GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ליאת קליין: בפדופיליה היא קיימת הרבה מאוד מחוץ לרשת, אבל הנוכחות של הרשת וכל העולם הטכנולוגי ייצרה משהו קצת שונה בעבירות המין.
<ליאת קליין: הזמינות היא אחרת ויותר קל לפגוע.
<ליאת קליין: הפוגע לא תמיד רואה קורבן בצד השני.
<ליאת קליין: הוא יושב מול מסך, הוא רק מפיץ תמונה, הוא רק שולח אותה אבל הוא לא ממש מבין מה הנזקים שהוא מסב וזה הופך את היכולת העבריינית ואת הפשיעה להרבה יותר מורכבת, בוודאי עת אנחנו מדברים על בני נוער.
<ליאת קליין: הסוגים של הפגיעות המיניות שאני מדברת עליהן, זאת יכול להיות – כפי שראינו בסרטון - דרישה לבצע אקט מיני, מעשים מגונים והתערטלות דרך הרשת.
<ליאת קליין: זאת יכולה להיות הפצת תצלומים ובעוד רגע אני אדבר על הנושא הזה בצורה ממוקדת.
<ליאת קליין: זאת יכולה להיות הרשת כאמצעי ליצירת קשרים כאשר אחר כך הפגיעה המינית היא לא ברשת אבל בוודאי שהרשת שיחקה שם איזשהו תפקיד די חשוב.
<ליאת קליין: כל המקרים האלה מגיעים אלינו.
<ליאת קליין: ידוע שפגיעה מינית היא מורכבת ויש את הנזקים הנפשיים שיוצרת הפגיעה המינית שהיא נוגעת בתחומים הכי עדינים של הנפש, של מין ומיניות.
<ליאת קליין: זהות הבנייה האישית של אדם את עצמו היא מאוד מאוד מורכבת והיא משליכה הרבה שנים.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו חקיקה בנושא.
<ליאת קליין: אני אתייחס לחקיקה שקודמה וגם למה שצריך עוד לקדם בנושא הזה.
<ליאת קליין: יש איזשהו שינוי.
<ליאת קליין: לפני כן אני רוצה להתייחס לנזקים ולספר על מה אנחנו פוגשות במרכזי הסיוע.
<ליאת קליין: הפצת תצלום.
<ליאת קליין: הבעיה שאנחנו רואות היא שיש פער מאוד גדול בין הזמינות והשימוש לבני הנוער ברשת לבין הבשלות שלהם בהבנת התופעה הזאת וגם את הנזקים ולמה זה גורם.
<ליאת קליין: מישהו רק מפיץ תמונה.
<ליאת קליין: המשמעות היא שזה יכול לרדוף מישהי הרבה מאוד שנים.
<ליאת קליין: אני מדברת על נשים שהגיעו אלינו ממגזרים שונים.
<ליאת קליין: אישה מהמגזר הערבי הגיעה אחרי שתמונה שלה הופצה סתם, הראש שלה בתוך תמונה ויש עליה גזר דין מוות.
<ליאת קליין: היא הייתה צריכה לברוח.
<ליאת קליין: היא יושבת במקלט כי התמונה שלה הופצה.
<ליאת קליין: צריכים בשלות כל כך גדולה כדי להבין את המשמעות של הנזקים של הפגיעות האלה.
<ליאת קליין: נשים שבמשך שנים זה רודף אותן, בכל דייט אליו הן יצאו, בכל פגישה, במקום עבודה, כולם יכולים לראות את התמונה.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שההשלכות, לפחות למי שיושב סביב השולחן, מאוד מאוד ברורות.
יפעת שאשא ביטון: הייתי רוצה לשמוע ממך דווקא איך אתם נערכים לקראת הקיץ, האם אתם נגישים לבנות הנוער והאם יש פניות של נערות בגילים צעירים יותר.
<ליאת קליין: אני אומר משפט אחד על החינוך.
<ליאת קליין: דובר כאן הרבה על החינוך לגבי הרשת, אבל צריך להבין שכאשר מדובר על עבירות מין, באמת הרשת היא פלטפורמה אבל הטיפול שלנו והעשייה החינוכית היא באמת על מין ומיניות שביטוי אחד לזה היא הרשת.
<ליאת קליין: כשאנחנו מדברות עם בני נוער בסדנאות חינוך, זה בכלל.
יפעת שאשא ביטון: איך לקראת הקיץ אתם עוזרים לנערות להתמודד?
<ליאת קליין: אחד החידושים הגדולים של שיתופי הפעולה שלנו, חוץ מהעבודה, הוא עם משרד החינוך במשך השנה.
<ליאת קליין: אנחנו עובדים הרבה מאוד עם תנועות נוער.
<ליאת קליין: יש לנו פרויקט חדש עם תנועת הצופים שם אנחנו יוצרים איזושהי תכנית חדשה והרעיון הוא באמת להיכנס לתנועות הנוער ולכל הפעילות שקורית מחוץ לחינוך הפורמלי, לשעות החינוך הפורמלי.
<ליאת קליין: אלה תכניות חדשות שאנחנו בונות ועובדים באופן די צמוד עם התנועות.
<ליאת קליין: אנחנו חושבים שהתנועות צריכות להיות שחקן גם בדיונים האלה.
יפעת שאשא ביטון: הן נוגעות למרחב האינטרנטי.
<ליאת קליין: בוודאי, כי גם הן כלי חינוכי.
<ליאת קליין: גם הן מעבירות תכנים והנוער נמצא שם ושומע את הדברים.
<ליאת קליין: הרבה מהדברים האלה נעשים שם.
<ליאת קליין: אני יכולה להגיד שרק לפני כחודש קיימנו שולחן עגול בנושא ההורות ואיך הורים מתמודדים.
<ליאת קליין: הגיעו נציגים של ועדי הורים, של המועצה הלאומית להורים, וניסינו לפצח יחד אתם.
<ליאת קליין: אנחנו עומדות לכנס איזשהו פורום קבוע שיעסוק בנושא של הורים ואיך מגיעים להורים.
<ליאת קליין: אחר כך להפנות אותם לשירותים הקיימים, זה מה שאנחנו עושים, אבל קודם להגיע אליהם.
<ליאת קליין: בכנסת הקודמת דובר על איזושהי הוראה של משרד החינוך לבתי הספר לגבי הורים.
<ליאת קליין: זה כמובן דבר שהוא מבורך וצריך לקדם אותו.
<ליאת קליין: אני יכולה להגיד שוועדי הורים ומועצות הורים מהווים כתובות דרכן אפשר להגיע להורים.
<ליאת קליין: אצל ההורים יש רצון, כך שהעשייה שלנו נעשית גם אתם.
<ליאת קליין: רציתי להתחבר לעוד נושא אחד - לנושא הענישה, לנושא ההחמרה ולנושא החקיקה הפרוצה.
<ליאת קליין: יש ענישה.
<ליאת קליין: הקושי הראייתי של עבירות המין הן דבר ידוע וגם אתן צריך להתמודד, אבל יש צורך גם בענישה בחקיקה למשל על מקרים של העברת חומרים - יש איסור על העברת חומרים - כאשר העברת החומרים היא במטרה ליצור קשר עם קטין ובמקרה כזה צריכה להיות שם אכיפה משמעותית יותר וענישה מחמירה.
<ליאת קליין: את זה צריך לקדם.
<מי-טל גרייבר שוורץ: הזכרת תכנים שעולים לרשת ושפוגעים ומחמירים את הפגיעה בנשים.
<מי-טל גרייבר שוורץ: את מוזמנת לפנות למרכז לאינטרנט בטוח.
<מי-טל גרייבר שוורץ: אנחנו יודעים להסיר תכנים פוגעניים מכל הסוגים והמינים ולפנות לכל הפלטפורמות כדי שיסירו אותם.
יפעת שאשא ביטון: תודה על ההערה.
יפעת שאשא ביטון: דוקטור דליה אלוני, הסתדרות הפסיכולוגים.
<דליה אלוני: תודה.
<דליה אלוני: אני אהיה מאוד ממוקדת.
<דליה אלוני: אני רוצה להוסיף על הדברים שנאמרו.
<דליה אלוני: באמת אי אפשר להפריד בין החיים ברשת לבין החיים במציאות.
<דליה אלוני: אמנם אנחנו כאן בוועדה שבאמת שמה זום על מה שקורה ברשת אבל קשיים חברתיים, בריונות, פוגענות לא נולדים ברשת ולא כאשר ילד נכנס לבית הספר היסודי אלא זה נולד הרבה יותר קודם.
<דליה אלוני: בדרך כלל מה שקורה בחיים גולש לרשת וחוזר חזרה לחיים בבית הספר או בחברה של הילדים.
<דליה אלוני: אני מצטרפת למחקרים ולעמדה של שפ"י.
<דליה אלוני: כל מקרי האובדנות בעקבות פוגענות מאוד קיצונית ברשת, לא הוכחו מחקרית אלא הם יותר משקפים תמונה הרבה יותר מורכבת במציאות.
<דליה אלוני: צריכים להרחיב את זווית הראייה ואז מסתכלים ורואים שזה מאוד מסועף.
<דליה אלוני: במקביל לחקיקה, עליה אנחנו מברכים, ולאכיפה, אני חושבת שאם מסתכלים מבחינה פסיכולוגית, אנחנו היינו רוצים, גם עבור ההורים, תכניות הסברה וחינוך של הורות מיטבית שמתחילה בגיל הרך ולא רק בבית הספר היסודי ולא ממקום רק של הפחדה ושל כל הסכנות, אלא ממקום של באמת היכן נמצאת הנוכחות ההורית למשל, היכן הדיאלוג עם הילד, תכניות כאלה שמתחילות בקשר שיש להורים עם הילדים שלהם.
<דליה אלוני: דבר שני הוא שהילדים יפנימו את הגבולות האלה.
<דליה אלוני: אנחנו מלמדים ילדים גבולות, הילדים יודעים שהגבולות הם פנימיים, שהם בתוך עצמם, ואכן הם הפנימו את הגבולות האלה והם פועלים מתוך מקום שהם שומרים על עצמם ועושים זאת מתוך גבולות שהם הפנימו.
<דליה אלוני: כאשר מדברים על אקלים בטוח, אני חושבת שקידום והעצמה של ערכים במסגרות חינוכיות, בגנים, אם זה באמצעות צוותים חינוכיים או ברמה יותר לאומית של אמפתיה, של נדיבות, של ערבות הדדית.
<דליה אלוני: זאת אומרת, זה משהו ברמה הרבה יותר רחבה ולאו דווקא ברמה הקונקרטית.
יפעת שאשא ביטון: אלה ערכים בהם דנו ואני בטוחה שכולם ידעו לדקלם ולומר אותם יפה, אבל בשורה התחתונה זה לא מסייע לנו בהתמודדות של הילדים.
יפעת שאשא ביטון: הילדים שלנו נמצאים שם והם חשופים.
<דליה אלוני: בתכניות שיש בבתי הספר, ברגע שמורה נכנסת לכיתה ומתחילה את שנת הלימודים באיזושהי ראייה של שיחה אישית עם הילד ובפעילויות של גיבוש הכיתה, אלה הדברים, זה הקידום של הערכים, וגיוס הילדים להתנדב או לתרום לאיזושהי מטרה טובה.
<דליה אלוני: זאת עבודה מאוד חשובה.
יפעת שאשא ביטון: אין ספק.
יפעת שאשא ביטון: זאת עבודה חינוכית מבורכת ואני אחת התומכות הגדולות.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזאת הדרך שלנו גם לבנות מערכת חינוך אחרת.
יפעת שאשא ביטון: זה נושא לדיון אחר.
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לומר לך שגם הילדים שהם מלח הארץ והם תנדבים והם פועלים על פי כל הערכים שאת ציינת, בסופו של דבר הם מגיעים לתוך הקופסא הזאת או לתוך המכשיר הזה, לוחצים משהו לא במקום והם חשופים, בין אם הם רוצים ובין אם לא.
יפעת שאשא ביטון: השאלה שלנו היא איך אנחנו באים ומתמודדים עם זה ובעצם ממזערים את התופעות שמחכות להם שם.
יפעת שאשא ביטון: יונה פרסבורגר, עמותת נתיבי רשת, בבקשה.
<יונה פרסבורגר: ראשית, ברכות למינוייך.
<יונה פרסבורגר: מילה אחת על העמותה.
<יונה פרסבורגר: העמותה הוקמה לפני כארבע-חמש שנים.
<יונה פרסבורגר: אני ייסדתי את העמותה והיא ממשיכה פעילות שבעצם אני עושה אותה כעשר שנים במסגרת הגברת המודעות וקידום ההתמודדות עם הסיכונים והאתגרים ברשת.
<יונה פרסבורגר: אני באופן אישי בעיקר מעביר את ההרצאות של העמותה ועד היום העברתי קרוב ל-900 הרצאות.
יפעת שאשא ביטון: באיזה מסגרות?
<יונה פרסבורגר: בעיקר בתי ספר.
<יונה פרסבורגר: התחום בו אנחנו מתרכזים לאחרונה הוא התחום הבריאותי.
<יונה פרסבורגר: אנחנו מגלים, דרך מחקרים שאנחנו עושים שמוביל אותם דוקטור גדי ליסק שהוא פסיכולוג המתמחה ברפואה התנהגותית, שההשפעות הן מרחיקות לכת מבחינה התפתחותית ובריאותית של הילדים.
יפעת שאשא ביטון: אתה מדבר על הנושא של הקרינה?
<יונה פרסבורגר: גם.
<יונה פרסבורגר: זה נושא אחד אבל יש השפעות הורמונליות.
<יונה פרסבורגר: זמן מסך קשור בעלייה בהשמנה, גורם להפרעות הורמונליות, רואים ירידה בתפקוד של הורמון המלטונין שמאוד חשוב כנוגד חימצון כי ילדים פעילים בשעות ערב ומבלים יותר מדי מול המסך, עוררות יתר בלילה כאשר הילדים ישנים פחות טוב.
<יונה פרסבורגר: לא ארחיב יותר מדי בנושא, אבל הנושא הבריאותי הוא רחב ואני חושב שזה נושא אליו צריך יותר להתייחס.
<יונה פרסבורגר: עודף זמן מסך גורם להרבה בעיות.
<יונה פרסבורגר: הזכירו כאן בעיקר את הנושאים היותר ידועים כבריונות ברשת, כפוגענות על ידי תכנים, אבל כשלא שמים מסגרת נכונה לשימוש במסכים, עודף זמן מסך פוגע גם בבריאות ופוגע גם בהתפתחות של הילד בנוסף להיפגעות מהתכנים.
<יונה פרסבורגר: זאת פעילות שאנחנו עושים בעמותה כדי לנסות לראות תמונה כמה שיותר כוללת.
<יונה פרסבורגר: אני רוצה להתייחס לכמה נקודות שהועלו כאן.
<יונה פרסבורגר: לגבי הגברת המעורבות של ההורים, אנחנו רואים, במיוחד בשנים האחרונות, ירידה במעורבות הורים.
<יונה פרסבורגר: קשה להביא הורים לאספות הורים ולכינוסים.
<יונה פרסבורגר: כאן צריך להיות יותר יצירתיים.
<יונה פרסבורגר: אני חושב שהשיטה שאנחנו מצאנו שעובדת מאוד טוב היא לעודד בתי ספר לארגן ערבי הורים יחד עם הילדים דבר שדורש תקציב מיוחד כי צריך להביא את המורים, אלה שעות נוספות, צריך להביא כיבוד להורים, צריך לעשות פעילות מקבילה לילדים בזמן שההורים מקבלים את ההרצאה ובסוף הערב יש מפגש משותף עם סיכום משותף והילדים יוצאים עם ההורים שלהם כאשר כולם מחוברים למודעות ולצורך להתמודד.
<יונה פרסבורגר: זאת דרך שאני מציע וכאן צריך תקציבים לתת לבתי ספר שרוצים לארגן ערבי הורים ותלמידים.
<יונה פרסבורגר: לגבי פתרונות טכנולוגיים.
<יונה פרסבורגר: בתחילת שנת 2014 אנחנו ערכנו מחקר מקיף על פתרונות הסינון, בעקבות החוק שמחייב כל ספק סלולרי או אינטרנט רגיל לתת סינון חינמי, ומצאנו שבעצם כל אחד עושה מה שהוא רוצה.
<יונה פרסבורגר: הרבה סינונים לא מתחילים לתת פתרון, הם לא נותנים פתרון על אפליקציות, הם לא נותנים פתרון על אזורים מוצפנים ברשת.
<יונה פרסבורגר: נמצאת כאן חברת תום שנחשבת חברה מתקדמת שיש לה פתרון לסלולר, גם WI FI וגם רשת סלולרית והיא יודעת להתמודד עם אתרים מאובטחים אבל הבעיה היא שהורים לוקחים את הפתרונות כשהם חינמיים ומרגישים שקטים וכי הילדים שלהם מוגנים כאשר למעשה הפתרונות לא מגינים כי בהרבה אזורים ברשת הסינונים כלל לא מתפקדים.
יפעת שאשא ביטון: השאלה אם באמת צריך להשאיר את זה לפתחם של הורים מבחינה כלכלית או שזאת צריכה להיות גם אחריות של ספקיות אינטרנט.
<יונה פרסבורגר: לא.
<יונה פרסבורגר: כאן יש אחריות ציבורית של המחוקק ואני מצטרף להצעה שהועלתה כאן לכנס ועדת מומחים כדי שייקבעו קריטריונים לגבי מה שהסינונים צריכים לתת, איזו הגנה ועל מה צריכות לחול ההגנות.
<יונה פרסבורגר: היום אין כל קריטריונים וכל אחד יכול לתת איזושהי הגנה מינימלית והוא יצא ידי חובה מבחינת אמצעי הגנה.
<יונה פרסבורגר: אנחנו מאוד מאמינים שבהגנה לבד, אי אפשר לפתור את הבעיות וזה לא פתרון ברמה של פתרון טכנולוגי.
<יונה פרסבורגר: אין כלי עזר מאוד חשובים, במיוחד בגיל בית הספר היסודי.
<יונה פרסבורגר: בגיל בית הספר היסודי, ההגנה המרחבית על הילד שכוללת את הפתרונות הטכנולוגיים הטובים היא מאוד מאוד חיונית ואנחנו יודעים את זה מניסיון, שהרבה פעמים הדברים האלה מאוד מאוד עזרו כדי למנוע בעיות והידרדרות.
יפעת שאשא ביטון: דוקטור נאוה כהן.
<נאוה כהן אביגדור: אני מאגף מצילה במשרד לביטחון פנים.
<נאוה כהן אביגדור: בנוסף לדברים שנאמרו כאן, רציתי להעיר עוד שתי הערות.
<נאוה כהן אביגדור: במשרד לביטחון פנים יש שלושה גופי מניעה.
<נאוה כהן אביגדור: אנחנו פרוסים בכל הארץ ופועלים למעשה לאורך כל השנה בתחום של מניעה כאשר הנושא של האינטרנט הוא אחד מהנושאים החשובים.
<נאוה כהן אביגדור: אנחנו מפיצים חומרי הסברה בכל דרך אפשרית, עושים פעילויות וסדנאות בשיתופי פעולה עם משרדים אחרים וגם כל אזור המדיה של המשרד לביטחון פנים, האתר, הפייסבוק, כל האמצעים האלה, אנחנו חושפים לציבור ומנגישים לו מידע, טיפים ועצות בנושא הזה.
<נאוה כהן אביגדור: נקודה נוספת שאני רוצה לציין אותה.
<נאוה כהן אביגדור: לפני שנה יצאנו לדרך עם מה שקראנו לו ועדת היגוי ארצית, סיירת הורים וירטואלית.
<נאוה כהן אביגדור: היה כאן רעיון לשתף פעולה עם משרדים וגופים שונים.
<נאוה כהן אביגדור: לתהליך הזה שותפים גופים שיושבים כאן מסביב לשולחן כמו משרד החינוך, משרד המשפטים, איגוד האינטרנט, נציגי האקדמיה, יחידת הסייבר, מחלקת נוער, המשטרה.
<נאוה כהן אביגדור: למעשה יצאנו לדרך בה הרצון הוא למצוא פתרון לכל הנושא של אלימות ובריונות ברשת, פתרון שהוא מתכלל ומשתף פעולה.
<נאוה כהן אביגדור: בימים אלה אנחנו בעיצומה של עבודת מטה בתוך המשרד לביטחון הפנים, תוך כוונה לתת מענה לדבר הזה.
<נאוה כהן אביגדור: זה לא שאנחנו רואים את התופעות ולא חושבים מה הלאה.
<נאוה כהן אביגדור: בהחלט יש עשייה וחשיבה בתחום הזה ויש הבנה שכולם צריכים כאן לשלב ידיים, לשתף את כל המאמצים ולהגיע לפתרון שיעזור לנו למנוע וכאשר נתקלים בתופעות, גם לטפל בהן.
<שבתאי גרברצקי: ברכות לגברתי על תפקידך שהוא תפקיד מאוד חשוב.
<שבתאי גרברצקי: אני במשטרת ישראל דובר למגזר הדתי והחרדי שהוא נמצא בחיתוליו בנושא של התקרבות אל תוך עולם הסייבר למינהו, לעולם המקוון כולו.
<שבתאי גרברצקי: יש התייחסות אבל אני לא רוצה לדבר דווקא על הפעילות המשטרתית שהיא פעילות ברוכה מאוד עם יחידת הסייבר החדשה, שהיא יחידה שחושפת – לא מחכה לתלונות – בה יושבים כל היום ומחפשים את החומרים הקשים הללו.
<שבתאי גרברצקי: לפני שנתיים הגעתי למשטרה לאחר שהייתי עשרים שנים עיתונאי.
<שבתאי גרברצקי: החלטתי להגיע למשטרה מסיבות אידיאולוגיות.
<שבתאי גרברצקי: ככל שמתחתי ביקורת על המשטרה גם בנושא סייבר, החלטתי פשוט לעבור לצד השני ולתרום ולא להישאר כמו אחד שכותב כל היום בעיתונים או משדר ברדיו.
<שבתאי גרברצקי: שידרתי הרבה שנים ברדיו.
<שבתאי גרברצקי: במשך שמונה שנים הייתה לי ברדיו תכנית שעוסקת בנושא אינטרנט, קראו לה כוכב שבתאי.
<שבתאי גרברצקי: התכנית הזאת התחילה לפני 12 שנים ומהרגע הראשון הבחנו שמדובר בכלי מאוד מסוכן אבל ככל שהתקדמתי בתכנית השבועית הזאת, כל שבוע העלינו מומחים שמעבר לאפליקציות החדשות, האתרים החדשים והפיתוחים החדשים, ותמיד היה מומחה שדיבר על אינטרנט מסונן ועל הסכנות שבתוך האינטרנט אבל יתרה מכך, הוא דיבר על ההורים.
<שבתאי גרברצקי: אני חושב שלפני שאנחנו כאן בדיון האקדמי, החשוב והמעמיק הזה מנסים למצוא פתרונות איך לחנך, אנחנו צריכים לחזור טיפה אחורה ולומר מה אנחנו כהורים עושים.
<שבתאי גרברצקי: לצערי הרב, כשאני פוגש את ההורים לילדים שנמצאים עם בתי שהיא עולה עכשיו לכיתה ו' בעזרת השם, אנחנו מגלים שההורים שכחו לומר את המילה לא.
<שבתאי גרברצקי: רבותיי, איפה סמכות ההורים שלנו?
<שבתאי גרברצקי: אין לנו מה להגיד יותר?
<שבתאי גרברצקי: ילד נכנס לתוך הבית, סוגר את הדלת והוא עכשיו גולש ולי כהורה אסור להיכנס לתוך החדר?
<שבתאי גרברצקי: מכאן זה מתחיל.
<שבתאי גרברצקי: מכאן אנחנו יכולים לפתור את הבעיות האלה.
<שבתאי גרברצקי: אנחנו נלמד להחזיר לעצמנו את הסמכות ההורית שלנו, אנחנו נאמר לילדים שאנחנו הבעלים ואנחנו הקובעים בבית הזה.
<שבתאי גרברצקי: זה הרבה לפני שמגיעים אל בית הספר.
<שבתאי גרברצקי: בית הספר הוא מחנך אבל לא תמיד הוא מצליח לחנך את החינוך בו אנחנו רוצים.
<שבתאי גרברצקי: אם אנחנו נצליח לעשות את הדבר הזה ולהחזיר לעצמנו את הסמכות, אני חושב שהרבה מאוד מהבעיות שעולות כאן לפתחנו תיפתרנה.
<שבתאי גרברצקי: מותר לנו לנהל את הבית.
<שבתאי גרברצקי: צריך להחזיר את הסמכות ואני בטוח שנפתור חלק גדול מהמקרים.
יפעת שאשא ביטון: יש עוד הרבה דברים על הדרך, חוץ מהסכנות באינטרנט.
יפעת שאשא ביטון: אין ספק שנושא הסמכות ההורית היא שאלה בפני עצמה והיא לא לדיון אחד אלא לדיונים רבים ממוקדים.
יפעת שאשא ביטון: היום במציאות הנתונה, אנחנו צריכים לראות איך אנחנו מתמודדים ולא מחכים שנשיב את הסמכות ההורית ואת המנגנון הזה שצריך להחזיר לעצמו גם את יכולת "השליטה" שלו על מה שקורה במרחב הפרטי בבית.
יפעת שאשא ביטון: בהחלט הערה חשובה.
יפעת שאשא ביטון: ברשותכם, אני רוצה לסכם את הדיון.
יפעת שאשא ביטון: אין ספק שאנחנו מחויבים בשיתופי פעולה של כולם.
יפעת שאשא ביטון: זה לא מספיק שרק נסנן את האתרים, שרק נעשה אכיפה, שרק נעשה חקיקה וההורים פתאום יקבלו את הסמכות שלהם, אלא באמת יש כאן איזשהו מרחב מאוד מאוד מורכב שאם אנחנו לא נשלב ידיים כולנו ונפעל כדי למנוע, למגר, לאפשר התמודדות עם תכנים אליהם נחשפים הילדים, אנחנו לא באמת נוכל לטפל בזה בצורה המעמיקה.
יפעת שאשא ביטון: אין ספק שמדובר במודעות אבל אני חייבת לומר כאן משהו.
יפעת שאשא ביטון: אם נצא החוצה ונשאל חלק גדול מהאנשים שמסתובבים בחוץ שהם הורים האם האינטרנט מסוכן, כולם יגידו כן והם גם אולי יוכלו לספק לנו מה הסכנות שטמונות במרחב הזה אבל בשורה התחתונה זה לא מחלחל פנימה.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, כנראה שכן צריך לזעזע ואולי אפילו להפחיד.
יפעת שאשא ביטון: את אמרת שלא צריך להפחיד אבל אני אומרת שיש את המקומות - ואני חושבת שהסרט עושה את זה ויכול לעשות את זה בצורה מדהימה – שצריך לזעזע את אמות הסיפים ולהעמיד את המציאות מול הפרצוף כדי שהאנשים יתעשתו ויעשו משהו שהוא מעבר לידיעת הסכנות שטמונות באינטרנט.
יפעת שאשא ביטון: בהקשר הזה ההמלצות שיצאו מהוועדה הן לדרוש את אישור הקרנת הסרט בערוצי התקשורת השונים ולא רק בערוץ 2.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה חומר הסברתי מצוין.
יפעת שאשא ביטון: המחשבה הראשונה שלי הייתה שצריך לצאת בקמפיין ואולי לשתף פעולה.
יפעת שאשא ביטון: יצא לי לשוחח בוועדת המדע עם איגוד האינטרנט על איך אנחנו מביאים למודעות.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהסרט כבר מוכן ויכול לעשות את העבודה בצורה פנטסטית ולכן צריך לפעול לקידום ההקרנה שלו.
יפעת שאשא ביטון: אני בהחלט מאמצת את הרעיון להקים צוות פעולה מקצועי לטיפול בנושא.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו ניצור אתכם קשר, נחשוב ביחד מי נכון שיהיה בצוות מצומצם כזה ונצא לדרך.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נקיים פגישת עבודה כי דיברת על הנושא של חקיקה ואכיפה ואיך בעצם הם מסייעים לכם דרך המוסד הזה לעשות את הדברים בצורה יותר יעילה ויותר קונקרטית.
יפעת שאשא ביטון: גם בנושא הזה נצא לדרך בפגישת עבודה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נפנה למשרדי הממשלה כדי שלפחות במרחבים הציבוריים נהיה אנשי בשורה ונתחיל את הסינון דווקא שם ואולי אחר כך זה יוכל לחלחל למקומות נוספים.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להודות לכם על הדיון הזה.
יפעת שאשא ביטון: אני בטוחה שאנחנו לא נסיים כאן כי לצערי הרב זה הרבה יותר מורחב והרבה יותר גדול.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים להיות פשוט נחושים ועקביים כדי שבסופו של דבר נגיע לכדי איזושהי תוצאה לפיה הילדים באמת ידעו להשתמש נכון במרחב הזה וידעו להתמודד עם מה שמזמן המרחב כי אנחנו לא נוכל לאטום אותו לחלוטין.
יפעת שאשא ביטון: אני כן אסיים באמירה חיובית ואומר שאנחנו מברכים על הקדמה.
יפעת שאשא ביטון: התקשורת היא פלטפורמה מצוינת ואפשר לעשות בה דברים מדהימים, והילדים שלנו גם לומדים דרך הפלטפורמה הזאת בשעות אחר הצהרים אלא שאנחנו רק צריכים לדעת להשתמש בה נכון ולמזער את הסכנות שקיימות בה.
יפעת שאשא ביטון: בוקר טוב לכולם, אני פותחת את ישיבת הוועדה, בנושא מעמדם של אחים שכולים במערכת החינוך.
יפעת שאשא ביטון: הנושא הוא ראשוני ולכן אנסה בקצרה להעביר למה אני חותרת בדיון זה ולאן אנחנו רוצים או צריכים להוביל אותו בסופו של עניין.
יפעת שאשא ביטון: היום, כשתלמיד מגיע ממשפחה שחוותה אובדן או שכול, כל אובדן, לתוך למערכת החינוך, הנתונים האלה לא תמיד מגיעים לידיעת המערכת והמסגרת שבה הוא נכנס ללמוד.
יפעת שאשא ביטון: מיותר לציין שמשפחה שעוברת מקרה אובדן של אחד מבני המשפחה, התא המשפחתי עובר טלטלה מאוד חזקה, הילדים, לצורך העניין האחים הקטנים.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת להתמקד בדיון באובדן של אחים ומוציאה את עניין יתמות מהורים.
יפעת שאשא ביטון: המשפחה עוברת טלטלה ומן הסתם האובדן משפיע על הילדים שבבית, הם צריכים להתרגל למציאות חדשה, הם צריכים להתרגל להוויה חדשה שמשפה על ההתנהגות שלהם.
יפעת שאשא ביטון: האחים השכולים עוברים למסגרת בית הספר שאמורה להוות בית שני עבורם, למערכת חינוך שאמורה לתמוך, לעטוף וללוות אותם.
יפעת שאשא ביטון: לעיתים המערכת לא יודעת ולא מכירה את הסיטואציה בה גדל הילד, לא יודעת לתרגם נכון שינויים בהתנהגות של הילד שלפעמים מתפרשת כמופרעות, ביטוי של אלימות לשם אלימות או הסתגרות פנימית של הילד שבאופן מסוים מתויגת כתופעה לא נכונה.
יפעת שאשא ביטון: פעם אחת אנחנו מקבלים תיוג של הילד ופעם שניה למעשה אנחנו לא מסוגלים לתת לו מענה ולא מאפשרים לו לצאת מתוך המשבר או להתמודד אתו בצורה מיטבית.
יפעת שאשא ביטון: אני מעלה את הדיון הזה, כי אני חושבת שאנחנו צריכים לעלות אותו למודעות.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאנחנו צריכים ליצור איזשהו מנגנון שבו במערכת החינוך יודעת שילד שמגיע הוא ילד שחווה אובדן בתוך המשפחה או שהוא ממשפחה שכולה.
יפעת שאשא ביטון: שהמערכת יודעת לתת לו את המענה, את הכלים, ייעוץ כללי, ייעוץ פסיכולוגי, תמיכה רגשית או אחרת, שהמחנכת מעניקה יותר תשומת לב בכלים השונים שיש למערכת החינוך להעניק לילד.
יפעת שאשא ביטון: מערכת שיודעת לתרגם נכון את ההתנהגויות השונות שהן תוצאה של המציאות בה הוא חי.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת לפתוח את הדיון, הוא יהיה באמת דיון.
יפעת שאשא ביטון: מאחר והנושא הוא ראשוני אני חושבת שהשיח כאן
יפעת שאשא ביטון: חשוב על מנת לבחון איך אנחנו יוצרים פלטפורמה נכונה וטובה עבור הילדים שלנו וכדי שנוכל לסייע לילדים שלנו בעניין זה.
יפעת שאשא ביטון: אפתח עם אורי שוחט, פסיכולוג ממשרד הבריאות, בבקשה.
<אורי שוחט: אני לא חשבתי שאהיה הראשון, לדעתי משרד הבריאות הוא לא המשרד המרכזי בנושא שאת מעלה.
<אורי שוחט: בעיקרון, ברמה המקצועית כל מה שאמרת הוא נכון.
<אורי שוחט: לדעתי כל איש מקצוע יזדהה עם הדברים.
יפעת שאשא ביטון: זו כבר סיבה שאתה פותח, שנבין שהסוגיה רלוונטית ונכון לדון בה ומשם נתקדם.
<אורי שוחט: כולל הרגישויות לעניין.
<אורי שוחט: הצורה בה משפחות וילדים בתוך המשפחה עוברים את האבל היא מאוד שונה גם ברמה של המשפחה וגם ברמה התרבותית.
<אורי שוחט: לכן צריך לעשות על הנושא חשיבה.
<אורי שוחט: זו דעתי המקצועית.
<אורי שוחט: אני לא מדבר כעמדת משרד הבריאות אלא כאיש מקצוע.
<אורי שוחט: חשוב מאוד שמחנכים שבאים במגע עם הילד ידעו מה קרה בבית, זה פשוט נראה לא נכון ולא מתאים שלא ידעו.
<אורי שוחט: שידעו ושיכלו לקבל החלטות יחד עם הצוות הפדגוגי, הפסיכולוגים החינוכיים שבדרך כלל נמצאים.
<אורי שוחט: אני מבין שהוזמנו לדיון אנשי משרד החינוך כדי לבחון באיזו עמדה לנקוט בטיפול– הם מאוד רלוונטיים לנושא.
<אורי שוחט: זה פחות או יותר מה שיש לי לומר כרגע.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתקדם בדיון.
יפעת שאשא ביטון: במהלכו אולי נחזור לשאלה של מקומו של משרד החינוך בנושא הזה.
יפעת שאשא ביטון: במקרים מסוימים אולי נדרשת תמיכה נוספת מצד גופי סמך נוספים מאחר ולא את הכול נוכל לתת בתוך מערכת החינוך עצמה.
יפעת שאשא ביטון: אולי מערכת החינוך תיתן סיוע ראשוני מתווך הכלים שלה.
יפעת שאשא ביטון: יתכן שבמקרים מסוימים נצטרך תמיכה של רשויות, משרד הבריאות בתמיכה שהוא יכול לתת.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נעלה את זה תוך כדי דיון.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה חנה מארגון יד לבנים.
<חנה לרבה: סליחה, אני לא מכירה אותך אישית והייתי שמחה להכיר אותך.
יפעת שאשא ביטון: שמי יפעת, חברת כנסת, אני יושבת ראש הוועדה ובהמשך נכיר באופן אישי.
<חנה לרבה: אנסה להתמקד בכמה פנים.
<חנה לרבה: ראשית, אני שותפה עם אגף המשפחה של משרד הביטחון בנושא.
<חנה לרבה: מיד נדבר יחד וכבר דיברנו ביחד.
<חנה לרבה: ארגון יד לבנים הוקם על ידי הממשלה כעמותה המייצגת ישירות את המשפחות השכולות.
<חנה לרבה: משנת 1949 מייצג הארגון את המשפחות השכולות בארץ.
<חנה לרבה: חשוב לציין שהארגון מייצג את אוכלוסיית היעד.
<חנה לרבה: לפני כמה שנים לקח הארגון את התפקיד לטפל גם באחים השכולים לא כקבוצות משנה.
<חנה לרבה: לא פיצלנו את זה לגיל הרך ולגיל המבוגר ואסביר למה.
<חנה לרבה: כשאתה חווה את השכול בתוך המשפחה נופל ענן שממלא את כל הבית.
<חנה לרבה: העניין הוא התהליך שעובר על הילדים.
<חנה לרבה: הילד או הילדים במשפחה צריכים למצוא את מקומם בתוך הענן הכבד הזה.
<חנה לרבה: הם אוגרים כלים בהתבגרות שלהם, הם חווים את השכול מחדש ובמבט אחר.
<חנה לרבה: כל מערכת בין אם היא משרד החינוך, בין המערכת הפורמאלית של משרד או הלא פורמאלית היא חשובה בהתאם.
<חנה לרבה: יש לנו כאן פרטנרים שמתעסקים בנושא הלא פורמאלי של הילד.
<חנה לרבה: הוא יעבור את זה במשפחה, הוא יעבור את זה בקהילה, הוא יעבור את זה בימי הזיכרון כשהוא יעמוד בהר הרצל, בבית הספר או במקום אחר בזמן טקס והוא יהיה לגמרי מנותק מהאווירה והסביבה החינוכית שלו.
<חנה לרבה: לדעתי, לוועדה כזאת שיש לה פן מציג, צריך קודם כל לקבל מיפוי צרכים של המשפחות בנושא הזה באופן מקצועי ולא באופן לגמרי פרטיזני.
<חנה לרבה: מיפוי שיהיה לגמרי אובייקטיבי ולא רק במסגרת משרד החינוך ומשרד הביטחון.
<חנה לרבה: שיהיה אגף שבאמת על סמך מחקר ידע לעשות את זה שלא בתוך המחלקות אלא מחוץ למחלקות.
<חנה לרבה: אם נתחיל מהמידע הזה אולי באמת נוכל להתמודד.
<חנה לרבה: הבאתי היום סטטיסטיקה מינימאלית של המשפחות השכולות.
<חנה לרבה: יש בערך כ-7,000 משפחות שכולות, אני לא מתייחסת ליתומים ולאלמנות כי אני לא מייצגת אותם.
<חנה לרבה: אני מקווה שארגון האלמנות והיתומים נמצא כאן היום, יש להם נציגות.
<חנה לרבה: כאמור יש כ-7,000 משפחות כשמפלחים על פי חתך של קבוצת גיל של משפחה בני 39, בפלחים של כל חמש שנים ועד לגיל 59.
<חנה לרבה: אני בת 72, הילדים הקטנים שלי נולדו כשהייתי כבת 40, היום הן בנות 21.
<חנה לרבה: יש לנו בסביבות 600 משפחות.
<חנה לרבה: אם לכל משפחה יש במינימום שני ילדים, יש לנו במינימום 1,200 ילדים עד גיל 18 באוכלוסייה שלנו.
<חנה לרבה: זה לא בדיוק מתועד, אבל באגף המשפחות של משרד הביטחון ניתן להוציא את המידע המדויק להיום.
<חנה לרבה: זה בערך היקף האוכלוסייה עליה אנחנו מדברים היום.
<חנה לרבה: מבחינת ארגון יד לבנים, העניין שלנו הוא יותר הפניית המשפחות לשירות הנכון שקיים, ולחבק כמובן.
<חנה לרבה: לנו יש קשר רציף לאורך כל השנים עם המשפחות.
<חנה לרבה: אם ביכולתנו להגיש לוועדה הזאת עזרה בכיוון הזה נשמח להיות חלק חשוב.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת להעלות שאלה קטנה.
יפעת שאשא ביטון: את אומרת שאתם בקשר רציף עם המשפחות, אני קצת מודעת לקשר הזה.
יפעת שאשא ביטון: בדרך כלל אתם מלווים בעיקר את ההורים.
<חנה לרבה: לא נכון.
יפעת שאשא ביטון: איזה ליווי אתם נותנים לילדים?
<חנה לרבה: יש תכניות יפות בתוך הארגון עצמו.
<חנה לרבה: למשל, יש מחנות, יש לנו ימי כיף אליהם אנחנו מוצאים את המשפחות יחד עם הילדים בשיתוף עם אגף המשפחות של "יד לבנים".
<חנה לרבה: אנחנו פוגשים אותם.