GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חני מונין: כתוב "כל דבר שמפחיד את הילד…".
חני מונין: ילד אחד יפחד, וילד שני לא יפחד.
עובדיה שרגאי: דברים שליליים, שכל אחד מפחד, אבל כאשר הפחד הופך לדבר שלילי, אזיי הפחד איננו טוב.
אריה רוקח: איפה הגבול?
אריה רוקח: ילד אחד יראה פרצוף של מכשפה ויפחד.
אריה רוקח: או אז, לא נמכור מסכה של מכשפה?
אריה רוקח: זאת דמות - שילדים מתחפשים למכשפה וכגון זה.
תמר גוז'נסקי: סיפורי המכשפות.
תמר גוז'נסקי: בגוף ודם נוזל.
תמר גוז'נסקי: זה איננו אותו הדבר.
אריה רוקח: על סיפור.
תמר גוז'נסקי: בורגראנץ' שאמרו שיעשו חשיבה מחדש וגם להבא יתקנו את הדבר.
תמר גוז'נסקי: אנחנו נעביר את המסר הזה גם ליתר הרשתות, שאינני יודעת מה יחליטו, בהזדמנויות הקרובות.
תמר גוז'נסקי: יש לנו בעיה עם חוקים.
תמר גוז'נסקי: החוקים האלה מהסוג הזה, המשטרה ויתר הגורמים אינם מפנים לקיומם אמצעים, אלא אם כן יקרה אסון.
תמר גוז'נסקי: אבל כל זמן שאין קורה אסון, וסתם נפשם של ילדים נפגעת, לצערי הרב, זה איננו מגיע לשום מקום בסדר העדיפויות של המשטרה.
תמר גוז'נסקי: יכול להיות שהסכם כזה, שכמובן ניעזר בעשייתו גם במומחים במשרד החינוך ואחרים, כדי לתת את ההגדרות המתאימות לישראל - אבל אני חושבת שהדוגמה הזאת יכולה לעזור לנו, אם זה יהיה בהסכם, ואז זה גם יוריד את התחרות.
תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, חברת בורגראנץ' תגיד: אני לא אעשה את זה, אבל המתחרה שלי כן יכניס מדבקות כאלה.
תמר גוז'נסקי: ברגע שהם, מרצון, יוציאו את הדברים האלה, הרי התחרות תהיה על טיסה לחלל.
אופיר פינס-פז: כי לוועדת הכלכלה יש נגישות לכל המשק
עובדיה שרגאי: המפרסמים, עם הפרסומאים ועם
תמר גוז'נסקי: אנו יכולים לעזור ולקדם - ואולי להיות
תמר גוז'נסקי: אסתר וקסמן: אני רוצה להגיד שניסיתי למצוא בשבילו את הכי
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: מה החשש שלך מהעברה?
תמר גוז'נסקי: אחד הדברים הכי משמעותיים עבורי היה הכיתות הקטנות והמסגרת האינטימית עם האכפתיות ותשומת הלב לכל ילד, ולילד שלי שיודעים שהוא לא זה עם התסמונת דאון אלא רפאל, ושהם דואגים לו.
תמר גוז'נסקי: אני אישית לא בדקתי את המוסדות האלה שמציעים לנו, אבל שמעתי בפירוש, ואני מקבלת את חוות דעתם של הפסיכולוג ושל המנהל, שאלו מקומות שיש בהם סכנה לאלימות פיזית ונפשית.
תמר גוז'נסקי: את האלימות הפיזית והנפשית חווינו על בשרנו, גם במוסדות חינוך וגם בשכונה וגם בכל מיני מקומות.
תמר גוז'נסקי: יש לילד שלי אח תאום שהוא מחונן, והאח הזה מלידה מגן על אחיו, מקריאות הגנאי שאנחנו שומעים ועד להתעללות פיזית.
תמר גוז'נסקי: כאשר אני שומעת שבמקומות שמציעים לנו הדבר הזה יכול לגבור, זה פשוט מפחיד אותי, ואנחנו בקושי רב, במאמצים עליונים מחזיקים את הילד הזה בבית, אנחנו משפחה ואנחנו מאמינים שמגיעה לו מסגרת ביתית והורים אוהבים ואחים אוהבים.
תמר גוז'נסקי: אם לא תהיה לנו העזרה הסביבתית שיש לנו, פשוט לא נוכל להחזיק אותו.
תמר גוז'נסקי: אינני רוצה לשלוח אותו למוסד בגיל הזה.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה את כל ההטבות ושהוא יישאר בבית.
תמר גוז'נסקי: רחל שטראוס.
תמר גוז'נסקי: הוא גם עבר כמה מסגרות שבהן הוא לא הסתדר, וברוך השם מאז שהוא הגיע לבית רחל שטראוס, הוא פשוט מצא את עצמו.
תמר גוז'נסקי: הוא נהיה שקט יותר, הוא מקבל את כל מה שילד כמוהו צריך, את האהבה, את החום.
תמר גוז'נסקי: לבית הספר לא באים רק כדי ללמד או לשמור על הילדים בתור בייבי-סיטר.
תמר גוז'נסקי: אני מבקרת בבית הספר לפחות פעמיים בשבוע, והצוות החינוכי יכול להעיד.
תמר גוז'נסקי: אני רואה מה הם עושים עם הילדים.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שזה מתאים לכל הילדים האלה.
תמר גוז'נסקי: לקום ולחבר אותם למבנה הזה של בית ספר אורט קנדי זה ממש אסון לילדים.
תמר גוז'נסקי: נמצאים בבית הספר הזה נפלטים מהחברה למיניהם.
תמר גוז'נסקי: לנו יש ילדים חולים, לא נפלטים, הלוואי שהיו בריאים והיו נמצאים במעמד של אותם ילדים, זה מספיק, ולא במצב שהם נמצאים היום.
תמר גוז'נסקי: הילדים שלנו צריכים הגנה.
תמר גוז'נסקי: הגנה יותר מאשר כל דבר אחר.
תמר גוז'נסקי: לאכלס אותם ולשים אותם עם אותם ילדים זה פשוט לגרום לילדים שלנו עוול.
תמר גוז'נסקי: אף אחד לא יכול לדבר ולהעיד על דבר כזה, רק מי שיש לו ילד כזה.
תמר גוז'נסקי: אף אחד לא יכול לקום ולהגיד: הבן שלך יכול להיות בבית ספר כזה והוא יסתדר, אלא אם כן הוא הורה שמגדל ילד כזה ויודע מה ילד כזה עובר גם אצלו בבית.
תמר גוז'נסקי: הילד שלי - אין לו חברים בבית.
תמר גוז'נסקי: אני צריכה לקחת אותו ולשחק איתו ברחוב.
תמר גוז'נסקי: אם אני אביא אותו לבית ספר כזה, ומספיק שילד יקרא לו מפגר, אני איבדתי את הרסן של הבן שלי, הוא יכול להשתולל וזה יגרום לו לצאת מהכלים.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שבמקום הזה כולם צריכים לקום ולהרים קול זעקה גדולה.
תמר גוז'נסקי: לעזור לילדים שלנו לחיות, ולחיות בתנאים שמתאימים להם.
תמר גוז'נסקי: לא לחבר אותם עם ילדים טעוני טיפוח או עם ילדים קשים יותר.
תמר גוז'נסקי: פשוט לתת להם את המקום שהם נמצאים, עם מי שהם נמצאים, והמנהל שלנו, מר יוחנן פלוסר, יודע לעשות את העבודה נאמנה, והוא עושה אותה בצורה המכובדת ביותר.
תמר גוז'נסקי: מרים בוחבוט: אני חושבת שאת העניין של המבנה צריך להוריד
תמר גוז'נסקי: שלומית רובין: אני אמא של מיכל, שהיא חניכת בית הספר,
תמר גוז'נסקי: הבת שלי היא ילדה בעלת תפקוד גבוה מאוד והיא ילדה נאה מאוד ונראית יפה מאוד, אבל ילדה שכמעט ולא מדברת.
תמר גוז'נסקי: אם קורה לה משהו, היא לא יכולה לספר.
תמר גוז'נסקי: אינני יודעת איך אפשר בכלל להעלות על הדעת להכניס ילד שלא יכול לדבר עם אוכלוסייה שיכולה לפגוע.
תמר גוז'נסקי: יש לי בן שלומד בבית ספר בוייר, והוא סיפר לי על אחד הילדים שלמד איתו בחטיבה ובאמצע השנה עבר לבית הספר מפנה, הוא סיפר לי על ההתנהגות שלו, שהיא הייתה לפגוע בחתולים ולהוציא סכינים.
תמר גוז'נסקי: אנחנו ההורים, כולנו, עושים דברים, ולא יכול להיות שכל הזמן המערכת, אני צריכה כל הזמן להתעסק במקום לעבוד עם הילדה, במקום להשקיע, אני כל הזמן צריכה להתעסק, אנחנו כבר עשינו חלוקת עבודה ביני לבין בעלי שהוא יותר יעבוד איתה ואני אצטרך לעשות את המלחמות כל הזמן.
תמר גוז'נסקי: על הסעות, לא היה לה ליווי, כל הזמן יש דברים.
תמר גוז'נסקי: היא עברה כבר כמה בתי ספר.
תמר גוז'נסקי: אנחנו 3 שנים החזקנו אותה בבית עם תוכנית מיוחדת.
תמר גוז'נסקי: הכל משום שכל הזמן זה מלחמות עם עיריית ירושלים על כל תחום.
תמר גוז'נסקי: אני חייבת לעבוד כי זאת ילדה שמכיסי אני מממנת בנות שירות, מממנת מורות, סוסים, שחייה, ופשוט מנסים ומנסים וכל הזמן אתה צריך להילחם עם עוד איזו שהיא שטות של המערכת.
תמר גוז'נסקי: היא כבר סוף כל סוף נמצאת במקום, זה מקום חם, זה מקום אוהב, זה מקום שמקבלים אותה, שהיא אוהבת ללכת לשם, שהיא שמחה ללכת לשם, שעובדים איתה, שמקדמים אותה, אז עכשיו סיפור חדש.
תמר גוז'נסקי: אין לנו שום דבר נגד אקי"ם, אבל למה זה צריך להיות על חשבון הילדים שלנו?
תמר גוז'נסקי: שימצאו להם מקום אחר.
תמר גוז'נסקי: הספר ורמת הלימודים בו, ואנחנו יוצאים מתוך הנחה שזה מעולה.
תמר גוז'נסקי: אנחנו רוצים להתרכז בשאלה של המעבר, ואני מאוד מודה להורים ואני שמחה מאוד לשמוע את שביעות הרצון שלכם מהמוסד החינוכי הזה, ואנחנו רוצים ששביעות הרצון שלכם תימשך ושהילדים יקבלו את מה שמגיע להם.
תמר גוז'נסקי: לילדים מגיל 3 עד 21, אבל בעניין החינוך זה משרד החינוך.
תמר גוז'נסקי: יחד עם זאת, אנחנו מממנים את המסגרות במשותף.
תמר גוז'נסקי: כשמשרד החינוך מממן עד 2.5, אינני יודעת אם בית רחל שטראוס נכנס לתוכנית, ואנחנו מ2.5- עד 6 כדי בהחלט לעזור להורים להחזיק את ילדיהם בביתם עד כמה שרק ניתן ועד שיוכלו לצאת למסגרת כמו כל ילד בוגר, וגם אז אנחנו דואגים שאם מישהו מתאים לעבוד בקהילה, שהוא יעבוד בקהילה, אם מישהו במסגרת אחרת ועושים את זה גם בתהליך כי עובדים עם המסגרת, סל השירותים והטיפול הוא מקצועי ביחד עם ההורים ויחד עם כל צוות בית הספר.
תמר גוז'נסקי: בדרך כלל יש תוכנית משותפת ומחלקים אותה לפי הצרכים של אותם ילדים.
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: יש לך משהו קונקרטי על בית רחל שטראוס?
תמר גוז'נסקי: מסגרת דיור ותיקה ביותר של אנשים שהולכים ומזדקנים, ויש הבעיה.
תמר גוז'נסקי: אנחנו לא נכנסים מאיפה לוקחים ואיך.
תמר גוז'נסקי: מרים כהן: שיתנו איכות טיפול גם בדיור.
תמר גוז'נסקי: אינני יכולה לתת
תמר גוז'נסקי: יואל לוטפי: יש לנו מערכת חינוך מיוחד רחבה מאוד בירושלים.
תמר גוז'נסקי: יואל לוטפי: עם המוכרים יש כ25- בתי ספר, שהם משרתים
תמר גוז'נסקי: יש לנו מערכת מגוונת ביותר שנותנת היום פתרון לכל ילד מגיל 3 עד גיל 21 על פי הצרכים שלו.
תמר גוז'נסקי: אנחנו השנה עושים מאמץ להתפתח.
תמר גוז'נסקי: בית הספר נמצא, כפי שכבר הוזכר כאן, במתחם שנמצאים בו גופים נוספים של אגודת אקי"ם.
תמר גוז'נסקי: יש מערך הדיור בין לבין ופונקציות אחרות של אקי"ם.
תמר גוז'נסקי: על פי אמות המידה והסטנדרטים של היום, המבנה ללא ספק אינו מתאים לשמש כמוסד חינוכי.
תמר גוז'נסקי: הוא מבנה מאוד לא תקני, הוא מבנה ישן, אין לי הנתון המדויק בנוגע לוותק שלו, אבל הוא קיים עשרות שנים, והיום בוודאי אנחנו לא בונים ולא היינו בונים מוסד חינוך במבנה כפי שהוא פועל היום.
תמר גוז'נסקי: יואל לוטפי: בעבר בוודאי.
תמר גוז'נסקי: רק לאחרונה נדרשנו להשקיע לא מעט
תמר גוז'נסקי: יש שתי סיבות להחלטה שלנו להעביר את בית הספר בית רחל שטראוס ממקומו.
תמר גוז'נסקי: האחת – התנאים הקיימים.
תמר גוז'נסקי: הדבר השני – המבנה הזה הוחכר לאגודת אקי"ם כבר לפני 25 שנה.
תמר גוז'נסקי: יש הסכם משפטי שעיריית ירושלים החכירה את המבנה לאקי"ם.
תמר גוז'נסקי: זה לא רק ההיבט המשפטי של הדבר.
תמר גוז'נסקי: אנחנו יודעים שאקי"ם שואף ויש לו עניין רב לפתח את כל מערך הדיור על מנת לתת תשובה לאוכלוסייה בוגרת נוספת של אקי"ם, על מנת לפתח את מערך הדיור.
תמר גוז'נסקי: כל החלטה שלנו, כל שינוי שיהיה עם בית הספר אך
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: אדוני מוכן לענות לטענות שהועלו בדיון?
תמר גוז'נסקי: אדוני שמע
יואל לוטפי: היו"ר תמר גוז'נסקי: הטענות המרכזיות היו:
יואל לוטפי: הפתרון לא יכול להיות חומות, משום שגם ילדים יוצאים ונכנסים.
יואל לוטפי: החומות לא פותרות לך את הבעיה של הכניסה והיציאה של הילדים.
יואל לוטפי: אלה היו הטענות פחות או יותר, כי לא התייחסנו לתפקודו של בית הספר עצמו, אלא לחיבור.
יואל לוטפי: אני הבנתי שאין דבקות מסוימת במבנה כזה, אבל הבקשה היא שיהיה מבנה נפרד, שיהיה מבנה מתאים ושיביא בחשבון את הצרכים של התלמידים האלה.
יואל לוטפי: להרע את התנאים ולפגוע באוכלוסייה הזאת.
יואל לוטפי: אנחנו עושים הכל, וכל מה שנעשה זה רק, כמובן, לבוא ולשפר.
יואל לוטפי: פחות מתאימים לשמש את בית הספר.
יואל לוטפי: יואל לוטפי: היום יש קומות, היום זה כמו בית מגורים.
יואל לוטפי: זה
יואל לוטפי: היו"ר תמר גוז'נסקי: הוויכוח פה הוא על התנאים הפיזיים.
יואל לוטפי: כמוסד לחינוך מיוחד.
יואל לוטפי: אבל בוודאי שאנחנו יכולים לעשות את ההתאמות, את הנגישות המתאימה לאוכלוסייה שבבית הספר בית רחל שטראוס.
יואל לוטפי: המבנה הוא מרווח עם מסדרונות רחבים, עם גרם מדרגות רחב מאוד ועם יכולת לעשות בו התאמות לנגישות, כך שלבעיית הנגישות יש פתרון.
יואל לוטפי: היו"ר תמר גוז'נסקי: מה קורה עם התלמידים שם?
יואל לוטפי: היו"ר תמר גוז'נסקי: כן.
יואל לוטפי: מסיימים כי הם בוגרי כיתה י"ב.
יואל לוטפי: תישארנה שם 2 כיתות שלומדות 3 ימים בשבוע ו2- כיתות שלומדות ב3- ימים נוספים.
יואל לוטפי: זה בדיוק העניין שאנחנו עוסקים בו היום עם רשת אורט ועם משרד העבודה והרווחה.
יואל לוטפי: יואל לוטפי: עדיין לא התקבלה החלטה סופית מי המוסד החינוכי
יואל לוטפי: היו"ר תמר גוז'נסקי: אין ויכוח בזה.
יואל לוטפי: היו"ר תמר גוז'נסקי: כי הילדים של מפנה סובלים מבעיות אחרות.
יואל לוטפי: עדיין לא התקבלה החלטה.
יואל לוטפי: בכל מקרה, גם אם נחליט שזה יהיה למסגרת של מפנה, אנחנו ניצור את התנאים, כל מסגרת תהיה לה האוטונומיה הניהולית, הפיזית והחינוכית שלה.
יואל לוטפי: יואל לוטפי: זה מבנה ענק שיש לו 2 אגפים גדולים עם כניסות
יואל לוטפי: היו"ר תמר גוז'נסקי: זה מבנה אחד?
יואל לוטפי: אגפים, עם כניסות נפרדות, עם אגפים נפרדים ועם שטחים נפרדים.
יואל לוטפי: אפשר שאחד לא יראה את השני.
יואל לוטפי: גדול, אתם כל הזמן תוסיפו עוד ועוד מוסדות חינוך לשם, כי אתם רוצים למלא את המקום, לדעתי, זה לא ייגמר בזה.
יואל לוטפי: יכול להיות שהמבנה הוא מצוין, אני לא מכירה, ומתאים לאיזה שהוא בית ספר גדול עם ילדים שיסתובבו שם, שילמדו שם, זה בסדר.
יואל לוטפי: המסגרות של החינוך המיוחד מעצם טבען דורשות אינטימיות, דורשות שגם במבנה וגם בכל מה שמשודר מסביב תהיה אינטימיות.
יואל לוטפי: זה לא מה שילד רגיל יכול, להתרוצץ בחצר עם עוד 1,000 תלמידים וטוב לו ונחמד לו והוא לא סובל מזה.
יואל לוטפי: גם אם יש מקרים של אלימות, אנחנו מתמודדים עם זה.
יואל לוטפי: כשמדובר במסגרות של חינוך מיוחד, כולל מסגרות של מפנה, שזה סוג אחר של ילדים, הכל דורש מסגרות אינטימיות.
יואל לוטפי: איכשהו זה לא נתפס לי שטוב להכניס מסגרות כאלה, עם ילדים מיוחדים בעלי צרכים מיוחדים, במסגרות לא אינטימיות.
יואל לוטפי: זאת הבעיה שאני מרגישה.
יואל לוטפי: אני מרגישה שצריך משהו בחשיבה.
יואל לוטפי: נכון שיש לכם מבנה פנוי ואתם רוצים להשתמש בו, וזה בסדר, יכול להיות שהמבנה מצוין, אבל מה עם האינטימיות?
יואל לוטפי: השיקולים האלה.
יואל לוטפי: יואל לוטפי: מאחר שאמרתי שהתנאים שאנחנו ניצור יהיו כאלה
יואל לוטפי: היו"ר תמר גוז'נסקי: גם בית ספר ליפטה ייכנס, אז זה 3 בתי ספר.
תמר גוז'נסקי: יואל לוטפי: אני אמרתי 3 בתי ספר?
תמר גוז'נסקי: מי השלישי?
תמר גוז'נסקי: ספר.
תמר גוז'נסקי: יואל לוטפי: לא הזכרתי את ליפטה, התכוונתי למפנה, סליחה.
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: האם ביקשתם איזה שהוא סקר או חוות דעת של
תמר גוז'נסקי: יואל לוטפי: בוודאי.
תמר גוז'נסקי: יואל לוטפי: כל מה שאנחנו עושים ונעשה, אנחנו כולנו אנשי
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: אני שואלת האם מונחת לפניכם היום חוות דעת של
תמר גוז'נסקי: יואל לוטפי: ברור לנו שלא נעשה צעד שתהיה עליו חוות
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: במילים אחרות, חוות דעת כזאת לא מונחת לפניכם.
תמר גוז'נסקי: קריאה: היא מונחת אצלנו.
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: מאחר שאנחנו מדברים בטובת הילד, כפי שהדגשתי
תמר גוז'נסקי: עם כל הכבוד לכל מיני שיקולים שהם לגיטימיים בעירייה, אני לא שוללת אותם, אני חושבת שאתם צריכים להתחיל עם הייעוץ הזה, כי אני אומרת שאם תהיה לכם חוות דעת כזאת ואם תשתפו פעולה עם ההורים ביחד עם הצוות המקצועי של בית הספר, אז אפשר יהיה להגיד: זה טוב לילדים וזה לא טוב לילדים.
תמר גוז'נסקי: הבעיות הפיזיות הן בעיות רציניות, אתה אומר: גרם מדרגות צר וכדומה.
תמר גוז'נסקי: מעבר לבעיות הפיזיות ישנה התחושה וההרגשה שהילדים נפלטו מבתי ספר אחרים, ושמענו פה שהם עברו כמה וכמה בתי ספר לפני שהגיעו לבית רחל שטראוס, לא בגלל רוחב המדרגות.
תמר גוז'נסקי: ילדים לא נפלטים מבית הספר בגלל רוחב המדרגות.
תמר גוז'נסקי: הם נפלטים בגלל סיבות אחרות, לא בגלל רוחב המדרגות, לכן אני אומרת שטוב שיהיו מדרגות רחבות וחדרים מוארים וקירות נקיים, אבל העניין הוא האם המקום מתאים מבחינת התפיסה שלו למסגרת הזאת, וזאת נקודת המוצא.
תמר גוז'נסקי: לכן אני מצפה שאתם תבואו ותגידו: יש לנו חוות דעת של השירות הפסיכולוגי-החינוכי או של כל גורם מקצועי אחר.
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: אתה לא אמרת לי שזה משפר את התנאים שלהם.
תמר גוז'נסקי: לא היה העיקר וזה לא הדבר.
תמר גוז'נסקי: אמרתי שיש לנו בהחלט מכלול של שיקולים.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה להזכיר לך שאנחנו דיברנו על רה-ארגון במערך החינוכי של האוכלוסייה הזאת.
תמר גוז'נסקי: אני דיברתי על פיתוח והרחבה של המסגרת הזאת.
תמר גוז'נסקי: אני אמרתי שלא תהיה פגיעה באוטונומיה, הן הפדגוגית המקצועית, הן הפיזית והן הניהולית של בית הספר.
תמר גוז'נסקי: אני דיברתי על כל השיקולים האלה.
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: האם יש עוד מקום בירושלים שבו ריכזתם במתחם
תמר גוז'נסקי: יואל לוטפי: המערכת שלנו בהחלט מפוזרת, אבל היו ויש לנו גם
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: סמיכות זה לא באותו מבנה.
תמר גוז'נסקי: לנו היום מעון שנמצא בסמיכות לבית ספר, יש
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: זה מצוין.
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: על בית ספר רגיל ובית ספר מיוחד אני לא מדברת.
תמר גוז'נסקי: לגיל הרך, לילדים מגיל 3 עד גיל 8, בצמוד לבית ספר שמשלב, שיש בו בית ספר של ילדים אוטיסטיים בתוך בית ספר רגיל.
תמר גוז'נסקי: יש שם 30 ילדים.
תמר גוז'נסקי: שמשלבת ילדים אוטיסטיים, זאת מסגרת נפרדת.
תמר גוז'נסקי: היו לנו מסגרות שפעלו בסמיכות, ולא זכור לי שהייתה בעיה, ויש כאן אנשים שבוודאי זוכרים את זה.
תמר גוז'נסקי: היום בבית, כך שאני מבינה יפה מאוד את כל מצוקות ההורים עם כל מה שכרוך בטיפול, בשיעורים, בהסעות וכדומה.
תמר גוז'נסקי: מאז העברנו מספר בתי ספר, ובכל העברה, עלי להודות, תמיד היה קושי להורים להסתגל, ואני זוכרת שהרבה פעמים הייתי צריכה להכריע בזה, כי ההורים היססו מאוד.
תמר גוז'נסקי: בית ספר תדהר, למשל, שהוא סמוך לבית ספר אחר ויש גדר, וזה בית ספר לא פשוט, באיזה שהוא מקום ביחד עם מר מיכאל גל הכרענו והעברנו.
תמר גוז'נסקי: אנחנו המשכנו להחזיק את בית הספר הזה למרות שאחרי חוק החינוך המיוחד, העברנו את גני הילדים וגם את בית הספר לרשות העירייה, את זה עוד המשכנו להחזיק, את בית רחל שטראוס, למרות שבינתיים משרד החינוך והעירייה החליפו את האוכלוסייה.
תמר גוז'נסקי: אנחנו צעקנו חמס, כי המקום הוא בלתי מתאים ביותר לאוכלוסייה מסוג זה שלומדת היום בבית רחל שטראוס, שהם ילדים או צעירים שסובלים גם מנכויות פיזיות.
תמר גוז'נסקי: משרד החינוך הוא זה שקובע מי ייכנס.
תמר גוז'נסקי: אנחנו העברנו את בית הספר הזה לפני כ3- שנים לרשות העירייה.
תמר גוז'נסקי: קבענו איתם שהם מקבלים את האחריות לבית הספר.
תמר גוז'נסקי: ביקשנו את המבנה כשם שעשינו בגן, גם הגן שהיה במתחם שלנו, העירייה אחרי שנה-שנתיים העבירה את הגן והחזירה לנו את המבנה.
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: גברת נגה יפה, נשמעה טענה שאתם מתכוונים
תמר גוז'נסקי: נגה יפה: לא מני ולא מקצתי.
תמר גוז'נסקי: רק בשבוע שעבר סיכמתי,
תמר גוז'נסקי: מרים כהן: אני אעיד על זה, זה לא משרדים, זה דיור.
תמר גוז'נסקי: התחתונה – אנחנו מבקשים להרחיב, לתת חדרי יום לפעילות יום ל34- דיירים שהם כמו במצב של סרדינים.
תמר גוז'נסקי: אנחנו רוצים לקחת חלק מהדיירים שהיום מתגוררים בבית רחל שטראוס וזקוקים לשקט, כי הרעש מפריע להם, ולשכן אותם בבניין, ואולי, אם תהיה לנו עוד אפשרות, אין לי עדיין התוכניות, אנחנו רוצים שם יחידה לטיפול פיזיותרפיסטי לאוכלוסייה שלנו שהולכת ומזדקנת.
תמר גוז'נסקי: בעלי נכויות ובעלי בעיות וצרכים מיוחדים וגם כמי שקשורה עם ההורים, האם את בדקת את המתחם השני?
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: אני שואלת אם יש לך דעה לא בכובע של מי שהולך
תמר גוז'נסקי: הילדים.
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: את לא יודעת?
תמר גוז'נסקי: באופן דחוף למבנה הזה.
תמר גוז'נסקי: לכן אני רוצה למסור 3 דפים של פקס שהגיעו ממר אמריך, הנכד של הגברת רחל שטראוס.
תמר גוז'נסקי: יש לי די עותקים לכל מי שרוצה לקבל.
תמר גוז'נסקי: אני חושב שמגיע להם ייצוג כי הם נתנו את הכסף.
תמר גוז'נסקי: מצד שני, אקי"ם הוא ארגון שהוקם מתוך כוונות טובות ומטרות טובות, והילדים, כשיעזבו את בית הספר, הם יגיעו לארגון אקי"ם ויקבלו טיפול במסגרת של אקי"ם.
תמר גוז'נסקי: החלופות שהוצעו, והוצעו מספר רב מאוד של חלופות, לא מסתדרות עם דעת מנהל בית הספר, אם זה ההורים ואם זה גורמים אחרים כולל הפסיכולוג של בית הספר, שהוא הפסיכולוג הבכיר ביותר בפורום הזה.
תמר גוז'נסקי: אילו היו לי 3 מיליון דולר, הייתי פותר את הבעיה ברגע, אבל אין לי.
תמר גוז'נסקי: אני מאחל רק טוב, גם לבית הספר וגם לאקי"ם.
תמר גוז'נסקי: לא היו סבירים.
תמר גוז'נסקי: כרגע יש פתרון סביר אבל עם חיבור של אוכלוסייה בלתי אפשרית.
תמר גוז'נסקי: לגבי אקי"ם, הציגו כאן מצב שבו הם לא יכולים להתקיים.
תמר גוז'נסקי: אקי"ם לקח במשך השנים מבית הספר נתחים קרוב ל100- מטר מרובע, ולקח נתח מההוסטל עצמו שהוא צועק חמס, בשיפוץ שלו שטח ההוסטל צומצם, עומדים שם למעלה מ150- מטרים למעלה משנה ללא שימוש, של מטבח תעשייתי שצריך לקום שם.
תמר גוז'נסקי: אני מוותר על כל השטח הזה שנכנס לבית הספר, שייקחו את 150 המטר האלה, לא יעשו שם מטבח.
תמר גוז'נסקי: יוחנן פלוסר: זאת לא דמגוגיה.
תמר גוז'נסקי: יוחנן פלוסר: הגברת מוזמנת לראות בשטח.
תמר גוז'נסקי: 150 מטר נלקחו מבית
תמר גוז'נסקי: יואל לוטפי: אנחנו מקיימים הידברות רצופה עם הנהלת בית
תמר גוז'נסקי: לגיבוש כל התוכניות.
תמר גוז'נסקי: טרח לבוא, ועיריית ירושלים, ההורים, הנהלת בית הספר, השירות הפסיכולוגי, משרד העבודה והרווחה וכל מי שיש לו קשר לעניין הזה, שהבעיה תיפתר מנקודת המוצא של טובת הילד.
תמר גוז'נסקי: נקודת המוצא של טובת הילד אומרת שהילדים האלה צריכים להמשיך לקבל את המסגרת האינטימית שלהם והם צריכים להמשיך לקבל את המקום שלא יהיה בשכונה מרוחקת, הם צריכים להיות בתוך הקהילה, ואני מאוד מבקשת מעיריית ירושלים לבדוק מחדש את הרעיון של חיבור כל בתי הספר החשובים, שכל אחד חשוב מאוד בפני עצמו.
תמר גוז'נסקי: אני אומרת לעיריית ירושלים, גם אם הסכנה הזאת היא לא הדבר הכי בולט בסידור שאתם מדברים עליו, אבל גם אם היא קיימת כסכנה כלשהי, זה מספיק.
תמר גוז'נסקי: אני לא הייתי רוצה שילד אחד ייפגע, כי המחיר אחר כך יהיה בלתי אפשרי.
תמר גוז'נסקי: חוקי – מעקב.
תמר גוז'נסקי: קיימנו דיון בעניין בהשתתפות נציג משרד הפנים, והועלתה הבעיה שישנם בישראל ילדים שאין להם מעמד חוקי, וכתוצאה מכך נשללות מהם זכויות, ובעיקר הזכות לשירותי בריאות לפי חוק ביטוח בריאות ממלכתי, שכן שירותי חינוך ניתנים לכל הילדים במדינה.
מיכל פינשטוק: סלומון, תזכרנו אותו פעמיים לקראת הישיבה הזאת.
מיכל פינשטוק: היות שבסיכום של הישיבה הקודמת הטענה של מר דניאל סלומון הייתה שהוא לא יכול להתמודד עם פניות ערטילאיות, אלא להיערך ולענות למקרים פרטניים, העברנו אליו מקרים פרטניים.
מיכל פינשטוק: ראשונה.
מיכל פינשטוק: פעם שנייה תזכרתי אותו בינואר, ולקראת הישיבה הזאת ב21- בפברואר תזכרתי אותו פעם נוספת.
גרשון וייס: כיסוי האפוטרופסות.
גרשון וייס: מכיוון שאין לילד הזה מספר תעודת זהות ואזרחות, אז גם אי אפשר למנות לו אפוטרופוס, וברגע שאי אפשר למנות לו אפוטרופוס, יכולים להיגרם כאן די הרבה בעיות בעניין של אשפוזים, של ניתוחים וכדומה.
גרשון וייס: עוד יכול, אינני יודע אם בגיל ילדות יכול להסתדר,
טל גל: שירותים סוציאליים, בעיקר לילדים שצריכים משפחות חלופות.
טל גל: זאת אומרת, זה לא רק מינוי אפוטרופוס, זה גם מציאת משפחה אומנת או מציאת מסגרת אחרת.
טל גל: אנחנו טיפלנו במקרה של ילד שמתגורר עד היום בבית חולים, הוא בגיל 4, ואמו, שהגיעה באופן לא חוקי לארץ, נטשה אותו ברגע שהתברר שהוא נולד פגום.
טל גל: היום היא מרצה עונש מאסר על סחר בילדים בארץ המוצא שלה.
טל גל: הילד נשאר עד היום, רק בחודש האחרון סודר המעמד שלו בעקבות התערבות שלנו.
תמר גוז'נסקי: חולים.
טל גל: אותו שם מתוך רצון טוב, נוצרה לו שם פינת משחקים וכדומה, יש שם מטפלת שהוא קורא לה מאמא.
טל גל: זאת אומרת, נוצר כן איזה שהוא קשר אנושי, אבל זה רצונו הטוב של בית החולים.
טל גל: משפחה אומנת וכל הדברים האלה.
טל גל: אבל ילדים ללא רישום כזה, בעצם אי אפשר לדאוג להם למסגרת משפחתית.
גרשון וייס: מוכנה לקבל את האפוטרופסות על הילדים מהסוג הזה, ואנחנו שולחים לילדים האלה מבקרת כל שבוע, עם איזו שהיא חבילת רווחה, הכל לפי מצבו של הילד וכל הסיטואציה מסביב.
גרשון וייס: אנחנו מוכנים לדאוג לילדים האלה.
יעקב סגל: הגברת אטיאנה ג'וקובה, מדובר בקטינה חסרת כל
יעקב סגל: מספר זהות אין לה, אין לה תנאים בריאותיים בסיסיים ביותר.
יעקב סגל: לגבי העניין של לימודים, מאז שיש המדיניות החדשה אז איכשהו זה מתחיל להיפתר, אבל כאשר הקטינה הזאת שברה רגל, בעצם לא היה מי שיטפל בה.
יעקב סגל: המזעזע בסיפור הזה הוא שלא מדובר בבת לפועלים זרים, למרות שגם זה מגיע, אלא בת של אזרחית ישראלית.
יעקב סגל: אין אפילו סירוב פורמלי.
יעקב סגל: יש שנתיים של תלך-תבוא מכל מיני גופים ממשלתיים.
יעקב סגל: אני לפחות במהלך השנתיים שאני מייצג אותה הספקתי להיות בלשכת הקשר כ3-4- פעמים, ופניתי עשרות עד מאות פעמים בפניות טלפוניות, בכתב, בפקס למשרד הפנים, ספציפית לגברת בתיה כרמון, כאשר אני מקבל בכל פעם את אותה התשובה, הפנייה שלי עם חותמת – פנה לאזור מגוריך.
יעקב סגל: דרך אגב, מה שהעיד אצלי שבכלל לא טרחו לקרוא את הפניות שלי הייתה העובדה שבחלק מהמקרים קיבלתי גם תיקים של אנשים אחרים, שאני יודע שגם להם יש צרות.
יעקב סגל: פשוט החתימו ושלחו בלי לחשוב פעמיים.
יעקב סגל: היא לא יהודייה, היא קיבלה את תעודת הזהות כאשר היא משאירה מאחוריה באוקראינה את הילדה הקטנה עם האב.
יעקב סגל: האב העביר אותה לסבתא, הסבתא לקתה באירוע מוחי ואז האב לקח את הילדה.
יעקב סגל: יום בהיר אחד הגיע האב למדינת ישראל ואמר לאם: הנה הילדה שלך שלום ולהתראות, ובזה נגמר הסיפור.
יעקב סגל: אותו חוק במדינת ישראל גם מחייב הורים לדאוג לילדים שלהם, והחוק הזה לא פחות חזק מאשר אותו בדל חוק שמדבר על פרוצדורות של רישום.
יעקב סגל: נהפוך הוא, מדינת ישראל אמורה להיות מדינה שחברה באמנה הבינלאומית לזכויות הילד.
יעקב סגל: על כל פנים, עד לרגע זה אין לי אפילו תשובה ממשרד הפנים או מאיזה שהוא גוף ממשלתי.
יעקב סגל: הזאת תקבל טיפול רפואי כשהיא שוברת רגל.
תמר גוז'נסקי: העבודה של משרד הפנים.
תמר גוז'נסקי: למשרד.
דסי צנגן: בן במזל טוב, לא יכול היה להגיע לישיבה, ואני לא יכולתי להתעדכן ממנו גם באשר לתשובות ולבירורים שהוא ערך.
דסי צנגן: לכן, לגבי המקרים הספציפיים, לצערי, אין באפשרותי לתת תשובות.
יעקב סגל: במשך קרוב לשנה, אחרי שכבוד השר הפנה אותי אליו, ואז כעבור שנה, כשקיבלתי תשובות בנוסח הזה ובנוסח שהנה הנה ואני מסדר את הדברים, הוא פתאום נזכר ואמר שזה בכלל לא תפקידו ושאני אפנה לגברת בתיה כרמון.
יעקב סגל: שנה שלמה של התכתבות אישית, יש לי פה תכתובת עם האדון דניאל סלומון, תזכורת שלישית ב24.2.2000- ועוד כהנה וכהנה.
יעקב סגל: אז כך שאת התשובות האלו מקבל כל מי שפונה.
אדי וייס: ילד, אבל לגבי כל התחום של הגנה על ילדים, זה כן תחומנו, ולגבי כל החוקים שעליהם אנחנו מופקדים, אין בעצם הבדל בין ילד בעל מעמד חוקי או בלי מעמד חוקי.
אדי וייס: ברגע שהילד בתוך מדינת ישראל, המדינה דואגת לו עד שהגורם המוסמך קובע את מעמדו החוקי.
אדי וייס: למשל, חוק הנוער, חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופוס, בכל החוקים האלה אין הבדל בין ילד שהוא פה במעמד מסוים לבין ילד שהוא לא פה.
תמר גוז'נסקי: אומנם ילד בעל נכות, אבל הוא לא זקוק לטיפול רפואי, שיכול להיות במוסד או במשפחה אומנת, להחזיק אותו 4 שנים בבית חולים, זה נקרא לבצע את החוקים וזה נקרא לבצע את האמנה הבינלאומית לזכויות הילד?
אדי וייס: אלינו, לפי מיטב ידיעתי, זאת הפעם הראשונה שאני שומע על המקרה הזה.
אדי וייס: אינני יודע אם העבירו את העניין לפקידת הסעד ומה בדיוק עשו.
תמר גוז'נסקי: קופת חולים, מישהו שילם את השהות שלו שם, ומי ששילם את השהות הזאת זה לא המוסד לביטוח לאומי כי הוא ילד לא מבוטח, ולכן מי ששילם בוודאי עדכן את כל שלל המוסדות, את משרד העבודה והרווחה וכדומה.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שזה אחד הילדים הכי ידועים בארץ בשל נסיבות חייו האומללות, אבל להגיד שבמקרה הזה, למשל, מדינת ישראל מקיימת את החוקים ואת האמנות הבינלאומיות… הילד הזה הוחזק 4 שנים במקום שהוא לא צריך להיות.
תמר גוז'נסקי: הוא היה צריך להיות במשפחה ולא במקום שיש בו מחלות, ובמזל הוא לא נדבק בעוד איזו שהיא מחלה קשה.
אדי וייס: זה.
תמר גוז'נסקי: כאן, מדובר על ילדה, שאומנם היא יכולה ללכת לבית הספר לפי הנוהג הקיים במדינה, אבל היא לא מבוטחת בביטוח בריאות.
תמר גוז'נסקי: אם במשך שנתיים משרד הפנים לא משיב תשובה מדוע הוא מסרב לתת לה, אלא אומר: הכל בבדיקה, זה לא נקרא עינוי דין לילדה הזאת?
תמר גוז'נסקי: למשרד שזאת בושה וחרפה ההתייחסות שלכם.
תמר גוז'נסקי: האלה אתם מביאים לנו תשובה בכתב.
תמר גוז'נסקי: בישיבה זו נעסוק במעקב אחרי טיפול במקרים שהועלו במסגרת דיון קודם בנושא ילדים ללא שם וללא מעמד חוקי.
תמר גוז'נסקי: זימנו ישיבה בשבוע שעבר אבל נציגת משרד הפנים הגיעה ללא תשובות, למרות שהחומר נשלח למשרד במועד.
תמר גוז'נסקי: לכן דחינו את הישיבה לשבוע הזה.
תמר גוז'נסקי: אני מודה לגברת בתיה כרמון, הממונה על אשרות כניסה, לעו"ד דניאל סלומון מהלשכה המשפטית ולגברת אתי שרון, הממונה על מרשם ודרכונים.