GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איווט סעדון: החלק הזה של 350 מיליון שקל בעצם מהווה רק 20% מהעלות כולה.
איווט סעדון: המעונות זה מיליארד פלוס.
איווט סעדון: כמה פלוס?
איווט סעדון: אולי 100 מיליון.
איווט סעדון: ואני אומרת, שנה שעברה היה דפיציט די רציני והם כיסו אותו, וגם השנה, ואנחנו גדלים ומשאירים את המערכת פתוחה.
איווט סעדון: ההגבלה היא רק לגבי מכסות רווחה, ויש שינוי לטובה, אנחנו צריכים להמשיך להילחם על זה.
רינה שמואלי: אינני רוצה להאשים אף אחד.
רינה שמואלי: ממשרד העבודה אנחנו שומעים את התקציבים, הכל מיליונים ומיליארדים, ובסופו של דבר המטרה לא מושגת.
רינה שמואלי: אני חושבת שדווקא בגיל הזה, מ0- עד 3, שהוא הגיל הקריטי, חייבים לתת את הדעת ולעשות את ההפיכה הזאת.
רינה שמואלי: אני מדברת מאז שהילדים שלי היו קטנים, אני לא אשכח את הפגישות האלה.
רינה שמואלי: אני מדברת היום, כשיש לי 11 נכדים במעונות, ואני אומרת לכם, אני לא יכולה לעזור לכולם, אני לא יכולה.
רינה שמואלי: כמה אני יכולה לעזור?
רינה שמואלי: אני עצמי גרושה - כמה אני יכולה לעזור להם להשתתף במעונות?
רינה שמואלי: זוגות צעירים - קשה להם.
רינה שמואלי: המזל שכל אחד הביא 3-4 ילדים ולכן הוא זוכה להנחה, כי ככל שיש יותר ילדים, זוכים להנחות, אבל זה קשה.
תמר גוז'נסקי: הקרב על חינוך חינם מגיל 3 התחיל עם חקיקת החוק בכנסת בשנת 1984.
תמר גוז'נסקי: ב1984- חוקק בכנסת שחינוך חינם יתחיל בגיל 3 תוך כמה שנים.
תמר גוז'נסקי: אחר כך היו בחירות והקפיאו את החוק, הפשירו אותו אחרי 15 שנה, ב1999-.
תמר גוז'נסקי: 15 שנה החוק היה מוקפא.
תמר גוז'נסקי: היה קיים בספר החוקים, אך לא בוצע.
תמר גוז'נסקי: כל הממשלות לדורותיהן ולהרכביהן השונים דחו את זה עד שהגענו לשנת 1999, גם כן ערב בחירות - הכל קורה תמיד ערב בחירות - ואז הוחלט באופן חגיגי שמתחילים לבצע את חינוך חינם בגיל 3.
תמר גוז'נסקי: נקבע שהביצוע יהיה תוך 10 שנים, אני לא רואה את זה נגמר תוך 10 שנים, כי מה שהתחייבו לעשות תוך שנתיים כבר נגרר 3 שנים, זאת אומרת, מספטמבר 99, אני לא רואה שהם הולכים להגדיל את המספר הזה.
תמר גוז'נסקי: הייתי בנגב ביישובים הלא מוכרים.
תמר גוז'נסקי: נכון להיום צריכים שם 140 גנים, פתחו 25, מהם 5 לא עובדים כי הם מוקמים רחוק והילדים גרים רחוק ולא מגיעים.
תמר גוז'נסקי: כל מיני דברים מהסוג הזה.
תמר גוז'נסקי: בעיות קשות מאוד.
תמר גוז'נסקי: אני רק רוצה שתבינו כמה שנים זה כבר מתנהל, ועכשיו הקרב על הביצוע מתנהל במאבק יומיומי, ממש מאבק סיזיפי, כדי להביא את משרד החינוך לחשוב שזה חשוב.
תמר גוז'נסקי: מה לעשות שמשרד החינוך, יש לו אוריינטציה של בגרות, ולא חשוב מי השר.
תמר גוז'נסקי: לאחרונה התחלפו 5 שרי חינוך.
תמר גוז'נסקי: שר הולך, שר בא, על מה הוא מדבר?
תמר גוז'נסקי: בגרות.
תמר גוז'נסקי: 40% הצליחו, 45% עברו בגרות.
תמר גוז'נסקי: זה מספרים, אפשר לנופף בהם.
תמר גוז'נסקי: עכשיו להגיד שעוד 10,000 ילדים לומדים מגיל 3?
תמר גוז'נסקי: נו, "הגרויסה גליק".
תמר גוז'נסקי: איזה תקשורת הוא יקבל?
תמר גוז'נסקי: לכן זה לא מעניין אף אחד.
תמר גוז'נסקי: רמת ההשכלה, הכל גדל, ובאיזה שהוא מקום אנחנו חושבים שילדים בגיל הרך הם ילדים קטנים וטיפשים, אבל אנחנו כולנו יודעים היום שקטנים זה נכון, אבל טיפשים לא.
תמר גוז'נסקי: לכן זאת שאלה רצינית ביותר.
תמר גוז'נסקי: עד היום זה היה במשרד העבודה מתוך תפיסה היסטורית שהייתה נכונה מאוד בזמנה - היא הייתה מהפכנית, אפשר לומר, בזמנה, לעזור לנשים, שזה דבר חשוב מאוד, אבל הראייה לא הייתה טובת הילד כדבר ראשון, אלא איך לעזור לאישה.
תמר גוז'נסקי: זה נתפס כשירות לאימהות, לא כשירות לילדים.
תמר גוז'נסקי: עכשיו לעשות את המהפך הזה - אני מסכימה שצריך לדבר על זה ולעשות את הדבר הזה.
תמר גוז'נסקי: איך עושים את הדברים האלה?
תמר גוז'נסקי: יש מדינות בעולם שבהן יש מערכות מפותחות מאוד, למשל, מערכות של כנסיות.
תמר גוז'נסקי: בארצות הברית זה גם כנסיות, גם הקהילה היהודית ויש גם לפעמים חברות שיש להן מערכת שלמה של חינוך לגיל הרך, ולכן שם המדינה פחות מעורבת.
תמר גוז'נסקי: אצלנו אין בדיוק מערכות כאלה.
תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, אולי יש מקומות מסוימים, אבל אין לנו מבנה כזה של הדבר הזה.
תמר גוז'נסקי: יש מקומות בעולם שכל החינוך לגיל הרך עובד על שוברים, כלומר, משפחה שנולד לה ילד, בגיל שנה או שנה וחצי או שנתיים, לא חשוב, איך שהמדינה מחליטה, המשפחה מקבלת בדואר שובר.
תמר גוז'נסקי: שובר זה אישור ששווה כסף.
תמר גוז'נסקי: המשפחה הולכת עם האישור הזה לחפש את המסגרת שמתאימה לה, יש לה כבר את האישור, שהוא אוניברסלי.
תמר גוז'נסקי: מסתדרים עם המשפחה במערכת המיסוי, שם לוקחים את המסים, אבל הילד באשר הוא ילד, זאת אומרת, מתייחסים אליו באותה ראייה כמו בקצבאות הילדים.
תמר גוז'נסקי: זה קיים באוסטרליה, בניו-זילנד, יש דברים כאלה.
תמר גוז'נסקי: הגישה הזאת רצתה לתת אפשרות להורים לבחור, יחד עם זה רצתה להכניס לתוך כל המערכת את כל המסגרות, כי כל המסגרות צריכות להיות מפוקחות.
תמר גוז'נסקי: כי ברגע שאת משלמת כסף ממשלתי, מסגרת צריכה להיות מפוקחת.
תמר גוז'נסקי: אם את לא הולכת למסגרת מפוקחת, השובר לא שווה שום דבר.
תמר גוז'נסקי: לכן זה תמריץ ללכת למסגרת מפוקחת, כי אז את יכולה להשתמש בפתק הזה שלך.
תמר גוז'נסקי: ואז לא צריך לעשות חוקים שצריך פיקוח - הכסף עושה את הפיקוח.
תמר גוז'נסקי: עצם הכסף עושה את הפיקוח.
תמר גוז'נסקי: השובר הוא כסף, הוא שווה כסף.
תמר גוז'נסקי: לפי איזה שהוא חישוב הוא שווה כסף, אם זה כל הסכום או 70% מהסכום, זה לא חשוב.
תמר גוז'נסקי: אילו מעמדם של הילדים, בעיקר הילדים הקטנים, היה במדינת ישראל מתפתח באותה מהירות כמעמדם של הנשים, מצבנו היה טוב יותר, אבל עדיין מעמדם של הילדים נתפס כטוב, צריך לתת להם משהו, אתם מבינים?
תמר גוז'נסקי: צריך משהו לעשות להם, אבל בעצם זה בעיה של המשפחה.
תמר גוז'נסקי: בעיה פרטית של המשפחה, המשפחה צריכה להסתדר.
תמר גוז'נסקי: לכן אני אומרת, יש לנו בעיה גדולה מאוד וכולנו פה שותפים לקרב הגדול הזה על מקומם של הילדים בתקציבים בכלל, ובעיקר של הילדים הקטנים, שזה לא בעיה פרטית רק של המשפחה.
תמר גוז'נסקי: יש פה בעיה חברתית, יש פה בעיה של השקעה ויש פה בעיה של דברים אחרים, אבל לפעמים גם זה דברים קטנים.
שולמית ביסמנובסקי: רציתי להציע בנושא השוברים - אנחנו המלצנו לשלב את מערכת הגנים הפרטיים בארץ שמפוקחים על ידי משרד החינוך ומופעלים ברשיון, יש גננות מוסמכות מגיל שנתיים, ואפילו כבר מגיל שנה היום, אנחנו הולכים ויורדים, כמעט מגיעים לגיל חצי שנה, גיל שנה כבר יש לנו גננות מוסמכות בגנים, אפילו עם תואר ראשון בחינוך.
שולמית ביסמנובסקי: אנחנו ממליצים, גם במקומות שאין גנים מגיל 3, אם רוצים ליישם את גיל חינוך חובה, אפשר להיעזר במבנים של גנים פרטיים שנמצאים בפיקוח ובאישור של משרד החינוך, כשהמטרה היא באמת לפתוח את הגנים הפרטיים להשתלבות עם כל החינוך ליישום החוק הזה, שבאמת החוק לא צריך להיות, לדעתי, גורף, הוא צריך להיות לפי צרכים ולפי מצוקות, ולרכז את המשאבים לאותן משפחות שצריכות, ולהעביר את השובר הזה אפילו לגנים פרטיים שנמצאים במגזר הערבי, במגזרים של הרוסים ובכל מיני מגזרים נוספים.
שולמית ביסמנובסקי: הגננות הפרטיות מוכנות לפתוח את שעריהן לילדים של המדינה, זאת אומרת, ילדים שממומנים על ידי המדינה בעצם, יעמדו בתנאים של המדינה, אפשר להחליט נניח שבכל גן ילדים יהיו 10% ילדים שהמדינה תכניס אותם לגן הפרטי.
שולמית ביסמנובסקי: זאת אומרת, אתם תשתמשו במבנים בכל הארץ לצורך מימוש החוק הזה.
תמר גוז'נסקי: העניין הוא שמימוש החוק לא עובד בשיטה שאת אומרת, הוא עובד לפי ערים, יישובים או שכונות בתוך יישובים.
תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, מכריזים על יישוב מסוים שהוא בתוך החוק או על שכונה מסוימת ביישוב שהיא בתוך החוק.
תמר גוז'נסקי: ואז כל הילדים שמתגוררים בשטח גיאוגרפי מסוים, נכנסים לחוק, ולא כמו במעונות יום, זאת אומרת, שיש שילוב של הורים שמשלמים מלא והורים שמשלמים חלקית וילדי רווחה וכולי.
תמר גוז'נסקי: זה לא עובד כך, זה עובד כמו בית ספר.
תמר גוז'נסקי: התפיסה היא כמו לגבי בית ספר, התפיסה היא ציבורית.
תמר אלמוג: רציתי להצביע על סוגייה שלדעתי דורשת פתרון ממש בסדר עדיפות עליון.
תמר אלמוג: הזכרת את הנושא של מחסור בגנים במגזר הערבי.
תמר אלמוג: מה שקורה בפועל זה שהילדים בסיכון - ודיברנו על מספרים, כ70%- מהם זה ילדים בסיכון - יש להם סידור כלשהו עד גיל 3.
תמר אלמוג: אחרי גיל 3 הם יוצאים החוצה ויש להם תקופת פסק זמן עד גיל 5, במקרה הטוב.
תמר אלמוג: אני אומרת, כל פעם מדברים שמשרד החינוך עושה את הפיקוח על גיל שנתיים.
תמר אלמוג: שקודם כל ישקיעו בנישה הזאת, שממש עושים לה עוולות בשטח.
תמר אלמוג: ילד בסיכון נמצא בבית, חוזר הביתה למשך שנה, לפעמים גם שנתיים, עד גיל 5, שזה חוק חינוך חובה המוכרז, ואז מוצאים לו כיתה.
תמר אלמוג: הזכרתם מספרים על כמה מדובר, גם בצפון וגם בדרום, וזה חמור מאוד.
תמר אלמוג: מאז שהייתי רכזת במתנ"ס ברמלה, הבאתי את הסוגייה הזאת לכל המקומות שיכולתי, ואין לזה שום מענה אחר.
תמר גוז'נסקי: לפני שבוע שני ילדים מרהט טבעו בבור.
תמר גוז'נסקי: הילדה בת 3.5 והילד בן 4.5, כמדומתני.
תמר גוז'נסקי: הם טיילו להם וחיפשו תעסוקה.
תמר גוז'נסקי: ילדים אוהבים מים, אז איפה הם מצאו מים?
תמר גוז'נסקי: בבור.
תמר גוז'נסקי: בבור היו מים והם שיחקו בהם.
תמר גוז'נסקי: המים בבור לא היו כל כך עמוקים, הם היו רק מטר, אבל אתם יודעים מה קורה, ילדים הרי טובעים גם באמבטיה.
תמר גוז'נסקי: כל המוות הנורא והאיום הזה קרה עקב כך שילדים חסרי תעסוקה וחסרי מסגרת חיפשו לשחק במים, הרשלנות הפושעת השאירה את הבור פתוח, וזו התוצאה.
תמר קרס: אני חושבת שהמבחן לבוא ולבדוק מי היא המשפחה בסיכון, מי הוא ילד בסיכון, הוא משהו שצריך לעשות לו מבחן מציאות מחודש.
תמר קרס: צריך לבדוק מה הם הקריטריונים.
תמר קרס: המשפחה בסיכון זה משהו אחר מבחינתי, כי אותי מעניינת טובת הילדים.
תמר קרס: האבחון הזה צריך לעבוד ויש לעשותו שוב, כי לדעתי הוא לא משקף כבר את מה שקיים.
תמר גוז'נסקי: אנחנו עובדים בוועדה שלנו על חוק ילדים בסיכון, שאמור לנסות לתת את התשובה לשאלה הזאת.
תמר גוז'נסקי: זהו חוק קשה מאוד.
תמר גוז'נסקי: לכן בקשתנו ממשרד העבודה היא: ראשית, להתחשב בילד הראשון במשפחות צעירות.
תמר גוז'נסקי: שנית, לנסות להגדיל את ההנחה הפרופורציונלית למצבה הסוציאלי של המשפחה.
תמר גוז'נסקי: הדבר האחרון, אנחנו קוראים למשרד העבודה והרווחה לעשות מאמץ מיוחד לשפר את השירות במקום שהוא הכי חסר, במקום שיש הכי הרבה ילדים שצריכים את השירות הזה.
תמר גוז'נסקי: בהקשר הזה אנחנו מבקשים ממשרד העבודה לנסות לאתר את הילדים שנמצאים במסגרות ובבתים בהם התנאים לא תנאים, התנאים גרועים במיוחד, ולנסות בהידברות להוציא את הילדים מהתנאים האלה.
תמר גוז'נסקי: אני לא אומרת שזה המחלקה שלך, האגף שלך, גברת איווט סעדון, אבל אם לא, אז דרכך להעביר למי שצריך להעביר, למצוא את הילדים האלה, ובשיתוף פעולה, כמובן, של העיריות והרשויות והעובדים הסוציאליים וכל מי שצריך למצוא את הילדים האלה, להסיר את הכתם הזה.
תמר גוז'נסקי: אנחנו אומרים שאנחנו יודעים בערך איפה האוכלוסיות האלה נמצאות, זה אוכלוסיות העולים, האוכלוסייה הערבית, אוכלוסיות עובדים זרים, אוכלוסיות דתיות במקומות מסוימים, זאת אומרת, יש לנו מגוון של אוכלוסיות שפותרות בעצמן את בעיית החזקת הילד כדי שזה יהיה זול, וטובת הילד בעצם נפגעת.
תמר גוז'נסקי: צריך למצוא דרך להידבר, ולבדוק איך אפשר למשוך את הילדים האלה למערכת המפוקחת.
תמר גוז'נסקי: כמובן, אם יש גן נפלא ונהדר עם גננת כבר מגיל חצי שנה, אז לא זאת הבעיה שלנו.
תמר גוז'נסקי: אני מדברת על מקומות שבהם הילדים מוחזקים בתנאים שאינם מתאימים לילדים, פוגעים בהתפתחותם, פוגעים ביכולותיהם ופוגעים בשמחת החיים שלהם.
תמר גוז'נסקי: על סדר-היום: טיפול בילדים לקויי ראייה ועיוורים.
תמר גוז'נסקי: הגיעה אלינו פנייה מארגון ארצי של הורים לילדים לקויי ראייה ועיוורים בשם "אופק לילדינו", והם מנו במכתב שורה של בעיות שמקשות על ההשתלבות של הילדים בחברה בהקשר של מערכת החינוך, ציוד וכו'.
תמר גוז'נסקי: לכן החלטנו לקיים דיון על הנושא הזה, לראות איך אנחנו יכולים להתקדם.
יוסף יצחק פריצקי: יש כאן מישהו מהאוצר?
תמר גוז'נסקי: שאלה טובה.
תמר גוז'נסקי: גילה זיידל מארגון "אופק לילדינו", בבקשה גברתי.
גילה זיידל: אנחנו פעילים מזה חמש שנים בצורה מסודרת ולמדנו להבין את הבעיות שבהן נתקלים ההורים בגידול ילדיהם.
גילה זיידל: ההערכה היא שבמדינת ישראל יש כ-2,000 משפחות עם ילדים לקויי ראייה.
גילה זיידל: יש משפחות עם יותר מילד אחד, כאשר אנחנו מגדירים את ליקוי הראייה לא על-פי תעודת עיוור.
גילה זיידל: חשוב להבין שפחות משליש מהילדים הללו הם בעלי תעודת עיוור ונחשבים לעיוורים ובעלי זכויות שמקנה תעודת עיוור.
גילה זיידל: למעלה משליש מהילדים הללו הם בעלי ליקוי ראייה חמורה וזקוקים לעזרים, טיפול וסיוע.
גילה זיידל: מבחינה תפקודית התפקוד שלהם הוא לא תקין והם זקוקים לסיוע.
תמר גוז'נסקי: אלה שהם בעלי תעודת עיוור, זה ברור.
תמר גוז'נסקי: לגבי האחרים, יש בארץ הרבה מאד אנשים לקויי ראייה.
תמר גוז'נסקי: איך אתם מגדירים את הקבוצה שאתם מטפלים בה?
גילה זיידל: שהתפקוד שלהם לא תקין, למרות התיקון של העזרים בראייה.
רחל דן: ליקוי ראייה מוגדר בחוק ואומר שכבד ראייה הוא אדם שראייתי פחותה מ-6/21 ומטה.
רחל דן: תעודת עיוור ניתנת מ-3/60 ומטה.
רחל דן: יש גם ענין של התייחסות לשדה ראייה.
רחל דן: שדה ראייה של 20 מעלות מקנה תעודת עיוור וכבדות ראייה יש פחות התייחסות לשדה ראייה.
תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, אנחנו מדברים על ילדים שצריכים לכנות אותם כבדי ראייה לצורך הענין?
רחל דן: לא.
רחל דן: ליקוי ראייה זה גם אם מישהו מרכיב משקפיים, עדיין הראייה שלו היא לא תקינה.
רחל דן: לפעמים הראייה שלו לקרוב היא לא רעה, אבל ממרחק של מטר או שני מטר הוא כבר בקושי רואה, או להיפך, לפעמים הראייה לרחוק טובה ולקרוב גרועה.
ברכה ברכה: מאחר שאנחנו מטפלים באותה אוכלוסיית תלמידים, אנחנו מתייחסים לתלמידים כאל ילדים שלא יכולים בגין הראייה שלהם לתפקד תפקוד אורייני – קריאה-כתיבה, גם עם התיקונים שלהם.
ברכה ברכה: כל אחד מהתלמידים שבגין בעיית ראייה כלשהי לא יכול למלא את התפקודים שנדרשים בבית-הספר, ראייה-כתיבה, הם נכללים בקטגוריה של חריגים שמקבלים טיפול.
תמר גוז'נסקי: זו הגדרה שנייה.
ברכה ברכה: היא יותר פונקציונלית.
יוסף יצחק פריצקי: זו הגדרה טובה מאד.
רחל דן: זאת הגדרה רפואית פיסית ואנחנו קוראים לה הגדרה טיפולית.
תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, ילד שיש לו בעיה בתפקוד למרות שהוא משתמש בעזרים.
גילה זיידל: במסמך שלנו אנחנו חילקנו את הבעיות על-פי משרדים.