GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
לירי אנדי-פינדליג: הדברים האלה, כמובן, יוכלו לעזור לנו אם נרצה לעשות עבודה יסודית בכל הקשור לבטיחות ילדים.
לירי אנדי-פינדליג: אתן איזשהו רקע על מה שנעשה ועל מה שעוד צריך לעשות, ואעשה זאת שוב לפי קבוצות גיל.
לירי אנדי-פינדליג: אתחיל דווקא בגילאים 3-6, הגילאים בגנים העירוניים, בגני משרד החינוך.
לירי אנדי-פינדליג: אם אני מתייחסת לנושא של סביבה וציוד ללא מפגעים, אני חושבת שחלה בימים אלה מהפכה שבוודאי ידובר עליה על-ידי אגף הבטיחות במשרד החינוך ומכון התקנים הישראלי.
לירי אנדי-פינדליג: זו מהפכה של ממש.
לירי אנדי-פינדליג: הקבצים האלה, כל המפרטים הנדרשים במוסדות חינוך בכלל ובמוסדות החינוך לגילאי הגן בפרט, כבר כתובים.
לירי אנדי-פינדליג: יש נהלים.
לירי אנדי-פינדליג: יש מפרטים טכניים.
לירי אנדי-פינדליג: בימים אלה מוכשרים גם ממוני בטיחות מיוחדים של הרשות המקומית בשביל שהם יוכלו אכן לדאוג שסביבת הגן ומוסד חינוכי אחר יהיו בטוחים.
לירי אנדי-פינדליג: אני חושבת שזה תהליך מאד מבורך.
לירי אנדי-פינדליג: אבל בשביל שאנחנו ניתן מענה לקבוצת הגיל הייחודית הזאת ולגיל הגן, אנחנו צריכים למעשה ניהול בטיחות.
לירי אנדי-פינדליג: בגן יש מנהלת אחת, היא אישה בודדה.
לירי אנדי-פינדליג: זה לא בית ספר עם מאות אנשים מבוגרים, מחנכים, מנהלים, מפקחים, רכזים.
לירי אנדי-פינדליג: לא, בגן היא נמצאת כאישה אחת.
לירי אנדי-פינדליג: יש לה צוות מאד מצומצם והיא צריכה לדעת מה לעשות.
לירי אנדי-פינדליג: אם אנחנו לא נצליח להעביר את כל חוזרי המנכ"ל, את כל הנהלים, את כל המפרטים האלה, את כל מה שצריך לעשות, את המיומנות הזאת, את היידע ואת המודעות לרמת הגננת – אנחנו ניכשל.
לירי אנדי-פינדליג: אני חושבת שגם בנושא הזה יהיו לנו בשורות היום.
לירי אנדי-פינדליג: לגבי הגילאים הצעירים – כאן בכאב רב אני יכולה להגיד שהמצב הוא עגום ביותר, בגלל שכאן במיוחד יש לנו בעיות מאד קשות של פיקוח, בעיות חקיקה ואכיפה במוסדות החינוכיים לגיל הרך.
לירי אנדי-פינדליג: נתחיל בהתנהגות של הצוות המטפל.
לירי אנדי-פינדליג: "בטרם" מציע למעשה השתלמויות מיוחדות לגני הילדים, שבעצם מועברות באופן וולונטרי.
לירי אנדי-פינדליג: גופים כמו מעונות יש"ע, מעונות אמונה, מעונות ויצ"ו, כבר הכשירו חלק מהמטפלים שלהם בהכשרה הייחודית הזאת, שנותנת את הכלים הללו לגננות ולמטפלות.
חנה קרוא: גם בארגון גני הילדים הפרטיים.
לירי אנדי-פינדליג: וגם בחלק מארגון גני הילדים הפרטיים, בהחלט.
לירי אנדי-פינדליג: אנחנו יכולים להגיד לכם ממחקרים חיצוניים שנעשו באוניברסיטת חיפה, שכל הדברים האלה הוכיחו שיש שינוי אמיתי בהתנהגות של הצוות המטפל.
לירי אנדי-פינדליג: יותר מזה, אנחנו כבר עדים לכך שגם נוהלים תוך ארגוניים, גם אם הם עדיין לא ממוסדים ולא אחידים, כבר שופרו ותקנות חדשות נכנסו בתוך מעונות ובתוך רשתות.
לירי אנדי-פינדליג: הדברים האלה הם דברים מאד מבורכים.
לירי אנדי-פינדליג: יחד עם זאת, בגלל הבעיות שהעליתי קודם היה ברור שיש קושי מיוחד בכל הנושא הסביבתי, בנושא של נהלים ופיקוח.
לירי אנדי-פינדליג: לכן, "בטרם" הקים ביחד עם מכון התקנים הישראלי ועדה ציבורית שכוללת נציגים ממשרדים שונים, נציגים ממעונות היום וממשרדי הממשלה.
לירי אנדי-פינדליג: הם מגיעים בשביל לשבת ולחשוב ביחד מה הם הדברים שצריך לעשות על-מנת לטפל בכל הבעייתיות הקשה שמאפיינת את הגילאים האלה, גילאי הגן הצעירים.
לירי אנדי-פינדליג: המסקנות העיקריות של הוועדה הזאת מוצגות כאן והן נמצאות גם בחומר יותר בהרחבה.
לירי אנדי-פינדליג: הוועדה הרחבה הזאת כוללת נציגים שבפירוש אפשר להגיד שהם נציגים שאיכפת להם.
לירי אנדי-פינדליג: הם יודעים שיש בעיה מאד קשה וברור שצריך לעשות מעשה לאומי בשביל לשנות את פני הדברים.
לירי אנדי-פינדליג: קודם כל, אנחנו צריכים לקוות שהוועדה הזאת, הוועדה הבין-משרדית הזאת, תהא ועדה שיש לה שיניים, שיש לה סמכויות.
לירי אנדי-פינדליג: כבר שמענו על משרדי ממשלה שיכולים להיות מתאימים לכך.
לירי אנדי-פינדליג: זה יכול להיות משרד העבודה והרווחה, או משרד החינוך.
לירי אנדי-פינדליג: משרדים אחרים גם הביעו נכונות.
לירי אנדי-פינדליג: אנחנו נראה איך אפשר לקדם את הנושא הזה.
לירי אנדי-פינדליג: מדובר בקידום חקיקה בנושא.
לירי אנדי-פינדליג: כל הנושא של פתיחת מוסד חינוכי לגיל הרך הוא נושא קריטי.
לירי אנדי-פינדליג: אחד הדברים שחברי הוועדה דנו בהם הוא שאפשר להשתמש בזה דרך חוקים עירוניים לפתיחת עסק.
לירי אנדי-פינדליג: זאת כדי שהאכיפה תוכל להיעשות גם שם.
לירי אנדי-פינדליג: הנושא הזה הוא בפירוש קריטי.
לירי אנדי-פינדליג: המבנה של המוסד החינוכי ייבדק תמיד על-ידי ממונה בטיחות מוסמך.
לירי אנדי-פינדליג: רישיון העבודה של המטפל יהיה מותנה בהכשרה למניעת תאונות.
לירי אנדי-פינדליג: זה פשוט לא יעבוד אחרת.
לירי אנדי-פינדליג: הנהלים ודרגי הפיתוח יתקיימו ותהיה אכיפה על הביצוע שלהם.
לירי אנדי-פינדליג: אני חושבת שזה המקום לפתוח את כל הנושא הזה לדיון.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה להודות לגב' לירי אנדי-פינדליג על ההצגה המאד חשובה של הנושא הזה.
תמר גוז'נסקי: אנחנו נשמע תגובות והערות של הגורמים השונים.
תמר גוז'נסקי: פרופ' דנון, בבקשה.
פרופ' יהודה דנון: הנושא של בטיחות וילדים הוא למעשה נושא אינטר-דיסצפלינרי ובין משרדי.
פרופ' יהודה דנון: אם אנחנו בוחנים את הדברים הרי לפחות עשרה משרדי ממשלה שונים כרוכים בנושא: חינוך, ספורט ותרבות, תחבורה, משפטים, ביטחון פנים, בריאות, עבודה ורווחה, שיכון, תשתיות, משרד הפנים.
פרופ' יהודה דנון: נושאים שהם בין-משרדיים מטבעם נופלים לעתים בין הכסאות.
פרופ' יהודה דנון: אנחנו עוסקים בנושא של מניעה ראשונית.
פרופ' יהודה דנון: אנחנו מבחינים מקצועית במניעה ראשונית, קרי: למנוע את התאונה עצמה.
פרופ' יהודה דנון: מניעה שניונית היא שכאשר הילד נפגע ומגיע לבית החולים הוא יקבל את הטיפול הטוב ביותר.
פרופ' יהודה דנון: בשש-שבע השנים האחרונות קמה המועצה לטראומה.
פרופ' יהודה דנון: מאז נוסד הנושא הזה אנשים, כולל ילדים, מקבלים טיפול הרבה יותר טוב מזה שהיה נהוג בעבר.
פרופ' יהודה דנון: המניעה השלישונית – וזה נושא שגם את, חברת הכנסת גוז'נסקי, עסקת בו בוועדה – נוגע לילדים עם הצרכים המיוחדים, אותם ילדים שחלילה נשארים נכים כתוצאה מהפגיעה שהיתה להם.
פרופ' יהודה דנון: בנושא של המניעה הראשונית אין למעשה מישהו שעוסק היום בצורה מקצועית.
פרופ' יהודה דנון: במסגרת חוק ביטוח בריאות ממלכתי נושא המניעה והחינוך לבריאות יצאו נזוקים.
פרופ' יהודה דנון: הנושא הוטל על קופות החולים ובמציאות הן לא עוסקות בנושא הזה.
פרופ' יהודה דנון: אם אנחנו חוזרים לנושא של הגיל הרך, כלומר גיל 0-5, הרי שזה הגיל הפגיע ביותר.
פרופ' יהודה דנון: בכל הסטטיסטיקות בכל העולם בגיל הזה הסיבה הראשונה לתמותה מספר אחת היא פגיעות ותאונות; זה יותר מאשר סרטן, יותר מאשר תחלואה במחלות זיהומיות, שבעבר היתה שכיחה ביותר, ואפילו יותר ממומים מולדים.
פרופ' יהודה דנון: אם אנחנו רוצים לתקוף את הנושא ברצינות, אנחנו חייבים להתייחס לנושא הזה ברצינות.
פרופ' יהודה דנון: שמענו פה שישנה מגבלה, שמשרד החינוך לא עוסק בילדים מתחת לגיל 4.
תמר גוז'נסקי: גיל 3.
פרופ' יהודה דנון: משרד העבודה והרווחה והרווחה לא רוצה לקחת על עצמו את האחריות הזאת.
פרופ' יהודה דנון: בעולם כולו ישנו חג, יום הילד, וישנו מיניסטריון שהוא מיניסטריון לענייני ילדים בחלק מהמדינות.
פרופ' יהודה דנון: ישראל זכתה, היא מדינה צעירה, ובניגוד למרבית מדינות אירופה שמנסות לעודד את הילודה ולהביא מהגרים שיביאו עמם ילדים, לנו יש עדיין מדינה צעירה שבה כ-40% מהאוכלוסיה היא אוכלוסיה של ילדים.
פרופ' יהודה דנון: התפקיד של המוסד הזה, המוסד המחוקק, הוועדה שאת עומדת בראשה והכנסת כולה, הוא לנסות לדרבן את המשרדים השונים לעיסוק בנושא הזה.
פרופ' יהודה דנון: כבר בשלב ראשון ישנם תקנים לילדים בגני ילדים בגיל 4.
פרופ' יהודה דנון: אם כך, מדוע לא להוריד זאת גם למשפחתונים וגם לפעוטונים, ולהטיל זאת על אותם משרדים שעוסקים בילדים עד גיל 4?
פרופ' יהודה דנון: גם לקהילה יש תפקיד חשוב ביותר.
פרופ' יהודה דנון: "בטרם" הוא ארגון של מתנדבים.
פרופ' יהודה דנון: כאשר ישנו ואקום, נוצר מצב שארגוני מתנדבים נכנסים לנושא ולוקחים על עצמם תפקידים שהם תפקידים ממלכתיים, מבלי לקבל תיקצוב ממלכתי לנושא.
פרופ' יהודה דנון: לכן, חשוב גם נושא התיקצוב של ארגוני המתנדבים וגם בכל קהילה, בכל מועצה מקומית, צריך לקום סניף שיהיה מודע לבעיות שקיימות במסגרת אותה קהילה.
פרופ' יהודה דנון: אני משוכנע שהפעילות כאן, במסגרת בית המחוקקים, תביא לשינוי בנושא.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה להעיר כמה הערות קצרות לפני שנשמע את הגורמים השונים.
תמר גוז'נסקי: הערה אחת – בהתאם לחוק שהתקבל בכנסת בכל רשות מקומית חייבים להקים ועדה סטטוטורית, שנקראת הוועדה לקידום מעמד הילד, של הישוב הנדון.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שהוועדה הזאת, בין יתר עיסוקיה, צריכה לקחת על עצמה גם את הנושא של הבטיחות.
תמר גוז'נסקי: היא אמורה לעסוק בילדים בכלל.
תמר גוז'נסקי: אין לה איזה סדר יום.
תמר גוז'נסקי: היא קובעת את סדר היום שלה.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שהוועדות האלה יכולות לשמש גורם חשוב, כי בוועדות האלה יש נציגים של כל הגורמים שאתה הזכרת, גם גורמים עירוניים, אבל גם גורמים שנמצאים בקהילה, כמו לצורך זה המשטרה, או קופות חולים וכו'.
תמר גוז'נסקי: דבר שני – בזמנו, לפי בקשת הוועדה לקידום מעמד הילד, הוקמה ועדת מנכ"לים.
תמר גוז'נסקי: ועדת המנכ"לים היתה אמורה לעסוק במתקני משחקים.
תמר גוז'נסקי: אחר-כך הוועדה הזאת משום מה הפסיקה להתכנס.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שהוועדה הזאת, שמרכזת מנכ"לים, יכולה להיות גם כן כתובת לצורך התיאום שאנחנו כל-כך מחפשים בין המוסדות השונים.
תמר גוז'נסקי: דבר שלישי – אנחנו הזמנו לפה גם את הנציגים של משרדי הממשלה וגם את מרכז השלטון המקומי.
תמר גוז'נסקי: האם יש כאן מישהו ממרכז השלטון המקומי?
תמר גוז'נסקי: – לא.
תמר גוז'נסקי: מרכז השלטון המקומי, לצערי הרב, לא מגלה את האחריות שיש לו בנושא החשוב הזה והוא נעדר שוב מהדיון.
תמר גוז'נסקי: אנחנו נביע את דעתנו על כך באזני האחראים.
תמר גוז'נסקי: נשמע עתה את נציגי משרד החינוך ואחר-כך נעבור ליתר המשרדים.
תמר גוז'נסקי: רשות הדיבור לגב' דליה לימור.
תמר גוז'נסקי: אחר-כך – מר צדקה.
תמר גוז'נסקי: גב' דליה לימור היא מנהלת האגף לחינוך קדם יסודי.
דליה לימור: הגעתי לישיבה זו חולה והגעתי פשוט מתוך כבוד למעמד ולעבודה המכובדת והרצינית שנעשית על-ידי "בטרם".
דליה לימור: אני רוצה לברך את "בטרם" ואת חברת הכנסת גוז'נסקי על הפעילות המבורכת שמתקיימת לאורך השנים האחרונות בתחום הבטיחות וההגנה על שלום ילדי ישראל.
דליה לימור: לצורך העניין הזה עשיתי את כל המאמצים להגיע לכאן.
דליה לימור: לצערי הרב, באמת קורות ומתרחשות תאונות.
דליה לימור: התאונות האחרונות שהופיעו בעיתונות וגם הבוקר הן תאונות שהתרחשו בגנים פרטיים, בגנים לא מפוקחים, לא מבוקרים, בגנים שהם לא במערכת.
דליה לימור: בעבודה משותפת עם "בטרם" ובהחלטה של האגף הוחלט שכל מטפל העובד בפועל עם הילדים יחוייב בהכשרה בנושא מניעת תאונות.
דליה לימור: הכוונה שלנו היא שכל גננת, גם בהכשרה במכללות, תקבל הכשרה בתחום ולאחר מכן היא תחוייב בהכשרה במהלך עבודתה.
דליה לימור: אנחנו מדברים על גננות בעלות ותק של שנים רבות, שכבר שנים הנושא אולי לא טופל אצלן.
דליה לימור: לכן, בשנים הבאות אנחנו נרענן את הטיפול בנושא בכל המערכת כולה.
דליה לימור: אנחנו נערכים כיום בהיקף מאד רחב.
דליה לימור: זה מותנה, כמובן, בתקציבים שיהיו להשתלמויות.
תמר גוז'נסקי: כמה תקציבים יש לכם עכשיו?
דליה לימור: אני רוצה לספר על המכתב האחרון שהפסיק את ההשתלמויות מחודש יוני ועד ינואר 2002.
דליה לימור: זה המכתב האחרון שהיה.
תמר גוז'נסקי: רגע, אני לא מבינה.
תמר גוז'נסקי: אין השתלמויות?
דליה לימור: כרגע ניתנה הוראה להפסיק את כל ההשתלמויות בתום שנה זו, מחודש יוני-יולי.
תמר גוז'נסקי: כי הבטיחות לא נדרשת יותר?
דליה לימור: לא, כי הכספים במשרד החינוך נגמרו.
קריאה: זה אמור לא רק לגבי בטיחות.
דליה לימור: יש בעיה בכל המערכת.
דליה לימור: אני אומרת שזה מותנה.
דליה לימור: ברגע שיהיו תקציבים שיועברו אלינו מהאוצר –
תמר גוז'נסקי: מה היה התקציב השנתי עד יוני?
תמר גוז'נסקי: מדובר בכל ההשתלמויות?
דליה לימור: כרגע יש הפסקה.
דליה לימור: מדובר בכל ההשתלמויות לכל מערכת החינוך.
תמר גוז'נסקי: כמה עולות ההשתלמויות שלכם מבחינה שנתית?
תמר גוז'נסקי: אני שואלת על ההשתלמויות בנושא הזה של הבטיחות?
דליה לימור: אני לא רוצה להתחייב על סכום.
דליה לימור: אבל זה לא סכום גבוה.
דליה לימור: זה לא סכום בשמיים.
דליה לימור: אבל זו מערכת שיש בה כמה מיליונים טובים שמושקעים בהשתלמויות בכלל.
דליה לימור: אבל אנחנו לקחנו את הנושא הזה כאחד הדברים החשובים שעומדים בסדר קדימות.
תמר גוז'נסקי: רשות הדיבור למר אברהם צדקה, מנהל האגף לבטיחות, ביטחון ושעת חירום.
תמר גוז'נסקי: בדיון שהשתתפתי בו במרכז שניידר, מטעם "בטרם", שעסק בנושא בטיחות, נציגים של מחלקות בעיריות סיפרו לנו את הדבר הבא.
תמר גוז'נסקי: הם אמרו כך: שולחים את הבקר, את המפקח, לבדוק מהי הבטיחות של המתקן.
תמר גוז'נסקי: הוא מגלה שבמתקן יש בעיות בטיחות ושהוא לא בטוח.
תמר גוז'נסקי: מה עושים?
תמר גוז'נסקי: אתם חושבים שמתקנים?
תמר גוז'נסקי: – טראח, מורידים את המתקן, מסלקים את המתקן, אין מתקן, אין בעיית בטיחות, בא לציון גואל ובזה בעצם נפתרה הבעיה.
תמר גוז'נסקי: אני אומרת שבשיטה המופלאה הזאת אפשר לפתור את כל בעיות הבטיחות, פשוט להוריד את כל המתקנים מהגנים.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שזה אות עניות.
תמר גוז'נסקי: מצד אחד, רוצים בטיחות, ומצד שני, בעצם לוקחים מהילדים את המתקנים שכל-כך חשובים להתפתחות שלהם.
אברהם צדקה: תודה.
אברהם צדקה: באשר להערה שלך – במקום המתקן שנהרס המקום הפך להיות "ג'אנק".
אברהם צדקה: הנה לך מפגע בטיחותי.
אברהם צדקה: אבל אם אני הייתי ממפה את הבעיות, הרי שכבעיה ראשונה הייתי שם את העובדה שבמדינת ישראל אין גוף ממלכתי שאמון על נושא הבטיחות.
אברהם צדקה: ברשותך, גברתי היושבת-ראש, אתן רק הגבלה אחת.
אברהם צדקה: אני גם אמון על נושא ביטחונם של 1.8 מיליון תלמידים, כולל בימים אלה של גאות ושפל.
אברהם צדקה: על-פי החלטת ממשלת ישראל מס' 411 מספטמבר 1975, הוגדרו יחסי הגומלין המקצועיים בין הגוף המונחה לגוף המנחה.
אברהם צדקה: משמע: אם אני מפרסם בחוזר מנכ"ל משרד החינוך שבבית-ספר "בליך", שכבה ט', בטיול שנתי ברמת הגולן יהיו שני מלווים חמושים, אחד ברמת נשק ארוך והשני אקדח, זו לא תולדה של דבר שחלמתי עליו בלילה.
אברהם צדקה: זה על-פי החלטת הממשלה.
אברהם צדקה: במקרה זה בפן הביטחוני הריבון ברמת הגולן הוא צה"ל ולא המשטרה הכחולה.
אברהם צדקה: אני יושב עם קצין אג"ם פיקוד צפון והוא מנחה אותי.
אברהם צדקה: יכול להיות שהוא מתחיל איתי ב-7 כלי נשק ואז אני אומר לו: הולכים לטיול, אדוני, לא למלחמה.
אברהם צדקה: אבל ברגע שמתפשרים על 4 כלים – לגביי זו הוראת עשה.
אברהם צדקה: משמע, אני מפרסם זאת בחוזר מנכ"ל וזה מחייב כל מנהל שמטייל בין גמלא לקצרין להתחמש ב-4 מלווים חמושים.
אברהם צדקה: כשמדובר בנושא הבטיחות עלינו להפנים כולנו שמדובר במקצוע בחיים.
אברהם צדקה: מה לעשות?
אברהם צדקה: !
אברהם צדקה: אני מבקש לומר מעל במה זו שחייב להיות גוף ממלכתי.
אברהם צדקה: אני מברך את "בטרם".
אברהם צדקה: היוזמה שלהם היא יותר מברוכה.
אברהם צדקה: אבל זו עדיין יוזמה של גוף תחת מעטה של עמותה כזאת, או אחרת.
אברהם צדקה: אין גוף ממלכתי.
אברהם צדקה: זו הערה שרציתי להעיר.
אברהם צדקה: אני רוצה לספר אנקדוטה בחצי דקה.
אברהם צדקה: היתה פה ישיבה של ועדת הפנים וועדת החינוך והתרבות.
אברהם צדקה: נשאלה שאלה: למה האבטחה במוסדות החינוך היא רק בין שבע וחצי לשתיים?
אברהם צדקה: והרי יש יום לימודים ארוך, יש פעילות בבית הספר והילדים שוהים בו עד השעה ארבע.
אברהם צדקה: ופונים אליי.
אברהם צדקה: אמרתי: אני פקיד, יותר טוב או פחות טוב, אני פונה אליכם, אני מחזיר אליכם את הכדור, אתם המחוקק, תשנו את ההחלטה.
קריאה: בלי גני הילדים.
אברהם צדקה: זה גם כן סיפור של המחוקק.
אברהם צדקה: בעקבות האסון בבאר-שבע ובעקבות האסון בבית הספר "לוריא", שבהם נספו ילדים – ואני מצר על כך ומאד מצטער על כך – עלה רף המודעות.
אברהם צדקה: היום ראשי רשויות ומנהלי מחלקות חינוך יותר מודעים לעניין.
תמר גוז'נסקי: האם יש היום חובת התקנת סורגים?
אברהם צדקה: עוד פעם, המילה סורגים היא גם כן מטבע לשון שרצה במדיה.
אברהם צדקה: אחרת הדרכים למנוע מצב שילד ייפול מהקומה החמישית או העשירית, היא להקים איזשהו אמצעי שימנע מהילד ליפול.
אברהם צדקה: יש חובה כזאת.
תמר גוז'נסקי: וזה קיים בכל המוסדות?
אברהם צדקה: בוודאי.
אברהם צדקה: זה יכול להיות או סורגים, או מגביל פתיחת חלונות (ויש לנו אמצעי כזה).
אברהם צדקה: זאת אומרת, יש לעשות כל מה שניתן, ולא בהכרח סורגים.
אברהם צדקה: אם מישהו יחליט לסגור את החלון כי המזגנים עובדים והוונטות עובדות, והחלון הזה סגור הרמטית, הוא סגור.
אברהם צדקה: דרך אגב, מיגנו נגד ירי את החלונות בבתי הספר בגילה בירושלים והחלונות הללו לא ניתנים לפתיחה.
אברהם צדקה: שם לא ייפול ילד מהחלון, כי החלון פשוט לא נפתח.
תמר גוז'נסקי: האם חסרים מעקות בבתי הספר?
אברהם צדקה: במסגרת העבודה עם מכון התקנים עשינו אבחנה מכיוון שהשמיכה היא צרה, וצריך להגיד זאת בקול רם.
אברהם צדקה: עשינו אבחנה ברורה בין מפגעי בטיחות שיש להסירם מיידית לבין ליקויי בטיחות בשתי רמות, בקדימות א' ובקדימות ב'.
אברהם צדקה: ליקוי בטיחות ניתן להסיר תוך שלושה חודשים, על-פי המשאב הכספי שיש.
אברהם צדקה: אבל כשמדובר במפגע בטיחות האבחנה היא אחרת.
אברהם צדקה: אם אני אומר שגובה המעקה צריך להיות 1.1 מטר, ואילו גובה המעקה הוא 1.05 מטר – זה ליקוי, גברתי.
אברהם צדקה: אבל אם אין מעקה – זה מפגע קשה.
תמר גוז'נסקי: אם יש בור בבית-ספר צריך לדווח על כך למשרד, לעירייה, למי?
אברהם צדקה: מהו עומקו של הבור, גברתי?
אברהם צדקה: 5 ס"מ?
אברהם צדקה: – אם כן, זה ליקוי שצריך להביא טורייה ולכסות את הבור.
אברהם צדקה: אבל אם זה מקום פתוח ועמוק – זו כבר פרשייה אחרת.
אברהם צדקה: משמע: זה מקצוע, זה לא שחור ולבן.
תמר גוז'נסקי: בסדר, אני רק שואלת: מי צריך לתקן?
תמר גוז'נסקי: משרד החינוך?
תמר גוז'נסקי: צריך לסגור את המוסד?
אברהם צדקה: הגענו לשאלת המיליון דולר או המיליון שקל.
אברהם צדקה: אני כרגע בא מישיבה של הוועדה לביקורת המדינה שבה נדון דו"ח מבקר המדינה.
אברהם צדקה: תראו, המדינה באמצעות משרד החינוך בונה את בתי הספר ומוסרת את המפתח לרשות המקומית/הבעלות.
אברהם צדקה: אחזקת המבנה, שיפוצו, שיקומו והשמירה על הקיים היא באחריות הבעלות.
אברהם צדקה: מכיוון שלא היתה מודעות לנושא עד שקרו אותם מקרים טרגיים, הגענו עד הלום במצב שבתי הספר לא תוחזקו.
אברהם צדקה: 90% מליקויי ומפגעי הבטיחות נובעים מאחזקה לא תקינה של המבנים.
אברהם צדקה: ואז נקלענו למצב מסויים.
אברהם צדקה: בוודאי שמעתם על הסכום האסטרונומי של 2 מיליארד שקלים.
אברהם צדקה: ממה זה נולד?
אברהם צדקה: זה נולד בעקבות "פיילוט" שעשינו עם מרכז השלטון המקומי בעיריית אשקלון.
אברהם צדקה: הגענו לעלות של 800,000 שקל לכל בית-ספר.
אברהם צדקה: אם נכפיל את הסכום הזה ב-3,500 בתי ספר, נגיע לסכום של ה-2 מיליארד שקל.
אברהם צדקה: מיפינו את הדברים עם הגופים המקצועיים והגענו רק ל-100,000 שקל לכל בית-ספר.
אברהם צדקה: לכן, הסכום הנדרש הוא 350 מיליון שקל.
תמר גוז'נסקי: טוב, אדוני, נעצור פה.
תמר גוז'נסקי: אני מאד מודה לך.
תמר גוז'נסקי: אני מברך את המשתתפים בפגישה זו.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה להגיד שהיחידה שלנו, יחידת הממונה על התקינה, עושה אכיפה של תקן רשמי.
תמר גוז'נסקי: יש כ-300 תקנים שאנחנו אוכפים אותם.
תמר גוז'נסקי: כשמדובר בבטיחות הילדים בתקינה מדובר על כ-10 תקנים.
תמר גוז'נסקי: אם נבחן את התקציבים שלנו, אזי שליש מהתקציב הולך ל-10 התקנים האלה.
תמר גוז'נסקי: אנחנו בודקים במשך השנה מתקני משחקים ציבוריים.
תמר גוז'נסקי: אנחנו בודקים צעצועים.
תמר גוז'נסקי: אנחנו בודקים רעילות של הצעצועים.
תמר גוז'נסקי: אנחנו בודקים מיטות ילדים.
תמר גוז'נסקי: אנחנו מעורבים בכל התחום.
תמר גוז'נסקי: האם לדעתך המקצועית היית ממליץ שלפני שפותחים גן, מעון, או מוסד לילדים בגיל הרך, יקבלו מכם אישור?
תמר גוז'נסקי: אני לא יודע אם צריך לקבל את האישור מאיתנו, אבל אישור חייבים לקבל.
תמר גוז'נסקי: אם אתם המוסמכים על הבטיחות, אם אתם האחראים על בטיחות, אז מי יכול להחליף אתכם?
תמר גוז'נסקי: לא, אנחנו לא מוסמכים על הבטיחות.
תמר גוז'נסקי: אנחנו בודקים שמתקנים שמוצעים יהיו בטיחותיים.
תמר גוז'נסקי: כמו שבעת פתיחת גן דורשים שהגננת תהיה מוסמכת, אני חושב שעל כל תחום שקשור בגן היא תקבל רישיון.
תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, היא צריכה לקבל הסמכה בבטיחות.
תמר גוז'נסקי: את הרישיון הזה אין לתת לכל החיים וכל שנה יש לחדש את הרישיון.
תמר גוז'נסקי: זו דרישה מינימלית שצריכה להיות.
תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, אתה מציע שהרישיון יינתן לאיש הצוות ולא למתקן עצמו?
תמר גוז'נסקי: אתה חושב שאיש הצוות הוא זה שצריך להיות המומחה או המתמחה בבטיחות ופחות הבניין?
תמר גוז'נסקי: לא, הכל ביחד.
תמר גוז'נסקי: אני אומר שצריך לטפל גם באיש הצוות וגם במתקן.
תמר גוז'נסקי: אחרת, אם לא יהיה שילוב של שני הדברים האלה אנחנו לא נשיג שום דבר.
תמר גוז'נסקי: רשות הדיבור לניצה הראל-אטיאס, רכזת משפחתונים.
תמר גוז'נסקי: מה קורה במשפחתונים בירושלים בנושא הבטיחות?
ניצה הראל-אטיאס: באופן עקרוני המשפחתונים הם מתקנים שהם בבית.
ניצה הראל-אטיאס: בקליטה, כשאנחנו הולכים לקלוט מטפלות, אנחנו בודקים באמת אם המקום מתאים, בודקים את המבנה.
ניצה הראל-אטיאס: הזכרתם סורגים או תחליפים אחרים.
ניצה הראל-אטיאס: אנחנו מקפידים לבדוק את הדברים האלה.
ניצה הראל-אטיאס: כשאנחנו קונים ציוד אנחנו דואגים שהוא יהיה על-פי תקן של מכון התקנים.
ניצה הראל-אטיאס: לדוגמא, כשמדובר בלולים – אנחנו קונים אך ורק את הלולים שהם בתקן ולא קונים לולים שהם לא בתקן.
ניצה הראל-אטיאס: מה שאנחנו עוד מנסים לעשות זה, כמובן, להעלות את המודעות.
ניצה הראל-אטיאס: ביום העיון הקרוב, שיהיה ב-12 באוגוסט, כל מטפלות המשפחתונים והרכזות עוברות השתלמות.
ניצה הראל-אטיאס: זה נעשה באמצעות "בטרם".
ניצה הראל-אטיאס: אנחנו נעבור השתלמות שבעקבותיה נצטרך, כמובן, להמשיך בריענונים, כי הצוותים אצלנו מתחלפים ומשתנים.
תמר גוז'נסקי: את בוודאי מפקחת על המשפחתונים הרשמיים, הרשומים וכו'.
תמר גוז'נסקי: האם יש לך מושג כמה ילדים, או כמה מוסדות לא-רשמיים לא רשומים נמצאים?
תמר גוז'נסקי: האם זה בערך כמספר המוסדות הרשומים?
תמר גוז'נסקי: האם זה פי שניים, או פי חמש?
ניצה הראל-אטיאס: אני מעריכה שמספרם הוא לפחות כמספר המוסדות הרשמיים.
תמר גוז'נסקי: ועם המוסדות הלא-רשמיים אין לך שום קשר?
ניצה הראל-אטיאס: אין לי שום קשר איתם.
ניצה הראל-אטיאס: מה שכן, למשרד החינוך יש פיקוח על מסגרות פרטיות.
תמר גוז'נסקי: זה לגבי גני ילדים.
תמר גוז'נסקי: אבל אם אנחנו מדברים על ילדים עד גיל 3, אזי בכל מסגרת שיש בה פחות מ-10 ילדים לא צריך לקבל שום אישור, שום רישוי, שום דבר, כידוע לכם.
ניצה הראל-אטיאס: נכון.
ניצה הראל-אטיאס: אבל יש עדיין אפשרות ללכת להשתלמויות.
קריאה: זה לא לגבי מסגרות של עד 10 ילדים.
ניצה הראל-אטיאס: כן.
ניצה הראל-אטיאס: אבל זה וולונטרי.
ניצה הראל-אטיאס: כלומר, אם מישהו רוצה או מעוניין להצטרף – הוא יוכל להצטרף.
תמר גוז'נסקי: זאת אומרת שכשמדובר באותם ילדים שמגיעים למוסדות הבלתי-מפוקחים בגיל הרך אין לנו בעצם שום מידע, או צל של מידע, על מה שקורה שם.
ניצה הראל-אטיאס: לא, לא.
תמר גוז'נסקי: רשות הדיבור לגב' חנה ששון, מנהלת היחידה לגיל הרך בעיריית ירושלים.
חנה ששון: ראשית, אני רוצה להגיד שימים כמו יום העיון שאנחנו מארגנים למשפחתוניים אלה דברים מקומיים.
חנה ששון: העלויות הן מאד רציניות ואנחנו לוקחים זאת מרישום ומכל מיני דברים כאלה.
חנה ששון: אבל אין בעצם משהו אחיד ומחייב בקטע הזה של הבטיחות.
תמר גוז'נסקי: אני מניחה שתאונות שקורות במקומות האלה מוגדרות כתאונות בית וכו', ולא כתאונות במוסדות חינוך.
תמר גוז'נסקי: הן לא נכנסות לסטטיסטיקה של תאונות, כי אף אחד לא יודע בדיוק איפה זה קרה וההורים כנראה גם לא מודעים לכל הפרוצדורה הזאת.
תמר גוז'נסקי: לכן, אני חושבת שאנחנו מדברים על רבבות ילדים שנמצאים במקומות שאין לנו צל של מושג לגבי המצב הבטיחותי שלהם.
איווט סעדון: שלום לכולם.
איווט סעדון: אני מצטרפת לברכות לארגון "בטרם".
איווט סעדון: ארגון "בטרם" הוא ארגון מוכר לנו מאד ואנחנו מאד מעריכים את הפעולה שלו.
איווט סעדון: אנחנו גם שותפים בשלב זה בנוכחות וגם ברעיונות, אבל אני מקווה שבשלב מאוחר יותר נהיה שותפים גם במשאבים שאני מקווה שיגיעו.
איווט סעדון: אתחיל בתשובה לשאלה שהפנית לעיריית ירושלים.
איווט סעדון: על בסיס שלושה שנתונים שאנחנו יודעים, שהם כ-340,000 ילדים, יש 80,000 ילדים במסגרת ממוסדת ולגבי השאר אין חוק פיקוח ואין שליטה על הנעשה עמם.
איווט סעדון: וזה די הרבה.
איווט סעדון: בסך הכל 20%-23% מהילדים הללו מצויים במסגרת שניתן לפקח עליה ולא יותר מזה.
איווט סעדון: כך שיש המון מסגרות שצצות מדי יום, שלצערי הגדול אין לנו אפשרות לפקח עליהן, למרות שאם אנחנו רוצים לממש הלכה למעשה את חוק הפיקוח על מעונות היום היינו אמורים כן לפקח גם עליהם.
איווט סעדון: אבל כל אחד יודע את מצוקת כוח האדם הקיימת.
תמר גוז'נסקי: האם לאגף שלך יש תקציב בטיחות?
איווט סעדון: לא.
איווט סעדון: תקציב מוגדר – לא.
איווט סעדון: אבל אנחנו שותפים בוועדת היגוי עם "בטרם".
איווט סעדון: אמרנו שבכל ההשתלמויות שאנחנו נותנים למטפלות נכניס "מודולה", מה גם שהמון ארגונים כמו "יש"ע", ויצ"ו ואחרים, לקחו יוזמה והם עושים זאת הלכה למעשה.
נעמי בבכנוף: אנחנו כפופים למשרד החינוך, על-פי חוק הפיקוח, ואנחנו משתדלים להקפיד ולעשות בדיוק את מה שמטילים עלינו בנושא זה.
נעמי בבכנוף: במסגרת המעונות אני לא כל-כך בקיאה, אבל לפי מה שאני יודעת הם כפופים למשרד העבודה.
נעמי בבכנוף: עושים באמת את כל מה שצריך.
נעמי בבכנוף: עכשיו הכנסנו יועצי בטיחות שמגיעים לאשר את הגנים שלנו, על-מנת שנקבל את רישיון ההפעלה.
נעמי בבכנוף: בודקים גם את כל הנושאים בתחום הבטיחות, שהם טעונים תיקונים.
נעמי בבכנוף: זה מה שאני יכולה להגיד.
נעמי בבכנוף: אנחנו אחראים באמת על כל העניין הזה.
תמר גוז'נסקי: האם בתוך המסגרת החשובה הזאת של נעמ"ת יש מישהו או מישהי שאחראים על הבטיחות במעונות?
תמר גוז'נסקי: האם יש איזה תפקיד כזה שנקרא אחראי על הבטיחות?
נעמי בבכנוף: לא.
נעמי בבכנוף: אנחנו מעסיקים יועצי בטיחות בגלל הקטע של הרישיון של משרד החינוך, כשמדובר מעל לגילאי 3.
נעמי בבכנוף: יש לנו הרי כיתות גן בתוך המעונות.
נעמי בבכנוף: עד עכשיו משרד החינוך מימן את יועצי הבטיחות.
נעמי בבכנוף: אבל אני חושבת שמזה כבר שנתיים אנחנו מממנים את יועצי הבטיחות ואנחנו מעסיקים אותם.
נעמי בבכנוף: אחת לשנתיים או אחת לשנה הם באים ובודקים את הדברים.
תמר גוז'נסקי: מי אחראי במסגרת החשובה שלכם על בטיחות?
נעמי בבכנוף: אנחנו.
תמר גוז'נסקי: האם יש מישהו שאחראי על תכנים, לדוגמא, על גזברות וכדומה?
נעמי בבכנוף: אחראית לכך רשת הגיל הרך, כשאנחנו מעסיקים באופן עצמאי יועצי בטיחות.
קריאה: לכל הגילאים?
קריאה: או רק לגילאי גן?
נעמי בבכנוף: אני אחראית על גני הילדים ואני יודעת על הגנים שלנו.
תמר גוז'נסקי: רשות הדיבור לגב' לוזון מ"אמונה".
אסתר לוזון: קודם כל, אני רוצה לשבח ולהלל את "בטרם".
אסתר לוזון: עד לפני שלוש שנים בעצם לא כל-כך הכרתי את ארגון "בטרם".
אסתר לוזון: הגעתי אליהם דווקא דרך קרן "סקתא".
אסתר לוזון: אז התחיל הרומן בין "אמונה" לבין "בטרם".
אסתר לוזון: בהתחלה התחלנו עם זה ממש רק מתקציבים של "אמונה" ומהתנדבויות של "בטרם".
אסתר לוזון: די מיסדנו את הנושא.
אסתר לוזון: ברוב המעונות שלנו רוב הצוותים אצלנו כבר קיבלו את ההשתלמות של "בטרם".
אסתר לוזון: לגבי מקומות שלא קיבלו את ההשתלמות - צרפתי את נציגי "בטרם" ביחד עם האחראית על ההכשרות בגיל הרך בבית הספר המרכזי ב"חווה כפרי" ואנחנו בנינו בתוך קטע האוריינטציות קבוצת שעות כש"בטרם" יתנו את ההשתלמויות למטפלות דרך בית הספר המרכזי.
אסתר לוזון: כך בעצם יצרנו איזשהו מעגל כדי שככל האפשר יותר אנשים יקבלו את ההשתלמות מבלי שתהיה עלות נוספת למישהו.
אסתר לוזון: יש איזשהו קטע של בריאות וחולי שפעם נתנו אותו אחיות וטיפת חלב.
אסתר לוזון: היום כנראה ש"בטרם" ייתן את זה.
תמר גוז'נסקי: האם יש לכם תקציב תחזוקה של המתקנים?
אסתר לוזון: כן, יש תקציב תחזוקה.
אסתר לוזון: אני לא זוכרת את ההיקף שלו, אבל יש תקציב תחזוקה.
אסתר לוזון: הוא אף פעם לא מספיק, זה ברור לכולנו.