GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חיה יגודה: אני הבנתי שילד שנכנס למוסד, המוסד מקבל 80% מהקצבה ו20%- להורים.
אוגניה ישראל: ותשעים יום לא מקבל גמלה כשהוא נמצא במוסד.
אוגניה ישראל: קצבת נכות משתלמת לאנשים בוגרים הנמצאים במוסדות ולא לילדים נכים.
שלומי אלישר: נכה בגיר שזכאי לגמלת נכות ליחיד ומושם במוסד ציבורי והקופה הציבורית מממנת את דמי האחזקה, על פי הכלל שאין הקופה הציבורית משלמת כפל תשלום וממילא הדברים מגולמים גם בקצבה וגם בדמי האחזקה, מפצלים את הקצבה כך שהאדם מקבל במוסד 20% כדמי כיס ו80%- הולכים לקופה הציבורית.
שלומי אלישר: 30% ממילא חוזרים לקרן 30%, שזה לרווחת הנכים במעון.
תמר גוז'נסקי: נכנסים לקרן ו50%- מגיעים למדינה, אבל ביטוח לאומי משלם את הקצבה לבוגר.
תמר גוז'נסקי: לעצמו לבית ולכל מיני דברים אחרים שילד לא אמור לדאוג.
תמר גוז'נסקי: אני לאחרונה קראתי זיכרונות של אישה שבהיותה ילדה גדלה במשפחות אומנה - היא לא ילדה עם צרכים מיוחדים, ילדה רגילה - והתיאורים של המשפחות והחוויות שלה והיחס המאוד אמביוולנטי כלפי ההורים האלה, שהיא קוראת להם הורים, אבל מצד שני, היא כל הזמן בעימות איתם וכן הלאה, ואחר כך צצים פתאום ההורים הביולוגיים FROM NO WHERE ואז יש לה גם וגם וגם, אז היא מגלה שיש לה עוד 5 אחים בכלל ואז החיים שלה מסתבכים עוד יותר, וזה אני אומרת: היא לא נכה והיא לא מפגרת והיא לא שום דבר, סתם ילדה.
תמר גוז'נסקי: ואתה קורא את זה ואתה מבין את העומס של החוויה ואת הנכות הנפשית שהיא כנראה סובלת ממנה, כפי שהיא מתארת במערכת היחסים שלה אחר כך, כאישה בוגרת, איך כל זה השפיע עליה וכן הלאה.
תמר גוז'נסקי: לכן משפחות אומנה זה לא גן עדן, זה לא איזה שהוא מקום שהילד בחר, הוא קם בבוקר והוא החליט שהוא רוצה להיות במשפחת אומנה.
תמר גוז'נסקי: משפחה אומנת זו החלופה.
שלומי אלישר: שהן יוצאות דופן.
שלומי אלישר: יש מספר לא קטן של משפחות שהנושא הזה של האמביוולנציה, של קבלה, דחייה, הטמעה בתוך המערכת, בנוסף לזה עם המרכיב של הנכות והדחייה הוא בעייתי.
מירה ברקאי: ההורים הביולוגיים שלו מרגיש דחוי, וזה לא משנה.
תמר גוז'נסקי: ואני חושבת שהמשרדים הנוגעים בדבר, וקודם כל משרד העבודה והרווחה - עושים את כל המאמצים כדי שהילדים יישארו במשפחה הטבעית שלהם, וקצבת ילד נכה נועדה, בין היתר, לעזור למשפחות האלה.
תמר גוז'נסקי: זה מעט, זה לא מספיק, לא כולם מקבלים, לא זה - בסדר, אבל זה הרעיון.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שמה שאנחנו יכולים לעשות כדי לעזור לילד להישאר במשפחה הטבעית זה הישג, אבל אחר כך מגיע שלב שבו שיקולים מקצועיים כאלה או אחרים, שלא ניכנס אליהם, אומרים שהילד יוצא מהבית.
תמר גוז'נסקי: ואז עומדת השאלה: הוא הולך לפנימייה או הולך למשפחה אומנת.
תמר גוז'נסקי: או אז באים כל אנשי המקצוע ואומרים: משפחה אומנת עדיפה.
תמר גוז'נסקי: משפחה אומנת עדיפה - לא ניכנס כרגע לכל הנושא, ובלי להיכנס מאחר שכמובן קיימות כל מיני משפחות וקיימים כל מיני מוסדות.
תמר גוז'נסקי: אבל אחרי שאמרנו את כל זה, עכשיו הבעיה שלנו היא כזו, אנחנו סובלים ממחסור במשפחות שלוקחות ילדים, בוודאי ילדים נכים, ואנחנו כמדינה בסך הכל יש לנו עניין לתמרץ את זה.
תמר גוז'נסקי: אז יש צורה אחת של המרצה, שיש כיסוי הוצאות כזה ואחר, ויש איזה שהוא כיסוי הוצאות גלובלי, ויש כיסוי הוצאות ספציפי.
תמר גוז'נסקי: ואחר כך יש לנו בעיות וכולי.
תמר גוז'נסקי: אבל זה לא מכסה, זה לא מכסה את הצרכים.
תמר גוז'נסקי: אנחנו כמדינה צריכים לתת לילדים האלה את המרב שאנחנו יכולים בתנאים שלנו.
תמר גוז'נסקי: לכן הוועדה מבקשת שהמוסד לביטוח לאומי יעשה שיקול מחדש ולפחות יקבל את ההצעה שד"ר אלישר גיבש כאן.
תמר גוז'נסקי: אינני חושבת שיש לזה קשר לאותם רבבות ילדים שאנחנו מדברים עליהם, שאתם חושבים מקצועית שמגיע להם קצבה ושעדיין לא מקבלים את הקצבה.
תמר גוז'נסקי: הרבבות האלה לא עומדים מול 150 הילדים האלה.
תמר גוז'נסקי: כאן מדובר בבעיה מוגבלת מאוד בהיקפה.
תמר גוז'נסקי: שם מדובר ברבבות ילדים, שם מדובר בהוצאה משמעותית, שם באמת צריכה להיות החלטת ממשלה וכולי.
תמר גוז'נסקי: פה זה לא ברמה של החלטות מהסוג הזה, וההצעה שלפחות חצי מהסכום הזה יהיה באיזו שהיא קרן עם הוצאות מיוחדות מאוד, אני חושבת שהיא הצעה נכונה.
תמר גוז'נסקי: בואו ניקח אותה, נעבוד עליה, נגיד אחרי שנתיים-שלוש נסכם.
תמר גוז'נסקי: אנחנו גם נאפשר, אני חושבת, למשרד לראות שירותים נוספים שאולי בהדרגה, בעתיד, הם ייכנסו לסל שלהם בכלל.
תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, נתחיל עם איזה שהוא שירות, בהתחלה הוא יהיה מהקרן הזאת, אחר כך יבינו שהוא כל כך חיוני שהוא ייכנס לסל, ואז עוד פעם נוסיף איזה שהוא שירות קטן לסל.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שזה יאפשר בדיקה של הרלוונטיות של השירות הנוסף הזה, או הכיסוי של ההוצאות מהסוג הזה.
תמר גוז'נסקי: לכן אני מציעה שמשרד העבודה והרווחה - העבר לנו את ההצעה שלך בכתב ואנחנו נפנה אליכם שוב ונבקש מהנוגעים בדבר, ללא כל קשר לבקשה ההיסטורית, שאתם תאשרו את מה שצריך להוסיף לילדים כאלה.
תמר גוז'נסקי: הדבר השני שעמד פה זה העיכוב בתשלומים, גברתי סיפרה שיש עכשיו מקדמות וכולי.
תמר גוז'נסקי: אינני יודעת, אבל המשרד צריך לבדוק את עצמו.
תמר גוז'נסקי: אם יש חודש-חודשיים, נגיד שזה בגבול הסבירות, אבל שנתיים - זה לא בגבול הסבירות.
תמר גוז'נסקי: אנחנו שמענו פה סיפור עם עובדות ופרטים - אינני יכולה לבדוק את זה ולא נעשה פה ועדה, אבל אני מאוד מבקשת, את הסיפור הזה תעבירו בבקשה לד"ר אלישר כדי שהוא יוכל לבדוק את הנושא הזה.
תמר גוז'נסקי: אני מציעה שהמשרד יקבע לעצמו כלל, שיש איזה שהוא גג של התשלומים האלה.
תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, חודשיים-שלושה - זהו.
תמר גוז'נסקי: זה המכסימום שאפשר לשלם.
תמר גוז'נסקי: הדבר השלישי, נשאל למה אי אפשר הוצאות גדולות - כלומר, כיסא גלגלים או דברים שעולים אלפי שקלים, למה אי אפשר ליצור לזה איזה שהוא מסלול נפרד.
תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, לעשות הבדל בין הוצאה למונית, 20 ש"ח או 50 ש"ח, לבין הוצאה של 5,000 או 15,000 ש"ח.
תמר גוז'נסקי: מסלול של ההוצאות הקטנות, שמביאים קבלות ומתחשבנים עליהן, ומסלול ההוצאות החד-פעמיות, הרי לא קונים כיסא גלגלים כל שנה.
שלומי אלישר: הראשונה זה לנושא של ההחזר.
שלומי אלישר: אנחנו למעשה קיבלנו החלטה של מנכ"ל משרד העבודה והרווחה שאנחנו לא מעבירים לאישור הרשויות המקומיות את תקציבי הדיווח על הוצאות מיוחדות כדי בעצם לקצר את כל התהליך.
שלומי אלישר: אמונים בעיניהם, המנחות במחוזות חותמות על תקציבי דיווח, מעבירות את זה אלי לאישורי ואני מביא את זה למיכון לצורך תשלום.
שלומי אלישר: באופן עקרוני, התהליך הזה לגבי ילדים במשפחות אומנה, בשירות ילד ונוער, שם ישנם 1,700 ילדים, הם צריכים לעבור גם את המסלול של הרשות המקומית, מכיוון שהרשות המקומית מחויבת ב25%- מהעלות.
שלומי אלישר: אצלנו אנחנו ביקשנו לדלג על זה.
שלומי אלישר: אני מוכרח לציין את זה כאן ויכול להיות שכאן יש מקום אולי שגברתי תפנה לשר העבודה והרווחה או למנכ"ל - אני פניתי לאחרונה למנכ"ל ולשר וביקשתי לאשר לנו להמשיך עם הסידור הזה לגבי ילדים נכים במשפחות אומנה ולמנוע מאיתנו את הצורך לפנות לרשויות, דבר שעלול לעכב את התשלומים בחודשים ארוכים.
שלומי אלישר: אני חושב שהדברים האלה חשובים מאוד.
תמר גוז'נסקי: המקומיות נתקע ולא מגיע.
שלומי אלישר: גברתי תוכל לפנות למנכ"ל או לשר בנקודה הזאת.
שלומי אלישר: האסטרונומיות באמת, הדבר הזה גם בולט במוסדות.
שלומי אלישר: אנשים בעלי נכות שנמצאים במוסדות יש להם קרן 30%, שזה לרווחת המשתכן במסגרת החוץ ביתית.
שלומי אלישר: מרבית הכספים האלה אמורים לצאת לשעות פנאי, לבילוי, לטיולים, לנופש, לחוגי העשרה וכולי, אבל באופן הדרגתי במעונות לנכים, נכויות פיסיות קשות, הנושא של עלויות של כיסאות גלגלים וכולי זה נושא מרכזי מאוד.
שלומי אלישר: מתוך 1,700 נכים ומוגבלים במסגרות חוץ ביתיות יש לנו כ400- אנשים בעלי נכות פיסית שזקוקים לכיסאות גלגלים ולמיטות פאולר ולסנוזילנד, ויש בעצם עשרות פריטים בתחום המוגדר הזה של אביזרי עזר שיקומיים שעולים מליוני שקלים, והעסק הזה הולך ותופח בהדרגה.
שלומי אלישר: אני מסכים איתך, כאן צריך ליצור איזה שהוא סעיף תקציבי.
שלומי אלישר: הבעיה המרכזית היא שאדם שהיה מועמד למוסד ובמשך 5 שנים טופל בלשכת בריאות מחוזית, הרי ישנה הבחנה בין אדם בעל נכות שגר בקהילה לבין אדם שנמצא במוסד.
שלומי אלישר: אדם שגר בקהילה צריך לקבל 90% לפחות מעלות המכשיר השיקומי מלשכת בריאות מחוזית שבאזור מגוריו.
שלומי אלישר: ברגע שנודע ללשכת בריאות מחוזית שהאדם עומד לעבור מהקהילה למסגרת חוץ ביתית, למרות שהטיפול בבקשתו נדון במשך 5 שנים, הם מפסיקים באופן מיידי את הטיפול בעניין הזה ומגלגלים לפתחנו.
שלומי אלישר: בשטח.
שלומי אלישר: הם מפסיקים לטפל בעניינו מכיוון שהם יודעים שבעוד עשרה ימים, בעוד שבועיים, בעוד חודש, הוא עובר לאחריות מלאה, טוטאלית של משרד העבודה והרווחה, ואז למעשה כל הצרכים שלו נופלים וחלים עלינו, כולל העלות של כיסא גלגלים, כמו שאמרתי קודם, זה יכול להגיע ל25,000- שקל.
תמר גוז'נסקי: שמי שמגיע למוסד?
בתיה קראוס: מצטערת מאוד, אותו ילד שיעבור למוסד, בסופו של דבר משרד העבודה והרווחה ימצא את המימון לכל הכיסא.
בתיה קראוס: אותו ילד שנשאר בביתו, אדם מבוגר שחי עם הוריו, ההורים יצטרכו לשלם 50% מאותו כיסא.
מוניקה פרי: הבריאות.
בתיה קראוס: יותר והכיסא שלו עולה יותר, ההשתתפות של משרד הבריאות קטנה יותר.
בתיה קראוס: אבל תראו מה קורה, אנחנו חוסכים להם את אותם 11,000 שקל ואנחנו אפילו בבית לא נותנים לנו את 100% ההשתתפות למה שאנחנו צריכים בתוך הבית.
בתיה קראוס: אז הוא אומר: תראו איך "דופקים" את הילדים שהלכו מהבית למוסד, ואני אומרת: תראו איך "דופקים" את כולם.
שלומי אלישר: להיות שצריך להוסיף גם בקשה לתוספת תקנה תקציבית למכשירי עזר שיקומיים החל משנת 2002 חוק תקציב.
מוניקה פרי: להשתתפות במימון.
מוניקה פרי: אני מדברת על אלה שחיים בקהילה, שהקריטריונים אינם סבירים לחלוטין.
מיקי כהן: נמוך, הוא גם מאוד לא מעודכן.
מיקי כהן: היום יש מכשירים הרבה יותר מפותחים, הרבה יותר משוכללים, שעולים כמובן הרבה יותר.
מיקי כהן: אני טיפלתי ממש לפני שבוע בפנייה של אימא שקנתה כיסא ב7,400- שקל כי זה מה שהומלץ לה ממש מהגן על ידי הפיזיותרפיסט שמטפל בילד, וקיבלה השתתפות של 1,000 שקל מלשכת הבריאות.
מוניקה פרי: מסתיים במרץ או באפריל, וכל המשפחות ממתינות לשנת התקציב הבאה.
מוניקה פרי: אלה שחיים בקהילה.
תמר גוז'נסקי: אנחנו מדברים על הזכות בתוקף היותו חולה או מוגבל.
תמר גוז'נסקי: היה לנו פה ויכוח בהקשר אחר בין משרד הבריאות למשרד החינוך לגבי שירותי בריאות שניתנים בבתי ספר, ובסופו של דבר הטענות ממשיכות להגיע, למרות שכאילו פתרנו את הבעיה, אבל הטענות ממשיכות להגיע והעניין הזה - זה לא אצלי, זה לא אצלך, זה כן אצלי, זה לא אצלך וכל הויכוח הזה שלא נגמר, והאם באמת מי שנמצא במוסד הוא לא מבוטח בביטוח בריאות?
שלומי אלישר: נותנים גם שירות רפואי כללי, גם שירות רפואי מומחה, פסיכיאטרי כמובן, רופאים מומחים שונים.
תמר גוז'נסקי: הבריאות ישירות אתם לוקחים על עצמכם?
שלומי אלישר: למטרייה שכל אדם בעל נכות שנמצא במסגרת חוץ ביתית מכוסה על פי חוק ביטוח ממלכתי, בנוסף לזה, כדי לחזק ולתגבר את השירותים הרפואיים והפרא-רפואיים במסגרות שלנו, אנחנו גם מממנים בחלק גדול מאוד מהמוסדות והמעונות רופא כללי לכל מעון, יש שעות מסוימות .
שלומי אלישר: כי הרבה פעמים יש צורך במעקב צמוד מאוד אחרי מה שקורה, בעיקר במעונות לאנשים בעלי נכויות פיסיות קשות, שנמצאים במצבים של מחלות ניווניות, ניוון שרירים, טרשת נפוצה, דיסאוטונומיה משפחתית, אפילו אנשים עם C.P., שזה מחלה, למרות שהיא נחשבת לסטטית, יש הידרדרות לאורך זמן.
שלומי אלישר: צריך כאן מעקב ופיקוח רפואי אינטנסיבי אחרי מה שקורה עם האדם בתוך המסגרת ואנחנו לא יכולים לחכות לזה שהוא יגיע למרפאה וייסע לשם.
שלומי אלישר: אז יש קודם כל את המעקב של הרופא, יש אחיות במסגרות שלנו, יש שירותים פרא-רפואיים כמובן: פיזיותרפיה, ריפוי בעיסוק, SPEECH THERAPY וכולי, ובנוסף לזה, הרופא עצמו מפנה לרופאים מומחים.
רינה בלונדר: הקטנות.
רינה בלונדר: האם היה אפשר לחשוב על איזו שהיא קופה קטנה שעומדת לרשות העובדת הסוציאלית שעובדת ישירות עם המשפחה?
רינה בלונדר: שלוחצים על המשפחה ודברים שצריכים להיפתר מהר, במקום לפנות למשרד הרווחה ולקבל אישור וכולי.
תמר גוז'נסקי: בדבר תעשה משהו, אבל לפי מיטב ידיעתי, העיריות לא מתנדבות לעשות שום דבר בתחום הזה.
תמר גוז'נסקי: יש לנו בעיות אדירות עם עיריות שמקבלות כסף ממשרדים ממשלתיים והכסף לא מגיע לאן שהוא צריך להגיע, לרבות משרד החינוך, תחזוקת בתי ספר וכן הלאה - יש כיסוי מלא ובתי הספר - שלא נדע איך הם נראים, כי הכסף לא הגיע ליעדו, וכן הלאה וכן הלאה.
תמר גוז'נסקי: אבל אני לא רואה שאנחנו יכולים באופן מעשי לדבר על זה שעובדים סוציאליים יחזיקו כסף.
תמר גוז'נסקי: זה פתח לכאלה בעיות לעובדים הסוציאליים עצמם, שהם לא יצאו מזה.
תמר גוז'נסקי: לדעתי, זה לא ילך, אלא אם כן העירייה במחלקת רווחה רוצה לקבוע איזה שהוא כלל לגבייה, ואז את תהיי שליחה של מחלקת הרווחה.
תמר גוז'נסקי: אני אומרת שאם באמת זה ייפתר כך שאת מגישה בהתחלת החודש, ובסוף החודש שאחרי זה הכסף אצלך, זה בגבול הסבירות.
מוניקה פרי: תחת מעקב צמוד של אנשי מקצוע, אני מניחה שמגדירים איזו שהיא תכנית שיקומית לילד המטופל, שבאמת ההוצאות הגדולות יועברו ישירות למשרד.
מוניקה פרי: אחרי שיש תכנית וכולם מסכימים שזאת התכנית ואלה השירותים שהוא צריך, למה צריך להכניס את המשפחה באמצע ולגרום לה חסרון כיס וריצות?
תמר גוז'נסקי: בפנימייה, ואז כאילו אתם משלמים, וכן הלאה.
מוניקה פרי: בעיה ביורוקרטית בסך הכל.
תמר גוז'נסקי: ספציפיים.
תמר גוז'נסקי: אז כפי שאתם רואים, לקחנו על עצמנו להמשיך ולטפל בנושא הזה ואנחנו נבקש אולי פגישה עם הצוות המקצועי שלכם, של המוסד לביטוח לאומי וננסה לשכנע, נמצא את הפתרון.
תמר גוז'נסקי: מעמד הילד.
תמר גוז'נסקי: על סדר היום תיאום בין משרדי בטיפול בילדים עם צרכים מיוחדים.
תמר גוז'נסקי: אנחנו תיאמנו את הישיבה עם פרופסור אשר אור-נוי ממשרד הבריאות, שהיה שותף לדיונים הקודמים שלנו שנגעו לתיאומים בין המשרדים וגם בין משרד החינוך והתרבות למשרד הבריאות ומשרד החינוך והתרבות מול קופות החולים וכן הלאה.
תמר גוז'נסקי: אני מקווה שפרופסור אשר אור-נוי יצטרף אלינו במהלך הדיון, ומאחר שנמצאים פה נציגים מכובדים של המשרדים, אני מניחה שנוכל לקבל תשובות.
תמר גוז'נסקי: לחברת הכנסת תמר גוז'נסקי בעקבות הבעייתיות שעלתה סביב העניין של איבחונים פסיכולוגיים לצורך הסכמה של ילדים בגיל הרך, ילדים מתחת לגיל 5 ומתחת לגיל 6, אשר זקוקים למסגרות החינוך המיוחד – שאנחנו, כעובדי קופות החולים ועובדי המכונים להתפתחות הילד במשרד הבריאות, קיבלנו הוראה שלא לאבחן את הילדים איבחונים פסיכולוגיים לצורך השמה, דבר שהיו עושים אותו במשך כל השנים שהמכונים קיימים בהן.
תמר גוז'נסקי: אחת המטרות של המכונים להתפתחות הילד היא להעריך את הצרכים של הילדים עם הצרכים המיוחדים באופן הכוללני ביותר.
תמר גוז'נסקי: מטרה נוספת – הייתה הרגשה שלנו, כאנשי מקצוע, כפסיכולוגים התפתחותיים, שנעשות החלטות שנוגעות לעבודה המקצועית שלנו כפסיכולוגים לגבי מה ייעשה, איפה ואיך, בלי כל התייעצות אתנו.
תמר גוז'נסקי: אנחנו קיבלנו את ההוראה כשהיא "מונחתת" עלינו - איש לא שאל לדעתנו.
תמר גוז'נסקי: בהמשך המהלך אנחנו ניסינו לבדוק עם השותפים שלנו במערכת החינוך בשפ"י (שירות פסיכולוגי ייעוצי), ונפגשנו עם הפסיכולוגית האחראית בשפ"י, הגברת עדי ניר-שיא.
תמר גוז'נסקי: התברר לנו שהם במצב לא כל כך שונה במובן הזה, שגם הם לא היו שותפים בתהליך, ומצאנו שהשפה המשותפת המקצועית בינינו קיימת.
תמר גוז'נסקי: הרצון לשיתוף פעולה לעבודה משותפת, לחשיבה משותפת, קיים, אלא שישנם גורמים אשר מפריעים לעניין הזה להתקיים.
תמר גוז'נסקי: יש אולי גם מקום לעבודה של פסיכולוגים התפתחותיים במערכת החינוך.
תמר גוז'נסקי: צריך לחשוב מה תהייה החלוקה.
תמר גוז'נסקי: אנחנו במשך שנים רבות עובדים בשיתוף פעולה, שברמת השטח, לפחות מהניסיון שלי באזור השרון, הוא טוב ומספק לשני הצדדים, עם הרבה מאוד הערכה הדדית, עם הרגשה שאין דורכים זה לזה על היבלות, ואנחנו סומכים על השיפוט של המערכות החינוכיות לגבי החלטות, לגבי איזו מסגרת חינוכית ילד מסוים אכן מתאים ולגבי פתיחה של מסגרות חינוכיות חדשות.
תמר גוז'נסקי: אני יכולה להעיד שבאזור השרון פתחנו במשותף מסגרות רבות מאוד לתועלתם של הילדים ולהקלה על ההורים, והעבודה בשטח נעשית.
תמר גוז'נסקי: חבל שיהיו גורמים שיפריעו להמשך העבודה הזאת.
תמר גוז'נסקי: זאת בעצם הפניה שלנו - אלה הם עיקרי הדברים.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שיש מרכיב שלישי, שלצערנו היום עדיין לא היה, אבל לאט-לאט צריך ללכת שלב אחר שלב, וזה משרד העבודה והרווחה, שגם אתו אנחנו עובדים בשיתוף לגבי ילדים שסובלים מפיגור וצריכים שיקום.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שגם שם צריך שיתוף.
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: פרופסור אשר אור-נוי, ספר לנו בבקשה איך זה
תמר גוז'נסקי: אשר אור-נוי: זו דוגמה למקרים לא מעטים, שבהם עלול להיעלם
תמר גוז'נסקי: לפני כ8- חודשים או קצת יותר מזה, באו נציגי קופות החולים ואמרו: עניין האיבחון לקראת השמה איננו מופיע בסל השירותים בתחום חוק בריאות ממלכתי - וזה אומנם נכון.
תמר גוז'נסקי: כאשר בדקנו את העניין במשרד הבריאות לא הייתה לנו ברירה - וזאת המציאות - קופות החולים לא תוקצבו לעניין הזה מהרגע הראשון.
תמר גוז'נסקי: הן עשו את זה במשך כל השנים מטוב לב, גם את זה מותר להגיד, ובסופו של דבר, כאשר הן חושבות שיש צורך בקיצוצים כאלו או אחרים של שירותים שהם אינן מחויבות לתת, "יצא הכורת" גם על השירות הזה.
תמר גוז'נסקי: אשר אור-נוי:
תמר גוז'נסקי: אנחנו מנסים ככל האפשר שלא לפגוע בילדים.
תמר גוז'נסקי: קודם
תמר גוז'נסקי: מדובר באותם ילדים, שהם כ1,000- ילדים בשנה.
תמר גוז'נסקי: אלה המספרים שקיבלנו ממשרד החינוך, שבהם למעשה גורם חינוכי או קהילתי או הורים – אין זה חשוב מי – חושב, או מתעורר צורך לשקול את ההשמה על החינוך המיוחד, והילדים הללו מופנים להערכה התפתחותית לאחת המטרות המרכזיות, שהיא שאלה של השמה או אי השמה.
תמר גוז'נסקי: לגבי הילדים הללו, קופות החולים אינן מחויבות לספק את השירותים הפסיכולוגיים-איבחוניים; הן אינן מחוייבות לספק את כל מה שמסביב לזה – שירותים סוציאליים, ישיבה עם המשפחה וכל הדברים הללו.
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: מאין עוברים מיליון השקלים?
תמר גוז'נסקי: הזה.
תמר גוז'נסקי: לקופות החולים אין המקור התקציבי הזה.
תמר גוז'נסקי: השאלה היא אם זה חלק מחוק החינוך המיוחד או לא - זאת אחת הנקודות שבעצם לא לובנה בעבר, כי לא היה צורך ללבן אותה.
תמר גוז'נסקי: ברור שמבחינת החוק או חוק בריאות ממלכתי אין תקצוב לעניין הזה.
תמר גוז'נסקי: אנחנו מדברים על אגורות, ואינני צריך שוב להדגיש עד כמה זה פוגע בילד, במשפחה, בעצם הליך ההשמה - ובמקצוע הזה שיש לו ייחודיות יוצאת דופן, של פסיכולוגיה התפתחותית, שהפסיכולוגים החינוכיים גם לו היו משופעים בכוח אדם וגם לו היו רוצים לעשות את זה, לא היו יכולים לעשות זאת.
תמר גוז'נסקי: צריך.
תמר גוז'נסקי: אני דוחה בשאט נפש את העניין שנתנו הוראות שלא לעשות.
תמר גוז'נסקי: אנחנו כן עושים את ההערכות האלו, אבל אנחנו איננו עושים את זה במערכת שהיא "תלוית זמן".
תמר גוז'נסקי: אנחנו גם איננו ערוכים לעשות זאת במערכת שהיא "תלוית זמן".
תמר גוז'נסקי: בנימין גליק: לא, אנחנו לא עשינו זאת.
תמר גוז'נסקי: בנימין גליק: אני יודע שאנחנו נתנו הוראות אצלנו לעשות את
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: הוויכוח הוא ויכוח, ופרופסור אשר אור-נוי אמר
תמר גוז'נסקי: השקלים האלה שחולקו בין 4 קופות החולים הם שגרמו להתמוטטות הכלכלית של הקופות האלה.
תמר גוז'נסקי: אבל הילד הבודד האחד, שבגלל שלא ניתן לו האיבחון הזה הוא נתקל בקשיים בהשמה, אני חושבת שאנחנו עושים לו עוול שאי אפשר למדוד אותו אף בשקלים.
תמר גוז'נסקי: השאלה מופנית אליך, באותה המידה גם לנציגים של קופות החולים האחרות.
תמר גוז'נסקי: אין זה דבר חדש.
תמר גוז'נסקי: זה לא פרץ לפני חצי שנה.
תמר גוז'נסקי: קופת חולים מאוחדת לא נתנה מתחת לגיל 5.
תמר גוז'נסקי: היום יש החרפה בעניין הזה משום שצריך לעבוד בצורה מסודרת.
תמר גוז'נסקי: בנימין גליק: לא נתנו השמות של גיל 5.
תמר גוז'נסקי: בנימין גליק: אני אומר שאין זה דבר שניתן בעבר בצורה גורפת.
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: מתי באופן רשמי פניתם למשרד הבריאות?
תמר גוז'נסקי: אשר אור-נוי: לא.
תמר גוז'נסקי: לפני פחות משנה.
תמר גוז'נסקי: למעשה, מה שאת ביקשת
תמר גוז'נסקי: בנימין גליק: עניין ההערכה של מספר הפונים איננו נכון
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: משום מה?
תמר גוז'נסקי: יודע.
תמר גוז'נסקי: אבל אלינו מגיעים גם כך וכך ילדים, שבחלקם המכריע אנחנו מוצאים אותם תקינים שאינם מתאימים למערכת.
תמר גוז'נסקי: זאת אומרת: לנו יש העבודה הכפולה והמכופלת, שאף אחד איננו יודע עליה, שנעשית על ידי הפסיכולוגים.
תמר גוז'נסקי: אתם תגידו לי גם כמה ילדים אינם צריכים להגיע להשמה מכל אלו - הרי לא כולם מגיעים להשמה.
תמר גוז'נסקי: גדול מאוד במערכת - לא של 1,000 ילדים שהפסיכולוגיות עושות.
תמר גוז'נסקי: אנחנו מעריכים שיש לנו 3,000 ילדים שאנחנו צריכים להעריך אותם.
תמר גוז'נסקי: אין לנו גם כוח האדם, כמו במקצועות אחרים, שיכול לעמוד בזה, מעבר לעניין התקציבי של מיליון השקלים או 2 מיליון השקלים.
תמר גוז'נסקי: בנימין גליק: אותן פסיכולוגיות עושות את זה גם לא להשמה.
תמר גוז'נסקי: אירית גיל: אני מצטרפת לדברים של דוקטור בנימין גליק.
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: ומה יהיה עם הילדים?
תמר גוז'נסקי: צורה, אבל אי אפשר לפנות לקופות החולים
תמר גוז'נסקי: קריאה: מי יעשה את זה "במקום"?
תמר גוז'נסקי: בתוך המכונים, אבל צריך לתת את התקצוב הראוי.
תמר גוז'נסקי: זה לא ייתכן שאנחנו נמשיך שנה אחרי שנה לעשות את זה בלי שום תקצוב לכך.
תמר גוז'נסקי: אין ויכוח שמבחינה מקצועית מן הראוי שזה יהיה כתהליך אחד.
תמר גוז'נסקי: משתפי פעולה ולגמור את הבעיה, כי ההורים מאוד סובלים, והילדים יהיו ניזוקים בשנה הבאה.
תמר גוז'נסקי: אני מציע שאנחנו נשתף פעולה ברמה זמנית ונקבל התחייבויות ממשרד החינוך והתרבות.
תמר גוז'נסקי: אלא שמשרד החינוך והתרבות איננו מוכן לרכוש את
תמר גוז'נסקי: לאה שקד: אני רוצה "לחדד" פה נקודה שמאוד מפריעה לי,
תמר גוז'נסקי: בשנים הקודמות זה עבר מאוד יפה, והשתמשנו במידע של ילדים שממילא טופלו על ידי המכונים להתפתחות הילד, וביקשנו מאוד יפה שאם מישהו במכון להתפתחות הילד, או הצוות, חשב שהילד הגיע לאיזה שהוא צומת שבו אין הוא יכול ליהנות משירותים קיימים בקהילה, שהוא יפנה לחינוך המיוחד; ולא רצינו להתחיל את כל תהליך האיבחון מנקודה של אפס, כי זה אכן גם איננו דבר נכון לעשותו.
תמר גוז'נסקי: קריאה: מדוע?
תמר גוז'נסקי: אנחנו נפנה לאיבחונים.
תמר גוז'נסקי: לאה שקד: לא רק מי שעבר את המכון להתפתחות הילד הולך
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: יש לנו שני מסלולים או "שתי משוכות".
תמר גוז'נסקי: יש
תמר גוז'נסקי: לאה שקד: מתוקף החוק בוודאי שלא.
תמר גוז'נסקי: לאה שקד: מתוקף חוק החינוך המיוחד בוודאי לא.
תמר גוז'נסקי: שפ"י יצטרך
תמר גוז'נסקי: אשר אור-נוי: אני רוצה להבהיר:
תמר גוז'נסקי: לכן באו יועצים משפטיים של משרד הבריאות ואמרו לנו שגם לגיל הרך, כל מה שכרוך באיבחון של הילד לקראת ועדת השמה הוא בעיה של משרד החינוך והתרבות.
תמר גוז'נסקי: אינני יודע אם זה נכון או לא - אני אינני משפטן, ואינני נכנס לזה.
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: הוא מדבר על חלק מ1,000- הילדים.
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: אני פותחת את הדיון להערות נוספות.
תמר גוז'נסקי: יהודים, כל כך הרבה אנשים, לדון במיליון השקלים.
תמר גוז'נסקי: יש לי פתרון, אולי מצחיק, ואולי זה יהיה "רעיון מבריק".
תמר גוז'נסקי: היות שאנחנו יודעים כמה ילדים זכאים להחזר טיפולי מקופות החולים, וקופות החולים - בלי להתנצח אתן - קצת מעייפות את ההורים בקבלת ההחזר, אני חושב שזה הרבה יותר ממיליון השקלים.
תמר גוז'נסקי: קריאה: אנחנו מפעילים מכונים.
תמר גוז'נסקי: לצערנו הרב הם פרטיים, כי
תמר גוז'נסקי: בנימין גליק: אני חושב שזב חסר רסן, שזאת חוצפה ממדרגה
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: דוקטור בנימין גליק, יכול אדם לומר את כל מה
תמר גוז'נסקי: טלי גל: צר לי מאוד על העובדה ששירותים או איבחון של
תמר גוז'נסקי: אינני מבינה את הדחייה של ההצעה של קופות החולים שיכול להיות שיהיה פתרון לזה - שמשרד החינוך והתרבות ייתן את השירותים.
תמר גוז'נסקי: לא בדקתי את זה לעומקו של עניין, אבל יכול להיות שזה יהיה הפתרון.
תמר גוז'נסקי: לאה שקד: לכן אמרתי שאין אני האדם שיכול לענות על זה.
תמר גוז'נסקי: אשר אור-נוי: היא נדחתה על ידי משרד החינוך במקומות
תמר גוז'נסקי: חיה יגודה: מדובר כאן כל הזמן בגיל הרך.
תמר גוז'נסקי: רציתי הבהרה
תמר גוז'נסקי: אשר אור-נוי: זה רק לעניין של השמה.
תמר גוז'נסקי: כל דבר אחר - מחויבים
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: הבעיה היא במעבר בין הילד כצרכן בריאות לבין
תמר גוז'נסקי: חיה יגודה: חוק החינוך המיוחד קובע שוועדת השמה יכולה
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: אבל מי משלם?
תמר גוז'נסקי: דליה גלבוע: אותי מדאיג לא רק מי משלם, אלא גם מי מבצע -
תמר גוז'נסקי: בתיה קראוס: אני רוצה להתייחס לאותם ילדים שכרגע כן
תמר גוז'נסקי: אני רוצה לשאול עוד שאלה שקשורה לישיבה האחרונה שהייתה פה בחודש פברואר, שעדיין לא קיבלנו עליה תשובה - שהייתה פה איזו שהיא התדיינות בין קופת חולים כללית לבין פרופסור אשר אור-נוי, וניסיתי על ידי חוק חופש המידע למצוא מי האחראי לזה במשרד הבריאות, ולא הצלחתי.
תמר גוז'נסקי: קופת חולים כללית העלתה פה בפעם שעברה את זה שהם הוציאו מדיניות לגבי אילו טיפולים יכולים לקבל ילדים שנמצאים בתוך מערכת החינוך המיוחד, והם אינם מוכנים לתיתם לנו.
תמר גוז'נסקי: את סל השירותים בתחום התפתחות הילד.
תמר גוז'נסקי: אשר אור-נוי: זה מסמך שמקובל גם על דעת קופות החולים, וזה
תמר גוז'נסקי: בתיה קראוס: אם אני מפרסמת את זה, האם הורים יכולים לבוא
תמר גוז'נסקי: בנימין גליק: זה לא פרובוקטיבי כלל.
תמר גוז'נסקי: במסמך מצוין שמחליט
תמר גוז'נסקי: בתיה קראוס: כל דבר מקצועי על פי החוק.
תמר גוז'נסקי: האם מצוין שם מה
תמר גוז'נסקי: בנימין גליק: מצוין שיש רופא שיקומי או רופא התפתחותי.
תמר גוז'נסקי: שהוא
תמר גוז'נסקי: בתיה קראוס: "אחרית הימים".
תמר גוז'נסקי: מבחינתי תודה רבה.
תמר גוז'נסקי: איך למצות את הזכויות שלהם, והסיפור הוא על אישה אתיופית שהלכה לפגישות האלה, ולימדו אותה מה שלימדו אותה, והיא הגיעה לרופא; והרופא אמר: 'את צריכה לעשות כך וכך!', ואז האישה האתיופית אמרה: 'אני רוצה חוות דעת שניה'.
תמר גוז'נסקי: הרופא אמר לה: 'מה פתאום?
תמר גוז'נסקי: לא היה ולא נברא!', ואז היא הוציאה את הנייר הזה ואמרה: 'אבל כתוב'.
תמר גוז'נסקי: יעל מונר: יש לי ילדה עם CP שהייתה צריכה השמה בגיל 15
תמר גוז'נסקי: ליאורה ברק: אני חושבת שזאת אחת הבעיות הכאובות ביותר שיש
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שאת הבעיה הזאת צריך יהיה לפתור במסגרת של איזו שהיא ועדה שיהיו בה אנשי מקצוע - לא רק אנשי תקציב, אלא גם אנשי מקצוע, שיגידו קודם כל ויבנו את מערכת הצרכים של הילדים האלה לאורך השנים.
תמר גוז'נסקי: הילדים שמגיעים למכון - גם אם החוק שלנו היום 'מכסה' אותם, ואני יודעת שהוא 'מכסה' אותם עד גיל 9.
תמר גוז'נסקי: נכון, פרופסור אשר אור-נוי?
תמר גוז'נסקי: ליאורה ברק: אבל החוק אומר שהוא צריך 'לכסות' אותם.
תמר גוז'נסקי: רבקה שינפלד: אני מדברת בתור אם.
תמר גוז'נסקי: אני די ב"צומת" בין מר
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: משפחה אומנת?
תמר גוז'נסקי: "עלה".
תמר גוז'נסקי: כאשר הרופא ראה את הילד עומד, הוא התחיל לבכות, כי הילד הזה בשלושה השבועות הראשונים היה רק פוקח עין - יותר מזה הוא לא עשה כלום.
תמר גוז'נסקי: אחר כך עברנו לירושלים.
תמר גוז'נסקי: הוא עבר לחינוך המיוחד, ובמקביל היינו בקופת חולים מאוחדת.
תמר גוז'נסקי: עד שיש התור לרופא, לדוקטור בנימין גליק שהכיר אותי, ואחר כך: חכי לתור עוד פעם לאיבחון; הילד הוא כבר בחינוך המיוחד, ואו אז הוא אינו צריך לקבל את הטיפול.
תמר גוז'נסקי: אזיי עכשיו נחכה להעביר אותו לחינוך הרגיל, ואז צריך לעשות איבחון בשביל לקבל את החינוך הרגיל.
תמר גוז'נסקי: אזיי עכשיו הוא כבר עבר לחינוך הרגיל, אבל עכשיו הוא כבר בן 6, הוא כבר עבר את הגיל - הוא איננו זכאי לטיפול.
תמר גוז'נסקי: לכן אנחנו עכשיו כותבים מכתבים, ואומרים לנו שבאופן מיוחד הוא יהיה זכאי עד גיל 7.
תמר גוז'נסקי: עכשיו שוב צריך לחכות לתור אצל דוקטור בנימין גליק במכון להתפתחות הילד.
תמר גוז'נסקי: רבקה שינפלד: 3 חודשים.
תמר גוז'נסקי: אני מדברת על נכון ללפני שנה.