GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורלי לוי אבקסיס: בוא נאמר את זה ככה.
אורלי לוי אבקסיס: גם אם יש רשימות במשרד הרווחה או במשרד החינוך – זה לא באמת מגיע לכדי פעולה.
<ג'וזף גיטלר: אם לוקחים צעד אחורה, נמצאת איתנו מנהלת הפרויקט זרה פרובייזר.
<ג'וזף גיטלר: סליחה, בעברית זה פרוביזור.
<ג'וזף גיטלר: גם אני הייתי יוסף לפני שבאתי לארץ, עכשיו אני יוסי, אז תודה שקראת לי ג'וזף.
יחיאל חיליק בר: הפכת מג'וזף ליוסף ליוסי.
<ג'וזף גיטלר: גם כשאני אומר ג'וזף קוראים לי יוסי.
יחיאל חיליק בר: עוד שנה יקראו לך יוס.
<ג'וזף גיטלר: כן.
<ג'וזף גיטלר: אז אם לוקחים צעד אחורה, זה נכון מה שאת אומרת, ואנחנו צריכים כארגון ללכת – בית ספר - בית ספר ולהתקשר ולבדוק – בית ספר – בית ספר – כמה כריכים באמת צריכים, כי אין לנו את היכולת גם לספק כריך-כריך לכל ילד בבית ספר.
<ג'וזף גיטלר: אז אנחנו באים לכל בית הספר, שואלים אותם כמה ילדים באמת צריכים את העזרה הזאת, ואנחנו מדגישים שאם הם טועים, גם בכריך אחד, זה כריך שיכול היה להגיע לילד אחר, שצריך אותו.
<ג'וזף גיטלר: אז לצערי זה נכון, לא יודעים, וזה לא יכול להיות בדיוק משנה לשנה, כי יש שינויים במשפחות.
<ג'וזף גיטלר: יש משפחות שקיבלו או ילדים שקיבלו שנה אחת ושנה אחרי זה הם לא צריכים את זה, אבל זה נכון וזה הקטן.
אורלי לוי אבקסיס: בדרך כלל, אתה יודע, אלה שלא היו צריכים מגיעים למצב של נזקקות.
אורלי לוי אבקסיס: זה מה שקורה לפי הנתונים של דו"חות העוני ההולכים ומתפרסמים מדי חודש בחודשו.
<ג'וזף גיטלר: נכון, ואני רוצה להוסיף עוד דבר ואנחנו נשמע מברכה, שהיא מורה בבית ספר אורט בית הערבה, שתדבר איתנו על מה שקורה בבית ספר ספציפי ואיך זה עוזר.
אורלי לוי אבקסיס: רגע, שנייה, יש לכם שקופית שבחרתם לשים לנו על המסך – סבסוד הפרויקט.
<ג'וזף גיטלר: אוקיי, בסדר, אז בואו נעבור על זה בשנייה.
<ג'וזף גיטלר: אתם קוראים עברית יותר מהר ממני, אבל אני אקרא את זה בכל מקרה: לקט ישראל - - -
אורלי לוי אבקסיס: אני אקריא את זה, טוב?
<ג'וזף גיטלר: אוקיי, בבקשה.
אורלי לוי אבקסיס: לקט ישראל מימן את הפרויקט עד כה מכספי תרומות.
אורלי לוי אבקסיס: לאחרונה נעשתה פנייה לעיירות ורשויות מקומיות בבקשה לממן שליש מעלות הפרויקט.
אורלי לוי אבקסיס: המדובר בסכום של 88 אגורות ליום לילד.
אורלי לוי אבקסיס: מה קרה?
אורלי לוי אבקסיס: מישהו ענה?
<זרה פרוביזור: זה מה שקרה.
אורלי לוי אבקסיס: בית שמש – 77,000 שקלים ל-518 תלמידים.
אורלי לוי אבקסיס: עפולה – 60,000 שקלים ל-402 תלמידים, באר שבע וכו'.
אורלי לוי אבקסיס: רגע, רוב הרשויות סרבו?
אורלי לוי אבקסיס: לא מעוניינים בשירות זה לעיר, אנא חדלי מפניותיך, ליטל, אל תעבירי יותר לטיפולנו.
<ג'וזף גיטלר: זה חלק מאימייל שקיבלנו במשרד.
<ג'וזף גיטלר: זרה קיבלה את זה.
<זרה פרוביזור: אני קיבלתי את זה ממנהל מחלקת חינוך באיזו שהיא עיר.
<זרה פרוביזור: עיר שהצעתי להם כריכים.
אורלי לוי אבקסיס: שכדאי שחלילה וחס לא תהיה עליו איזו סטיגמה, שהילדים ימשיכו להיות רעבים.
<זרה פרוביזור: בדיוק.
<זרה פרוביזור: אין לך מושג כמה זה קשה להביא עירייה למצב שהם מוכנים להודות שיש ילדים נזקקים בעיר.
<זרה פרוביזור: הם פשוט מעבירים אותך ממחלקת החינוך למחלקת הרווחה ובחזרה, ואף אחד לא רוצה להודות שאולי באותה עיר יש ילדים רעבים.
<זרה פרוביזור: ובמקביל אני מקבלת טלפונים מבתי הספר בעיר - - -
אורלי לוי אבקסיס: שאומרים יש ילדים רעבים.
<זרה פרוביזור: כן.
<ג'וזף גיטלר: אז היו כמה עיריות שבאמת הסכימו ועוזרים לנו: חיפה, רעננה, רמלה, עכו, קריית שמונה, ומה שיפה בזה – זה לא רק המקומות שהייתם חושבים שיענו.
אורלי לוי אבקסיס: רגע, רעננה שהיא עיר עשירה, פשוט היועצת המשפטית אומרת, יפה, 6,000 שקלים.
אורלי לוי אבקסיס: כאילו סוג של ציניות, אבל יכול להיות שיש שם פחות תלמידים רעבים.
<ג'וזף גיטלר: נכון.
<ג'וזף גיטלר: הרבה מאיתנו גרים ברעננה.
אורלי לוי אבקסיס: לא, ביילסקי הוא בן אדם מקסים והוא גם יודע להביא תרומות וכו', לכן אני שואלת – זה מה שהם הסכימו לתת?
<ג'וזף גיטלר: לא, זה מה שביקשנו מהם.
אורלי לוי אבקסיס: אוקיי, לפי הצורך.
<ג'וזף גיטלר: אנחנו מבקשים לפי הצורך.
<ג'וזף גיטלר: אז זה נכון מה שאת אומרת, בעיריית רעננה הביקוש הוא נמוך, אבל גם ברעננה יש ביקוש.
אורלי לוי אבקסיס: קריית שמונה למשל זו עיר שנאבק כל יום לשרוד מאחר שאין לה מספיק תקציבים כדי לממן את הפעילות השוטפת כמו פינוי אשפה, שירותים לציבור, כי אין שם מרכזי תעשיות שמרוויחים מארנונה מטורפת וכו', כמו בערים הגדולות.
אורלי לוי אבקסיס: ובכל זאת היא מצאה לנכון להביא את ה-15,000 שקלים האלה בכל חודש, שזה ראוי לציון.
<ג'וזף גיטלר: לא, בשנה.
אורלי לוי אבקסיס: אה, בשנה?
אורלי לוי אבקסיס: זה כסף קטן.
אורלי לוי אבקסיס: מאד מאד קטן.
אורלי לוי אבקסיס: רגע, משרד החינוך לא משתתף אתכם בעניינים האלה?
<ג'וזף גיטלר: עוד לא.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נשאל פה את נציגת משרד החינוך.
יחיאל חיליק בר: למדינה טוב שיש את לקט, למה היא צריכה להשקיע, באמת?
יחיאל חיליק בר: הם עושים את העבודה.
<ג'וזף גיטלר: זה נכון ואנחנו מסתכלים על זה היום כמו שקרן רש"י - - -
יחיאל חיליק בר: אני אומר את זה בציניות.
<ג'וזף גיטלר: כן, כן.
אורלי לוי אבקסיס: שמתם לב שבוועדה הזו הדיונים מתנהלים אחרת מאשר בוועדות אחרות?
אורלי לוי אבקסיס: זה המוטו שלי ואם זה מפריע למישהו אז שיגיד לעצור, כי אני אוהבת שיש דיון פתוח, אבל עדיין לא דיון מטורף, שכל אחד קופץ.
אורלי לוי אבקסיס: אז כל עוד אני מאשרת את ההשתתפות, אם זה לא מפריע לדובר הראשי, אני בעד, כי הרבה פעמים עולות כל מיני נקודות שאם היית נותן לכל אחד את השלוש דקות שלו, אז היינו חוזרים על המנטרות כל הזמן ולא מגיעים לאיזה שהוא כיווני חשיבה נוספים.
אורלי לוי אבקסיס: אז אם זה לא מפריע לך – אז נמשיך כך.
<ג'וזף גיטלר: אני הייתי שמח לשמוע אם זה בסדר, מברכה, שיכולה לדבר על מה שקורה בבית הספר עצמו, פה בירושלים.
<ברכה בך: שמי ברכה, אני מרכזת את מניעת הנשירה בבית ספר אורט בבית הערבה, וזה בעצם החיבור.
<ברכה בך: הפרויקט עצמו, אני רק אגיד עליו מילה שתבינו למה.
<ברכה בך: הרעיון של הפרויקט – אורט התחילו את הפרויקט הזה בגלל שהגיעו למסקנה שיש לנו תלמידים שכשהם מגיעים לנו רעבים לבית ספר, הם לא מסוגלים ללמוד.
<ברכה בך: אם חסרים להם צרכים בסיסיים אין על מה לדבר על סיום 12 שנות לימוד או כל דבר אחר, כי או שהם צריכים לעבוד ולעזור להורים, או שפשוט אין להם.
<ברכה בך: אני אתן כמה נקודות על בית הספר, כדי שתבינו מאיפה הם מגיעים.
<ברכה בך: יש לנו 200 תלמידים, בית הספר מוגדר כבית ספר של נוער בסיכון.
<ברכה בך: 40% מהמשפחות אצלנו הן משפחות חד הוריות.
<ברכה בך: 50% מוכרים ברווחה בזכאות א'.
<ברכה בך: 80% הם מכיתה מקדמת ומספר פחות, המספר מהשנה שעברה, שהשנה אנחנו עוד צריכים לבדוק אותו, כי כל הזמן מצטרפים אלינו תלמידים - המון המון מהתלמידים שלנו נושרים מבתי ספר אחרים, אז יש לנו 50 תלמידים שממש רעבים ללחם בבית הספר, מתוך 200.
אורלי לוי אבקסיס: איך אתם יודעים?
<ברכה בך: איך אנחנו יודעים?
<ברכה בך: אלף התפקיד שלי הוא ממש להיות בקשר עם התלמידים, עם המון חיבורים בין סלי מזון לתלמידים כעזרה.
<ברכה בך: יש לנו הורים שבקשר איתנו, יש לנו הורים שמתקשרים פעמיים בשבוע ומבקשים מאיתנו לשלוח חלב הבית המחדר המורים, בשביל הילדים.
<ברכה בך: יש לנו תלמידים שאנחנו שולחים בסוף החודש, מה שנשאר מלקט ישראל, אם נשארים פרודוקטים ממה שלא נכנס לתוך הסנדביץ – אנחנו שולחים למשפחות.
<ברכה בך: אנחנו עושים המון המון חיבורים בין עמותות לבין המשפחות.
<ברכה בך: ספציפית התפקיד שלי מתעסק גם בעזרה כמו עזרה עם ריטלין וקונצרטה, כשילד לא מסוגל.
אורלי לוי אבקסיס: לא מסוגל מה, לממן את התרופה?
<ברכה בך: לממן את התרופה.
<ברכה בך: זה אולי נשמע הזוי מבפנים, אבל אתה מגיע לבית הספר ועומד לך אבא – ואני דיברתי השבוע עם אבא ש - - -
אורלי לוי אבקסיס: לא, אני מדברת שזה הזוי שבמדינת ישראל, במערכת החינוך, אין פתרון לדבר הזה.
אורלי לוי אבקסיס: מצד אחד אומרים להם אוקיי – זה פשוט להסליל אותם לדרך שכולנו יודעים מה מחכה להם בסופה.
אורלי לוי אבקסיס: או ירידה לשוליים הקיצוניים ביותר של החברה שלנו, או חוסר יכולת בסיסית להחזיק איזה שהוא אורח חיים נורמאלי, נורמטיבי, ואחר כך לפתח איזה שהוא תא משפחתי נורמטיבי משל עצמו.
אורלי לוי אבקסיס: אי יכולת ללמוד, אי יכולת להשתלב בחברה, ועכשיו בנוסף לזה, לא רק שהם משאירים אותם בלי אותו כדור שאולי יכול לאזן אותם טיפה, גם בכיתה, החברים שלו הנוספים - והיה לנו דיון על זה – סובלים מזה שהוא לא רגוע.
אורלי לוי אבקסיס: אבל יתרה מכך, זאת אומרת לא רק רעב לתרופות, יש רעב אמיתי ללחם.
<ברכה בך: כן, יש לנו ממש ילדים שזו ארוחת הבוקר שלהם.
<ברכה בך: דבר ראשון הסנדביצ'ים באמת מגיעים מה זה מתוקתקים.
<ברכה בך: אף פעם לא חסר, הדברים מגיעים כמו שצריך, הפרודוקטים.
<ברכה בך: החברה, זה גם פינוק בשבילם, כי כשאנחנו, נגיד בשבוע הראשון באמת לא היה עדיין את החיבור בין לקט לבית הספר והיינו צריכים לקנות, כי אנחנו גם לא יכולים לתת ריטלין בלי אוכל והם מרימים לנו את ה-, כאילו אי אפשר ללמד.
<ברכה בך: יום בלי כריכים – בית ספר נראה הפוך.
<ברכה בך: החברה מגיעים ממש רעבים, הם הופכים כיתות.
<ברכה בך: ולקט מביאים גבינות וטונה, כאילו מבחינת החברה זה גם אוכל-אוכל.
<ברכה בך: בדיוק דיברתי אתמול עם אחת היועצות שהייתה אומרת לי שהייתה לה אמא שבאופן קבוע הייתה מתקשרת כל יום ושואלת – הבן שלי אכל?
<ברכה בך: בבקשה תגידי לי שהוא אכל, אין לי מה לתת לו בבית.
<ברכה בך: ואחרי כמה ימים היועצת אמרה לה – אל תתקשרי, אני כל יום יוודא שהוא אכל.
<ברכה בך: האמא אמרה לה – לא, לא, אני אתקשר כל יום – אני רוצה לדעת שהבן שלי אכל משהו.
<ברכה בך: חשוב להגיד, מבחינתנו, הכריכים ממש מחזיקים את בית הספר, כי אחרת החברה שלנו לא מסוגלים לשבת וללמוד.
<ברכה בך: יש הרבה שאנחנו באמת יודעים שהם רעבים.
<ברכה בך: אני יכולה לתאר לכם סיפורים של משפחות, אבל זה מצבים קשים.
<ברכה בך: אתמול בצהריים דיברתי עם המנהלת, ככה לוודא שאני מכירה באמת את כל המספרים ויודעת וגם מכירה.
<ברכה בך: הפרויקט עובד כבר שלוש שנים בבית הספר, אז זה משהו מושרש.
<ברכה בך: פתאום עשר וחצי בלילה היא מתקשרת אלי ואומרת לי – ברכה, תקשיבי, יד על הלב, חשוב לי להגיד, בלי לקט ישראל אני לא יודעת איך בית הספר היה נראה.
<ברכה בך: זה משפט שממש - - -
אורלי לוי אבקסיס: יש לכם גם הזנה של ארוחה חמה?
<ברכה בך: אין לנו.
<ברכה בך: יש לנו תרומה של פעם בשבוע.
<ברכה בך: היה לנו שנה שעברה - - -
אורלי לוי אבקסיס: כלומר, בשאר השבוע הם יכולים לא לאכול, חוץ מהכריכים האלה.
<ברכה בך: כן.
אורלי לוי אבקסיס: אבל פעם בשבוע, וגם תרומה.
<ברכה בך: בשנה שעברה זה היו מלונות בירושלים שתרמו לנו שלוש פעמים, אבל בגלל המלחמה בקיץ הם ככה אמרו שהם יצטרכו לרדת השנה, הם מקווים לעלות.
<ברכה בך: יש לנו פעם בשבוע, זה היום בעצם, יום שלישי וגם, אנחנו מנסים שזה יהיה מזין: סלטים, דברים כאלה, ויש נהירה מפחידה לעניין.
<ברכה בך: אנחנו באמת צריכים להיזהר.
<ברכה בך: אם אתה מסתובב בבית הספר אתה שומע כל היום – המשרד שלי נמצא ליד המקום שבו מכינים את הסנדביצ'ים, מכינים את זה מסודר והכל מגיע מתוקתק, ואתה כל הזמן שומע ילדים באים ומחפשים, באים ומבקשים.
<ברכה בך: הרבה הרבה סוף היום ילדים דופקים לבדוק אם נשאר.
אורלי לוי אבקסיס: רוצים לתת לאחים שלהם.
<ברכה בך: אם נשארים דברים.
<ברכה בך: יש לנו תמיד, גם בארוחה חמה, כל - - -
אורלי לוי אבקסיס: מה משרד החינוך עושה בדברים האלה?
אורלי לוי אבקסיס: או שהוא משאיר את זה לנדבנים או לארגונים כמו לקט ישראל?
<ברכה בך: אני לא יכולה לענות לך על מה משרד החינוך עושה, אני יכולה להגיד לך שזה המטרה של הפרויקט שלנו, זו המטרה של התפקיד שלי ואנחנו מוצאים את עצמנו מנגישים את עצמנו בין ילדים לבין עמותות, שזה בעצם התפקיד, לחפש.
<ברכה בך: דברים הזויים.
אורלי לוי אבקסיס: משרד החינוך 2014, מדינת ישראל, שמתהדרת בכלכלה חזקה – ילדים רעבים, פושטים יד, פותחים פה ולא תמיד יש בנמצא מי שייתן.
אורלי לוי אבקסיס: משרד החינוך, עירית ליבנה.
<עירית ליבנה: קודם כל אני לא יודעת לענות בדיוק, כי אני לא זאת שמתעסקת בנושא הכספי, אבל ההזנה שניתנת מטעם המדינה, על פי החוק או החלטות ממשלה, זה לא הגילאים האלה.
<עירית ליבנה: אלה גילאים של ילדים ש - - -
אורלי לוי אבקסיס: אני יודעת, גילאי יסודי, אבל הרעב, אתה לא מפסיק להיות רעב.
אורלי לוי אבקסיס: דרך אגב, יש לי שתי בנות מתבגרות – תקשיבי לי, בגיל ההתבגרות התיאבון נפתח ברמה כזו שגם אם תפתח מקרר שלם – לא תשביע אותם.
<עירית ליבנה: מסכימה איתך.
<עירית ליבנה: בנים עוד יותר.
אורלי לוי אבקסיס: השאלה מה עושים עם זה.
<עירית ליבנה: זהו, יש לי שאלה מאד מהותית - - -
אורלי לוי אבקסיס: ועוד שאלה אחת, ואני תיכף אתן לך לדבר.
אורלי לוי אבקסיס: מה קורה עם ההשתתפות בהזנה, של אותן משפחות שלא ממש יכולות?
<עירית ליבנה: קודם כל מהידוע לי, שוב אני אומרת, יש השתתפות של המשרד.
<עירית ליבנה: המשרד מקצה.
<עירית ליבנה: מסיבת העיתונאים המפורסמת שהזכרת אותה - כן הועברו להרחבה.
<עירית ליבנה: אני פחות יודעת להגיד על זה.
<עירית ליבנה: אני רוצה רק להגיד משהו אחר.
<עירית ליבנה: קודם כל הנושא של איך המשרד יודע, או שאלת אותה איך בית הספר יודע.
<עירית ליבנה: הנתונים האלה לא עוברים - כמו שאמרת בהתחלה – מגורם רווחה לגורם אחר.
<עירית ליבנה: לדעתי בית הספר יודע הרבה יותר מאשר כל גורמי הרווחה, וזה - - -
אורלי לוי אבקסיס: אתם יכולים ללקט את הנתונים האלה.
<עירית ליבנה: רגע, אוקיי, זה בסדר.
<עירית ליבנה: עכשיו אני רוצה גם להגיד פה, אני צורפתי למועצה לביטחון תזונתי שהקים משרד הרווחה, ולמעשה דב צ'רניחובסקי לדעתי צריך להיות כאן, כיוון שהנתונים האמיתיים של המדינה, שאני חושבת שהם לא זהים למה שאת אמרת עכשיו, היו צריכים להיות פה ולתת מענה שניתן באותה מסיבה, מהעברת תקציבים מטעם משרד הרווחה להגברה.
<עירית ליבנה: אני לא יודעת, אבל הם חסרים פה כדי לתת את התשובות.
אורלי לוי אבקסיס: יש פה את משרד הרווחה?
אורלי לוי אבקסיס: את יכולה לתת לנו תשובות?
<הלה חיים צוייג: קודם כל המשרד מאד בעד כל הרעיון של הפרויקט, ש - - -
אורלי לוי אבקסיס: הוא לוקח לכם חצי מהעבודה, נהדר.
אורלי לוי אבקסיס: אם יש מי שמתנדב לעשות את זה.
<הלה חיים צוייג: לצד זה, המשרד מתקצב, את התייחסת לצוהרי יום לימודים ארוך, לכל הנושא של הזנה, לרשויות שהן מ-1 עד 5 בדירוג הסוציו-אקונומי, והוא משתתף ב-110 מיליון שקלים בבסיס התקציב, כדי באמת להפחית את הנושא שאת אמרת, של ההשתתפות של ההורים.
אורלי לוי אבקסיס: כמה ההשתתפות – מכמה לכמה?
<הלה חיים צוייג: אני לא יודעת להגיד בדיוק.
<הלה חיים צוייג: אני אבדוק את זה.
אורלי לוי אבקסיס: מי יודע?
<הלה חיים צוייג: אני יודעת ש-110 מיליון שקלים בשנה - --
אורלי לוי אבקסיס: תקשיבי, אני אומרת לכם, זה מאות שקלים פר ילדים, ותארי לך משפחות, בעיקר משפחות מצוקה, יש להן יותר מילד אחד, בואו נשים את זה על השולחן.
אורלי לוי אבקסיס: זאת אומרת שברובם לא יכולים, גם אחרי הסבסוד, להנגיש את זה לילדים שלהם.
אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, אני לא יודעת איך מגיעים לדיון כזה, ובאמת, את חדשה פה בשולחן הזה, אבל אני בדרך כלל נוזפת במי שמגיע לדיון בלי שיעורי בית.
אורלי לוי אבקסיס: אלה שאלות שעצם הדיון בנושא כזה – הייתם צריכים להכין תשובות ולדעת שתישאלו עליהן.
אורלי לוי אבקסיס: אני מוותרת לך בגלל שזו פעם ראשונה שלך, אבל תעבירי את זה לממונים עליך – את התשובות לשלוח לוועדה.
אורלי לוי אבקסיס: יש לנו מנהלת ועדה, רחל סעדה, אנחנו מבקשים את התשובות ואנחנו נעשה דיון ספציפי ממקד רק על הנושאים האלה.
אורלי לוי אבקסיס: אתם תהיו מוזמנים גם לדיון ההוא, אבל גם משרד החינוך, בבקשה, תבואו אלינו עם תמונת מצב.
אורלי לוי אבקסיס: תקפיאו לרגע מה קורה ברגע נתון.
אורלי לוי אבקסיס: מצדי, אם אתם יודעים במשרד החינוך שבתי הספר יודעים הכי טוב, זה הזמן, אני נותנת לכם חודשיים, שאני אדע בכל עיר ועיר כמה ילדים יש בתוך בתי הספר.
אורלי לוי אבקסיס: תיקחו את הנתונים האלה מתוך בתי הספר, שיזרימו אליכם, לפחות שנדע תמונת מצב כמה ילדים הלכה למעשה רעבים.
<הלה חיים צוייג: אני רוצה בכל זאת להוסיף לעניין הזה, שמהידוע לי, יש שונות בין הרשויות השונות מבחינת ההשתתפות של הילדים, ולכן זו תמונה יותר מסובכת.
<הלה חיים צוייג: מה שאכן נעשה זה ניתן תמונת מצב לגבי הרשויות השונות ומה הוא גובה ההשתתפות בכל רשות.
<הלה חיים צוייג: אבל זו תמונה קצת יותר מורכבת וזה בהחלט חשוב.
אורלי לוי אבקסיס: אתם יכולים להוציא מתוך הלשכות שלכם, אני לא יודעת, אולי אתם צריכים לעשות פה איזה שהוא שיתוף במידע בין משרד החינוך למשרד הרווחה, אבל לדעת כמה משפחות מוכרות לרווחה ועדיין לא נעזרות במפעל ההזנה?
<הלה חיים צוייג: זה נראה לי מאד מורכב, אבל אנחנו יכולים - - -
אורלי לוי אבקסיס: צריך להתחיל מאיפה שהוא.
<הלה חיים צוייג: אפשר לנסות.
אורלי לוי אבקסיס: ואז אנחנו נדע באמת מה הצורך האמיתי, כי אם משפחות מוכרות לרווחה ועדיין לא לוקחות את מפעל ההזנה, בגלל הסבסוד או בגלל הצורך שלהן בהשתתפות בעלות, אנחנו נבין כמה ילדים נשארים - - -
<עירית ליבנה: או שהילדים במשפחות האלה לא בגיל שהם זכאים לזה.
אורלי לוי אבקסיס: ומה קורה עם שכבות הביניים?
<הלה חיים צוייג: זה לא כל כך התחיל באופן עקבי בכל הרשויות, כל נושא של ציל"ה עדיין לא נסגר לגמרי, היו כל מיני שאלות סביב זה, כפי שהבנתי.
<עירית ליבנה: בחלק מהרשויות זה לא התחיל גם, כלומר גם את זה צריך לקחת בחשבון.
אורלי לוי אבקסיס: אז אנחנו נרצה את תמונת המצב הארצית, כי אני שומעת פה דברים ואני אומרת לכם, אני תופסת את עצמי להישאר רגועה, לא לתת לרגשות שלי להציף אותי, אבל זה קשה.
אורלי לוי אבקסיס: זה קשה, במיוחד כשאני שומעת פה גם את ורד וגם את חיליק וגם אחרים מצקצקים כל פעם שאתם אומרים עכשיו נתונים מסוימים, והוועדה הזו לא יכולה לשבת ולחזור לסדר היום או לשבת בשקט, בטח לא כשאני מנהלת אותה.
אורלי לוי אבקסיס: וזה רק דיון אחד מיני רבים.
אורלי לוי אבקסיס: הנושא הזה יהפוך להיות הנושא המרכזי של המושב הזה בוועדה הזו.
אורלי לוי אבקסיס: לא יתכן שיישארו בבתי הספר ילדים רעבים או כשהם חוזרים הביתה, אנחנו לא יודעים אם אפילו בבית יש להם כריך.
אורלי לוי אבקסיס: את רצית להוסיף משהו?
יחיאל חיליק בר: אני ברשותך רץ לוועדה אחרת.
אורלי לוי אבקסיס: כן, בוודאי.
<ג'וזף גיטלר: אני אוסיף כמה דברים.
<ג'וזף גיטלר: דבר ראשון, כשאנחנו מדברים פה על ארוחות חמות, מסובסדות, אני מזכיר לך, זה הכי חשוב, אבל זה דבר אחד.
<ג'וזף גיטלר: הכריכים שלקט מספקים זה לא ארוחה חמה של היום, זה הארוחה הקטנה, שילד יכול לעבור את היום בשקט ולא לחשוב שכל יום זה יום כיפור.
<ג'וזף גיטלר: ואני תמיד מדמיין את זה כך.
<ג'וזף גיטלר: תחשבו שכל יום באים לבית הספר וההרגשה היא כמו צום.
<ג'וזף גיטלר: אי אפשר.
<ג'וזף גיטלר: אני רואה, הילדים שלי, שיש להם את הכל והם באים מבית הספר, ואני האכלתי אולי בחיים שלי כבר חמישה ילדים, לא יודע, 50,000 כריכים עם נוטלה, לא בריאים, והילדים שלי חוזרים הביתה ואומרים כל הזמן שהם רעבים.
<ג'וזף גיטלר: רעבים, רעבים.
אורלי לוי אבקסיס: ומה עם האחרים שקיבלו כריך אחד?
<ג'וזף גיטלר: כן, ואין לו כריך.
<ג'וזף גיטלר: ועוד דבר ועוד דבר, כל הזמן.
<ג'וזף גיטלר: זה הדבר הראשון.
<ג'וזף גיטלר: דבר שני, מכל הפרויקטים של לקט ישראל, זה אולי האחד והיחיד שאני תמיד אומר שהוא עצוב, כי אנחנו מדברים על כסף קטן ואני גם מאמין שרוב ההורים, אולי מה שאת רואה, כל יום זה קצת אחרת, אבל רוב ההורים במדינה, גם שחיים מתחת לקו העוני, יש להם את השני שקלים האלה, להכין כריך לילד, ושמישהו לא עושה את זה – זה אומר שזו משפחה שלא מתפקדת.
<ג'וזף גיטלר: אז זה עוד דרגה יותר קשה בשבילי לשמוע.
<ג'וזף גיטלר: זה גם הכי עצוב במדינה, שרוב הפעילות של לקט היא להציל מזון, כי זו מדינה עשירה.
<ג'וזף גיטלר: כל השקופיות פה דיברו על - - -
אורלי לוי אבקסיס: על טונות מזון שמשאירים.
<ג'וזף גיטלר: כן, על ארץ זבת חלב ודבש שיש לנו פה.
<ג'וזף גיטלר: אנשים לא מבינים, כשאני מסביר את זה בקול רב, אנשים לא מאמינים ולא מבינים איך זה יכול להיות.
<ג'וזף גיטלר: באנגלית אומרים - Cognitive dissonance – הם לא מבינים איך יכול להיות שמצד אחד שומעים על כל העושר והאושר שיש במדינה ומצד שני – מה שמדברים פה בוועדה הזאת.
<ג'וזף גיטלר: זה בלתי סביר.
<ג'וזף גיטלר: זה לא נתפס.
<ג'וזף גיטלר: אז אנחנו כארגון יכולים להגיע אולי ל-10,000, ל-15,000 כריכים, עם גיוס הכספים שלנו בשנים הבאות, אבל יותר מזה?
<ג'וזף גיטלר: לא נראה לי שאנחנו יכולים.
<ג'וזף גיטלר: אז אנחנו פה היום לדבר על המחשבה של המדינה, של הוועדה הזאת, לעזור לנו, והלוואי – ההצלחה שלנו, של כולנו פה שיום אחד זה לא יהיה פרויקט של לקט ישראל.
<ג'וזף גיטלר: אולי בהיסטוריה יגידו שבהתחלה היה ארגון שהקים את הפרויקט הזה ושכולם יידעו – אנחנו הקמנו את הפרויקט הזה בלחץ.
<ג'וזף גיטלר: לחצו עלינו, וזה לא אני.
<ג'וזף גיטלר: בהתחלה, התורם הראשון שבא אלינו היה מבוקה- רטון, פלורידה, שזה בן אדם שאף פעם לא היה במדינת ישראל ועד היום הוא מפחד.
<ג'וזף גיטלר: הוא מסתכל ב-CNN, אז הוא מפחד לבוא למדינה.
<ג'וזף גיטלר: הוא לא היה פה אף פעם, אבל הוא שמע שיש נזקקים במדינה, ומה הפחד שלו?
<ג'וזף גיטלר: זה קשה להאמין.
<ג'וזף גיטלר: הוא שמע שיש נזקקות ואם יש נזקקות – אז איך ילדים יצליחו בלימודים?
<ג'וזף גיטלר: איך הם יגדלו ואיך יהיה פה צבא כמו שצריך, אם הילדים לא אכלו כמו שצריך.
אורלי לוי אבקסיס: אז אנחנו מאכילים אותם כדי שאחר יהיו מגנים טובים.
<ג'וזף גיטלר: נכון, ואם משהו יקרה בארצות הברית, הוא צריך לרוץ?
<ג'וזף גיטלר: הוא רוצה לבוא למדינה חזקה.
<ג'וזף גיטלר: זה הבן אדם, אבל הוא נותן לנו מאות אלפי דולרים כל שנה עבור הפרויקט הזה.
<ג'וזף גיטלר: אבל גם הוא לא יכול לכסות את כל הפרויקט.
אורלי לוי אבקסיס: אבל הנקודה שנגעת בה עכשיו, אז אולי זו הפוביה שלו, או הפחד שלו שלא יהיה לו לאן לברוח, אבל בשורה התחתונה אנחנו מגדלים את הילדים האלה במצוקה, לפחות את אלה שאנחנו שומעים עליהם עכשיו בדיון הזה – 18 שנה ואומרים להם תסתדרו ושהמשפחות יסתדרו, ושנדבנים יבואו.
אורלי לוי אבקסיס: גיל 18 אנחנו רוצים אותם לצבא.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו רוצים אותם חיילים וכמה שיותר חיילים חזקים.
אורלי לוי אבקסיס: בחצי מבתי הכלא הצבאים נמצאים חיילים, תקשיב לי טוב, שכל הפשע שלהם זה שהם יצאו כדי לעזור לפרנסת הבית, שהם עזבו את הצבא כדי לגייס כמה כספים, כדי לעבוד אחר הצהריים.
אורלי לוי אבקסיס: הם עשו דברים כדי שהמשפחה שלהם לא תקרוס.
אורלי לוי אבקסיס: רק בגלל נושאים חברתיים הם יושבים בבתי כלא צבאיים.
אורלי לוי אבקסיס: רוב בתי הכלא הצבאיים מאיישים חיילים שבאים מהאוכלוסייה הנזקקת במדינת ישראל.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מדינה חזקה.
אורלי לוי אבקסיס: וזה באמת דיסוננס כזה שאתה לא יכול לפתור אותו והוא עצוב.
אורלי לוי אבקסיס: אבל זה תפקידנו ואנחנו לא בורחים ממנו.
אורלי לוי אבקסיס: משרד החינוך ומשרד הרווחה יצטרכו לתת פה לא רק תמונת מצב אלא גם איך המשרד שלהם מתכנן להתמודד עם הבעייתיות הזו ואיך הם מתכננים, במועצה הלאומית – לעשות עם זה משהו.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו יודעים שיש ילדים בסיכון, אנחנו יודעים שיש ילדים רעבים – אבל כמה בדיוק ובאיזו חלוקה של המדינה, כי גם בתל אביב יש פריפריה חברתית, וזו השאלה – איך מגיעים אליהם.
אורלי לוי אבקסיס: אז אתם פתחתם פה היום סדרה של דיונים ואתם מוזמנים להמשיך.
אורלי לוי אבקסיס: רק שתדעו, אתם תהיו מוזמנים תמיד לקחת חלק בוועדה הזו.
אורלי לוי אבקסיס: וזה מוזר, כי בדרך כלל אנחנו מקבלים מלא-מלא בקשות.
<רחל סעדה: יש כמה בקשות פה.
אורלי לוי אבקסיס: זרה, בבקשה, ואחריך ריקי כהן.
אורלי לוי אבקסיס: זו לא ריקי כהן של שר האוצר, מחדרה, נכון?
<זרה פרוביזור: אז שמי זרה פרוביזור, אני מנהלת פרויקט הכריכים.
<זרה פרוביזור: קצת היסטוריה בהתחלה ואז המסר העיקרי.
<זרה פרוביזור: כשהתנדבתי במשרדים של לקט ישראל לפני 9 שנים, ג'וזף אמר לי – יש תורם שרוצה לתרום לילדים רעבים ואני הייתי במקום של הרבה אנשים אחרים, לא האמנתי.
<זרה פרוביזור: אמרתי אין דבר כזה, אין דבר כזה.
<זרה פרוביזור: אבל הוא אמר כן, כן, יש, תמצאי והלכתי ומצאתי.
<זרה פרוביזור: לפני 9 שנים היו 348 ילדים שקיבלו כריכים, ולאט לאט המסר עבר ממנהל למנהלת, ממנהלת למנהלת, מיועצת ליועצת, והפרויקט גדל.
<זרה פרוביזור: היום אנחנו מחלקים 8,500 כריכים, אבל יש רשימת המתנה, שאנחנו - - -
<זרה פרוביזור: 2,000 שאני מכירה.
אורלי לוי אבקסיס: זה כאשר לא משתפים פעולה.
<זרה פרוביזור: זה של כל מיני ארגונים שסבסדו, תורמים שסבסדו עד 8,500.
<זרה פרוביזור: חלק מבתי הספר רוצים הרבה יותר ממה שהם מקבלים.
אורלי לוי אבקסיס: אה, זאת אומרת אלה שאתם כבר נמצאים עם הפרויקט בפנים אומרים חסר להם עוד ואתם אומרים אין.
<זרה פרוביזור: כן, הם רוצים עוד כריך לילד לקחת הביתה גם כן.
<זרה פרוביזור: יש בתי ספר שאני יודעת בפירוש שהילד מגיע בבוקר כדי לקבל את הכריך.
<זרה פרוביזור: הוא רוצה עוד כריך כדי להישאר.
<זרה פרוביזור: זה ילד בסיכון שנשאר בתכניות המשך לימודים ואחרי הצהריים בפנימיות יום.
<זרה פרוביזור: זה טוב ויפה שמשרד החינוך נותן פנימיית יום, אבל אם אין אוכל הילד לא יישאר.
<זרה פרוביזור: ואם הוא נשאר - - -
אורלי לוי אבקסיס: יש אוכל בפנימיות יום.
<זרה פרוביזור: לא, יש בתי ספר תיכוניים שלא.
אורלי לוי אבקסיס: את יודעת, אנחנו אחרי גיל 11, כיתה ו', 11-12, אנחנו מאז חיים מהאוויר, כמו באחרית הימים, את יודעת.
אורלי לוי אבקסיס: לא זקוקים יותר לאוכל.
<זרה פרוביזור: רוב הבקשות שלנו מגיעות מאזורים שלו מקבלים את פרויקט ההזנה בחינם, בגלל השתתפות שכרוכה בעניין.
<זרה פרוביזור: רוב הבקשות באות מחטיבות ותיכונים, כי הם גם כן לא זכאים.
<זרה פרוביזור: אז יש דיווחים מבתי ספר שכשהפרויקט מתחיל אצלם – בית הספר יותר רגוע.
<זרה פרוביזור: יש פחות אלימות.
<זרה פרוביזור: הילד טועם הצלחה, כי הוא לא רעב ואז הוא ממשיך ללמוד.
<זרה פרוביזור: אז זה הפרויקט וזה הצורך של הילדים.
<זרה פרוביזור: הילדים צריכים כריך וכמו שדיברו באחת הוועדות הבוקר, שהחלום שלנו, כארגון הוא – שכל ילד יקבל את זה וילד יצטרך להגיד לא, אני לא צריך, ולא ילד שבית הספר יצטרך לחשוב איך לתת לו מבלי שהוא יתבייש.
אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שקיבלנו את התמונה.
אורלי לוי אבקסיס: עירית ליבנה, בבקשה.
<עירית ליבנה: את פרלמנטארית טובה.
<עירית ליבנה: אני רק רוצה להזכיר לנו שכשחוקק חוק ארוחה יומית הייתה יולי תמיר שרת החינוך, שחוקקה, זאת אומרת שעמדה על הפרק חקיקה שלה לאו דווקא על ארוחה חמה ודיברנו על כריך ובגלל סיבות פוליטיות גרידא זה נפל.
<עירית ליבנה: תנסי, כי אני חושבת שחקיקה - - -
אורלי לוי אבקסיס: רעיון מצוין, אני אפנה אליך את היועצת המשפטית של הוועדה.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נחיה את החוק הזה.
<עירית ליבנה: אני חושבת שחקיקה כזאת לוחצת עלינו כמשרדים.
אורלי לוי אבקסיס: אבל שוב פעם, את יודעת שיפילו לי את זה בוועדת שרים, האוצר כנראה, אבל אנחנו נעשה את המלחמה.
אורלי לוי אבקסיס: אולי, אם אנשים מרגישים שתיכף יש בחירות, אולי תהיה לנו את האפשרות להעביר לפחות בקריאה ראשונה, אז הצלנו משהו.
<עירית ליבנה: אז דיברנו על זה שלא חייב את הארוחה עם הפחמימה והחלבון.
<עירית ליבנה: זה בסדר, זה נותן מענה מצוין, אבל הנה, אנחנו רואים איפה החורים שנוצרו לנו וחקיקה אולי יכולה לזרז את זה.
אורלי לוי אבקסיס: מצוין, בעיקר בחטיבת הביניים, שאין שם לא את זה ולא את זה.
אורלי לוי אבקסיס: אין כלום.
<עירית ליבנה: זאת הזדמנות נורא יפה לכל המהלכים שאנחנו עושים.
<עירית ליבנה: זאת אומרת זה יכול להתלכד.
אורלי לוי אבקסיס: מצוין, אנחנו נעזר בך, תודה.
אורלי לוי אבקסיס: ריקי כהן.
<רבקה כהן-בנלולו: אז הרוב כבר נאמר, וחשוב לי להגיד שדווקא מהמקום שאני גם אמא חד הורית לחמישה ילדים, במצב כלכלי לא הכי קל, אבל לא רק על עצמי באתי להגיד פה.
<רבקה כהן-בנלולו: אני גם פעילה בתנועת ה-"לא נחמדות לא נחמדים" וגם בתנועת אחותי – ואנחנו רואים בשטח ממש מה קורה והתופעה הזאת של ילדים במיוחד בגיל ההתבגרות, שחסר להם מזון וחסרה להם אפשרות להביא את הצרכים הבסיסיים, יש זליגה משם גם לזנות, למעגלים מאד מאד קשים, שילדים באמת אין להם איך להגיע לדרך להשיג את הצרכים שלהם, אז הם מתפתים מכל אחד שיכול לבוא ולהציע להם אפילו ארוחה.
<רבקה כהן-בנלולו: וזה מאד קשה לראות שבמדינה כביכול מפותחת, נעשות ועדות - ועדה לביטחון תזונתי ומועצות, והכל מתכנס, והייתה ועדת אלאלוף והכל, ופתרונות בשטח אין.
<רבקה כהן-בנלולו: אין גם תשובות.