GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שלמה בניזרי: יש לי רצון גדול, ואני מאמין שיחד עם הוועדה שאת עומדת בראשותה נצליח לקדם את הדברים.
תמר גוז'נסקי: תודה רבה, אדוני השר.
תמר גוז'נסקי: מכאן הבנתי שאלף המכסות קיימות.
שלמה בניזרי: אכן כך, מספטמבר.
תמר גוז'נסקי: נחמת עניים.
תמר גוז'נסקי: התברכנו היום בנציגים של הרבה מאוד קבוצות וארגונים ומוסדות, וזאת הזדמנות להציג בפני השר ובפני צוותו נושאים.
תמר גוז'נסקי: דוקטור יצחק קדמן, המועצה הלאומית לשלום הילד, בבקשה.
יצחק קדמן: הסקירה של השר היתה מאוד מעניינת, היא הזכירה ל את ההגדה של פסח.
יצחק קדמן: כידוע בחלק הראשון יש דיבורים מאוד יפים, אבל לא צריך לשכוח שאחר-כך מגיעים לכופתאות.
יצחק קדמן: אני מאוד מודאג מהעניין הזה.
יצחק קדמן: יש לי הרגשה, גם מהדברים שהשר אמר, שמדיניות ממשלת ישראל לגבי ילדים בסיכון נקבעת על-ידי משרד האוצר ולא על-ידי משרד העבודה והרווחה.
יצחק קדמן: אני חושב שזה דבר מאוד חמור.
שלמה בניזרי: זאת הצרה של כולנו, לא רק של משרד העבודה והרווחה.
יצחק קדמן: במקרה הזה צרת רבים היא לא חצי נחמה, בוודאי לא נחמה שלמה.
יצחק קדמן: אני חושב שנכון אמרת בוויכוחים שלך עם אנשי האוצר, שהם מסתכלים על הסטטיסטיקות ולא מחוברים לשטח.
יצחק קדמן: אני חושב שאם מחוברים לשטח, תמונת המצב היא הרבה יותר חמורה מזאת שהצטיירה פה.
יצחק קדמן: אני רואה שיש פה כמה אנשים שעובדים בשטח, כמו רותי מטוט מעיריית ירושלים ואחרים.
יצחק קדמן: בשבוע שעבר הייתי בראשון-לציון, שנחשבת לכאורה עיר מבוססת, והיו שם בשנה האחרונה 1,600 דיווחים על התעללות בילדים, ולפי מה שאומרות העובדות סוציאליות הן לא מגיעות אפילו לבדוק את כולם, לא לטפל בכולם.
יצחק קדמן: הדברים שציינת על מוסד "צופייה" נכונים לא רק על "צופייה".
יצחק קדמן: בנווה חורש, שזה מעון האבחון היחידי שיש לנוער עבריין, יש אותה רשימת תור המתנה, אולי יותר ארוכה.
יצחק קדמן: אנחנו מדברים על ילדים רבים שמסתובבים בהיעדר פתרונות בסיסיים, ולפעמים לגביהם זה עניין של חיים ומוות.
יצחק קדמן: התקשרה אתי מנהלת בית-ספר בירושלים, שקולט את כל אלה שנפלטו מכל המסגרות האחרות, ואמרה לי שיש לה ילד שכולם יודעים שזאת שאלה של זמן, או שהוא ידקור מישהו בסכין או שמישהו ידקור אותו בסכין, והיא מתריעה כבר חודשים בפני כל הגורמים ואין פתרון.
יצחק קדמן: בעניין הזה אני רוצה להעיר, שמעבר לעוול החברתי שיש בעניין הזה יש בו איוולת כלכלית בלתי רגילה, כי הרי כל אותן הזנחות שהשירותים החברתיים נאלצים להזניח, בסופו של דבר לאחר זמן עולים למדינה הרבה יותר כסף.
יצחק קדמן: מי שלא הולך למעון יום משולב, שעולה 1,500 שקלים לחודש מ-07:00 עד 19:00, מגיע לאחד ממקלטי החירום של משרדך, ושם הוא עולה פתאום 15,000 שקלים.
יצחק קדמן: מי שלא מגיע ל"צופייה" ולא מגיע לנווה חורש ומגיע לכלא השרון, עולה לאותה מדינת-ישראל אחר-כך פי כמה.
יצחק קדמן: אז איפה החיסכון המדומה?
יצחק קדמן: למי חוסכים ועל חשבון מי?
יצחק קדמן: לגבי הרשויות המקומיות, נתקלתי לאחרונה במצב שבו גם כספים שיש למשרד, הרשויות המקומיות לא מנצלות אותו, מפני שלטענתן אין להן אותם 25% בנוסחה של 75%-25%.
יצחק קדמן: יש ילדים שצריכים להיות מופנים לסידור חוץ ביתי, כי הם בסיכון גבוה, למשרד יש כסף אבל זה לא מתבצע מפני שהרשות המקומית אומרת שאין לה 25% והיא מוותרת על ההשמה, מוותרת על התקן.
יצחק קדמן: אני אולי לא מחדש דבר, אבל אני חושב שאם אנחנו נמשיך בדרך הזאת מדינת-ישראל היא במתכונת בטוחה להתאבדות חברתית, לא פחות מזה.
תמר גוז'נסקי: רותי מטוט היא מנהלת היחידה לילד בסיכון בעיריית ירושלים, ולא במקרה הזכירו אותה פה.
תמר גוז'נסקי: היא אחת הנשמות הטובות שיש לנו.
רותי מטוט: המצב הוא קטסטרופלי, בלתי נסבל.
רותי מטוט: פקידי סעד בחוק נוער אצלנו מטפלים במשרה בלאה בכ-210 ילדים.
רותי מטוט: כשצריך לטפל בו בזמן ב-210 ילדים, לא יכולים לעשות מעט, אפילו לא רבע ממה שצריך.
תמר גוז'נסקי: כמה עובדים יש שם?
רותי מטוט: יש 30 פקידי סעד עם 17 תקנים.
רותי מטוט: הם עובדים בחלקיות משרה.
רותי מטוט: היו לנו 1,700 חקירות בשנה שעברה, עם דיווחים שצריך ללכת לבית הספר או לגן ולבדוק.
רותי מטוט: כל דיווח כזה להערכתנו לוקח 20 שעות, 10 שעות במקרה הפחות חמור.
רותי מטוט: כאשר עובד מקבל בשבוע 2-3 מקרים, בחודש הוא מקבל כ-20 מקרים, הוא לא מסוגל לטפל בו-זמנית בעבודה השוטפת שלו ולחקור את אותם מקרים ולבדוק ולהגיע לעומק הדברים.
רותי מטוט: הרבה פעמים הוא באמת נאלץ או לדווח ישירות למשטרה, כי אין הזמן לבדוק, ואז אנחנו חוטאים לאמת כי אנחנו לא יכולים להגיע לא להורים ולא לילדים.
רותי מטוט: וגם כשדיווחנו למשטרה, איפה הטיפול באותם ילדים שנפגעו?
רותי מטוט: הרי זאת רק תחילת הדרך.
רותי מטוט: מודיעים על ילד מוכה, היתה חקירה, מה אחר-כך?
רותי מטוט: מי מטפל בקשרים שבין הילד לבין ההורים ובילד עצמו?
רותי מטוט: יש לנו מצב של המתנה למרכזי החירום.
רותי מטוט: מרכזי החירום הם אף פעם לא מקלטים, הם פנימיות, משום שבמצב שיש לי היום ילד בסכנה אין לי מקום להכניס ילד למרכז חירום, הוא חייב להיות בהמתנה, וכך זה בכל הארץ לצערי הרב.
רותי מטוט: כשיש לי נערה בת 12, שנעלמת לכפרים ערביים, שנמצאת ברחובות ומקיימת יחסי מין לא מבוקרים, האם אני צריכה לחכות חצי שנה עד שהיא תיכנס ל"צופייה"?
רותי מטוט: זה לא ייתכן.
רותי מטוט: והגיל יורד.
רותי מטוט: זה לעמוד יום יום מול אותם ילדים, מול אותם הורים שלפעמים מתחננים שנכניס את הילדים שלהם למקום מוגן, לעמוד מולם ולראות איך הילדים האלה מידרדרים עוד ועוד.
רותי מטוט: אז אני לא מדברת על מה שמוטל היום על שירותי הרווחה בירושלים, כשיום יום יש יריות בגילה ועל האסון שקרה עכשיו באולם "ורסאי", שכל המשפחות האלה מטופלות על-ידי האגף.
רותי מטוט: לזה אני לא מתייחסת כרגע.
רותי מטוט: אבל באופן שוטף וקבוע אנחנו נמצאים במצב של ייאוש.
תמר גוז'נסקי: תודה, רותי.
תמר גוז'נסקי: גברת אסתר לובוחינסקי, המועצה לילד החוסה, בבקשה.
אסתר לובוחינסקי: לפני כמה שנים משרד העבודה והרווחה פנה אלינו וביקש שהמועצה לילד החוסה תיקח על עצמה להיות אפוטרופסית על ילדים שאין להם אף אחד מחוץ לפנימייה.
אסתר לובוחינסקי: יש קבוצה גדולה, שהיא הולכת וגדלה, של ילדים כאלה, כולל ילדים מהעלייה הרוסית, ששמו אותם בפנימייה ואין להם אף אחד מחוץ לה.
אסתר לובוחינסקי: רק עובדים סוציאליים מסוגלים לעשות את העבודה הזאת, לא מתנדבים, ואנחנו מגייסים הרבה מתנדבים.
אסתר לובוחינסקי: עד היום שום תמיכה לא באה ממשרד העבודה והרווחה.
אסתר לובוחינסקי: אנחנו מוצפים בפניות, פונים אלינו מפנימיות שניקח עוד ילד ועוד ילד, ואנחנו לא יכולים מפני שהעובדים הם עובדים סוציאליים, שאנחנו חייבים לממן אותם.
אסתר לובוחינסקי: אחר-כך אפשר למצוא גם משפחה מתנדבת.
אסתר לובוחינסקי: עד היום אין תמיכה ממשרד העבודה והרווחה בתחום הזה של ילדים שאין להם איפה להיות.
אסתר לובוחינסקי: אני קוראת את הדוחות של העובדים הסוציאליים והשערות שלי סומרות מהמקרים הקשים.
אסתר לובוחינסקי: מה שקורה ב"צופייה" זועק, ואנחנו צועקים על הנושא הזה במשך שנים.
אסתר לובוחינסקי: אין מסגרות המשך לפניות טיפוליות לנערות ולנערים, וזה דבר שנמצא כל הזמן על סדר היום.
אסתר לובוחינסקי: אנחנו נמצאים במשא-ומתן עם הביטוח הלאומי כבר שנים, שיתמכו בפרויקטים שאנחנו עושים בעבודה עם משפחות הילדים.
אסתר לובוחינסקי: היום כולם יודעים שצריך לשקם את המשפחה, להחזיר את הילד הביתה, לשקם את היחסים בין הילד למשפחה.
אסתר לובוחינסקי: מוציאים לנו את הנשמה.
אסתר לובוחינסקי: אני מאוד מבקשת שתסייעו לנו, כי אנחנו מגייסים דברים לעשות את הדבר הזה.
יוחנן שטסמן: את מדברת על שוטף או על הקמה?
אסתר לובוחינסקי: אני מדברת על פרויקט שאנחנו מבצעים על עבודה עם משפחות הילדים.
אסתר לובוחינסקי: יש בקשה של שנים, שחוזרת ונשנית, ואנחנו מגישים בקשות שוב ושוב.
אסתר לובוחינסקי: זה נושא כל-כך חשוב וההצלחות זה להחזיר ילד הביתה, זה להוריד עול ממשרד העבודה והרווחה בסופו של דבר, לשקם משפחה.
אסתר לובוחינסקי: אני רוצה לגעת בדבר נוסף שלא קשור אלינו, והוא המועדוניות.
אסתר לובוחינסקי: מוכרחים למצוא דרך לאכוף.
אסתר לובוחינסקי: תמר מכירה את הסיפור בבת-ים, שסגרו את המועדוניות של משרד העבודה והרווחה בבת-ים והילדים ברחוב, רק אחת של ויצ"ו נשארה.
אסתר לובוחינסקי: בת-ים זאת עיר של חממה.
אסתר לובוחינסקי: מדובר במקרים מאוד קשים, וצריך למצוא את החוק שיכריח את העירייה.
אסתר לובוחינסקי: התקציבים ישנם במשרד העבודה והרווחה, כפי שנאמר, ואני מכירה בוגרת מוסדות שחיה שם והיא נאחזת בציפורניים כדי שאת הבת שלה לא ישימו בפנימייה.
תמר גוז'נסקי: מר איתן מיכאלי, קואליציית החינוך בשתי"ל בבאר-שבע, בבקשה.
איתן מיכאלי: אנחנו הגשנו כבר בחודש ינואר, במסגרת דיוני התקציב, איזשהו מסמך שנוגע לצרכים הכמותיים בתחום של משפחתונים, מועדוניות, מועדוניות שיקומיות, מועדון לנערה במצוקה, מרכז לייעוץ למשפחה – כל השירותים האלה כמעט ולא קיימים בקרב הקהילה הבדואית.
איתן מיכאלי: אני יודע שהיה שיפור, אני יודע שהתקנים של עובדי רווחה עלו, אבל השירותים האלה הבסיסיים למעשה לא קיימים, ואנחנו מדברים על אוכלוסייה שברוב המקרים אין לה אלטרנטיבה טיפולית אחרת.
איתן מיכאלי: נקודה שנייה היא מוסדות החינוך של משרד העבודה והרווחה.
איתן מיכאלי: יש ויכוח על ההסללה, האם חינוך טכנולוגי כפי שהוא ניתן בבתי-ספר תעשייתיים מוביל להסללה ולהנצחת מבנה מעמדי או לא.
איתן מיכאלי: מצד שני, כמי שעבד שנים במערכת הזאת אני יכול להעיד, שהוא נותן לאוכלוסיות מסוימות פתרונות שמונעים את היותם ברחוב.
איתן מיכאלי: המערכת הזאת למעשה לא קיימת באוכלוסייה הערבית בנגב, יש פתרון אחד ברהט ויש היום פתרון מסוים במחנה נתן, שהוא שנוי במחלוקת כי הוא קשור לשירות הצבאי.
איתן מיכאלי: הנקודה השלישית היא הנקודה של ילדים נכים.
איתן מיכאלי: בתוך האוכלוסייה הערבית בנגב יש אחוז גבוה יחסית של ילדים נכים, אם כתוצאה ממומים מולדים, בגלל נישואי קרובים, אם כתוצאה מהשינויים מהמעבר והפסאודו-אורבניזציה שלהם.
איתן מיכאלי: הרשויות המקומיות, במקום שיש רשויות מקומיות, והשירותים האחרים שמטפלים בכ-50% מהאוכלוסייה שאיננה ביישובי קבע, אינם מתמודדים עם מערכת השירותים לילדים נכים.
איתן מיכאלי: אני מבקש להעיר הערה ברמה האישית, בכובע אחר.
איתן מיכאלי: אני גם חבר מועצת עיריית ערד.
איתן מיכאלי: אני רוצה להצטרף למה שדוקטור קדמן אמר.
איתן מיכאלי: הרשויות המקומיות אינן עומדות ב-matching, שהוא בפועל למעלה מ-25%.
צ'אלצ'וב מנגסטו: אני מהאגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה.
צ'אלצ'וב מנגסטו: אני רוצה להציג בפניכם את תמונת המצב של הקהילה באתיופיה.
צ'אלצ'וב מנגסטו: ילדים יוצאי אתיופיה היום נמצאים במצב כלכלי מאוד קשה.
צ'אלצ'וב מנגסטו: ילדים שבמקום שיהיו במסגרות חינוכיות, במעונות ובגנים, הם רוב הזמן נמצאים במסגרת משפחותיהם, וזאת בעיה מאוד קשה.
צ'אלצ'וב מנגסטו: על-פי נתונים ממכון ברוקדייל, ילדים יוצאי אתיופיה חיים בבית היום כאשר המצב הכלכלי קשה מאוד וזה מביא להישגים לימודיים קשים, ויש לזה גם השפעה חברתית על הילד.
צ'אלצ'וב מנגסטו: יש נשירה של 6.2% מהתלמידים בגילאי 14-17 שנושרים מבתי-הספר לעומת 3.5% מהאוכלוסייה הכללית.
צ'אלצ'וב מנגסטו: הנשירה בקרב העולים הוותיקים היא יותר חמורה מאשר בקרב העולים החדשים.
צ'אלצ'וב מנגסטו: יש פערים בהישגים הלימודיים בבגרות.
צ'אלצ'וב מנגסטו: רק 32% מקרב יוצאי אתיופיה זכאים לבגרות לעומת 50% מכלל האוכלוסייה.
צ'אלצ'וב מנגסטו: אני מבקש גם להתייחס לאבטלה של המשפחות.
צ'אלצ'וב מנגסטו: ב-62% מהמשפחות אין הכנסה משכר.
צ'אלצ'וב מנגסטו: 86% מבני הנוער חיים היום במשפחות שבהן יש יותר מחמש נפשות.
צ'אלצ'וב מנגסטו: ילדים שמגיעים לבתי-ספר, מגיעים ללא ציוד לימודי בסיסי.
צ'אלצ'וב מנגסטו: זה מקשה מאוד ומתסכל ופוגע בדימוי העצמי של הילדים, וזה מאוד קשה.
צ'אלצ'וב מנגסטו: לכן אני מבקש בשם הקהילה להעלות את הדבר למודעות של אנשי הציבור.
צ'אלצ'וב מנגסטו: אדוני השר, גברתי היושבת-ראש, המצב קשה מאוד.
שמואל אבואב: אני רוצה לבאר יותר את העניין של העומס בלשכות לשירותים חברתיים.
שמואל אבואב: אנחנו מדברים על כמות אדירה של פונים, כמעט כל משפחה חמישית היום באה בשערי הלשכות לשירותים חברתיים, גם חד-הוריות וגם קליטת עלייה וגם קשישים.
שמואל אבואב: לעומת זה, התקנים הוקפאו לחלוטין.
שמואל אבואב: דבר שני, העניין של ה-matching.
שמואל אבואב: זאת משוכה שאם לא עוברים אותה, זה הופך את השירות ללא שוויוני.
שמואל אבואב: רשות שיש לה האמצעים ויש לה תקציב והיא יכולה להעביר את ה-matching הנדרש כתנאי הכרחי לביצוע השירות, מאפשר להעניק סל של שירותים מסוים.
שמואל אבואב: לעומת זה רשות שהכסף לא בידה, לא מעניקה את השירותים האלה.
שמואל אבואב: לכן זה בסדר לדרוש matching ממי שיכול, אבל לא להפוך את זה לתנאי למתן השירותים.
שמואל אבואב: אין לנו כלים שיקומיים-טיפוליים ברשויות.
שמואל אבואב: לו בקהילות היו מספר כלים במינון, בסדר, במתן הצרכים לקהילה עצמה, היינו יכולים להפחית ולמתן ולמנוע הידרדרות של הרבה מאוד דברים שבכוחה של הקהילה או של הרשות המקומית לטפל.
שמואל אבואב: לא כל דבר צריך לשגר מחוץ לקהילה עצמה.
שמואל אבואב: אבל בגלל שאין הכלים האלמנטריים של פנימיות יום ואותם תקנים ואותם כוחות מקצועיים, אנחנו לא משתלטים ותחת עינינו הילדים מידרדרים ואחר-כך כדי לשקם אותם צריך להשקיע אנרגיה הרבה יותר גדולה.
שמואל אבואב: דבר רביעי, שנבין שהמטריה של משרד העבודה והרווחה היא אחת.
שמואל אבואב: בבתי הספר אין כלים טיפוליים לטפל באותם ילדים שבאים עם המטען הזה.
שמואל אבואב: אי-אפשר להגיד לילד: תשאיר את הבעיות שלך בבית ותבוא לבית-הספר רק כדי ללמוד.
שמואל אבואב: הוא בא עם כל מה שיש לו, אין פסיכולוגים ואין יועצים חינוכיים ואין קציני ביקור סדיר.
שמואל אבואב: זה מגביר ומעצים את היקף הבעיה.
שמואל אבואב: אני שמח שנמצא פה מנכ"ל הביטוח הלאומי, וזאת הזדמנות להשמיע באוזניו את הקריאה שלנו.
שמואל אבואב: בשלטון המקומי הקדשנו הרבה מאוד פרויקטים השנה להגברת הנגישות לנכים ברשויות המקומיות, בגנים ציבוריים, במוסדות חינוך, בספריות, בכדי לאפשר להם לבוא בשערי המקום, כי זאת אוכלוסייה שטבעי לחלוטין שהיא תקבל את התנאים המגיעים לה.
שמואל אבואב: התפלאנו שהכל הוקפא, ואני לא יודע מה קורה עם הוועדה הזאת.
שמואל אבואב: זה עלה ביתר שאת בדיונים שלנו בשלטון המקומי.
יוחנן שטסמן: שום דבר לא הוקפא.
בתיה קראוס: אני אמא של רזי, אני מנכ"ל פורום הורים לילדים עם נכויות רב-תחומיות.
בתיה קראוס: אני נמצאת פה הרבה מזמני החופשי כדי להרים את הצעקה של הילדים.
בתיה קראוס: ילד רב-תחומי הוא ילד שיש לו נכויות שונות, הוא ילד שבדרך-כלל אין לו בית-ספר, וזה לא קשור לוועדה הזאת, והוא ילד שכאשר הוא מגיע הביתה אחר-הצוהריים משרד העבודה והרווחה אומר שאין בשבילו מסגרות.
בתיה קראוס: בכלל, אלה ילדים שלא בדיוק ברור לאיזה שירות הם שייכים, ולכן הרבה פעמים השירות למפגר אומר שהוא שייך לשירות לשיקום, השירות לשיקום אומר שהוא גם מפגר ולכן הוא שייך לשירות למפגר, ואז קורה שבעצם זה ילד בלי שירותים.
בתיה קראוס: מעבר לזה, גם אם מועצה אזורית או מקומית כבר עשתה מועדונית, ילד שנמצא במועצה מקומית ליד לא יכול להגיע לשם, כי לא תהיה לו לשם הפניה מהמשרד.
בתיה קראוס: יוצא שילדים נמצאים בבית במצבים מאוד קשים.
בתיה קראוס: אנחנו מדברים על הילדים הכי קשים במדינת-ישראל מבחינה פיסית, שיקומית ונכות.
בתיה קראוס: אנחנו מדברים על 4,000 ילדים שבעצם אין להם אבא ואמא בשום משרד.
בתיה קראוס: אנחנו כבר לא מדברים על הילדים הגדולים יותר, שמגיעים לגילאי 12-14-16, שכבר אי-אפשר לרחוץ אותם.
בתיה קראוס: עזרה מהרווחה, אין לרשויות המקומיות כסף לעזור לרחוץ אותם.
בתיה קראוס: אני כבר ראיתי ילדים שלא רוחצים אותם חודשים, ופעם בשלושה חודשים ילד מקבל עזרה הביתה, כשכל השכנים באו לעזור לו כי כבר אי-אפשר לסבול את הריח, ומדובר בהורים שהילדים האחרים שלהם מקסימים, מטופלים, מסודרים, פשוט את הילדים האלה אי-אפשר לרחוץ, ולמדינת-ישראל אין.
תמר גוז'נסקי: תודה, בתיה.
נתן וטין: נמצאת כאן גברת לינדה דנה, שהיא ובעלה הקימו לפני שש שנים מודל חדש של מועדונית יום לילדים ועכשיו, אחרי שש שנים, מטפלים במועדונית בשם "מפגשי הלב", שהוקמה על-ידי עולי צרפת ותיקים בשכונת גבעת מרדכי.
נתן וטין: היא מטפלת היום ב-128 ילדים בסיכון, שכולם מופנים על-ידי הלשכות של עיריית ירושלים.
נתן וטין: אחרי ארבע שנים של מאבקים קיבלנו את סמל המעון בזכות השר ישי, אבל עד עכשיו אנחנו מקבלים תקציב בעבור 12 ילדים.
נתן וטין: לא הייתי גוזל את הזמן של כל הקהל היקר בשביל פרויקט אחד כזה קטן, אבל אחרי שש שנים הוכחנו שהצלחנו להקים מודל שמטפל ב-128 ילדים בתקציב שמועדוניות אחרות יכולות לטפל רק ב-12 ילדים.
נתן וטין: אנחנו מקבלים תקציב רק בעבור 12 ילדים, שמאפשר לנו רק 20% של התקציב.
נתן וטין: אני מנצל את ההזדמנות לנסות להזמין אתכם, השר ומנכ"ל המשרד, למועדונית ולנסות לקבוע את המודל החדש ולעזור לנו להפיץ את המודל הזה בכל הארץ.
נתן וטין: תודה.
רותי דריהם: חוק פעוטות בסיכון, שהעלות שלו היא נמוכה, מקסימום מאה מיליון שקלים, הוא הבסיס בעצם לחוסר מודעות בתחומים האחרים.
רותי דריהם: כל הסל הוא חשוב, אבל אני חושבת שאם נשים עכשיו את הכף על הנושא הזה ונתחיל מאפס עד שלוש, אני מקווה שבעתיד לא נצטרך נווה חורש ו"צופייה".
רונית הרמתי-אלפרון: אני רוצה להעיר הערה שהיא לא תקציבית.
רונית הרמתי-אלפרון: בחדר הזה התקבל חוק שינוי לפקודת העיריות של ועדה למעמד הילד בכל רשות עירונית.
רונית הרמתי-אלפרון: לפי דוח מבקר המדינה האחרון בנושא הזה של ילדים בסיכון, אחת הבעיות הרציניות היא בעיה של תיאום בין כל הגופים גם ברמה של הרשות המקומית.
רונית הרמתי-אלפרון: ההמלצה של הדוח כנראה לא היתה מודעת לעובדה שכבר עבר חוק שהעביר את הנושא של קיום ועדה כזאת, היתה שתהיה ועדה שתרכז את הנתונים ותסייע לארגון יעיל בתוך כל רשות מקומית, משום שנעשים הרבה דברים שהם מקבילים.
רונית הרמתי-אלפרון: אתמול התוודענו לעובדה שבירושלים, למשל, קידום נוער ושירות לנוער וצעירים חברו יחד כחטיבה יחד, בדיוק למגמה הזאת, כבר כמה שנים הם עובדים במשותף.
רונית הרמתי-אלפרון: שמואל אבואב החליט לסייע לנו להפיץ את הנושא הזה, וכל היושבים כאן יוכלו לפעול ביישובים שהם נמצאים בהם במסגרת ועדה כזאת.
שלמה בניזרי: אני מסכים עם מר קדמן שיש לנו בעיה עם האוצר, ויש לנו בעיה בתור שרים שמנהלים אותנו.
שלמה בניזרי: יותר מזה, היום יש ניסיון נואל של אנשי האוצר להשתלט על הביטוח הלאומי, וזה החלק החזק של החברה החלשה במדינת-ישראל.
שלמה בניזרי: גם שם מנסים לנגוס ולהשתלט.
שלמה בניזרי: אנחנו משתדלים, כמובן, למנוע את זה.
שלמה בניזרי: חלק מהגזרה האחרונה, של 280 מיליון שקלים, זה חלק מאותה מחשבה שלהם.
שלמה בניזרי: דיברתם פה על הזנחה שעולה למדינה יותר כסף בסופו של דבר.
שלמה בניזרי: זה לא רק במשרד הזה, אותה בעיה היתה לנו במשרד הבריאות, ששם ניתנו 2%-3% תקציבים למניעה, כי המדיניות היתה של כיבוי שריפות.
שלמה בניזרי: לגבי המגזר הערבי, בשנים 1994-1998 היתה מגמה חיובית ביותר בתחום של רווחה במגזר יהודי, עלייה של 81%, ובמגזר הערבי עלייה של 144%, במגזר הבדואי 398% ובמגזר הדרוזי 117%.
תמר גוז'נסקי: פיצלו את לשכות הרווחה.
שלמה בניזרי: שלא ייווצר רושם שחלילה במגזר הערבי יש איפה ואיפה.
שלמה בניזרי: אדרבה, אני חושב שהמדיניות של אפליה מתקנת חלה בשנים הללו.
שלמה בניזרי: המשרד שלנו גיבש תוכנית פעולה לקידום במגזר הערבי, שעלותה היא 227 מיליון שקלים.
שלמה בניזרי: הגשנו את הבקשה לאוצר.
תמר גוז'נסקי: במסגרת ארבעה מיליארד השקלים לא נכנס כלום לילדים.
שלמה בניזרי: לגבי השאלה המרכזית שעלתה פה, ה-matching של 75%.
שלמה בניזרי: אני מתפלא שבעבר לא טיפלו בנושא הזה.
שלמה בניזרי: המנכ"ל הקים בימים האחרונים ועדה, שכוללת נציגים של השלטון המקומי, אנשי האקדמיה, משרד העבודה והרווחה וגורמים אחרים, שהמטרה שלי היא לחלוקת המשאבים בצורה הנכונה לאותן רשויות חלשות שאינן יכולות לעמוד באותו נטל של 25%.
שלמה בניזרי: הוועדה אמורה להגיש לי את המסקנות עד סוף אוגוסט, ואנחנו מקווים שנוכל להגיע לפתרון האמיתי של המצוקה הזאת של הרשויות החלשות.
שלמה בניזרי: אני מקווה שהגענו עכשיו ל"ברוך אומר ועושה".
יצחק חזן: עו"ד נתן ויטן, המשרד הקצה את חלקו לטובת הפרויקט הזה בימים האחרונים.
יצחק חזן: לגבי עולי אתיופיה, יש ועדה ברשות מנכ"ל משרד ראש-הממשלה לשעבר, רפי פלד, שבה עלו הצרכים, במיוחד הנושא של הכשרה ותעסוקה לנוער יוצאי אתיופיה.
יצחק חזן: בנושא הזה מיד עם היכנסו לתפקיד של אביגדור יצחקי הוא אמור לכנס בימים הקרובים את ועדת המנכ"לים, על-מנת לתת מענה, גם מקורות וגם משאבים וגם מסלולי הכשרה כדי שנראה את זה לטווח ארוך.
יצחק חזן: הסוגיה של מיפוי ואיתור מוקדם היא סוגיה כאובה.
יצחק חזן: ברגע שמשקיעים בהתחלה אז רואים פרות בעתיד.
יצחק חזן: יש לנו בעיה, כי אנחנו עוסקים היום בשוטף, בהשמה וטיפול, לא מתעסקים בקטע של האיתור המוקדם.
יצחק חזן: בעוד כמה דקות אני יוצא לוועדה למאבק באלימות במשפחה, ושם בין היתר תעלה הסוגיה של עיגום משאבים כדי לעלות על בעיות שקורות יותר מוקדם.
יצחק חזן: ברגע שנראה את זה לא רק בבחינת משרד העבודה והרווחה, אלא בבחינת משרד החינוך, משרד הבריאות וכלל הגורמים שמתעסקים בנושא הסיכון, אני מאמין בדרך הזאת ועל-ידי מעקב אמיתי של אחת לחודש לפחות נוכל לראות את הדברים האלה, כדי שנוכל להפנות את המשאבים כבר בתחילת התהוות הבעיה ולא כשהיא כבר שוקעת בגיל הרבה יותר מבוגר.
יצחק חזן: יש לנו גם בעיה של קיצוץ של 74 מיליון, שזאת גם בעיה שמעיקה עלינו.
יצחק חזן: חלק הניכר מהסיפור של המסגרות והמכסות ולדעתי חלק ניכר מהבעיות שהועלו פה יוכלו לבוא לפתרון באמצעות אותם 74 מיליון שקלים.
יצחק חזן: זה לוקח לנו את כל הרזרבות.
תמר גוז'נסקי: זמנו של השר לא עומד לרשותו, ולכן אנחנו נאלצים לסיים את הדיון להיום.
תמר גוז'נסקי: בחלק מהנושאים נמשיך ונדון בהמשך, נזמין את הנוגעים בדבר במשרד העבודה והרווחה ונתאם דיונים נוספים.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה להודות לך, אדוני השר, שהגעת.
תמר גוז'נסקי: אני מקווה ששום קיצוץ לא יפגע בילדים בסיכון, ובמיוחד באלף המכסות האלה.
תמר גוז'נסקי: אני מקווה שהראייה הכוללת תגבר ושנוכל לקדם את החקיקה שאדוני דיבר עליה.
תמר גוז'נסקי: אני גם מקווה שיהיה רעש ציבורי, למשל אני לא ידעתי שיש כוונה לקצץ מ-1.6 ל-1.5 שקלים קצבאות ילדים.
תמר גוז'נסקי: בהזדמנות חגיגית שמדברים על משפחות מרובות ילדים ועל הוויכוח שקיים, אם צריך או לא צריך, אז מקצצים בכל הקצבאות 280 מיליון?
תמר גוז'נסקי: זה נעשה בחשאי, בלי להביא את זה לשום דיון ציבורי.
תמר גוז'נסקי: אנחנו זוכרים מהעבר, שפעם קיצצו קצבאות ילד ראשון ושני ועשו כל מיני התחכמויות לקצבאות הילדים, ואני חושבת שזה נושא חשוב מאוד.
תמר גוז'נסקי: אני מקווה שבמקביל גם נקדם את החוק וגם נעשה את הניסוי.
שלמה בניזרי: אני מברך על הדיון הזה ומקווה שיהיו עוד דיונים בוועדה.
שלמה בניזרי: אנחנו נשמח להשתתף ולשתף אתכם פעולה.
שלמה בניזרי: אני חושב שאתם המנוף שלנו לביצוע המדיניות בכוח כל הגופים פה.
שלמה בניזרי: למדתי מניסיוני במשרד הבריאות, שברגע שיש זעקה ציבורית, זה מועיל.
שלמה בניזרי: הראיה היא תרופת ההרצפטין שהתאחדנו כל הכוחות והצלחנו להגיע גם לתרופת ההרצפטין וגם להגדלת סל ל-255 מיליון שקלים.
שלמה בניזרי: אם היתה היום תקשורת בנושא הזה זה היה מסייע לנו כי אני חושב שלתקשורת יש רגישות בנושא הזה.
תמר גוז'נסקי: אני נועלת את הישיבה.
תמר גוז'נסקי: שהסכים לבוא ולהשתתף בישיבה שלנו, ולכל הצוות של משרד הבריאות.
תמר גוז'נסקי: אדוני השר, הוועדה לקידום מעמד הילד עוסקת הרבה בנושאים של בריאות הילד בכוונה להגיע לשיפור בכמה תחומים שאנחנו העלינו במהלך השנים.
תמר גוז'נסקי: הנושא הראשון, אדוני השר, זה בתחום הבריאות המונעת והחינוך לבריאות.
תמר גוז'נסקי: אנחנו מעריכים שההשקעה הזאת היא לא רק השקעה נכונה מבחינת הילדים, היא גם השקעה משתלמת, והבעיה היא שאנחנו נמצאים במצב של מחסור והיעדר שירותים מתאימים, גם בתחום מערכת החינוך וגם בתחומים אחרים, להוציא כמובן את השירות הנפלא של התחנות לאם ולילד - טיפות חלב.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה להגיד גם לגבי השירות של אחיות בתי הספר, שהוא השירות הבסיסי, והרופאים, וגם לגבי שירות בריאות השן.
תמר גוז'נסקי: להערכתי, שירות בריאות השן עומד כנראה בפני סיום תפקידו אם לא נעשה משהו, כי הוא הולך ומצטמצם, הולך ומצטמצם, ובסופו של דבר המחיר, גם האישי וגם החברתי, הוא גבוה.
תמר גוז'נסקי: נושא אחר שקשור לתחום הזה הוא התחום של הפרעות אכילה.
תמר גוז'נסקי: יצא לי ביום ראשון השבוע לבקר בבית החולים שניידר, שם יש מרכז לטיפול בהפרעות אכילה, והייתה בעיה, חששנו שבסוף יולי הוא ייסגר, אבל מנהל בית החולים הודיע שהוא לא ייסגר.
תמר גוז'נסקי: בהקשר הזה התגלה שאנחנו מדינה שסובלת משיעור גבוה מאוד של הפרעות אכילה, כאשר בסקר בינלאומי שנעשה הסתבר שבין כיתות ו'-י"א שני שלישים מהנערות לא עוסקות בכלל בספורט, אבל לעומת זה, שליש מהנערות עוסקות בדיאטה, ובמצב של אווירה ציבורית שכזאת ואופנות שכאלה, שמושפעות מאוד על ידי התקשורת וכולי, הנושא הזה הוא רציני.
תמר גוז'נסקי: גם בנושא של מניעת עישון - יש נתונים מדאיגים על הירידה בגיל שבו מתחילים לעשן ועל הגידול במספר הבנות שמתחילות לעשן, וזה כמובן חל גם על התמכרויות אחרות שאני לא אפרט.
תמר גוז'נסקי: בהקשר הזה אנחנו מנסים לקדם גם תחומים שהם תחומים שצריכים כאילו - במרכאות כפולות - לצמצם את הצריכה של שירותי בריאות, למשל כמו הנקה, ואנחנו חושבים שהנושא הזה הוא חשוב מאוד - היום אנחנו ננסה בכנסת להעביר הצעת חוק בנושא הזה.
תמר גוז'נסקי: אני מקווה שעמדת המשרד תהיה מתאימה, למרות מה שקרה בוועדת השרים, אבל הכיוון הכללי הוא שככל שאתה פועל בצורה נכונה בגיל הרך, ובכלל לאורך חיי הילד, דווקא הבריאות תהיה טובה יותר והצריכה של שירותי הבריאות תהיה נמוכה יותר.
תמר גוז'נסקי: נושא אחר נוגע לטיפול בפגים - קיימנו מספר דיונים, ואני יודעת שהייתה ועדה במשרד הבריאות שעסקה בנושא הזה.
תמר גוז'נסקי: אנחנו לא מצליחים להבין עד היום מדוע טיפול נמרץ פגים הוא לא טיפול נמרץ - הוא לא נחשב טיפול נמרץ, אין לו קני המידה של טיפול נמרץ - הוא פגים, וזה מתבטא בכוח אדם, זה מתבטא בעומס שמוטל על התחום הזה, ואני חושבת שאנחנו המלצנו שוב ושוב, והייתה גם ועדה בנושא הזה.
תמר גוז'נסקי: לאחרונה פנו אלי שני חברי כנסת שנולדו להם נכדים פגים כמי שנתקל בזה באופן אישי - והם מיד הזדעקו, באו אלי ואמרו: את יודעת מה קורה אצל הפגים?
תמר גוז'נסקי: אמרתי: באמת אני יודעת.
תמר גוז'נסקי: אז עכשיו גייסנו עוד שניים לצדנו כי נולדו הפגים והם עמדו המומים לנוכח העניין הזה.
תמר גוז'נסקי: לכן אני רוצה לומר שאנחנו מעודדים טיפולי פוריות ומעודדים בעצם לידת פגים, ובסוף, לדעתי, הטיפול צריך להיות משודרג.
תמר גוז'נסקי: נושא נוסף, בזמנו הייתה החלטה של בג"צ בנושא הקמת טיפול חלב בנגב.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שצריך להשלים את זה במהירות ולא לדחות את הנושא הזה, וגם לשפר את התנאים ואת התקנים של טיפות החלב ביישובים ערביים.
תמר גוז'נסקי: אני ביקרתי בכמה מקומות - המבנים אינם מתאימים, צפופים בצורה בלתי רגילה, והתקנים אינם מספיקים.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שככל שהאוכלוסייה חלשה יותר, השירות צריך להיות טוב יותר, משופר יותר, זמין יותר, כדי באמת לעזור.
תמר גוז'נסקי: נושא נוסף קשור בכלל לסל השירותים שניתן על ידי הממשלה, כולל השירותים שקשורים בבריאות ילדים וברפואה מונעת.
תמר גוז'נסקי: בזמנו, כשחוקק חוק ביטוח בריאות ממלכתי, נוסף לו מדד איך מעדכנים את הסל מדי שנה, אבל לסל השירותים שניתן על ידי הממשלה אין מדד כזה.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שאם אדוני השר יוכל בתקופת כהונתו להוביל מהלך שיהיה מדד כזה ולא צריך יהיה כל שנה להתמקח כמה צריך לחיסונים וכמה לא צריך לזה, וכמה צריך לזה, כאילו שלא יודעים שגדל מספר הילדים, כאילו שלא יודעים שהדברים האלה הם מובנים מאליהם.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שאם תוכל להוביל מהלך כזה, לא נעמוד כל שנה בהתמקחות המיותרת הזאת עם משרד האוצר על הדברים הבסיסיים.
תמר גוז'נסקי: השר בנזרי, כשהיה שר הבריאות, עשה מהלך חשוב מאוד כשהוא קידם את הנושא של ביטוח בריאות לילדים שאינם תושבים - מה שאנחנו קוראים ילדי עובדים זרים - אני חושבת שהגיע הזמן לעשות איזה שהוא סיכום, לראות לאן הגענו, כי גם יש בצנרת חקיקה, וללמוד גם מהנושא הזה, מהניסיון החשוב הזה שנעשה, ואנחנו די חלוצים בנושא הזה ברמה הבינלאומית, אבל בסופו של דבר, עשינו מעשה חיובי מאוד כלפי הילדים וכלפי כלל החברה שלנו.
תמר גוז'נסקי: אלה היו כמה נושאים שרציתי להעלות בפניך.
נסים דהן: שאת נותנת לנו להביע את עמדתנו ואת עמדת משרד הבריאות בכל הנושא של בריאות הילד ושלומו.