.
אורלי לוי אבקסיס: מיכל רוזין ומיד אחריה המנהלת מלוד.
<קריאה: - - - נסיעות לפולין?
אורלי לוי אבקסיס: דרך אגב, מי שאמר על הנסיעות לפולין כל כך צודק, דרך אגב.
אורלי לוי אבקסיס: הגיע אליי סיפור, אמיתי, של הורים שאומרים לי 'תקשיבי, ההשתתפות ההורית בנסיעות לפולין היא כל כך יקרה שכשאני עשיתי בדיקה כמה יעלה לי באופן פרטי זה בסביבות חצי, אולי שלושת רבעי.
אורלי לוי אבקסיס: למה אני צריך לממן את משרד החינוך?' ואז מסתבר שהתלמידים משלמים את המורים ואת האבטחה.
יעקב מרגי: ואת העמותות.
מיכל רוזין: ואת ההורים.
<טובה בן ארי: סליחה, אבל עכשיו שר החינוך שינה את זה.
<קריאה: ואת הטיפ.
אורלי לוי אבקסיס: זה פשוט הזוי וחוצפה, לדעתי.
אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חברת הכנסת מיכל רוזין.
אורלי לוי אבקסיס: אני אתן לך להמשיך אחר כך.
<טובה בן ארי: אוקיי.
מיכל רוזין: תודה, ותודה לכם על הצגת הדוח החשוב.
מיכל רוזין: לצערי אנחנו מצליחים לדון על הנושאים הבאמת חשובים רק סביב ימים מיוחדים ודוחות מיוחדים - - -
אורלי לוי אבקסיס: לא, אנחנו מקיימים באופן שוטף בוועדה הזו.
מיכל רוזין: אני יודעת.
מיכל רוזין: אבל אני רוצה להתחבר חזרה לדברים של יערה ואני חושבת שאנחנו פה מדברים ואנחנו מעלים את המופעים השונים של האפליות, בין אם זה טבלטים ובין אם זה טיול לפולין, אנחנו מעלים את המופעים ואנחנו מדברים על צדקות ולא על צדק.
מיכל רוזין: גם אצלי בבית הספר של הילדים שלי יש פרויקט נורא יפה, כל יום מורה מביא עוד שני סנדוויצ'ים, כי יש ילדים שאולי אין להם.
מיכל רוזין: זה הכול צדקות, צדקה ולא צדק.
מיכל רוזין: אנחנו צריכים לשנות את השיטה.
מיכל רוזין: השיטה היא הבעיה.
מיכל רוזין: אנחנו יכולים לדבר מהיום עד מחר, אתם יודעים מה?
מיכל רוזין: גם אם יבוא עכשיו שר האוצר, מה שלא יקרה, ויגיד 'אני מוסיף עוד מיליארד שקלים לרווחה או לילדים', או לא יודעת מה, לפרויקטים כאלה ואחרים, זה לא ישנה את המצב.
מיכל רוזין: אז במקום להיות 35% ילדים עניים בישראל יהיו 30% ילדים עניים.
מיכל רוזין: כל הזמן אומרים לי, תראי, אנחנו עולם חדש, עולם קפיטליסטי.
מיכל רוזין: קודם כל אנחנו הולכים לקצה של הקצה, יותר מארצות הברית, אנחנו מהללים ומשבחים מי שמצליח לעשות סטרט אפים והיי טק וממציא איזה אפליקציה ומוכר במלא כסף.
מיכל רוזין: זו שאיפה, תשאלו כל ילד היום, זו שאיפת חייו, או להצליח או להיות מפורסם.
מיכל רוזין: אנחנו שוכחים שיש גם מדינות נוספות אחרות ולא כל התורה אצלנו.
מיכל רוזין: צריך גם להסתכל מסביב.
מיכל רוזין: יש גם מדינות שעם שיטות קפיטליסטיות, אני לא אומרת עכשיו לחזור לשנות ה-60 - - -
אורלי לוי אבקסיס: את יודעת, הרמב"ם אמר, אני חושבת שזה היה הרמב"ם, 'אומרים לך, יש חוכמה בגויים תאמין'.
אורלי לוי אבקסיס: אז איפה שיש דברים טובים תלמד, תשכיל, תיקח.
מיכל רוזין: אז אני רוצה לתת דוגמה, מדינה כמו דנמרק למשל.
מיכל רוזין: מדינה שבה יש שיטה קפיטליסטית לחלוטין והם מרוויחים כסף, וההיפך, יש פחות, דרך אגב, שמירה על זכויות עובדים מאשר אצלנו, אבל המדינה הזאת הצליחה, היא הצליחה ליצור מצב שבו אין פערים חברתיים בכלל, אפס פערים חברתיים בין עשירים ועניים, וכמובן אין ילדים עניים, זה go without saying.
מיכל רוזין: אבל איך הם עשו את זה?
מיכל רוזין: אני רוצה להגיד לכם נתון אחד שאולי לא עלה פה והוא חשוב ביותר.
מיכל רוזין: כשמשווים את מדינת ישראל למדינות ה-OECD, שהיה לנו מאוד חשוב להיכלל בהן, המדינות המתוקנות, הדמוקרטיות, המערביות, המודרניות, כשמשווים ושואלים למה אצלנו יש פערים בשוויון כל כך גדולים, למה אצלנו יש עוני כל כך רב?
מיכל רוזין: המסקנה ברורה, משווים את כל הנתונים, המסקנה החד משמעית היא תשלומי העברה.
מיכל רוזין: אצלנו הם עומדים משהו על 11% והממוצע ב-OECD זה משהו כמו 17%.
מיכל רוזין: אין ספק, גם המדינות האלה מעבירות יותר קצבאות לרווחה.
מיכל רוזין: קצבת זקנה, קצבת נכות, קצבאות ילדים.
מיכל רוזין: זה לא בושה, זה לא בעיה אם המדינה מעבירה לדברים האלה.
מיכל רוזין: ההיפך, זו הדרך של המדינה להילחם באי השוויון, זו הדרך של המדינה לצמצם פערים וזו דרך של המדינה לעזור לאותם אנשים להצליח לעבור את הסף ומשם לקפוץ הלאה.
מיכל רוזין: אנחנו שכחנו את העניין הזה של אחריות חברתית ואנחנו כל הזמן ממשיכים להסתובב סביב הצדקות.
מיכל רוזין: גם בתקציב כשאנחנו רבים, תסלחו לי, לפעמים על גרושים, אנחנו מדברים על צדקות ולא על צדק.
אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, מיכל רוזין.
<שגית פרידמן שי: שמי שגית פרידמן שי, אני מנהלת בית ספר לוי אשכול בלוד.
<שגית פרידמן שי: זה בית ספר שמונה שנתי, כיתות א' עד ח'.
<שגית פרידמן שי: העיר לוד מורכבת מפסיפס רב של תרבויות וכך גם בית הספר.
<שגית פרידמן שי: אני שמה את זה היום על השולחן בפה מלא ובצער רב, אבל בבית הספר שלי יש ילדים רעבים.
<שגית פרידמן שי: אמנם אני דאגתי להמון תרומות והעירייה - - -
אורלי לוי אבקסיס: ההזנה שמשרד החינוך לא מספקת?
<שגית פרידמן שי: לגבי ההזנה, כמובן שלא כולם משלמים.
<שגית פרידמן שי: לצערי - - -
יעקב מרגי: הם לא יכולים לשלם.
יעקב מרגי: 4 שקלים - - -
אורלי לוי אבקסיס: את מתכוונת לא שהם לא משלמים כי זה ניתן להם בחינם, הם לא משלמים כי הם לא יכולים.
<שגית פרידמן שי: הם לא יכולים לשלם.
אורלי לוי אבקסיס: אני בכוונה חידדתי לפרוטוקול.
<שגית פרידמן שי: הם לא משלמים.
<שגית פרידמן שי: הם לא משלמים גם לטיולים ולא משלמים תשלומי בית ספר.
<שגית פרידמן שי: אני חייבת לציין שהצוות עצמו משלם לילדים כדי שייצאו לטיולים שנתיים.
אורלי לוי אבקסיס: אבל למשרד החינוך אין את הקופה הזאת שאמורה הייתה להעביר?
<שגית פרידמן שי: למשרד החינוך נותן תקציבים - - -
<קריאה: למשרד החינוך יש תקציבים, השאלה אם מנהלת בית הספר ביקשה או לא.
<שגית פרידמן שי: משרד החינוך נותן תקציבים, העירייה גם נותנת תקציבים, אבל עדיין יש ילדים שבסוף יום אני רואה אותם לפעמים לוקחים מנות וסנדוויצ'ים הביתה כדי שיהיה להם לארוחת ערב.
<שגית פרידמן שי: זו האמת.
<שגית פרידמן שי: אני חייבת לציין שהפדגוגיה במקרה הזה היא במקום אחר.
<שגית פרידמן שי: זאת אומרת אנחנו עסוקים יותר במצב הרגשי של הילד, בלהאכיל ילדים, כי ילדים רעבים לא יכולים ללמוד, זה לא יעזור, לא יעזור כלום.
<שגית פרידמן שי: אם הם עסוקים בלהביא את האחים שלהם או לדאוג לסנדוויצ'ים או - - - אם אנחנו מסתכלים על מאסלו, אז הם נמצאים ממש בתחתית וזו ההתמודדות היומיומית.
אורלי לוי אבקסיס: איך זה משפיע עליהם?
אורלי לוי אבקסיס: איך העוני משפיע עליהם מבחינה חברתית, בדינמיקה בין החברים?
אורלי לוי אבקסיס: אני בכוונה רוצה שתביאי לנו את זה איך שאת מסתכלת מהצד, כשאת רואה את הילדים.
אורלי לוי אבקסיס: את יודעת לזהות אותם, למי כן ולמי לא?
<שגית פרידמן שי: אנחנו יודעים לזהות, אנחנו גם רואים, ילדים שהם רעבים גם הלבוש שלהם שונה, גם כל ההתנהלות שלהם בכיתה היא שונה.
<שגית פרידמן שי: בהפסקות עשר הם מיד רצים לקבל את הסנדוויץ' לפני שאחרים יראו שהם לוקחים.
אורלי לוי אבקסיס: פרויקט חלוקת הכריכים?
יעקב מרגי: וחצי שיעור הוא לא מקשיב, כי הוא מתכנן איך הוא - - -
<שגית פרידמן שי: בדיוק, הוא מתכנן איך להגיע לקחת את הסנדוויץ' כדי שהחבר שלו לא יראה.
<שגית פרידמן שי: אנחנו לא שואלים למי אין או למי יש סנדוויץ', אנחנו פשוט מחלקים את הסנדוויצ'ים.
<שגית פרידמן שי: מי שרוצה מגיע ולוקח, אין יותר מדי, אנחנו לא מתעסקות בלמי שאין, אנחנו יודעות למי אין.
אורלי לוי אבקסיס: זה בשיתוף עם ארגון לקט ישראל?
<שגית פרידמן שי: בדיוק, לקט ישראל, זה הארגון.
אורלי לוי אבקסיס: צריך להרחיב את הפרויקט הזה.
<שגית פרידמן שי: ארגון מדהים.
אורלי לוי אבקסיס: שלא עומד בדרישה של בתי הספר ולצערי הרב יש עיריות מסוימות שמסתבר שבגלל הסטיגמה, שחלילה וחס לא תדבק בעירייה הספציפית, לא מוכנים לתת להם לעבוד בבית הספר גם כאשר מנהלי בתי הספר מבקשים.
מיכל רוזין: אורלי, אני יכולה רגע שאלת הבהרה?
מיכל רוזין: אותך או אותה, מי שיידע לענות לי.
מיכל רוזין: פעם, כשעוד ילדתי את הילד הראשון, זה היה לפני המון שנים, אחר כך זה הפסיק, טיפת חלב הייתה באה, חוץ מאשר שהייתה קוראת לאמא, היא הייתה באה הביתה.
יעקב מרגי: אוה, את מדברת על הימים הטובים.
מיכל רוזין: לא כדאי.
מיכל רוזין: היא הייתה באה הביתה לראות אם יש תנאים מספיק טובים לילד, אם יש לו מיטה, יש לו - - - זה לא כזה בשמים שמורה, מורה מחנכת, תצליח לעבור בבתים של ילדים.
מיכל רוזין: לי זה לא קרה בחיים, אף מורה לא באה לבקר.
<שגית פרידמן שי: אני רוצה להגיד שזה נוהל אצלנו בבית הספר, זו הנחיה שלי.
מיכל רוזין: בחיים לא הייתה אצלי מורה.
מיכל רוזין: שלושה ילדים, בחיים.
יעקב מרגי: יש לי בן בממלכתי, כיתה ט', אף פעם לא זכיתי לשום ביקור.
<שגית פרידמן שי: זו הנחיה שלי בבית הספר.
מיכל רוזין: יש לי שלושה ילדים, יסודי, חטיבת ביניים, תיכון, בחיים לא הייתה אצלי מורה בבית.
מיכל רוזין: בחיים לא.
<קריאה: את לא נראית אחת כזו שאת צריכה שיבואו - - -
מיכל רוזין: זה לא קשור, זה בדיוק העניין.
מיכל רוזין: צריך לבוא, אתה לא יכול לדעת ממראה עיניים.
מיכל רוזין: אתה לא יכול לדעת.
<קריאה: יש הנחיה ויש אזורים שהרווחה מדווחת עליהם, אני יודעת את זה - - -
מיכל רוזין: אבל זה לא צריך להיות רווחה, אני מדברת על מערכת החינוך.
מיכל רוזין: המורה צריכה לראות כל ילד.
אורלי לוי אבקסיס: חבר'ה, בואו נתכנס.
אורלי לוי אבקסיס: לשאלתך, מיכל רוזין, אנחנו נשאל אחר כך את הרווחה.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לומר משהו, אני קראתי מכתב של אחת ממנהלות בית ספר שהתפרסם באחד מהאתרים או בעיתונים, שהיא אמרה שכשהיא הייתה כועסת על אחד הילדים שלא בא עם ספרים, או שלא בא עם ציוד והיא כל הזמן הייתה מענישה אותו, 'אתה לא אחראי', ולרגע הוא לא אמר שהמצב שלו הוא קשה.
אורלי לוי אבקסיס: ואז היא החליטה לעשות ביקור בית, היא כתבה לשר החינוך והיא אמרה מה שהיא ראתה, היא הזדעזעה, היא בכתה והאשימה את עצמה, למה היא התעללה בילד הזה שכל חטאו זה שלהורים שלו אין.
אורלי לוי אבקסיס: אין ספרים כי להורים אין כסף להשתתף בספרים, אין מחברות כי אף אחד לא קנה לו מחברות וציוד בית ספר, כי אין להם, כי הם נאבקים להחזיק את הראש מעל המים ולדאוג לקורת גג.
אורלי לוי אבקסיס: יש ילדים כאלה במדינת ישראל, נקודה.
אורלי לוי אבקסיס: היא הייתה מזועזעת.
<שגית פרידמן שי: נכון, יש ילדים שאין להם מקררים בבתים, אין להם מכונות כביסה.
אורלי לוי אבקסיס: אין מקררים?
<שגית פרידמן שי: בוודאי.
<שגית פרידמן שי: ודאגנו להם דרך - - -
<קריאה: יש אנשים שאין להם בתים לשים בהם מקררים.
<שגית פרידמן שי: זה גם.
<שגית פרידמן שי: הייתה לי משפחה בקיץ שגרה בבריכה שלושה שבועות.
אורלי לוי אבקסיס: מה זאת אומרת גרה בבריכה?
<שגית פרידמן שי: גרה בבריכה שלושה שבועות.
<שגית פרידמן שי: אנחנו ידענו את זה בדיעבד, אבל כן, זאת האוכלוסייה.
<שגית פרידמן שי: ממש.
<שגית פרידמן שי: זאת ההתמודדות.
<טובה בן ארי: נבוא לסיור.
<שגית פרידמן שי: את מוזמנת, תמיד.
אורלי לוי אבקסיס: אני הייתי רוצה לקחת איתי את שר האוצר.
<שגית פרידמן שי: בבקשה, שיבוא.
אורלי לוי אבקסיס: חבל לבזבז זמן על המשוכנעים.
<קריאה: שר האוצר הלך לבדוק את איכות השניצלים.
<קריאה: זה בדיוק האיש ללכת לראות את הדברים האלה.
<שגית פרידמן שי: צריך לראות כדי להאמין.
אורלי לוי אבקסיס: מעכשיו בבקשות.
אורלי לוי אבקסיס: יש לי מכתב מאוד אישי שביקשה ממני סעדה אלבז.
אורלי לוי אבקסיס: דיברת, אז תמתיני רגע.
אורלי לוי אבקסיס: ניתן לאחרים, סעדה.
אורלי לוי אבקסיס: ננסה ככה להבין.
אורלי לוי אבקסיס: תבינו, מעבר לעניין של הכאב הספציפי של אותו ילד יש השלכות לעוני בקרב ילדים.
אורלי לוי אבקסיס: יש לזה השלכות בהתפתחות הילד, יש לזה השלכות שאחר כך משפיעות על המצב הבריאותי ואני רוצה עכשיו לדבר עם ענת בר, מנהלת מרכז לפעוט.
אורלי לוי אבקסיס: הבנתי שיש לך הרבה דברים להאיר את עינינו.
יעקב מרגי: אורלי, סליחה, לפני כן, אולי יש מישהו סביב השולחן שחושב אולי שנסחפנו, או שחולק עלינו.
אורלי לוי אבקסיס: שיבקש את רשות הדיבור, ניתן לו.
<טובה בן ארי: לא היינו מגיעים לוועדה הזאת אם היינו חושבים.
יעקב מרגי: אולי מישהו, אי אפשר לדעת.
מיכל רוזין: לא, יש טענה שאנחנו - - - במליאה יש הטוען נגדנו שאנחנו מגזימים ואין באמת ילדים רעבים.
אורלי לוי אבקסיס: יש מישהו שחושב אנחנו - - -
יעקב מרגי: אני כמעט שאלתי את מנהלת בית הספר אם זה אגדות.
אורלי לוי אבקסיס: חבר'ה, בואו נסדר פה.
אורלי לוי אבקסיס: אני נורא אוהבת דיון פתוח, אבל יש פה מישהו שחושב שאנחנו מעוותים את המציאות?
אורלי לוי אבקסיס: לא, שאלת קיטבג, אבל בכל זאת - - - בבקשה, ענת.
<יעקב דויטש: יש דברים שאתם לא בסדר.
מיכל רוזין: נשמח לשמוע.
<יעקב דויטש: אני משדרות במקרה ואני - - -
אורלי לוי אבקסיס: בוא תתקרב לשולחן.
<קריאה: מהדרום שהזניחו.
אורלי לוי אבקסיס: חבר'ה, אני מבקשת, אני איתכם, בואו ננסה לקיים דיון מסודר ואז נוכל לשמוע כמה שיותר אנשים.
אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, ענת, השפעת העוני על התפתחות הילד.
<ענת בר: אז באמת, ברגע שנכנסתי לאולם וראיתי מטעם המועצה הלאומית לשלום הילד את ההשפעה של העוני על כל מיני דברים, עוני זה המשתנה המשמעותי ביותר על הישגים התפתחותיים של ילדים.
<ענת בר: אני מייצגת את הגיל הרך, המומחיות שלי היא בתחום הזה, אני עובדת עשרות שנים בתחום הזה וכבר אף אחד לא חולק על זה שהגיל הרך זה המקום הקריטי ביותר, תקופת החיים הקריטית ביותר בהתפתחות האדם.
<ענת בר: אבל היא כל כך קריטית, שזה לא הגיל הרך של גיל 3, 4, 5, זה הגיל הרך של לפני לידה ובשנה הראשונה של אחרי לידה.
<ענת בר: זאת אומרת שהתפתחות העובר בשליש - - -
אורלי לוי אבקסיס: את אומרת שלאמא לא הייתה תזונה טובה אז כבר פגענו ב - - -
<ענת בר: זה גם הדברים הפיזיים, של תזונה, של מודעות, של הקשר חיים שהוא מאוד מאוד קשה.
<ענת בר: הרבה פעמים זה אמהות שמגדלות ילדים לבד או נכנסות להיריון לבד או במהלך ההיריון - - -
אורלי לוי אבקסיס: לבד הן לא נכנסו להיריון, אבל אולי - - - זה לא מריה הקדושה.
<ענת בר: הכוונה שהן בהיריון והן לא בקשר זוגי יציב.
אורלי לוי אבקסיס: כן, נעשה את זה טיפה קליל.
אורלי לוי אבקסיס: זה סתם הייתה - - -
<ענת בר: האמת היא שזה נורא עצוב.
<ענת בר: האמת היא שההשלכות הפסיכולוגיות של התקשרות בין אם לעובר, בין אם לילד, לאחר הלידה הן כל כך קריטיות על המוח של הילד שאחר כך קשה מאוד לתקן.
<ענת בר: זאת אומרת שאם אני מסתכלת על הגיל הרך, יש כמה בעיות כאן.
<ענת בר: הבעיה הראשונה זה שבאמת העוני הוא משתנה מאוד מאוד מכריע על התפתחות הילד כי ההקשר של העוני הוא כזה שבעצם לא מאפשר התפתחות תקינה כבר מלכתחילה.
<ענת בר: הבעיה השנייה היא שבאמת המדינה מצמצמת כל כך הרבה דברים שכשילד, אפילו אם הוא יגיע לגן בגיל 3 ויהיו שם שני מבוגרים עם 36 זאטוטים, הילד הזה, שלא יכול היה לקבל התפתחות תקינה בשלוש השנים הראשונות שלו, ייתקל בקשיים הישרדותיים כל כך גדולים שזה רק פטנט במדינת ישראל יכול להמציא מין יחסי מבוגר ילד שהם ברמה של באמת קושי מאוד מאוד גדול לילדים צעירים.