GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
תמר גוז'נסקי: לכן הדיון שלנו יתמקד בשאלה מה עושים כל הגורמים, גם הממשלתיים וגם הציבוריים והאחרים, כדי לבלום את המגמה שכנראה אין עליה ויכוח של הגידול המתמיד בשיעור הילדים ובני הנוער המעשנים והמגמה של ירידת הגיל שבו ילדים מתחילים לעשן.
תמר גוז'נסקי: לכן הדגש בדיון שלנו יהיה בהצעות, מחשבות, רעיונות, תוכניות ושיתוף הפעולה שנחוץ בין הגורמים השונים כדי לעצור את מגמת העלייה בשיעור הילדים המעשנים.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה לומר שלפעמים אנחנו עומדים המומים מול מצד אחד ההכרזה שעישון זה מזיק אבל למשל בבתי מעצר ובבתי-סוהר לקטינים מחלקים לנערים סיגריות בתור צ'ופר, ואין להם בחירה.
תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, לא שואלים אותם מה הם רוצים, סיגריות או שוקולד או משהו אחר אלא פשוט סיגריות.
תמר גוז'נסקי: זו רק דוגמה אחת קטנה שמראה את הפער בין ההכרזות האלה שעישון הוא גרוע ומזיק לבין מה שעושים בעלי שררה כשהם בעצם מוכנים לקבוע מה ילדים יכניסו לפה, סיגריה או משהו אחר.
תמר גוז'נסקי: גם העובדה שבבתי-הספר היום – לפחות בחלק מבתי-הספר - יש יחס מאוד סלחני לעישון של בני נוער.
תמר גוז'נסקי: אני ראיתי בכמה בתי-ספר את מה שמכונה פינות עישון שהן ברשות ובסמכות מנהל בית-הספר, שם לבני הנוער מותר לעשן.
תמר גוז'נסקי: הדברים האלה לא עולים בקנה אחד עם מה שבעצם גם אומר החוק וגם לא לפי רוח המדיניות של משרד החינוך ומשרד הבריאות לפעול כדי שבני נוער לא יעשנו.
תמר גוז'נסקי: אני לא יודעת אם אנחנו יודעים כבר את כל הסיבות מדוע בני נוער מתחילים לעשן.
תמר גוז'נסקי: ככל שידוע לי בארץ לא נעשה מחקר מיוחד בנושא הזה - למרות שבעולם יש מחקרים – ואף אחד מהגורמים לא עסק בשאלה הבסיסית הזאת מדוע מתחילים לעשן.
תמר גוז'נסקי: כל זה בהנחה שמי שלא עישן עד גיל 18, כנראה שהסכנה שהוא יתחיל לעשן בגיל יותר מאוחר היא הרבה יותר קטנה.
תמר גוז'נסקי: מתוך ראיית הקריטיות הזאת, ומתוך זה שפרט לכנראה כמה אינטרסים אין היום ויכוח על הנזק שבנושא הזה, ולאחר שבארצות-הברית נחשפו השיטות בהן פעלו חברות הטבק כדי למכר מעשנים לעישון, והדברים היום כבר הרבה יותר גלויים, אני חושבת שאנחנו בארץ יכולים לנהל את הדיון הזה וחייבים לנהל אותו וליצור לחץ ציבורי בנושאים האלה שנראים לי מאוד מאוד חשובים.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שיש לנו אינטרס מבחינת הילדים ובני הנוער, מבחינת איכות החיים בחברה, ויש לנו גם אינטרס כלכלי לא פחות.
תמר גוז'נסקי: לכן כל מי שהשיקולים הכלכליים מדריכים אותו, צריך לראות את התועלת הכלכלית האדירה שבהשקעה במניעת עישון בהבדל של כמה עולה תעמולה, הסברה ופעולה למניעת עישון וכמה עולה הטיפול אחר-כך בקורבנות של העישון, הטיפול הרפואי, הטיפול הסיעודי וכן הלאה.
תמר גוז'נסקי: הדיון היום מתרכז בנושאים האלה.
תמר גוז'נסקי: אנחנו נדבר גם על חקיקה, אם נחוצה, גם על שאלות מימון ופרסום מטעם חברות הסיגריות והיכולת שלנו לבדוק את התוכניות שקיימות עד היום.
תמר גוז'נסקי: אנחנו נשמע את כל הגורמים הנוגעים בדבר, אבל רציתי לבקש משושנה גלנוי, מקופת-חולים כללית, שתראה לנו את המצגת שיש לה בנושא הזה, מצגת שמראה את הניסיון שכבר קיים בעולם בנושא של בלימה ומניעה של התמכרות של ילדים ובני נוער לעישון סיגריות.
תמר גוז'נסקי: אם מישהו ירצה בהזדמנות זו לדבר גם על התמכרויות ושאיפת חומרים אחרים, גם זה אפשרי.
שושנה גלנוי: לפני כן עמוס האוזנר יאמר כמה דברים על ההסדר עם חברות הטבק כי כל התוכנית הזו התאפשרה אודות להסדר עמן.
עמוס האוזנר: אנחנו מדברים על חמישה הסדרי פשרה שונים, כאשר ארבעה ספציפיים מהם הם עם מדינות בארצות-ברית, כאשר אחד מהם הוא בפלורידה ושושנה גלנוי תרחיב עליו את הדיבור, והסדר אחד עם כל שאר 46 המדינות בארצות-הברית.
עמוס האוזנר: בסך הכל אנחנו מדברים על פיצוי שניתן למדינות ההן בשיעור של 264 מיליארד דולר שפחות או יותר הולם נזקים עצומים בסדר גודל כזה שהעישון גורם.
עמוס האוזנר: דבר שני, חברות הסיגריות במסגרת אותם ההסדרים חויבו למה שנקרא שקיפות מלאה.
עמוס האוזנר: חברות הסיגריות חויבו להציע את כל המסמכים הפנימיים שלהם לציבור.
עמוס האוזנר: זאת אומרת, מה שיושבת-ראש הוועדה אמרה בראשית דבריה על מסמכים פנימיים של חברות הסיגריות, אלו הם מסמכים שנתגלו במסגרת אותם ההסדרים עם חברות הטבק.
עמוס האוזנר: בין המאגרים האלה יש מאגר גדול של כשלושים מיליון מסמכים ליד מיניאפוליס, במיניסוטה, ומאגר שני של כששה-שבעה מיליון מסמכים שנמצא ליד העיר גילדפורד בבריטניה.
עמוס האוזנר: זה בקשר לחברת בריטיש-אמריקן טובקו, כשחברת הבת שלה, בראונד אנד ויליאמסון, המאגר שלה הוא במיניאפוליס.
עמוס האוזנר: החלק השלישי של ההסדר כלל הגבלות די רציניות על פרסומות לסיגריות.
עמוס האוזנר: חלק מההגבלות האלה חל על הנושא של הפרסומות המוסוות בסרטים, הגבלות על פרסומות בשלטי חוצות והגבלות אחרות שמכוונות בעיקר לילדים.
עמוס האוזנר: כל אלה היו מכוסות בהסדרים האמריקאיים.
עמוס האוזנר: ההסדרים האמריקאיים תרמו לפעולה ועד כמה שאני יודע כבר בתקופה של שנה וחצי אחרי שההסדרים האלה נכנסו לתוקף, שיעור העישון הכולל בארצות-הברית ירד בערך בתשעה אחוז.
עמוס האוזנר: זה משהו מאוד מאוד משמעותי כי אנחנו מדברים כאן על מיליוני אנשים.
עמוס האוזנר: אני חושב שיש לנו פה מודל שאנחנו יכולים בהחלט ללכת בעקבותיו ואני אשמח להוסיף פרטים אחרי המצגת הספציפית על פלורידה.
שושנה גלנוי: 29 אלף איש מתו מדי שנה והוצאות הבריאות מדי שנה, עקב עישון, הם 4,6 מיליארד דולר.
שושנה גלנוי: הם גם עשו שם חישוב לגבי ההוצאות עקב הטיפול בתינוקות בגלל אימהות שנחשפו לעישון בעת ההריון פלוס הוצאות נוספות של ה2.1- מיליארד דולר שזה שריפות, איבוד ימי עבודה וכל הדברים הנוספים שבאים בעקבות זה.
שושנה גלנוי: יש גם נתונים על הפרסום.
שושנה גלנוי: עשו חישוב כמה חברות הטבק מוציאות בכלל בארצות-הברית על פרסום ובפלורידה ההערכה היא של 300 מיליון דולר.
שושנה גלנוי: מה שחשוב הוא שהמחקרים שנערכו שם, וזה דבר שאנחנו חוזרים ואומרים אותו, מראים את הפרסום כגורם שיש לו את ההשפעה החזקה והמשמעותית ביותר על התחלת עישון בקרב בני נוער.
שושנה גלנוי: אנחנו יודעים ששלושת סוגי הסיגריות שמשקיעים בהם הכי הרבה פרסומת הם אלה שבני נוער מרבים לעשן אותם.
שושנה גלנוי: אנחנו יודעים שכל הפרסום של ג'ו כאמל, לפני שהם התחילו בקמפיין שלהם שיעור המעשנים היה חצי אחוז ואחרי הקמפיין שלהם הוא עלה ל32- אחוזים.
שושנה גלנוי: זאת אומרת, עם זה צריך להתמודד.
שושנה גלנוי: בעקבות ההסדר שעמוס דיבר עליו, בנו תוכנית שבשנה הראשונה הייתה פיילוט עם תוצאות טובות מאוד.
שושנה גלנוי: התוכנית ממוקדת באמת לבני נוער ומטרתה להוריד את העישון בקרב בני נוער.
שושנה גלנוי: התוכנית שמה דגש מאוד מאוד חשוב על הנושא של העצמת בני נוער, הפעלת בני נוער ואני אתן לכם אחר-כך כמה דוגמאות מהדברים שהם עשו שהם דברים ממש מדהימים.
שושנה גלנוי: התוכנית שמה דגש על פעילות קהילתית, הפחתת הנגישות של בני נוער למוצרי טבק כולל מכונות, כולל הרחקה מבתי-ספר, כולל החוק שלהם לאיסור מכירת מוצרי טבק לבני נוער.
שושנה גלנוי: אני אעבור על עיקרי התוכנית.
שושנה גלנוי: מימון, כפי שאמר עמוס, מגיע מההסדר.
שושנה גלנוי: אמרנו, התוכנית ממומנת מכספי ההסדר.
שושנה גלנוי: תקציב התוכנית לשנתיים הוא כ150- מיליון דולר.
שושנה גלנוי: בשנה הראשונה הם נתנו שבעים מיליון דולר.
שושנה גלנוי: בשנה השנייה הם ראו שיש הצלחה כל כך גדולה ולכן נאמר שלא צריך עוד להשקיע אבל היה מאבק קשה כדי להמשיך במימון.
שושנה גלנוי: היה מימון יותר קטן, אבל מכיוון שנשארו עודפים והיו קרנות נוספות, הם יכלו להשלים את התקציב שלהם.
שושנה גלנוי: נעבור על נושאי התוכנית לפי הנושאים השונים.
שושנה גלנוי: תוכנן מערך של שיווק ופרסום נגד חברות הטבק.
שושנה גלנוי: הם לקחו את חברת פורטונובלי - שהיא אחת החברות הגדולות והידועות בארצות-הברית וגם בעולם – כדי לתכנן את הקמפיין הזה.
שושנה גלנוי: הם פיתחו מסע פרסום שנקרא "אמת" ופיתחו אותו כמותג שמוביל את כל המהלך.
שושנה גלנוי: בני הנוער גילו נחישות ופעילות מאוד אגרסיבית שמכוונת ישירות אל בני הנוער, בנוסח של אל תיפלו בפח, לא לחץ חברתי אלא בעיקר משפט האומר שחברות הטבק הן אלה שאחרי בני הנוער.
שושנה גלנוי: בני נוער אלה ייעצו לחברת הפרסום ועזרו בהפקת תשדירים לטלוויזיה בסגנון של טקס קבלת האוסקר כאשר שם דמות דמונית היא המנחה של הטקס והם נותנים את פרס הדמוניות למי שגרם להריגת הכי הרבה צעירים שזה הטבק.
שושנה גלנוי: זה מאויר בצורה אפופה שחורים ועשן.
שושנה גלנוי: הם הראו תשדיר שראשי חברות הטבק מודים ללקוח גוסס על ערש דווי על כי עזר להם להפיק רווחים במשך כל חייו.
שושנה גלנוי: הם מציגים את חברות הטבק כגוף מניפולטיבי ומטעה.
שושנה גלנוי: הם רואים שם ילד נרדף על-ידי לימוזינה שם יושבות חברות הטבק שרודפות אחריו.
שושנה גלנוי: אלה רעיונות של בני נוער ויש להם מסרים מאוד מאוד אגרסיביים וישירים.
שושנה גלנוי: הם השתמשו בכל האמצעים כפי שאתם יכולים לראות במצגת.
שושנה גלנוי: הם לקחו אוטובוסים, קישטו ועשו קמפיינים בכל רחבי ארצות-הברית.
שושנה גלנוי: בפלורידה יש 67 מחוזות ובכל מחוז הם יצרו תנועת נוער שיש בה יותר מ8,000- פעילים - אם תרצו, אני אוכל להראות לכם דוגמאות של מה הם עשו – שהם מפעילים אותה, הם מארגנים, הם עושים פעילויות, הם הכינו גייד ליין למניעת חשיפת בני נוער.
שושנה גלנוי: חברות הטבק, בגלל האיסורים, רבים לפרסם במגזינים לבני נוער – הם קרעו את הפרסומות האלה, שלחו אותן לחברות הטבק עם ה-גייד ליין שהם פרסמו ואנשי חברת בראון אנד ויליאמס נפגשו אתם.
שושנה גלנוי: הם מתקשרים לבעלי עיתונים ומדברים אתם.
שושנה גלנוי: תוכניות בבתי-ספר.
שושנה גלנוי: יש תוכניות כוללניות ומקיפות במניעת עישון בבתי-הספר במרחב הגילאים.
שושנה גלנוי: זה נעשה בפיקוח, בשיתוף והערכה עם האוניברסיטאות וזאת כדי להוכיח את היעילות של תוכניות אלה.
שושנה גלנוי: יש להם מערך אכיפה מאוד מסיבי שנותן גם תוצאות.
שושנה גלנוי: יש להם שם גם רשות מיוחדת שמפקחת גם על משקאות אלכוהוליים והם עושים זאת עם פיקוח ועם הסברה.
שושנה גלנוי: כל התוכנית הזו, כל שלב וכל אספקט של התוכנית, מלווה בהערכה מאוד מאוד קפדנית.
שושנה גלנוי: אחת המסקנות שלהן היא שיש להתאים לכל קבוצות האוכלוסייה השונות בהתאם לגיל ולמין את התוכנית כדי להשיג תוצאות.
שושנה גלנוי: כמו שאנחנו יכולים לראות, כעבור שנתיים בקרב חטיבת הביניים יש ירידה של 54 אחוזים שזה משהו מדהים, ובקרב תלמידי תיכון ירידה של 24 אחוזים.
שושנה גלנוי: אנחנו יכולים לראות שכאן היו בני נוער מעשנים יותר מאשר בקרב האוכלוסייה הבוגרת, אבל בתוך שנה, כשדיברנו על עמדות כלפי עישון, אנחנו רואים שיש עלייה מ59- ל64- אחוזים במודעות ובעמדות נגד עישון בקרב בני נוער, וזה כאשר בכלל בארצות-הברית הייתה ירידה במודעות של הדברים האלה.
שושנה גלנוי: גם הירידה באחוז המעשנים היא המהירה ביותר בארצות-הברית.
שושנה גלנוי: משתנים שמשפיעים, כי גם בתוך פלורידה עצמה בין מחוז למחוז היו שינויים.
שושנה גלנוי: בבתי-ספר בהם היו תוכניות מקיפות למניעת עישון הייתה הירידה הגדולה ביותר.
שושנה גלנוי: במחוזות שם הייתה מעורבות קהילתית, שם הייתה ירידה גדולה, ובמחוזות שבהם הייתה אכיפה גדולה של החוק, אלה היו משתנים חשובים שהשפיעו.
שושנה גלנוי: הם לקחו את המשתנים שמשפיעים ביותר על הצלחת התוכנית.
שושנה גלנוי: ה-CDC, בעקבות כל המחקרים שנעשו, פיתח את ההמלצות שלהם מה צריך להיות בתוכנית, השפעות העישון, היקף התופעות.
שושנה גלנוי: הם מאוד מדגישים את העניין שבני נוער לא יחשבו שהרוב לא מעשן.
שושנה גלנוי: מה הן הסיבות להתחלת עישון, הקניית כישורים ומיומנויות סירוב, וכאן הם גם פיתחו את ההמלצות שלהם בתוכנית מקיפה למאבק בעישון שזה צריך להיות ברמה לאומית, עם חקיקה, עם התערבות בקהילה.
תמר גוז'נסקי: גם בארץ יש תוכניות, חלקן מפורטות בחומר שהכינה עוזרת המחקר, אבל הבעיה היא באיזו מידה תוכניות שהן מגיעות לכמה מאות ילדים יש להם בכלל משמעות ברמה הלאומית, זאת אומרת ברמה של ישראל.
תמר גוז'נסקי: מה שאני רואה מהתוכנית הזאת, שהדבר המרכזי הוא היכולת להפעיל תוכנית שפועלת על כל בני הנוער בעת ובעונה אחת או פחות או יותר בעת ובעונה אחת.
תמר גוז'נסקי: כלומר, אם יש לנו במדינת ישראל שני מיליון בני נוער עד גיל 18 ומתוך זה אנחנו נוריד את הילדים עד גיל 12, אז יש לנו בערך 700 אלף בני נוער שנקרא להם לצורך העניין חטיבת ביניים ותיכון.
תמר גוז'נסקי: אם יש לנו 700 אלף ומתוכם אנחנו מפעילים כמה תוכניות שאני מניחה שנשמע עליהן שמגיעות לכמה מאות ילדים, אז אני חושבת שכאן שורש הבעיה.
תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, שורש הבעיה להערכתי – ואחר-כך גם התסכול שאנחנו מרגישים – זה כשאין תוכנית שבעצם פועלת בכל המקומות, מפעילה את כולם ושהיא כוללת בתוכה גם את מערכת החינוך, מערכת הבריאות, גם תשדירים בטלוויזיה, גם תשדירים ברדיו וכל מה שאפשר לעשות.
תמר גוז'נסקי: לכן אחת השאלות שעומדת היא בעצם מה מפריע לנו ליזום דבר כזה וללכת על משהו גדול במקום על עוד איזו תוכנית קטנה.
תמר גוז'נסקי: דרך אגב, זה נכון לא רק בנושא העישון אלא בהרבה מאוד תחומים אחרים בהם למשרדים הנוגעים בדבר יש תוכניות נפלאות שיכולות להציל ילדים, אם זה ברווחה ואם זה בחינוך, אבל כשאחר-כך בודקים על כמה ילדים קונקרטית התוכנית הזו השפיעה או כמה ילדים היו מעורבים בתוכנית, מגלים שהיו כמה מאות ילדים שמעורבים בתוכנית ואז הכל נעצר.
תמר גוז'נסקי: לכן השאלה הגדולה שלי, גם למשרדים, מה ניתן לעשות כדי שנעבור משלב הניסיונות והתוכניות המאוד צנועות והקצת חלשות שלנו ונגיע לדבר גדול הזה.
דב תמיר: למשרד הבריאות יש איזושהי תוכנית.
דב תמיר: בשנה שעברה הייתה תוכנית - ואם תרשי לי, בכמה דקות אני אציג אותה – שהגיעה ל700- אלף ילדים.
דב תמיר: יש לנו עכשיו מחקר שבדק את התוכנית הזאת, אחרי תשעה חודשים, כדי לדעת מה הייתה השפעת התוכנית הזו.
דב תמיר: כל אחד מאתנו עושה פעולות, כך שהפעולות מקיפות הרבה יותר ממאות בני נוער.
דב תמיר: לפי המחקר שלי חצי מהילדים שבדקנו – בשבועות האחרונים בדקנו אלף ילדים שהם מדגם טוב למדינת ישראל, בגילאים 12 עד 17 – בין היתר שאלנו אותם האם בכיתה שלהם בוצעה איזושהי תוכנית נגד עישון, ו55- אחוזים אמרו שאכן כן.
דב תמיר: כולנו אומרים שאנחנו לא עושים מספיק וכולנו מודאגים בעליית המעשנים בקרב בני נוער, אבל בכל אופן משהו נעשה.
דב תמיר: בכל אופן אני רוצה לתאר משהו שנעשה בשיתוף עם קופת-חולים כללית בשנה שעברה, ובכל אופן זה היה משהו גדול שקצת מזכיר את פלורידה אם מכניסים לזה עוד כמה דברים שנעשו בארץ.
דב תמיר: עשינו תשדירי שירות כאשר בשנה האחרונה היו שלושה או ארבעה סוגים.
דב תמיר: סוג אחד היה של האגודה למלחמה בסרטן יחד עם בנאי שזה היה בערוץ הילדים, הסוג השני - של המחלקה שלנו גם בערוץ הילדים אבל הראו את זה יותר פעמים – של סיגריה לא מדליקה אותי, והסוג השלישי היה מה שנקרא אין מצב, וזה הדבר שאני רוצה לתאר עכשיו, שהראו אותו מאות פעמים בטלוויזיה, גם בערוץ 2 וגם בערוץ 3, גם ב-MTV וגם בבתי-קולנוע.
דב תמיר: נעשו גם כמה מסיבות בני נוער כאשר למסיבה אחת הגיעו קרוב ל6,000- בני נוער.
דב תמיר: היה לזה פרסום ענק ב"מעריב לנוער".
דב תמיר: לזה את יכולה להוסיף את מה שנעשה כבר היום במשרד החינוך וגם אינטרנט מיוחד לבני נוער שפתחנו.
דב תמיר: בכל אופן, הייתה פעולה די גדולה.
דב תמיר: בדקנו את הדבר הזה במחקר בשבועות האחרונים.
דב תמיר: ראשית בדקנו את זה מיד אחרי החשיפה – זה היה לפני כתשעה חודשים – כאשר בדקנו חודש אחרי החשיפה ומצאנו שבין שבעים לשמונים אחוז מבני הנוער נחשף וידע מה זה אין מצב.
דב תמיר: אין מצב זה סלנג שניסינו להכניס.
דב תמיר: יש מצב לכל מיני דברים, יש מצב לאהבה, יש מצב להרפתקנות, אבל לסיגריות אין מצב.
דב תמיר: בדקנו אחרי תשעה חודשים והסתבר ששלושים אחוז מהנוער עדיין זוכר את הנושא של אין מצב, מתוכם די הרבה אמרו שהם משתמשים במילה אין מצב.
דב תמיר: עשרה אחוז מבני הנוער – ושוב, מדברים על 700 אלף איש, ואז עשרה אחוז זה שבעים אלף בני נוער וזה לא מעט – משתמשים במילה אין מצב לסיגריות.
דב תמיר: כלומר, בכל מיני מקומות שיש להם הזדמנות, משתמשים במילה אין מצב לסיגריות.
דב תמיר: בדקנו גם את ההשפעה של הדבר הזה, האם זה השפיע עליך, או מה הבנת – ורובם הגדול הבינו את מה שהתכוונו והבינו את המסרים.
דב תמיר: הם קלטו את המסרים וזכרו אותם אחרי תשעה חודשים.
דב תמיר: אחר-כך שאלנו גם אם זה השפיע עליך – שלושה אחוז אמרו כן.
דב תמיר: לגבי מודעות, המסר עבר, נזכר ונכנס למודעות של התלמידים.
דב תמיר: מה זה עשה לגבי עישון?
דב תמיר: כאן אנחנו זקוקים למחקר יותר עמוק וזה מחקר לא כל כך פשוט כי לנו אין קונטרול.
דב תמיר: אנחנו נשווה מה קרה בבתי-ספר שם הייתה תוכנית לעומת בתי-ספר שאין בהם תוכנית.
דב תמיר: אני אומר שזאת התחלה ואנחנו רוצים להמשיך עם הדברים האלה.
דב תמיר: זאת התחלה של משהו גדול שמראה שבכל אופן נעשה משהו בארץ.
דב תמיר: אנחנו נתנו כמעט חצי מהתקציב שלנו לעניין הזה וגם קופת-חולים נתנה סכום נכבד.
דב תמיר: שאלנו את בני הנוער כמה בני נוער מעשנים לפי דעתם.
דב תמיר: המספר האמיתי של 10-9 אחוז, רק ארבעה אחוז מבני הנוער יודעים את האמת.
דב תמיר: כלומר, 96 אחוז מבני הנוער חושבים שרוב בני הנוער מעשנים.
דב תמיר: רוב בני הנוער חושבים שששים-שבעים אחוז מבני הנוער מעשנים ולכן אחת המטרות שלנו תהיה בעתיד לומר להם את האמת וכי הנורמה היא לא לעשן.
רות לקט: כפי שנאמר על-ידי דוקטור דב תמיר ולפי סקר שערכנו יחד עם משרד הבריאות, נעשות פעולות בכ500- בתי-ספר שמפעילים תוכניות.
רות לקט: בארץ יש 3,500 בתי-ספר אבל אנחנו לא מצפים שבכל הגילאים יעסקו בעישון.
רות לקט: התוכנית שלנו אומרת שבכיתות היסוד ובמעבר לחטיבת הביניים ובמעבר לעל-יסודי, שם יש קפיצת מדרגה.
רות לקט: אני שוב חוזרת ואומרת שהחובה להפעיל תוכניות היא מחטיבות הביניים.
רות לקט: בבתי-הספר היסודיים אין חובה בכלל, אבל אנחנו עדיין מפעילים תוכניות בעיקר בחטיבות הביניים, במעבר אל חטיבת הביניים.
רות לקט: במחקר שערכנו על הסיבות לתחילת העישון – ועל-פי זה אנחנו פועלים – מצאנו שהסיבה המרכזית אצל ילדים היא בקונספציה שלהם שרוב החברים המבוגרים שלהם מעשנים סיגריות.
רות לקט: כשלילד יש קונספט שהוא עצמו רוצה להיות בוגר ורוצה להתבגר כמו חבריו הבוגרים ויש לו בראש תבנית של בוגר שווה מעשן או בוגר שווה משתמש בסמים, יש סכנה שהוא יאמץ את ההתנהגויות האלה על-סמך המיתוס הזה.
רות לקט: מה שאנחנו עושים בתוכניות, אנחנו מנסים לשבור את המיתוס הזה על-ידי עימות של הילדים גם עם נתונים וגם במפגשים עם חברים בוגרים יותר בבית-הספר על-מנת שהם יראו שבעצם הרוב לא מעשנים וכי כדי להתבגר אני לא חייב לאמץ את דפוסי ההתנהגות האלה.
רות לקט: זאת תוכנית שאנחנו עושים בשיתוף פעולה גם עם משרד הבריאות, גם עם קופת-חולים כללית, גם עם האגודה למלחמה בסרטן וגם עם הליגה למלחמה במחלות ריאה ושחפת.
רות לקט: אנחנו רוצים להצליח להרחיב את הפעילות בבתי-הספר.
רות לקט: אני לא אומרת שבכולם נעשה והייתי רוצה שייעשה הרבה יותר, אבל נעשה הרבה יותר ממה שאפשר לחלום - כאשר לצערי בבתי-הספר עוסקים בכל כך הרבה נושאים - בכל-זאת הדברים נעשים.
תמר גוז'נסקי: התחושה שלי היא שהמערכת עדיין חושבת שעישון זה נורא אבל לא כל כך נורא ושיש דברים יותר נוראיים.
תמר גוז'נסקי: בזמנו חשבנו שחינוך בנושא אלימות הוא כשילדים גדולים כי הם יכולים לגרום נזק ממשי עד שהגענו למסקנה שחינוך בנושא אלימות צריך להתחיל במעון היום, שלא לדבר על גן הילדים.
תמר גוז'נסקי: לכן אני חושבת שגם בנושא של העישון, כמו בנושאים אחרים, אני לא רואה מה ההגיון להתחיל את התוכנית בגיל כל כך מאוחר.
תמר גוז'נסקי: הניסיון שלי לפחות הראה שבמקום שהיו גננות שפעלו בנושא כנראה ביוזמה שלהן – אולי משרד החינוך העביר איזה שהם חומרים בנושא הזה – זה פעל, כאשר אותם ילדים באו הביתה ואמרו שהעישון מגעיל אותם, מרגיז אותם ומפריע להם.
תמר גוז'נסקי: זה מהלך חשוב גם לילדים עצמם וגם לסביבה, כי אנחנו לא רוצים שבגיל 12 הם יראו את האבא מעשן והם ילכו בעקבותיו.
תמר גוז'נסקי: לא השתכנעתי מדוע אתם מגבילים בעצם את הפעילות שלכם לחטיבות הביניים כפי שגברתי הסבירה, כאשר בעצם בבתי-הספר אתם מדברים על דברים כלליים של בריאות.
רות לקט: לגבי אלכוהול, למרות שזה לא הדיון שלנו כאן, הנושא הוא הרבה יותר מורכב ממה שהועלה כאן, הוא מאוד בעייתי והצעיר שיושב פה יוכל להעיד על זה.
רות לקט: החבר'ה משתכרים, הם פוגעים על זה בראש וזו בעיה חמורה ביותר.
רות לקט: מאחר שלי חשובים כל הנושאים ואני מצויה בהם, אני רוצה לומר לכם שאני מאוד אשמח אם הוועדה תעלה את הנושא לדיון כי הבעיה היא מאוד מאוד קשה.
רות לקט: גברת דגנית פלס, מדריכה ארצית למניעת עישון, מה למדת מהעבודה שלך, למה הם מעשנים ולמה הם לא מעשנים אלה שלא מעשנים?
דגנית פלס: יש כאן איזושהי גישה ספיראלית שאני לא יכולה להתחיל לעסוק בנושא עישון בכיתה ט' או י' אלא אני חייבת להתחיל בגיל יותר צעיר.
דגנית פלס: אם אני אגיע בכיתה י' עם נושא של עישון, הילדים יבקשו ממני תוכניות גמילה ולא תוכניות מניעה ואילו אני כרגע רוצה להתמקד בתוכניות מניעה.
דגנית פלס: תוכנית גמילה לנוער זו תוכנית מאוד קשה, מורכבת, קשה לעבוד בה.
דגנית פלס: אני חושבת שבבתי-הספר התיכוניים הדתיים עוסקים יותר בנושא של עישון וזה בגלל צרכים שלהם.
דגנית פלס: יש עישון רב אצל דתיים והם עוסקים בכך הרבה.
דגנית פלס: למשל הפלח הרוסי.
דגנית פלס: אני מגיעה מנתניה, לפני שבוע בפגישה שקיימנו אמרה יועצת לעולים חדשים שאצלם הבעיה הרבה יותר חריפה ואנחנו חייבים להתמקד באוכלוסייה הזו במיוחד כי שם הנורמה של העישון מבית ההורים מוצהרת לחלוטין בניגוד לנורמה אצלנו, נורמה שהשתרשה שעישון זה לא בריא, שלא מעשנים ליד ילדים ושהעישון פוחת בהדרגה.
דגנית פלס: אני רוצה לציין נושא מאוד חשוב.
דגנית פלס: באיגום משאבים ובאיגום כוחות חשובה עבודה משותפת של כל המשרדים שנמצאים כאן ומיוצגים.
דגנית פלס: אנחנו רק בתחילת הדרך ואני מרגישה שככל ששיתוף הפעולה יהיה יותר גדול - בין שירותי בריאות כללית שעובדים אתנו, משרד הבריאות אתו אנחנו עובדים, האגודה, והליגה למניעת מחלות ריאה ושחפת בישראל שהוזכרה שעושה עבודה נהדרת – כך יהיה לנו יותר כוח להפעיל.
דגנית פלס: אנחנו רוצים לעבוד.
יעקב צורף: בהתייחס לדבריה של גברת לקט לגבי כיתות י"ב, זה לא שאין טעם לנסות ולהפעיל תוכנית אלא שבני נוער בגיל הזה לא אוהבים לשמוע שיאמרו להם לא לעשן.
יעקב צורף: התוכנית של עמיתים היא ממש טובה.
יעקב צורף: אני אישית לא בתוך התוכנית כי אני במועצת התלמידים ויש לי עיסוקים אחרים, אבל שמעתי עליה.
יעקב צורף: תלמידים מדברים עם תלמידים אחרים בגובה העיניים והתוכנית נראית לי תוכנית אפקטיבית.
יעקב צורף: לגבי אלכוהול, הבעיה הרבה יותר חמורה מעישון סיגריות.
יעקב צורף: בני נוער משתכרים בימי ששי ושבת.
יעקב צורף: אם התלמידים חוזרים לבתי-הספר ביום ראשון בלי כאב ראש, זה נדיר מאוד.
יעקב צורף: אני יכול לומר לכם שאפילו יש סגנית במועצת תלמידים שאישרה כל כך הרבה דברים שאני לא אישרתי והיא עשתה זאת בזמן שהיא הייתה שיכורה.
יעקב צורף: אתם השוויתם לארצות-הברית.
יעקב צורף: להערכתי בני נוער בישראל מתבגרים הרבה יותר מהר מבני נוער במדינות אחרות, מבחינת בגרות נפשית, מבחינה השכלתית.
יעקב צורף: לדוגמה, אני אירחתי תלמיד בן 16 מגרמניה או מארצות-הברית ואני הרגשתי שלעומתי הוא ממש ילד קטן.
יעקב צורף: יכול להיות שהעיסוקים במועצת התלמידים גרמו לי להיות יותר מבוגר.
יעקב צורף: אני אישית תומך בפינות עישון בבתי-הספר.
יעקב צורף: אם ימסדו את הנושא, אם בית-הספר ייתן לעשן, לפי דעתי כמות המעשנים תרד.
יעקב צורף: לידיעתכם, יש תלמידים בבתי-ספר בארץ שנכנסים לשיעורים כשהם שתויים ומעשנים סמים בהפסקות.
יעקב צורף: ככל שיאמרו יותר ויותר לתלמידים שלא יעשנו, כך הם ירצו לעשן יותר.
איריס פריד: מנהל בית-הספר הזה בשיתוף עם מועצת התלמידים אסרו השנה את קיום פינות העישון.
איריס פריד: אמר לי מנהל בית-הספר הזה שהתלמידים הבינו לבד שזה הרבה יותר גרוע, הם הבינו לבד שהם יוצרים איזושהי נורמה שמצד אחד גם העמיתים, החברים שלך שמעבירים הרצאות ואומרים שזה לא בריא וזה אסור וזה לא מה שמקובל, כלומר, אלה שמעשנים הם המעט ולא הרוב, אז בעצם בזה שביד השנייה אישרו את פינות העישון יצרו אווירה אחרת.
איריס פריד: כמו שאתה אומר שהכל זה בשביל הרושם והרושם אומר להיות דומה לכלל, ואם אתה חושב שהכלל מעשן, זה מה שקורה.
שרה חברוני: אני חושבת שדבר ראשון צריך להתחיל את המודעות ואת ההסברה בנושא העישון.
שרה חברוני: אין לי משהו נגד שיעורי עברית או ספרות או אנגלית, אבל ההסברה הזו יותר חשובה מכל נושא אחר והיא צריכה להיות על סדר היום של מערכת החינוך.
שרה חברוני: ככל שגיל התלמידים יהיה נמוך יותר, כך אחוז הילדים שישתמשו בסמים יהיה נמוך יותר כי בכיתה ט' ו-י' זה מאוחר מאוד כי הילדים הם אנטי והם לא רוצים לשמוע.
שרה חברוני: ילד שמקבל את ההסבר מהתחלה, הוא לא יחשוב אלא להפך, הוא יעזור לאלה שלא קיבלו את ההסבר.
שרה חברוני: אני רואה את זה לפחות לגבי כמה ילדים שאני מכירה אישית בבית-הספר בו לומד הבן שלי.
תמר גוז'נסקי: הדבר השני, האם זה מגיע לכל הילדים.
תמר גוז'נסקי: אחרי שהחלטנו שאנחנו מתחילים בגיל מסוים, האם זה מגיע לכל הילדים.
תמר גוז'נסקי: הדבר השלישי, האם אנחנו עוצמים עין אחת ולמרות העמדה הרשמית של משרד החינוך מאשרים פינות עישון או לא מאשרים פינות עישון, אבל פינות עישון קיימות.
תמר גוז'נסקי: עוד לא שמעתי שמשרד החינוך פיטר מנהל כי הוא הירשה בבית-ספרו להקים פינת עישון.
תמר גוז'נסקי: אם נעשה פינת עישון, פינת סמים ופינת אלימות, בית-הספר יהיה מסודר וכל תלמיד יתפרק לו באיזה פינה וכך נראה.
תמר גוז'נסקי: אלה שאלות מאוד רציניות.
תמר גוז'נסקי: אי-אפשר להתעלם מהדברים של יעקב צורף כי אנחנו רוצים לשכנע ולא רוצים לעסוק רק ברדיפות ובענישות ולהפוך את המעשנים לקורבנות שכולם יקנאו בהם על שזכו בתהילה בגין היותם קורבנות עישון.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה להוסיף עוד נקודה אחת.
תמר גוז'נסקי: לפי הנתונים ילדות מעשנות פחות מילדים.
תמר גוז'נסקי: הבנתי מדבריו של קובי צורף שהעישון הוא חלק מהטווסות של למצוא חן בעיני הבנות ואני שואלת האם משרד החינוך/משרד הבריאות מנהלים מערכה כדי שנערות יראו בעישון לא הדבר שמעיד על הגבריות של הבנים.
תמר גוז'נסקי: כלומר, אם אנחנו מדברים על לחץ חברתי, אנחנו צריכים לפרק אותו לגורמים.
תמר גוז'נסקי: כלומר, אחד מהלחצים הברורים הוא למצוא חן בעיני המין השני.
תמר גוז'נסקי: אני מכירה את זה גם מהצד השני ואני מדברת על נערות וסטודנטיות שהעישון כאילו מעביר אותן כיתה.
תמר גוז'נסקי: כלומר, מסתם ילדות 'חנוניות' הן עכשיו כבר אימצו נורמות שכאילו מעבירות אותן לעולם החזק, כאילו העישון הוא ביטוי לחוזק.
תמר גוז'נסקי: התווכחתי עם הרבה נערות וסטודנטיות בנושא הזה והייתי המומה לשמוע את העמדה.
תמר גוז'נסקי: הן היו כל כך משוכנעות שזה עושה אותן יותר חזקות, יותר אסרטיביות, ואם אתה מעשן אתה מוכיח שאתה מסוגל וכן הלאה.
תמר גוז'נסקי: אני מדברת גם על כאלה שבאים מבתים מסורתיים שם נערות לא אמורות לעשן אבל הנה הן השתחררו, הן הגיעו לאוניברסיטה ועכשיו הן גיבורות.
תמר גוז'נסקי: אני אומרת שבבדיקת הנתונים האלה - האם זה סימן לגבריות, האם זה סימן להשתלבות בחברה החזקה יותר וכולי - לא שמעתי בכלל על הנושא הזה של נערות.
תמר גוז'נסקי: דבר נוסף שלא שמעתי זה על העישון בקרב בני הנוער הערבים.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה לומר שלגבי מבוגרים זו קטסטרופה.
תמר גוז'נסקי: אני לא מכירה מגזר אחר באוכלוסייה שם העישון הוא קטסטרופלי ועישון ברמה של סיגריה אחרי סיגריה.
תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, לא שתי סיגריות ליום ולא שלוש סיגריות ליום אלא עישון בשרשרת עם חוסר כל שליטה, עם אובדן כל שליטה על הנושא הזה.
תמר גוז'נסקי: לדעתי כל מה שנעשה עד היום כנראה לא הגיע למגזר הזה.
תמר גוז'נסקי: אני לא יודעת אם למחלקה שלכם יש דגש מיוחד במגזר הזה אבל אני רואה שזה הולך ונעשה אופנתי גם בקרב נערות וסטודנטיות ערביות, ואני רואה בזה דבר חמור ביותר כי קודם היה איזשהו פער משמעותי אבל עכשיו כנראה הוא הולך ונמחק.
תמר גוז'נסקי: האם כל הפרסומות והתשדירים היו גם בערבית?
דב תמיר: בקבוצות המיקוד שלנו, בכיתות ו' ואפילו ז', אין פה בעיה של בחורים ובחורות.
דב תמיר: בכיתות ו' ו-ז' הבחורות גבוהות וגדולות והנערים קטנים ונמוכים והם לא מדברים על סיגריות.
דב תמיר: לבי האוכלוסייה הערבית, יש לנו נתונים שמראים שחמישים אחוז מהאוכלוסייה הבוגרת מעל גיל 18 מעשנים, גם הרבה יותר נוער מעשן, כאשר עדיין פחות נשים מעשנות אבל המספר עולה.
דב תמיר: משהו לגבי בתי-הספר כי זה עלה כאן כמה פעמים.
דב תמיר: יש תוכניות.
דב תמיר: אנחנו למשל עשינו תוכנית שמדברת גם על עישון בגן, והיום יש כמה מאות גנים בארץ שעובדים לפי זה.