GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דב תמיר: יחד עם משרד החינוך יש תוכנית לכיתות א', ב', ג', ד', ה', ו' שקוראים לה שג"ב, שמור גופך בריא, שיש שם פרק רציני על נושא העישון לכיתות האלה אבל לצערי זה לא נכנס לכל בתי-הספר.
דב תמיר: גם בארץ יש תוכניות פה ושם שמיועדות לגיל הצעיר.
דיאן לוין: מבחינת האוכלוסייה הערבית, כמדיניות כל תוכנית שיוצאת לאוכלוסייה דוברת עברית יוצאת גם במקביל להתאמה ולא רק תרגום, דבר שדורש מאתנו הבנה טובה יותר באופן יסודי לגבי תופעות הבריאות למיניהן, כולל הנושא של עישון.
דיאן לוין: לא התייחסנו לנקודה שאחד מגורמי הסיכון הכי מוכרים והכי משמעותיים להתחלת עישון אצל בני נוער זה עישון אצל ההורים וחשיפה לעישון מגיל אפס.
דיאן לוין: מלבד תוכניות ההתערבות שהוזכרו על-ידי משרד החינוך, וכל השקעה מבורכת, אנחנו צריכים לזכור את ההשפעה האינהרנטית שיש בחשיפה.
דיאן לוין: ככאלה שיש להם אחריות וגם זכות לטפל ולהיות מעורבים בבריאות המשפחה בכל רצף החיים, אין ספק שאסור יהיה להזניח גם את ההתייחסות להורים מתחילת ההריון ולכן כיום אנחנו משקיעים בתוכניות התערבות והכשרה של אנשי מקצוע אצלנו.
תמר גוז'נסקי: אני אומרת שיש לנו כלים אבל השאלה אם אנחנו משתמשים בהם נכון.
תמר גוז'נסקי: לגבי האוכלוסייה הערבית, אני לא מכירה כלי שהוא יותר נגיש מהתחנות לבריאות המשפחה.
תמר גוז'נסקי: בעניין השפעתה של האישה, אני יכולה לתת הרצאה על השפעת האישה בחברות המסורתיות בניגוד למה שחושבים.
תמר גוז'נסקי: אין לה קול אבל יש לה השפעה ויש הבדל בין קול ובין השפעה.
תמר גוז'נסקי: בעיקר יש לה השפעה על מה שקורה בבית, ובעיקר אם מגייסים לעניין את הסבתא.
תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, האישה המבוגרת בבית היא הקובעת, היא המכריעה, היא הקובעת את הלכי הבית וכולי.
תמר גוז'נסקי: לדעתי כל הקבוצות האלה לא מגויסות כמו שצריך.
תמר גוז'נסקי: בכל החברות המסורתיות האישה המבוגרת היא המכתיבה את הדברים לגבי הרבה דברים שקורים בבית, ואם היא תהיה סוכנת השינוי, ואם היא תגיד שאצלה בבית לא יעשנו, לא יעשנו.
תמר גוז'נסקי: אני לא אומרת שזה קל, אבל מצד שני אם רק נסת
תמר גוז'נסקי: פק בעלונים, יש לנו בעיה.
דיאן לוין: בבית-הספר היסודי, בהוראת המדעים יש תוכנית שנקראת לנשום אוויר נקי והתוכנית היא חלק של תוכניות.
דיאן לוין: הסידרה הזו עוסקת בנושא אבל עוסקת רק בנושא של עישון בכיתה ד' ולא כדי ללמד את הנושא של מערכת הנשימה אלא מלמדים התנהגות בריאותית, את התקשורת המונעת עישון, ותוך כדי זה מלמדים את מה שהוראת המדעים אמורה ללמד.
דיאן לוין: לגבי נוער מדריך נוער ועמיתים, נושא שעלה בכמה הזדמנויות.
דיאן לוין: יש לנו ניסיון בשיתוף משרד הבריאות בהפעלת השיטה הזו ולא רק בנושא עישון.
דיאן לוין: אנחנו בדקנו את האפקטיביות של תוכניות נוער מדריך נוער ואכן הן אפקטיביות.
דיאן לוין: מתוך הרגשה ושכנוע שאנחנו חייבים לשמוע את בני הנוער לגבי מדיניות ארצית, אחד הדברים שעוד לא הספקנו לדבר עליהם היום, שאלנו את בני הנוער מה הם חושבים על זה, על החוקים וההגבלות למיניהם.
דיאן לוין: ערכנו סקר, מדגם מייצג ארצי, בשיתוף עם האגודה למלחמה בסרטן ושאלנו כמה שאלות כדי לראות באיזו מידה לנוער יש מוכנות לקבל מעין הגבלות חברתיות בנושא עישון.
דיאן לוין: אפשרות ראשונה הייתה הגבלת מכירת סיגריות לקטינים ואנחנו בין המדינות בעולם המערבי שעדיין לא נתנה את הדעת על הנושא הזה.
דיאן לוין: הדבר השני, אכיפה שצריכה להיות בעקבות כך.
דיאן לוין: אנחנו ראינו שבקרב בני הנוער, גם המעשנים וגם אלה שלא מעשנים, הייתה תמיכה לחוק שכזה.
דיאן לוין: בגיל יותר צעיר, 13-12, יש תמיכה יותר נרחבת לחוק כזה מאשר גילאי 17-16, אבל עדיין ששים אחוז מבני הנוער בגיל 18-16 הביעו אהדה לחוק כזה ואמרו שהם היו מקבלים אותו והם חושבים שהוא נכון.
דיאן לוין: אולי החוק והסנקציות קשות לאכיפה אבל המסר שאנחנו נותנים לכל הקהל, שככל שאנחנו מסתכלים ורוצים להעצים את הנוער באמצעות נוער מדריך נוער או כל דרך אחרת, עדיין לא עשינו דבר מבחינת הסנקציה החברתית.
דיאן לוין: שאלנו עוד כמה שאלות שקשורות בהגבלה ואחת מהן הייתה לגבי הפרסום שמכוון אליהם או בכלל.
דיאן לוין: אם דובר על עשיית רושם, לא נשכח שהילדים רואים את עשיית הרושם לא רק אצל בני נוער אחרים אלא בפרסום שמכוון אליהם.
דיאן לוין: שאלנו מה הם חושבים לגבי הגבלת הפרסום ושוב, הם היו בעד ההגבלה.
דיאן לוין: הילדים בבתי-הספר אומרים שהמורים מעשנים בחצר.
דיאן לוין: וכששאלנו באיזו מידה מרגישים נוח לבקש ממישהו בכלל או מהמורה לא לעשן לידם, כאן אנחנו רואים שהאסרטיביות די נמוכה ותחושת היכולת די נמוכה.
דיאן לוין: ככל שמבוגרים יותר, פחות מרגישים נוח כי העמיתים שלהם מעשנים יותר וזו עוד נקודה שחייבים לתת עליה את הדעת.
דיאן לוין: בסקר ביררנו גם באיזה מידה הנוער מנבא שיעשן בעוד חמש שנים וראינו ש52- אחוז מהמעשנים ראו את עצמם לא מעשנים בעוד חמש שנים.
דיאן לוין: זאת אומרת, יש לנו מקום עדיין להשפיע כי הם לא בהכרח רואים את עצמם מעשנים לעולם ועד, דבר שלא ראו במחקרים אחרים.
דיאן לוין: התוכניות בנושא גמילה מעישון אצל בני נוער לא מצליחות ועוד לא גילינו את הדרך הטובה ביותר למרות שאנחנו כן מתכוונים להשקיע בזה.
דיאן לוין: בסך הכל אנחנו חייבים לראות כל ילד מעשן כילד פוטנציאלי שלא יעשן.
דיאן לוין: אני חושבת שיש יוזמות.
דיאן לוין: אם נתאם את זה, כולל עם בית המחוקקים, יהיה לנו יותר סיכוי להצליח.
דיאן לוין: אני רוצה להזכיר את המאבק בחברות הטבק כי רק מאבק בלתי מתפשר יגביל את המסרים שכל בני הנוער חשופים אליהם.
תמר גוז'נסקי: בפני ועדת הכלכלה עומדת הצעת חוק בעניין איסור מכירת סיגריות לקטינים עד גיל 18 וגם שם כנראה תתנהל מערכה.
רות לקט: לגבי המגזר הערבי, אנחנו פועלים גם בו אבל לצערי יש שם הרבה מאוד פסיביות ושיתוף הפעולה הוא לא גדול למרות שיש לנו מדריכים בנושא ותקציבים יותר גדולים.
תמר גוז'נסקי: בלי להיכנס לשאלה מה יקרה בדיון המשפטי בנושא של חברות הטבק, אני רואה שני גופים או שתי קבוצות של גופים שצריכות להיות מעורבות בנושא.
תמר גוז'נסקי: הקבוצה אחת היא חברות הטבק שהיום המדיניות המוצהרת שלהן ברמה העולמית, ובעיקר אנחנו מדברים על חברות טבק ברמה העולמית, אמורות – לפחות לקחו על עצמן – מחויבויות שונות.
תמר גוז'נסקי: בדיון בוועדת הכלכלה שמענו את נציגי חברת פיליפ מוריס.
מיכאלה קליין: בעצם ראינו תמונה די עצובה שמראה שלמרות כל המאמצים שנעשים בכל הגופים שמשתתפים כאן, ובאמת נעשו מאמצים רציניים ביותר, העלייה בעישון בקרב בני הנוער היא גבוהה מאוד ואנחנו רואים את הנתונים גם בנייר שקיבלנו.
מיכאלה קליין: אני שואלת את עצמי - יש חוק במדינת ישראל והחוק אומר שאסור לעשן במקומות ציבוריים - איך יתכן היום שיש בתי-ספר שמאשרים עדיין פינות עישון כי הרי זה מקום ציבורי.
מיכאלה קליין: את אמרת דבר שממש זעזע אותי, שמחלקים סיגריות כפרס לבני הנוער שעצורים בבתי מעצר.
מיכאלה קליין: אנחנו מחנכים את הנוער במוסדות החינוך לידיעת מתמטיקה, אנגלית וכולי כדי שיהיה להם כישורי חיים.
מיכאלה קליין: איפה עומדים על סדר היום הציבורי של מדינת ישראל כישורי החיים של בריאות?
מיכאלה קליין: אנחנו יודעים היום הרבה יותר ממה שידענו פעם על נזקי העישון, ואני שואלת האם לא כדאי להכניס את הנושא הזה לתוכנית הלימודים ושילמדו אותו כמו שלומדים מתמטיקה, תנ"ך או ספרות, ובכיתות היותר גבוהות לתת את זה כעבודה.
מיכאלה קליין: לא להיבחן על זה כאשר לומדים ושוכחים, אלא כעבודה בכתב והן כעבודה בקהילה שצריך לקבל עליה ציון.
מיכאלה קליין: זאת אומרת, בני נוער ילכו כקבוצות ויעשו עבודה, ילכו לבתי-חולים, ישבו במרפאות של קופות-החולים וכולי.
מיכאלה קליין: אני חושבת שזה דבר שיכול להשפיע יותר כי גם אנחנו נתנו שירותים לבתי-הספר בנושא העישון ומניעתו, אבל הפעולה לא בדיוק עזרה.
גיורא גיפס: מאוד הערכתי את דבריו של קובי צורף כי הוא דיבר באומץ רב מול פאנל של פטרונים ואני חושב שצריך להקשיב לו כי הקבוצה שהוא מייצג היא הקבוצה עליה אנחנו מדברים והוא מעצב דעת קהל בקבוצה.
גיורא גיפס: אני חושב שצריכים להתרכז באותה קבוצה גדולה של מניעה.
גיורא גיפס: יש שתי קבוצות, האחת שמעשנת והאחת שלא מעשנת שאני רוצים למנוע שתעשן, ובקבוצה שלא מעשנת יש מעצבי דעת קהל, וקובי ודומיו הם מעצבי דעת קהל שאותם צריכים לנצל כדי לחדור מבפנים ולשכנע את המעשנים מבפנים כי בסך הכל זה עניין של שכנוע ולא עניין של ציווי כי הם מנסים למרוד.
גיורא גיפס: אין לי הערכה מדויקת כמה עולים נזקי העישון לקופה שלנו, אבל ברור שזה עולה כסף רב.
גיורא גיפס: מה שמעניין את הקבוצה הצעירה זה לא שיהיה להם סרטן בעוד עשרים שנה כי גיל ארבעים נראים בעיניהם כאנשים זקנים אבל עצם הפגיעה בכושר ובתפקוד המיני זו דווקא יכולה להיות נקודה שלא שמעתי שהוזכרה על-ידי אף אחד מהגורמים.
גיורא גיפס: משרד הבריאות לא נותן תקציבים למניעה וכאן מתחילה הבעיה הגדולה.
גיורא גיפס: אם משרד הבריאות יתקצב את כל נושא המניעה, אין בעיה שגם אנחנו נשתף פעולה ונתרום את חלקנו.
תמר גוז'נסקי: לכן אני חושבת שהקופות צריכות לגלות עניין מעבר למה שעושה משרד הבריאות.
תמר גוז'נסקי: משרד הבריאות עושה בתקציביו הדלים, אבל אם לתקציבים האלה יתווספו תקציבים של הקופות פלוס גורמים אחרים, אני חושבת שזה חשוב מאוד.
טוביה לרר: אם חברות הסיגריות רוצות לפעול, שיתרמו את הכסף כי לנו יש את המומחים.
טוביה לרר: כל מה שמדברים כאן, לכולנו יש ניסיון וידע, אבל יש כאן שני דברים חשובים ביותר.
טוביה לרר: אם אין תקציב, הכל בדיחה.
טוביה לרר: באנגליה יש יחידה שמורכבת משמונים איש שהם עוסקים רק בגמילה או 120 איש שעוסקים רק בתוכניות בבתי-הספר.
טוביה לרר: שואלים אותי כמה אתם ואני אומר שלנו אין תקציב ולכן כולם עוסקים, גם קופת-חולים וכולי.
טוביה לרר: כל אחד צריך לכתוב כמה המדינה שלו משקיעה בנושא העישון ואני אומר לכם שאני היחיד שאין אצלנו סעיף כזה.
טוביה לרר: הם מתפלאים איך זה אצלנו אין תקציב כי בכל מדינה יש תקציב לנושא העישון.
טוביה לרר: אם אין לנו תקציב לעניין, חבל על הזמן.
עמוס האוזנר: אני בהחלט מסכים עם מה שאמרה יושבת-הראש לעניין משרד החינוך.
עמוס האוזנר: לדעתי הצנועה זה שווה איזושהי הסתייגות כשיידון תקציב משרד החינוך בסוף החודש הזה כי אכן צריך תקציב לנקודה הזאת.
עמוס האוזנר: לגבי הנושא הכללי, אני חושב שיושבת-הראש תסכים אתי, אנחנו שמענו כאן משרד אחד, אנחנו שמענו כאן משרד שני והנושא הזה מצדיק רשות לאומית שתטפל בנושא הזה ברמה הרבה יותר גבוהה.
עמוס האוזנר: לגבי חברות הסיגריות וההצעה שלהם.
עמוס האוזנר: הפרסומות שאתם ראיתם זכו לניתוח בתוכניות שמנתחות תקשורת שלא קשורות בעישון בכלל כמו תוכנית דוקו-מדיה של מתי גולן.
עמוס האוזנר: המסקנה שלהם הייתה שאולי זה יעודד את העישון, אולי לא, אבל זה לא יפחית את העישון.
עמוס האוזנר: במסגרת ההרצאות שלי בבתי-הספר אני עצמי ניסיתי לשאול את התלמידים מה דעתם על זה והתשובות שלהם זהות - ולאו דווקא בגלל הכיתוב של פיליפ מוריס אלא בגלל תוכן המודעה – והם אמרו שלעזור בהפחתת העישון זה לא יעזור.
עמוס האוזנר: הדרך הנכונה היא שבאמת הגופים הממלכתיים יעשו את העבודה.
עמוס האוזנר: כמובן שמבחינה מוסרית ומכל בחינה אחרת, לחברת הסיגריות יש מה לומר בעניין הזה.
עמוס האוזנר: נקודה נוספת בקשר למה שקובי צורף אמר וגם זה שייך להרצאות שלי, וגם כאן אני מאוד גאה במשרד החינוך על כך שיותר ויותר תלמידים שפעם באמת נתנו את התשובה שהלחץ החברתי גורם לעשן והם היו מאוד נבוכים כששאלו אותך איך התחילו לעשן אלה שמפעילים את הלחץ החברתי.
עמוס האוזנר: או כאשר קובי אומר שעישון זה עניין של לעשות רושם, אבל מי גורם להם לחשוב שהרושם של העישון הוא רושם טוב?
עמוס האוזנר: לאט לאט מתחילים לתת את התשובה שיש מישהו שרוצה שיעשנו ולכן מתחילים לעשן ולאט לאט בני הנוער מתחילים להיות מודעים.
עמוס האוזנר: המודעות הזאת היא ראשית הדרך לכך שלא יתחילו לעשן.
אסתר גולדמינץ: אחד הדברים שכל רופא עור יודע הוא שהעישון מזקין את העור.
אסתר גולדמינץ: לגבי עישון של מבוגרים בגני ילדים.
אסתר גולדמינץ: חלק מגני הילדים הם לא גנים עירוניים.
אסתר גולדמינץ: זאת אומרת, הגנים של הצעירים, המשפחתונים שמתחילים בגיל שלושה חודשים, המעונות, הגנים במתנ"סים, אלה מערכות שהם לא גנים עירוניים והם לא גנים של משרד החינוך והפיקוח בנושא עישון שם הוא עניין של רצון טוב של מי שמרכז או מי אחראי והתוצאה היא שילדים נחשפים למבוגרות מעשנות וצריך לתת את הדעת על כך.
איריס אפשטיין: בנוגע לאפקטיביות, כפי שהעירו, לנו יש נתונים ממחקר שנעשה אחרי הקמפיין ש57- אחוז מבני הנוער חושבים שהוא תורם לפתרון הבעיה של עישון בקרב בני נוער.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה קודם כל להודות למשתתפים בדיון, במיוחד לקובי צורף כי אני חושבת שבדיון כזה בלי הזווית של בני הנוער, אנחנו בכלל רק משכנעים את עצמנו.
תמר גוז'נסקי: אני מציעה את ההצעות הבאות לסיכום הדיון.
תמר גוז'נסקי: אני מציעה לאמץ את מה שקובי אמר בסוף דבריו ולקרוא למשרד החינוך, למשרד הבריאות וליתר הגורמים הציבוריים שעוסקים בנושא הזה לשים דגש בתוכניות שמעצימות נוער להיות המוביל של המערכה נגד עישון.
תמר גוז'נסקי: אני מבינה שיש כבר כמה תוכניות שהן בפעולה ואני מניחה שאפשר לפתח עוד תוכניות.
תמר גוז'נסקי: בהקשר הזה אני מבקשת לשים דגש ולמצוא דרכים להגיע לנוער הערבי ולנוער עולה כי אלה שתי קבוצות שיש בהן שיעורים יותר גבוהים יחסית של מעשנים לעומת הממוצע הכללי.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שהעניין הזה של העצמה הוא יכול לפעול גם בנושא של פינות העישון.
תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, הייתי מאוד רוצה שנגיע למצב שנשכנע את קובי ואת חבריו שהם יהיו המתנגדים לקיום פינות העישון.
תמר גוז'נסקי: זה נראה לי מאוד מאוד חשוב.
תמר גוז'נסקי: לא שמשרד החינוך לא צריך לקיים את חוקיו וכלליו והנחיות חוזר מנכ"ל, אבל אני אומרת שהדבר המרכזי הוא כי אנחנו לא רוצים לשים את העישון במחתרת.
תמר גוז'נסקי: אין לנו שום עניין שעישון יהיה עניין מחתרתי.
תמר גוז'נסקי: כל דבר מחתרתי הוא רק יגרום לנו לדעתי בעיות יותר קשות לגבי חלקים מסוימים בקרב הנוער והייתי רוצה שהעניין יהיה עניין מודע.
תמר גוז'נסקי: לדעתי הנושא המרכזי הוא עניין המודעות.
תמר גוז'נסקי: מה ששושנה הראתה לנו בהתחלה, היא דיברה על אותה תנועת נוער שהחברים בה היו המובילים של הקמפיין, הם אמרו, הם עשו וכולי.
תמר גוז'נסקי: אני לא יודעת כמה זה עולה וכמה צריך לעשות, אבל ברור שבלי שיתוף פעולה עם מועצות התלמידים, אבל גם עם הנהלות בתי-הספר, זה לא ילך.
תמר גוז'נסקי: לכן תפקידו של משרד החינוך לדעתי כאן הוא להגביר את המודעות של מנהלי בתי-הספר שיבינו למה הם צריכים להיות חלק מהעניין הזה.
תמר גוז'נסקי: מנהלי בתי-הספר פועלים היום בסביבה מאוד תחרותית ואם שיעור הלא מעשנים בבית-הספר היה מדד להצלחת המנהל, יכול להיות שזה היה מקובל יותר ללכת לבית-הספר המסוים הזה.
תמר גוז'נסקי: היה יכול להיות מצב בו הורים היו אומרים שהם רושמים את ילדם לבית-הספר הזה כי הם יודעים שבבית-ספר זה מעשנים מעט או פחות מעשנים ולכן זה בית-הספר העדיף עליהם כי זה בית-ספר ללא עישון.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שבכיוונים האלה ניתן לעשות גם במשרד החינוך וגם במשרד הבריאות אבל גם האיגודים המקצועיים כמו הסתדרות המורים והגננות, כי אם גננות מעשנות, יש לנו בעיה.
תמר גוז'נסקי: אי-אפשר להסביר לילד לא לעשן כשהגננת מעשנת.
תמר גוז'נסקי: לגבי ההצעה להקים את הרשות.
תמר גוז'נסקי: אני מציעה לבדוק שוב את הנושא ולשמוע אם צריכה להיות רשות נפרדת או להוסיף את הנושא הזה לרשות למלחמה בסמים.
תמר גוז'נסקי: לא למדתי את הנושא, אבל אני מציעה לעשות זאת.
תמר גוז'נסקי: בנושא של פרסומת של חברות הטבק נגד עישון – אני אומרת את דעתי האישית ואני מניחה שאני משקפת דעות של חלק מהמשתתפים כאן - אני לא חושבת שחברות הטבק צריכות לעסוק בזה בשמן, גם אם יש להן את האמצעים לקחת את המומחים הטובים ביותר וגם אם תגידי לי שהסיסמה שאתם בחרתם דומה לסיסמה של משרד הבריאות.
תמר גוז'נסקי: לא על זה הוויכוח.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שחברות הטבק, מעצם היותכן משווקות המוצר, אתן לא צריכות לעסוק בנושא של מניעת עישון.
תמר גוז'נסקי: אם אתם רוצים לתרום לאגודות שעוסקים בנושא הזה, אם אתם רוצים לתרום לארגונים שעוסקים בנושא הזה – אני מבינה שלממשלה אי-אפשר – אני חושבת שתעשו דבר גדול וחשוב.
תמר גוז'נסקי: אני אישית חושבת שכמה שלא תרצו ואיך שלא תרצו, בוויכוח הגדול אתם אף פעם לא תצאו טוב מזה כי אם כתוב למטה פיליפ מוריס, נגיע לוויכוח על הפרסומת הסמויה, ואתם זוכרים מה קרה בארצות-הברית כאשר גילו שבמערכת הבחירות באחת הפרסומות של הנשיא בוש הייתה מילה מגונה כלפי אל גור שהופיעה בחטף וראו אותה רק כששידרו אותה לאט לאט לאט.
תמר גוז'נסקי: הפרסומת הסמויה הזאת עשתה רעש גדול ארצות-הברית ובצדק, אבל לא במקרה מישהו שתל את זה.
תמר גוז'נסקי: לכן לא נוכל להתחמק מזה וגם אתם לא תוכלו להתחמק מזה.
תמר גוז'נסקי: אני מציעה לחברות – ואני אומרת זאת גם לנציגי חברת דובק שנמצאים כאן אבל ביקשו לא להשתתף בדיון – אם אתם חושבים שזה חשוב לכם ואתם רוצים ששמכם יופיע באיזשהו מקום, בסדר, אבל הפרסומת לדעתי לא צריכה להיות שלכם.
תמר גוז'נסקי: לגבי עניין התקציבים.
תמר גוז'נסקי: עובדה היא שהעישון מופיע עם דברים קשים ונוראים אחרים כמו אלכוהול וסמים, באיזשהו מקום זה משאיר את העישון כתופעה קצת פחות חמורה.
תמר גוז'נסקי: אמרת שאלכוהול זה נורא, משתכרים ממנו, וסמים זה נורא.
תמר גוז'נסקי: בסדר, אנחנו לא מתווכחים על זה שסמים ואלכוהול זה נורא, אבל ליד שני הדברים האלה העישון נראה אולי פחות נוראי וגורלי כי כשמעשנים אף אחד לא הוכיח שבדיוק אחרי כן עושים תאונת דרכים בניגוד לשתיית כמות מופרזת של אלכוהול.
תמר גוז'נסקי: יש לנו כאן בעיה כי מצד אחד זו התמכרות שיש לה השלכות בריאותיות מרחיקות לכת והתמכרות שבלא מעט מקרים היא בלתי ניתנת לגמילה או כמעט בלתי ניתנת לגמילה.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שמשרד החינוך ומשרד הבריאות וכל מי שעוסק בזה, ככל שתפרידו את הטיפול בעישון מיתר הדברים, הדברים ייראו כשלעצמם.
תמר גוז'נסקי: כשהעישון הוא ליד סמים ואלכוהול, לפחות בגיל הזה של התיכון, אני חושבת שאנחנו נכשלים שם באיזשהו מקום כי נכון שאולי בגיל 11 אלכוהול עדיין – אני מקווה – לא בעיה אבל לדעתי יש כאן קונספציה שגויה.
תמר גוז'נסקי: שמעתי שיש מדריכה ארצית בנושא העישון אבל היה טוב שהמערך הזה יהיה נפרד כי לדעתי זה כאילו יותר קל אבל זה יותר קשה.
תמר גוז'נסקי: לכן בקשתי למשרד החינוך ולמשרד הבריאות, עד כמה שניתן לעשות את ההפרדה בנושא הזה כדי שזה לא ילך עישון וכל הדברים האחרים ביחד אלא לתת מקום נפרד לעישון.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שככל שנתחיל מוקדם יותר, זה יהיה כמובן טוב יותר ואני לא רואה גיל שאי-אפשר להסביר, כלומר מגן הילדים.
תמר גוז'נסקי: לי זה נראה חשוב מאוד.
תמר גוז'נסקי: אני מאוד מבקשת את משרד הבריאות לבדוק אפשרות יחד עם יתר הגורמים לעשות מחקר ישראלי מקיף על הסיבות להתמכרות ילדים לעישון ולמה ילדים מתחילים לעשן, מה הסיבות המדויקות, ולעשות זאת בפריסה לקבוצות אוכלוסייה שונות.
תמר גוז'נסקי: למה בנות מעשנות, למה ילדים ערבים מעשנים, למה ילדי עולים מעשנים, למה בשכונות מעשנים, למה באזורים מבוססים מעשנים.
תמר גוז'נסקי: לדעתי מחקר כזה הוא חיוני כדי שנשקיע את הכספים בגיל הזה בו מתחילים לעשן בלי לפקפק ביכולת שגם אפשר להפסיק לעשן.
תמר גוז'נסקי: אני מאוד מקווה שאנחנו נעשה מעקב אחרי הנושא הזה ונוכל לקבל מכם דיווחים בעתיד הקרוב.
תמר גוז'נסקי: הפעם לעניין מתנות עם מסר אלים המחולקות לילדים.
תמר גוז'נסקי: אתמול שוב הייתה ידיעה על מקרה קשה של אלימות בבית ספר בבית שמש, ובלי להיכנס לפרטים של מה בדיוק קרה שם, העובדה היא שהמקרים של אלימות בין בני נוער בתוך בתי הספר ומחוצה להם - התופעה הזאת הולכת ומתפשטת, ואתמול הובאו נתונים שבמשך חודשיים נפתחו למעלה מ4,000- תיקים על עבירות אלימות בין בני נוער.
תמר גוז'נסקי: זה נוסף למקרים הקשים האחרים, שילדים הם קורבנות של אלימות מצד מבוגרים; אבל אנחנו עוסקים היום באלימות בין בני נוער.
תמר גוז'נסקי: אנחנו קיימנו כמה דיונים על העניין של אלימות בתקשורת, ביניהם גם דיונים יחד עם ועדת החינוך של הכנסת.
תמר גוז'נסקי: הוקמה ועדה שעוסקת בעניין הזה במסגרת הרשות השניה, לגבי פרסומות וכל השאלות המורכבות האלה של שימוש באלימות.
תמר גוז'נסקי: אני רואה שלמרות שישנה ועדה ושיש דיונים, עדיין אפשר לראות בפרסומות שמכוונות לילדים שימוש באלימות, וכולכם מכירים את המקרים האלה של ילדים שרבים על מוצר כלשהו, ומנצח זה שחזק ומצליח לסחוב מהשני את המוצר.
תמר גוז'נסקי: היה פעם תשדיר או פרסומת על מסעדה, שבסופו של דבר מנצח בו הילד האלים, הברוטלי והגס וכן הלאה.
תמר גוז'נסקי: התחושה היא שכל הזמן אתה רודף.
תמר גוז'נסקי: אתה מדבר על זה, ואתה עושה, ואתה פונה, וכן הלאה - וכל הזמן אתה נמצא במצב של רדיפה, וככל שהתחום הזה של פרסומת שמכוונת לילדים הולך ומתרחב, אנחנו בבעיה יותר גדולה.
תמר גוז'נסקי: הדיון היום בא לאחר שבשבוע שעבר קראתי כתבה בעיתון "ידיעות אחרונות" שעסקה בחלוקת מדבקות עם ציורים של סכינים, חתכים, פצע ירייה וכדומה.
תמר גוז'נסקי: יש פה דוגמה של מדבקה כזאת.
תמר גוז'נסקי: כפי שאתם רואים יש פה מסמרים ודם נוטף, ולמטה זאת כנראה שריטה.
תמר גוז'נסקי: הדבר הבסיסי פה הוא דם, ולמעלה כתוב: "טאטו" וכן הלאה.
תמר גוז'נסקי: זאת דוגמה אחת, ואני מבינה שיש עוד דברים.
תמר גוז'נסקי: לכן ביקשנו את רשת בורגראנץ' לבוא ולהשתתף אתנו בדיון ולחשוב יחד מה לעשות.
תמר גוז'נסקי: הזמנו גם רשתות מזון אחרות, אבל הם לא הגיעו.
תמר גוז'נסקי: אני מביעה צער, כי בסך הכל אני חושבת שמההשתתפות יכלו ללמוד.
תמר גוז'נסקי: אנחנו איננו עושים פה בית דין.
תמר גוז'נסקי: אנו בסך הכל רוצים את טובת הילדים, ואני חושבת שלרשתות האלה יש השפעה, כי ילדים מבקרים שם; ילדים מקבלים מתנות; אני אינני יודעת מה כל אחד נותן מתנה - איני מתמצאת בעניין הזה.
תמר גוז'נסקי: אני רק מביעה צער שהם לא באו.
יוסי לובטון: פרופורציות למה שנראה, לפחות מתוך הכתבה בעיתון – הכותרת - כמשהו נורא ואיום.
יוסי לובטון: בסך הכל מתנות הילדים הם חלק כמעט בלתי נפרד היום מארוחות ילדים.
יוסי לובטון: זה אמצעי קידום מכירות שבלעדיו למעשה אי אפשר למכור לילדים היום, ובעצם זה משתנה ההחלטה העיקרי של ילדים כשהם בוחרים באיזו רשת מזון מהיר לבקר.
יוסי לובטון: מאחר שאנחנו רשת ישראלית, אנחנו גם מנסים להתאים את המתנות שלנו לאירועים שהם אירועים שמחוברים להוויה הישראלית, לחגים וכדומה.
יוסי לובטון: המתנה הזאת היא אחת מ10- מתנות שהוצגו בארון המתנות והובאו במיוחד לכבוד חג פורים.
יוסי לובטון: בדיעבד אין ספק שהיה פה חוסר טאקט בבחירת המתנה, למרות שאני חייב לציין כאיזה שהוא קו מנחה להמשך הפעילות של הוועדה ואיזו שהיא מערכת חינוכית שצריך להפעיל בעניין הזה, שזאת הייתה המתנה מבין 10 המתנות ש8- מתוכן היו מאוד לא אלימות - בין אם בובות, בין אם סיכות לראש לילדות וכדומה, בין אם ליצנים לחג הפורים; זאת הייתה המתנה הפופולרית ביותר.
יוסי לובטון: אין זה גורם לה להיות מתנה טובה, וזה איננו מצדיק את זה שהבאנו אותה, אבל זה רק מראה משהו על הדרישה בקרב הילדים, כי לילדים יש הזכות לבחור את המתנה מבין המתנות שמוצגות בארון הילדים.
יוסי לובטון: אנו מתנצלים על המתנה.
יוסי לובטון: נגמרות, ומתחילה סדרה חדשה.
יוסי לובטון: יאזל בימים הקרובים, כי כבר מופצת סדרה חדשה של מתנות שבהן אין שום זכר לאלימות - מתנות תמימות לחלוטין.
יוסי לובטון: מעבר להתנצלות ולאמירה שלא הייתה כוונה רעה, ואולי הייתה איזו שהיא חוסר חשיבה קדימה - וכאשר הסתכלתי אחורה על המתנות, אינני אומר שלא היו במהלך השנה מתנות שאפשר לומר שהן מתנות אלימות; היו מתנות שהן מתנות אלימות, אם זה דמויות כמו הדיג'ימון, שזאת סדרה מאוד פופולרית בערוץ הילדים, שמבוססת על דמויות שמשתמשות באלימות כדי להשיג הישגים…
תמר גוז'נסקי: הילדים, כי אז - כן.
יוסי לובטון: אלימות.
יוסי לובטון: הן מתנות שצריך דמיון מאוד מפותח כדי להפוך אותן למתנות אלימות.
יוסי לובטון: יחד עם זאת, אני מודה שאנחנו - כמו המתחרים - חוטאים מדי פעם בגלל הפופולריות של הדמויות האלה במתנות שאפשר לשייך אותן לעולם אלים.
אריה רוקח: במתנות מסוג זה, למרות שאני יודע בדיוק כמה הן פופולריות.
אריה רוקח: יחד עם זאת, אני רואה גם בדברים שמר יוסי לובטון אמר וגם בדברים קודמים שאת הזכרת בתוכניות טלוויזיה שהן כולם הורדו כתוצאה מלחץ ציבורי.
אריה רוקח: נדמה לי שצריך לעודד ולתמוך בלחץ ציבורי, כמו לגבי התמונות מהטלוויזיה עם הילד האלים, שאת מספרת שזה היה משהו באמת נורא.
אריה רוקח: אני חושב שצריך ליצור יותר ויותר לחץ ציבורי כל פעם שמופיע דבר כזה, כדי שהחברות הכלכליות האלה יחשבו פעמיים.
אריה רוקח: אני מניח שבורגראנץ' יתחיל לחשוב על מתנות מושכות אחרות לשנה הבאה - ולא להציג ולתת את זה.
אריה רוקח: הדמיון הוא גדול, אבל יחד עם זה אנשים אינם רוצים לעמוד בפני לחץ ציבורי - זה איננו מוסיף לעסקים.
תמר גוז'נסקי: עושים בבתי ספר?
תמר גוז'נסקי: מה קורה אם ילדים
אריה רוקח: וביקשו ממני להיות בוועדת החקירה.
אריה רוקח: רק
אריה רוקח: והתבקשתי לזה לפני שנכנסתי הנה.
אריה רוקח: מה שאני יודע עד עכשיו הוא שישנה איזו שהיא תגרה בין שני תלמידים - תלמיד בכיתה ט' ותלמיד בכיתה י'.
אריה רוקח: הצעיר הביא את אחיו ועוד ילד לעזרה, ותקפו את החבר.
אריה רוקח: ספר.
אריה רוקח: הוא מחביא את זה היטב היטב.
אריה רוקח: אתה כמוני יודע שאפשר למצוא דרכים לעקוף כל חוק.
אריה רוקח: אין חוק שאי אפשר לעקוף אותו.
אריה רוקח: היום אסור ללכת בסכינים לבית הספר, אבל כאשר תלמיד מחביא את הסכין אי שם בכיס, המורים אינם מחפשים בכליו.
עובדיה שרגאי: פרסומות - שבדיה, שהיא איננה ארץ
עובדיה שרגאי: המיועדת לילדים… והיא מנסה להעביר את זה גם עכשיו ב-EUROPE UNION.
עובדיה שרגאי: זה כמובן קשה מאוד.
תמר גוז'נסקי: גילים?
עובדיה שרגאי: כל כך מדויק שאין כלים.
עובדיה שרגאי: הבעיה היא שקשה להפעיל את הכלים.
עובדיה שרגאי: לדוגמה, תקנות הגנת הצרכן - פרסומת המכוונת לקטינים, וזה בין אם פרסומת ובין אם קידום מכירות - אומרות בין השאר "לא יעשה אדם פרסומת המכוונת לקטינים, כולל גם קידום שיווק, עם תיאורי אלימות או הצגת דברים באופן העלול להפחיד או ליצור מתחים אצל קטינים".
עובדיה שרגאי: זאת אומרת, מבחינת החוק הפשוט הדברים כבר כתובים.
תמר גוז'נסקי: ליצור… ".
תמר גוז'נסקי: הוא "יגיד לך שילדים ממש
עובדיה שרגאי: אמונם, תמימותם…
יוסי לובטון: תמים שמשתתף בישיבה.
עובדיה שרגאי: לממש את מה שכתוב, כי להגיע לבית משפט עם דבר מעין זה, וכאשר העניין הוא פלילי, הרי צריך להוכיח - והדברים מורכבים.
עובדיה שרגאי: אני רוצה לתת כאן את קוד הפרסום לקטינים שקיים באנגליה.
עובדיה שרגאי: סימנתי שם גם את מה שאסור.
עובדיה שרגאי: הקוד הזה, כאשר הוא מובא…
עובדיה שרגאי: במקרה זה מדובר על הפרסומת הכתובה ולא על הפרסומת האלקטרונית.
עובדיה שרגאי: אבל יש לי כאן תנאי ההפעלה.
עובדיה שרגאי: ברגע שאותו מנהל של ה-ASA, של אותו גורם שהוציא את הקוד, פונה ומפנה את זה לאותו אדם שאחראי על מסחר הוגן, אוטומטית אחרי פניה כזאת הוא מעביר זאת לבית משפט.
עובדיה שרגאי: הדברים הללו שלובים, כאשר ה-PUBLIC וההסכם ביניהם עושים את זה למעשה לדברים שאפשר להשתמש בהם בפועל.
ורד וינדמן: לשיווק, כי בתקנות הגנת הצרכן יש סעיף נוסף שמעבר לתיאורי אלימות - הדברים שהזכיר מר עובדיה שרגאי - יש סעיף שאוסר על פרסומת שאינה תואמת ערכים חברתיים מקובלים כחיוביים, ואחד הערכים הוא אי אלימות.
ורד וינדמן: פרסומת היא שונה משיווק: פרסומת היא עניין של שימוש באמצעי תקשורת המונית; לעומת זאת שיווק זה גם "אחד על אחד".
ורד וינדמן: זה משהו שכדאי להסדיר, וככל הידוע לי הממונה על הגנת הצרכן "יושב" כרגע על זה.
ורד וינדמן: של פרסומת.
ורד וינדמן: כרגע על המדוכה בעניין הזה של התקנת תקנות הנוגעות לשיווק בנוגע לקטינים.
ורד וינדמן: המועצה לשלום הילד מעורבת בעניין הזה, ואני כן חושבת שכדאי כן להסדיר אותו, בדיוק כמו שהוסדר עניין הפרסומת.
ורד וינדמן: צריך לדאוג לעניין של אכיפה - שאני מסכימה
חני מונין: הקטנים, ואני רוצה לומר שבעניין הזה אני קצת חולקת.
חני מונין: מצד אחד, כל העניין של פחד והמסרים האלימים - הילדים צריכים את זה להתפתחותם.
חני מונין: יודע מי שיש לו ילדים קטנים, או שהיו לו ילדים קטנים, שהילדים אוהבים לקרוא ספרים ולראות סרטים שמפחידים אותם.
חני מונין: זה ממש איזה צורך כדי שהם יתפתחו בצורה חיובית, כדי שהם יטפלו בפחדים שלהם.
אופיר פינס-פז: סדרה של מתנות, והילד בוחר מה שהוא רוצה.
חני מונין: יבחר בזה.
חני מונין: אני חושבת שאין צריכים ללכת עם הדברים עד הסוף.
חני מונין: יש פה איזה שהוא אלמנט חיובי מסוים.
חני מונין: צריכים לשמור על גבולות.
חני מונין: דעת הקהל צריכה להיות כל הזמן ערנית בעניין הזה.
חני מונין: החוק הזה הוא מאוד פתוח.