GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
סימי גפני: המשרד קורה לזה התאמה לפי אמות מידה.
סימי גפני: לפחות לגבי עיריית חיפה זה לא עובד.
סימי גפני: יש לנו בפועל משנה לשנה פחות מכסות.
סימי גפני: היו"ר תמר גוז'נסקי: אולי לפתוח את המעונות שנסגרו.
סימי גפני: מזמן משמשים לדברים אחרים.
סימי גפני: חלקם כבר
תמר גוז'נסקי: רבקה בורנשטיין: המבנים היו עירוניים.
תמר גוז'נסקי: חלקם היו במצב
תמר גוז'נסקי: את שאלת קודם לגבי משפחתונים.
תמר גוז'נסקי: יש לנו משפחתונים בחיפה, חלק גדול מאוד במגזר הערבי, משום שאין לנו מעון יום.
תמר גוז'נסקי: הבעיה היא שהמבנים, הבתים דווקא בשכונות המצוקה, הדירות לא מתאימות לזה.
תמר גוז'נסקי: אז יכולות להיות מטפלות מוכשרות וכשירות, אבל הבית שלהן לא מתאים.
תמר גוז'נסקי: רבקה בורנשטיין: אנחנו נותנים, אבל אם נקבל עוד מכסות
תמר גוז'נסקי: גולדי טו ילין מור: הערה לגבי המגזר הערבי.
תמר גוז'נסקי: היו מספר פניות
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: את מתכוונת שאין מבנים עירוניים.
תמר גוז'נסקי: אפשרות להפעיל את זה, גם אם לא לפי מודל המעון.
תמר גוז'נסקי: הצרכים של האוכלוסייה הם שונים, הם למשל פחות זקוקים למעונות עד 16:00 אחר הצהריים, כי למשל מרבית הנשים העובדות עובדות עד השעה 14:00, זה מה שנאמר לי ב2-3- יישובים שאנחנו בדקנו, וצריך לבדוק את זה הלאה.
תמר גוז'נסקי: הגננות המורות.
תמר גוז'נסקי: זה הדבר האחרון שאנחנו
שלהם עד 16: גם לא במשפחתונים.
שלהם עד 16: ובראשונה צריך לבדוק אם אנחנו לא יכולים לעשות איזו שהיא חשיבה שהיא שונה, כי עד אשר ייבנו, בכל זאת צריכים פתרונות, ויכול להיות שבאמת זה לא המשפחתון וזה לא המעון הקלאסי עם שלוש כיתות, אבל בכל זאת שיהיה פתרון כי אנחנו עמדנו בסיטואציה שבסיכומו של דבר באמצעים הקיימים היום, היינו צריכים להגיד: אנחנו לא יכולים להפעיל מעון לא תקני ואי אפשר היה לעמוד בזה.
שלהם עד 16: אני חושבת שצריכה להיות חשיבה אחרת כאשר זה גם משליך על עלויות של מעון, כי להפעיל כיתה זה שונה מאשר להפעיל שלוש כיתות וכך הלאה.
שלהם עד 16: אני חושבת שזה עניין שכאשר רצינו לבוא ובאמת לתת איזה שהוא מענה, באמת לא הייתה אפשרות.
שלהם עד 16: הערבי.
שלהם עד 16: איפה יש להם מעונות יום?
שלהם עד 16: מוטי וינטר: אני חושב שמדי פעם עולה כל הבעיה של
שלהם עד 16: אני יודע שבסוגיות שונות המדינה לוקחת איזו שהיא אחריות ועוזרת לאוכלוסיות חלשות במנגנונים מסוימים, בתקופת מעבר או משהו כזה.
שלהם עד 16: אני חושב שאם לא תהיה פה איזו שהיא יוזמה שמסייעת להקים ארגונים כאלה או עמותות כאלה, אז לא יקרה שום שינוי.
שלהם עד 16: התיאור שגברת סימי גפני תיארה הוא נכון בעיקרו של דבר.
שלהם עד 16: רוב הילדים במשפחתונים הם ילדי רווחה ויש בעיות בסיכון ויש בעיות עם 25 האחוז וכדומה.
שלהם עד 16: יש כסף במגזר הערבי, זה לא שאי אפשר להשיג, זה איזה שהוא עניין של תהליך.
שלהם עד 16: אם תוקמנה העמותות האלה, אם יוקמו הארגונים, ויש פה כל מיני תהליכים, יש תהליכים של הכשרה של גופים.
שלהם עד 16: אני יודע שאני מנסה עכשיו לעשות איזו שהיא יוזמה, אני מקווה שאני אצליח באזור הצפון להביא להקמת עמותה שתפתח כל מיני שירותים שהיישובים אינם יכולים לפתח.
שלהם עד 16: אני יוזם, אני מנסה לעשות עם "אשלים", עם כל מיני גורמים.
שלהם עד 16: זה דבר אולי יותר גדול, אבל השאלה היא אם אי אפשר ליזום, כי יותר מדי פעמים מדברים ושום דבר לא עושים בעניין הזה וגם, לצערי, במגזר לא מי יודע מה מתאמצים בעניין, למרות שיש התחלות בעניין הזה.
שלהם עד 16: השאלה היא אם אי אפשר לקחת חלק מארגונים קיימים שנותנים בתחומי רווחה כאלה או אחרים ולעשות להם התאמות והצלבות ולהשתמש במבנים קיימים כאלה ואחרים.
שלהם עד 16: הרי מה שמאפיין את המגזר הערבי זה העובדה שיש שם בנייה צמודת קרקע, ויש סוגים כאלה של מבנים, אבל צריך לעשות את זה.
שלהם עד 16: את יכולה לקדם דיונים בעניין שיחייבו את
שלהם עד 16: היסטורית.
אומרת: להיערך, אבל תגידו לי בזמן.
אומרת: המספרים פחות או יותר ונוכל להקצות.
אומרת: זה לא דבר פשוט, אבל נעשה את זה כמה שיותר מהר כדי שאתם תדעו, אבל אתם יכולים פחות או יותרלהעריך.
אומרת: זה לא דבר שאי אפשר לחזות אותו.
אומרת: גדולה שיש לה כל הנתונים ויש לה מבנים וכדומה.
אומרת: אם אנחנו מדברים על תקציב באפריל, שוב אנחנו נמצא את עצמנו בכך שאין את 25 האחוז ושוב נמצא את עצמנו שהרשויות המקומיות החלשות לא תוכלנה לתת.
אומרת: אין להן לא היערכות, לא מבנים וגם לא תקציבים, ויש פה איזו שהיא בעייתיות בכל האיתורים ואיך העניין הזה מתבצע.
אומרת: התקציבים היו צריכים להיות לפני ינואר כדי שהרשויות המקומיות תוכלנה להיערך לקראת אפריל, כדי שיאתרו את המבנים.
אומרת: היו"ר תמר גוז'נסקי: הרשות המקומית בדרך כלל לא מפעילה
אומרת: קלרה פלדמן: לא מפעילה, אבל היא מעמידה לרשות מבנה.
סימי גפני: קלרה פלדמן: היא גם זאת שזכאית להחליט מי הגוף שיפעיל
סימי גפני: היו"ר תמר גוז'נסקי: מה אתם הולכים לעשות כשלטון מקומי
סימי גפני: קלרה פלדמן: אחת הבעיות שיש לנו עם המשרד היא העניין
סימי גפני: היו"ר תמר גוז'נסקי: כדי לעשות משהו באפריל-מאי, אתם צריכים
סימי גפני: קלרה פלדמן: היו חייבים לדעת את זה עכשיו.
סימי גפני: לא רק שלא
סימי גפני: הייתה כאן התייחסות לעניין של 25 האחוז.
סימי גפני: בעבר הרחוק, אני עוד עבדתי במשרד הרווחה, הייתה איזו שהיא התאמה בין משרד הרווחה למשרד הפנים לגבי 25 האחוז.
סימי גפני: היה הסדר כזה שכל 25 אחוז הובטחו ממשרד הפנים אוטומטית, אני הייתי אחראית על ההסדר הזה.
סימי גפני: היה לי 3 פעמים בשנה תיאום עם משרד הפנים לגבי עדכונים מהתקציבים על 25 האחוז.
סימי גפני: היה גם שינוי בכל התהליך החקיקתי של הקשר של המענקים למה הם מיועדים ואיך המענקים מחולקים.
סימי גפני: אבל אני חושבת שזאת שיטה שאת יכולה לחזור אליה, כי זה בהחלט יכול לאפשר.
סימי גפני: יש רשויות שאין להן מענק, אז לגבי הרשויות האלה המצב שונה.
סימי גפני: זה לא יפתור את בעיית חשבונות הבנקים, אבל זה לפחות יפתור שהרשות המקומית יודעת שצבוע לה לעניין של הרווחה והיא לא יכולה להעביר לסעיף אחר.
סימי גפני: היו"ר תמר גוז'נסקי: אם הפרוייקט הזה בפועל מתחיל בספטמבר,
סימי גפני: קלרה פלדמן: כשכבר הקופה ריקה.
סימי גפני: האחוז של 4 החודשים האלה, מה יקרה
סימי גפני: קלרה פלדמן: לא.
סימי גפני: יש בינינו קשר קבוע שזה עובד.
סימי גפני: אתם צריכים לתקצב.
סימי גפני: היו"ר תמר גוז'נסקי: את מדברת שתקופת המעבר הזאת, אם היא
סימי גפני: קלרה פלדמן: בדיוק.
סימי גפני: ואם זה לא ייעשה בתיאום ואומרים:
סימי גפני: מה שצריך לעשות עכשיו הלכה למעשה, זה לתת בדיוק על מה מדובר, להגדיר על איזה היקפים מדובר, שזה יינתן בספטמבר ב100- אחוז.
סימי גפני: רוב הילדים מגיעים אחרי החגים.
סימי גפני: אל תשכחו שהמשרד בתחילת דצמבר סוגר את השנה התקציבית, כלומר, דצמבר זה כבר עובר לשנה הבאה, ולהתחיל להיערך נכון.
רבקה בורנשטיין: הצהריים, שהן זולות יותר מבחינת כולם, גם המשרד וגם הרשויות המקומיות, ולפעמים נותנות תשובות מספקות.
רבקה בורנשטיין: אנחנו קוראים לזה תתי גן והפעוטונים.
רבקה בורנשטיין: למשל, בחיפה יש 7 מסגרות.
רבקה בורנשטיין: רבקה בורנשטיין: עד גילים 2-3 שנים, עד גיל גן טרום חובה
רבקה בורנשטיין: קריאה: אם הוא לא צריך את זה, הוא יכול לעבור
רבקה בורנשטיין: רבקה בורנשטיין: בדיוק.
רבקה בורנשטיין: אנחנו רואים את התוכנית הזאת יותר
רבקה בורנשטיין: והיא הרבה פחות יקרה ממעון יום.
רבקה בורנשטיין: ואולי לא הכל יהיה בדיוק כמו מעון יום עד 16:00.
רבקה בורנשטיין: למרות שהחוק לא מדבר על זה, אבל אם השר יוציא צו, ובצווים ובתקנות יתנו פרשנות לחוק שיאפשר למשרד גמישות מסוימת בעניין הזה.
רבקה בורנשטיין: אני חושבת שאם הברירה היא בית או עד 13:00 בשיעור מסוים, כי אנחנו לא רוצים להרוס את השירות הזה בכלל, כי יש לו המשמעות שלו, בעיקר מתוך מחשבה בסופו של דבר שאולי בכל זאת חלק מהנשים האלה כשהילד יהיה במסגרת, כן יצאו לעבודה, בעיקר כאשר מדובר בחד הוריות וכדומה, שהיכולת לצאת לעבודה או בכלל המחשבה ליציאה לעבודה, יכול להיות רק כשהילד מסודר.
רבקה בורנשטיין: אם הילד לא מסודר, אין מה לדבר בכלל על יציאה לעבודה.
רבקה בורנשטיין: סימי גפני: כל הילדים בעמרר מסודרים.
רבקה בורנשטיין: כל התיאוריה התנפצה.
רבקה בורנשטיין: התיאוריה שאמרה שאמהות דרוזיות לא תשלחנה את הילדים בגיל 3 לגן כי אצלם במסורת לא מקובל.
רבקה בורנשטיין: ברגע שהשירות היה זול וזמין והמדינה לקחה על עצמה משום שזה אזור עדיפות, גם לבנות את הגנים וכן הלאה, וראש המועצה יכול היה מהר לפתוח את הגנים וכן הלאה, הגענו למצב החשוב והנפלא הזה.
רבקה בורנשטיין: זאת רק דוגמה אחת לכך ששירות זמין וזול מוליד את הביקוש לאותו שירות.
רבקה בורנשטיין: גם מעונות יום וגם משפחתונים וגם כל המסגרות האחרות, ברור שזה לא קיים, אז אף אחד לא חושב על העניין הזה.
רבקה בורנשטיין: לאור הדברים שנאמרו פה אני חושבת לעשות כמה דברים.
רבקה בורנשטיין: לפנות למשרד השיכון ולבדוק איפה בונים מעונות יום, מה בונים, למי נותנים.
רבקה בורנשטיין: אני אבדוק את זה גם מול גברת איווט סעדון וגם מול משרד השיכון, כי מעניין מי בונה ולמה בונה, מתי המעונות האלה יהיו מוכנים כמבנים.
רבקה בורנשטיין: קלרה פלדמן: למה לא לעשות עוד דברים.
רבקה בורנשטיין: שאני רוצה לברר הוא שאני מציעה שנקיים ישיבה, אולי נעשה אותה אפילו בצפון כדי להקל, ולהזמין את ועדת המעקב לעניין הגיל הרך של האוכלוסייה הערבית, שעוסקת רק בגיל הרך.
רבקה בורנשטיין: הם עושים כל מיני דברים, ימי עיון וכדומה.
רבקה בורנשטיין: דרכם לנסות להגיע לכל הארגונים הערביים שכבר היום עוסקים בעניין.
רבקה בורנשטיין: יכול להיות שיש 5 כאלה, יכול להיות שיש 10 כאלה, אינני יודעת.
רבקה בורנשטיין: אני מכירה כמה, אבל ההיכרות שלי עוד לא אומרת כלום.
רבקה בורנשטיין: לנסות להגיע לכל הארגונים שכבר עובדים בעניין הזה, ברוח הדברים שאתה אומר.
רבקה בורנשטיין: אם יש ארגונים שכבר יש להם ניסיון מעשי, שיש להם כבר רשיון של עמותה, הם כבר מתוקצבים, אתם כבר מכירים אותם.
רבקה בורנשטיין: למשל, אני מכירה עמותה אחת שעובדת בעכו העתיקה והם מפעילים שם גם מעון יום וגם גן.
רבקה בורנשטיין: הם קוראים לעצמם "סינדיאנה".
רבקה בורנשטיין: היו"ר תמר גוז'נסקי: אנחנו דיברנו על חשיבה איך לתת לאוכלוסייה
רבקה בורנשטיין: אני רק מציעה, אני לא נותנת פתרונות, אני חושבת שברוח הדברים שאמר מר מוטי וינטר, לנסות לקיים פגישה עם ועדת המעקב, עם הארגונים, עם ויצ"ו, עם נעמ"ת ועם כל מי שמוכן בכלל לבוא לאזור הזה, נשב בחיפה או באיזה שהוא מקום אחר בצפון ונראה מה באמת קיים כבר, ועד כמה מה שאתה אומר, מה נחוץ להם כדי לקדם, כי אני חושבת שהארגונים האלה צריכים לדעת למשל שבונים מעונות יום.
רבקה בורנשטיין: אולי הם רוצים להתמודד על ההפעלה של המבנים האלה.
רבקה בורנשטיין: אני חושבת שזה עניין חשוב אם אנחנו רוצים לקדם את העניין הזה.
רבקה בורנשטיין: קריאה: לאו דווקא לערבים.
רבקה בורנשטיין: העניין של המגזר הערבי.
רבקה בורנשטיין: אבל אני מסכימה איתך שזה לא רק, אבל בין יתר השאלות שנשאל אותם, נניח שנפתח מסגרות עד השעה 13:30, האם זה יהיה יעיל יותר, אם את אומרת שממילא הם הולכים ב14:00- הביתה.
רבקה בורנשטיין: היו"ר תמר גוז'נסקי: זה עניין אחד שאנחנו נעשה.
רבקה בורנשטיין: העניין השני הוא
רבקה בורנשטיין: הארגונים, המתנ"סים והמפעילים – אני חושבת שאתם צריכים ליזום כארגונים מה שאתם חושבים שהיה כדאי שייעשה.
רבקה בורנשטיין: גם אם זה לא יתבצע בדיוק בשנת 2001, אולי זה יתבצע בשנת 2002.
רבקה בורנשטיין: אבל תנו אתם פידבק.
רבקה בורנשטיין: אתם יכולים לשלוח למשרד העבודה והרווחה ולשלוח אלי העתק, כדי שנוכל לעקוב אחרי העניין הזה.
רבקה בורנשטיין: הילד בחברה הערבית שלא קיימים.
רבקה בורנשטיין: ודיברנו על העניין הזה של הריחוק מהשירות וכן הלאה, לאן הם צריכים לנסוע.
רבקה בורנשטיין: הם דיברו על כך שהם הולכים להקים באזור הזה מרכז להתפתחות הילד וכן הלאה.
רבקה בורנשטיין: קופות החולים.
רבקה בורנשטיין: החולים להגביל אבחונים או טיפולים עד גיל
רבקה בורנשטיין: קלרה פלדמן: הן מגבילות.
רבקה בורנשטיין: לטפל בו.
רבקה בורנשטיין: הבעיה היא כזאת, החיסכון שלהם נובע מכך שברגע שהשירות לא זמין, פחות משתמשים בו.
רבקה בורנשטיין: ברגע שפחות משתמשים בו, הקופה משלמת פחות.
רבקה בורנשטיין: זה כל הסיפור.
רבקה בורנשטיין: במקום שיש הורים חזקים, זה לא יעזור לקופות החולים, הן כבר יוציאו מהקופות את כל השירות עד הסוף וכל מה שמגיע.
רבקה בורנשטיין: במקום שההורים חלשים או שאין להם כוח ואולי אין להם רכב ואולי אין להם יכולת ואולי אין להם מודעות אולי הם מטופלים ביותר מדי ילדים והם לא יכולים, יהיו הסיבות אשר יהיו, הם לא מתעקשים לקבל את השירות ואז התוצאה כפי שאת תיארת, אבל זה עומד בניגוד לחוק.
רבקה בורנשטיין: הבעיה שלנו היא שהשירות יהיה קרוב.
רבקה בורנשטיין: אם צריך מתמרה לנסוע לבית החולים בנהריה או לבית החולים בחיפה ולקבל שם טיפול.
רבקה בורנשטיין: ..
רבקה בורנשטיין: קופות החולים יכולות להקים מרכזים לטיפול, לא קשורים למרכז להתפתחות הילד, כל קופות החולים יכולות להתארגן יחד ולהקים יחד.
רבקה בורנשטיין: הבעיה היא שהן לא רוצות לעשות את זה.
רבקה בורנשטיין: היו"ר תמר גוז'נסקי: לא.
רבקה בורנשטיין: אור-נוי, כאילו אם אור-נוי אומר כן, אז יש.
רבקה בורנשטיין: לפתוח מרכז בלי רשיון.
רבקה בורנשטיין: הרשיון אומר שיהיה שם רופא שהוא מומחה בהתפתחות הילד, ויהיה שם ריפוי בעיסוק ויהיו כל מיני דברים.
רבקה בורנשטיין: צריך להוכיח שיש כל הדברים האלה.
רבקה בורנשטיין: היו"ר תמר גוז'נסקי: משרד הבריאות נותן את האישור, אבל משרד
רבקה בורנשטיין: קלרה פלדמן: הוא לא ממשלתי.
רבקה בורנשטיין: קלרה פלדמן: הוא עמותה ציבורית, אבל הוא מתוקצב חלקו
רבקה בורנשטיין: היו"ר תמר גוז'נסקי: אנחנו נקיים דיון נפרד על העניין הזה.
רבקה בורנשטיין: היו"ר תמר גוז'נסקי: אנחנו צריכים בעניין הזה לעבוד מול משרד
רבקה בורנשטיין: דיפרנציאציה בתשלומים – אני מקווה שזה ייכנס לתקנות ביוזמת המשרד, כי זה בידכם.
רבקה בורנשטיין: בידכם לפרש את החוק ולבקש אישור של הוועדה לדיפרנציאציה, ולדעתי, אם יש לזה ביקוש ואם תבואו עם נתונים, אז אני אומר שיכול להיות שלפחות כתקופת מעבר, לפחות ל5-6- השנים הבאות, בואו נתחיל עם משהו.
רבקה בורנשטיין: אם זה או כלום או שירות עד הצהריים, אז אני חושבת ששירות עד הצהריים עדיף לאוכלוסיות האלה.
רבקה בורנשטיין: בערים במרכז הארץ הייתה בדיקה של משרד החינוך, 9 מכל 10 בתי ספר לא עברו את הבדיקה.
רבקה בורנשטיין: בתי ספר שמופעלים על ידי הרשות המקומית, אבל הם חינוך ממלכתי, לא איזו שהיא עמותה שהיא לא בסדר, ובכולם נמצאו ליקויי בריאות ותברואה רציניים ביותר.
רבקה בורנשטיין: לאן אנחנו שולחים את הילדים בכלל?
רבקה בורנשטיין: ולראות לאן שולחים את הילדים האתיופים.
רבקה בורנשטיין: היו"ר תמר גוז'נסקי: אני הייתי באור עקיבא.
רבקה בורנשטיין: ראיתי שם את הצהרון
רבקה בורנשטיין: אם כולנו, החל במשרדים הנוגעים בדבר, ברשויות המקומיות ובארגונים, לא נתחיל לעבוד על זה מעכשיו, אז נשכח מזה שבספטמבר יקרה משהו.
רבקה בורנשטיין: זאת בעצם הייתה המטרה של הישיבה הזאת, לדחוף, לדרבן וליצור לחץ ליישום החוק הזה.
רבקה בורנשטיין: אני מקווה שאנחנו נעשה עוד ישיבה אחרי הבחירות, כדי לראות מה קרה בינתיים.
רבקה בורנשטיין: אני אנסה לעשות את כל הבירורים שלקחתי על עצמי עד לישיבה הבאה, ונבוא יותר מסודרים לישיבה הבאה.
רבקה בורנשטיין: אני מאוד מודה לכם.
תמר גוז'נסקי: בבקשה, הגברת טל גלפרין מאפרת, תציגי את הנושא.
טל גלפרין: אציג את הבעיה.
טל גלפרין: יש לנו תינוקת עם תסמונת דאון, בת שנה בשבוע הבא.
טל גלפרין: אנחנו גרים ביישוב אפרת.
טל גלפרין: באפרת אין בקופת-חולים כללית פיזיותרפיסטית, מרפאה בעיסוק קלינאי תקשורת ומטפלים מסוגים אלה.
טל גלפרין: אנחנו נאלצים לשלם באופן פרטי למרכז שיש לנו ביישוב, כדי לא לנסוע עם התינוקת פעמיים בשבוע לירושלים.
טל גלפרין: לא אגיד לכם מה המצב עכשיו, אבל גם לפני חצי שנה לא היה נעים להוציא תינוקת פעמיים בשבוע.
טל גלפרין: זה מרחק של 45 דקות נסיעה בכל כיוון.
טל גלפרין: קופת-החולים אינה משלמת לנו את מלוא ההחזרים.
טל גלפרין: אחרי התכתבות ארוכה מאוד, אנחנו מקבלים 80%, משהו כזה, מהטיפול.
טל גלפרין: נשאר לנו לשלם משהו בסביבות שלושים ₪ לכל טיפול.
טל גלפרין: זו בעיה אחת, שסכום כזה יוצא לנו פעמיים בשבוע, סכום רציני לילדה שתקבל טיפולים לטווח ארוך, לפחות עד גיל שלוש, וגם אחר-כך.
טל גלפרין: זה יוצא הרבה כסף לחודש.
טל גלפרין: זו בעיה אחת.
טל גלפרין: בעיה שנייה שיש לנו היא כמות הטיפולים שמגיעים לנו.
טל גלפרין: אין משהו מוגדר, כמו "מגיעים לכם X טיפולים עד גיל כזה וכזה".
טל גלפרין: כתוב בחוק משהו כמו: "עד גיל שלוש מגיעים טיפולים לילדה".
טל גלפרין: אף אחד לא אומר לנו כמה פיזיותרפיה, כמה כל דבר.
טל גלפרין: פנינו לבקש פיזיותרפיה; בהתחלה אישרו לנו טיפול, אחר-כך, בלחץ הפיזיותרפיסטית שלנו, אישרו לנו גם שני טיפולים, ועכשיו, כשהיא מגיעה לגיל שנה, הודיעו לנו שמפסיקים את שני הטיפולים, מכאן והלאה רק טיפול אחד.
טל גלפרין: למה?
טל גלפרין: כי היא מתקדמת מהר.
טל גלפרין: היא מתפתחת יפה, אז היא לא צריכה שני טיפולים.
טל גלפרין: זו הייתה התשובה שקיבלנו מקופת-חולים.
טל גלפרין: היא מתקדמת יפה כי נתנו לה כל-כך הרבה טיפולים, לא כי היא לא עושה כלום, אבל זו התשובה.
טל גלפרין: אנחנו לא יודעים איך להתייחס לתשובה הזו.
טל גלפרין: אנחנו לא יודעים אפילו איך להגיב על כזאת תשובה.
טל גלפרין: עם זה נשארנו.
טל גלפרין: היו"ר תמר גוז'נסקי: תודה רבה.
טל גלפרין: יש פה עוד הורים?
חגי שגריר: כן, אני.
חגי שגריר: אני גם מייצג את אלו"ט.
חגי שגריר: שמי חגי שגריר.
חגי שגריר: הייתי בקשר אתך - - -
תמר גוז'נסקי: נכון, אני זוכרת.
חגי שגריר: התכתבנו עם קופת-חולים מאוחדת ועם פרופ' אור-נוי, והייתי פה גם בישיבה הקודמת ושמחתי לשמוע, שנציגי קופות-החולים אמרו שאין שום בעיה, ועל ילדים מגיל שלוש עד שש נוכל לקבל החזרים כמו שקיבלנו עד גיל שלוש.
חגי שגריר: פניתי לקופת-החולים ולתדה
חגי שגריר: מתי גיליתי שפשוט מסרבים בתוקף לתת לי החזרים לטיפולים, בטענה שהלקות של הילד שלי, שמוגדר אוטיסט, כלומר באבחון אחד הגדירו אותו אוטיסט ובשלושה אבחונים אחרים הגדירו אותו כ-PDD, שעל הסקאלה זה בדיוק כמו אוטיזם, רק קצת יותר קל, אבל בקופת-החולים ניצלו את חוות הדעת, שאמרה שהוא אוטיסט, ואמרו שאוטיזם אינו נכלל בסל השירותים של החוק החדש ושל קופת-החולים, כי אוטיזם נכלל בקבוצה של חולי נפש, ולא בקבוצה של ילדים עם בעיות התפתחות - - -
תמר גוז'נסקי: ולכן זה באחריות משרד הבריאות.
חגי שגריר: ולא בקבוצה של ילדים עם בעיות התפתחות, שזה דבר שמדהים אותי.
חגי שגריר: כבר לפני עשרים שנה הבינו בארצות-הברית ובאירופה, שהבעיה הזאת, של אוטיזם ו-PDD, אינה בעיה פסיכיאטרית, אלא בעיה נוירולוגית-התפתחותית, לכן פשוט מדהים אותי, שעוד משתמשים בטיעון כזה, פה בארץ, כדי לא לתת.
חגי שגריר: ואפשר לחשוב בכמה ילדים מדובר.
חגי שגריר: בקופת-חולים מאוחדת, שם אנחנו מקבלים שירותי בריאות, יש שניים-שלושה ילדים.
חגי שגריר: אז הילד שלי אינו יכול לקבל אפילו את מעט ההחזרים.
חגי שגריר: אפילו את 60-70 האחוזים, שהייתי זכאי לקבל, אינני יכול לקבל, וזה מדהים, משום שהילד שלי, וכל הקבוצה הזאת של האוטיסטים, מי אם הם לא זקוקים למשל לקלינאי תקשורת?
חגי שגריר: הרי זו הבעיה העיקרית שלהם.
חגי שגריר: אז ילד, שהוא עם לקות יותר קלה, יקבל בלי שום בעיה את ההחזר, והילד שלי, שיש לו לקות יותר קשה, לא יקבל את ההחזר.
תמר גוז'נסקי: זה לא הסתדר.
חגי שגריר: לא הסתדר.
חגי שגריר: הסתייעתי בך, ופניתי בנפרד, וגם דרכך, לד"ר גליק, איני יודע אם הוא נמצא פה או אמור להיות פה, וגם לאור-נוי, שאמור להיות פה ולא נמצא, והתשובה שקיבלתי מהם הייתה לקונית: "לצערנו אוטיזם נופל בין הכיסאות, נכלל בסל מחלות הנפש, ולכן אינך זכאי לקבל את ההחזר".
תמר גוז'נסקי: רגע.
תמר גוז'נסקי: הורים.
תמר גוז'נסקי: בשלב זה הורים.
מיכל כברה: הילד שלי, דור כברה, בן שלוש בעוד חודשיים, הוא ילד CP מיום שנולד.
מיכל כברה: במשך שנה לקחתי אותו להדסה הר-הצופים עם התחייבויות, ויום אחד פשוט החליטו שאני לא צריכה לקבל התחייבויות יותר, ושאני אמורה לקבל את הטיפול בקופת-החולים.
מיכל כברה: אמרתי: "מאה אחוז, תנו לו מה שהוא צריך ואני אבוא לקופת-החולים".
מיכל כברה: אמרו: "לא, אין מספיק מקום ואין מה לעשות".
מיכל כברה: למזלי נתקלתי בעמותה שנותנת לילדים עם שיתוק מוחין מסגרת בתוך אלי"ן, שזה ילדים לא רפואיים, והגב' פלדמן, שיושבת לידי, היא יושבת ראש העמותה הזאת.
מיכל כברה: אמרתי: "יפה, אבל עבור הטיפולים הפארא-רפואיים אני צריכה לקבל את ההתחייבויות, אחרת אצטרך לשלם".
מיכל כברה: זה יוצא כמעט 20,000 שקלים בשנה, ובמשך שנתיים אני רצה ומתרוצצת ומבקשת ומתחננת ונפגשת ונפגשת ונפגשת - ועד היום לא קיבלתי.
תמר גוז'נסקי: איזו קופת-חולים?
מיכל כברה: מאוחדת.
מיכל כברה: עד היום לא קיבלתי, ואינני היחידה.
מיכל כברה: שוב, אני מאוד מצטערת.
מיכל כברה: הלוואי שהיה איזשהו קריטריון, שהיה אומר אם מגיע לי טיפול אחד, שניים, שלושה, מה מגיע לי, מה לא מגיע, איך אני יכולה להתמודד עם כל העניין, כי כל אחד תלוי למעשה בגחמתו של אותו יום.
תמר גוז'נסקי: אז עד היום לא קיבלת?
מיכל כברה: עד היום לא קיבלתי אפילו התחייבות אחת.
תמר גוז'נסקי: עוד הורים?
הדסה סלמה: אני אם לילד עם תסמונת טורט (touret), שכוללת ADHD וליקויי למידה, לא בהכרח, אבל אני מייצגת גם את ארגון אסטי, ואנחנו מתמודדים עם הרבה ילדים עם ADHD וליקויי למידה ולפעמים עם תסמונת טורט, ומה שקורה הוא, שמגיעות לנו X פגישות עם פסיכולוג, שגם אחריהן הבעיה ממשיכה.
הדסה סלמה: זה לא שנגמרת הבעיה.
הדסה סלמה: הרבה פעמים קורה שיש רגיעה שנים, ואחר-כך, כשהילד יותר גדול, או נכנס לחטיבת הביניים או לתיכון, שוב צריך להתייעץ עם פסיכולוג, ואז הם אומרים: "אופס, נגמר", או שההשתתפות של קופת-חולים מאוד מעטה, ומה שהם אומרים הוא, שלכל ילד עם בעיה כזו מגיעים שלושים מפגשים עם פסיכולוג במשך כל החיים.
תמר גוז'נסקי: שלושים מפגשים כל החיים?
הדסה סלמה: משהו כזה.
הדסה סלמה: אני אולי טועה בדיוק במספר, אני אפילו לא זוכרת, אבל יש להם גבול - כמה פעמים אפשר להתייעץ עם פסיכולוג.
הדסה סלמה: אחרי המכסה הזאת יש השתתפות של קופת-החולים, אבל מאוד מעטה, וזה לא הגיוני.
תמר גוז'נסקי: אז עד היום קיבלת משהו?
הדסה סלמה: קיבלתי את הסל שנקבע.
הדסה סלמה: היום, אם יש לי בעיה, אני הולכת דרך קופת-החולים, ואני חושבת שאני משלמת משהו כמו 75%, וקופת חולים את היתר.
תמר גוז'נסקי: 25% ?
יפה ציונית: אני אם לילדה עיוורת, מלידה, ובנוסף לזה היא סובלת מאיחור פסיכומוטורי קשה.
יפה ציונית: את ההתחייבויות אני אמורה לקבל מהמכון להתפתחות הילד ברחוב יפו.
יפה ציונית: מאז שמעיין נולדה והבחנו בבעיה, אנחנו נתונים בבעיות חוזרות ונשנות בקבלת התחייבויות.
יפה ציונית: אין הגדרות ברורות, אין קריטריונים ברורים לקבלת ההתחייבויות.
יפה ציונית: כדי לקבל את ההתחייבויות, אני צריכה לפנות לעובדת סוציאלית, שנמצאת שם שלוש פעמים בשבוע.
יפה ציונית: היא אמורה להעביר את הבקשה לד"ר גליק, כדי לאשר כל טיפול וטיפול.
תמר גוז'נסקי: את מדברת על תשלום של הקופה למכון להתפתחות הילד?
יפה ציונית: בהתחלה היא טופלה במכון להתפתחות הילד, ואחר-כך נאלצנו לחפש - - -, חלק מהטיפולים היא מקבלת בבית וחלק מהטיפולים באלי"ן ובמכון להתפתחות הילד ברחוב יפו.
יפה ציונית: אנחנו מקבלים גם תרפיה בראייה, גירוי שרידי ראייה, טיפול שעד שהתקבל חוק בריאות ממלכתי היה בתוך סל הבריאות ועכשיו הוא פשוט יצא ולא מאשרים אותו.
יפה ציונית: אנחנו מממנים את זה בכספנו, מאז ש- - -
תמר גוז'נסקי: למה, זה לא בסל?
יפה ציונית: לא.
יפה ציונית: כך נאמר לנו.
יפה ציונית: זה לא בסל הבריאות.
גילה סעדיה: מי איש המקצוע שעושה את זה?
יפה ציונית: זאת אישה, שזו המומחיות שלה.
יפה ציונית: היא מגרה שרידי ראייה ומטפלת.
יפה ציונית: זה טיפול שמקובל בכל העולם.
יפה ציונית: שוטטתי באינטרנט ובדקתי - זה טיפול שמקובל בארצות הברית ובאירופה במכונים מוכרים.
מישל ליסיס-טופז: במכון להתפתחות הילד ברחוב יפו 157 יש אישה בשם אילנה, שהיא מומחית בנושא.
יפה ציונית: נכון.
יפה ציונית: עכשיו בתי נמצאת שם ומקבלת את הטיפול.
יפה ציונית: בעלי אתה, ואת ההחזר איננו מקבלים.
תמר גוז'נסקי: בטענה שזה לא בסל?
תמר גוז'נסקי: בת כמה הבת?
יפה ציונית: היא בת שנה ושמונה חודשים.
יפה ציונית: היא לא זוחלת, לא יושבת, לא הולכת, ויש לה גם בעיות אכילה.
יפה ציונית: אז עכשיו אני רצה אחרי הקופה, כדי לקבל התחייבות להערכת אכילה.
יפה ציונית: הייתי צריכה לארגן לה קלינאי תקשורת, היא גם לא מדברת.
יפה ציונית: זה כרוך בריצות ובטלפונים.
יפה ציונית: חלק מהטיפולים קיבלנו בעבר, וכשאנחנו באים לקבל אותם שוב, זה באמת לפי גחמה - פעם מאשרים לנו, פעם לא מאשרים לנו.
יפה ציונית: היא צריכה לקבל עזרים רפואיים, למשל להתאמת כיסא, או להתאמת עמידון, וכל פעם שיש דבר כזה, צריך התחייבות חד-פעמית, ולא תמיד זה מאושר.
יפה ציונית: אומרים לנו: "לא, זה לא מאושר.
יפה ציונית: זה על חשבונכם".
יפה ציונית: למשל התאמת כיסא בטיחות.
תמר גוז'נסקי: ראית פעם איזושהי רשימה, מה מגיע לבת שלך?
יפה ציונית: אף פעם לא ראיתי רשימה כזאת.
יפה ציונית: אף פעם לא.
יפה ציונית: תמיד אני צריכה לרוץ לעובדת הסוציאלית, שהיא עצמה לא תמיד יודעת מה כן מגיע ומה לא.
עודד שמשוני: אני אבא של ניר, שסובל מאוטיזם.
עודד שמשוני: גם באלו"ט ביקשו ממני לבוא הנה.
עודד שמשוני: לפני החוק, אפשר היה לקבל מקופת-החולים, הכללית במקרה שלי, טיפולי ריפוי בעיסוק וקלינאי התקשורת, אלה הטיפולים הבסיסיים, הסטנדרטיים, עם אוטיסטים.
עודד שמשוני: יש עוד מגוון שלם של פעילויות, בארץ ובחו"ל, שעושים, וההורים צריכים.
עודד שמשוני: עכשיו, מה שהיינו מקבלים הוא שליש מההחזר.
תמר גוז'נסקי: בן כמה הבן?
עודד שמשוני: עכשיו ניר בן שמונה.
עודד שמשוני: בעבר היינו מקבלים שליש.
עודד שמשוני: אחר-כך דיווחו לנו, שמכיוון שניר עבר את גיל שש, התמיכה עוברת לבית-הספר.
עודד שמשוני: עניין התמיכה שעוברת לבית-הספר הוא פיקציה, כי מכיוון שקופת-חולים משלמת חמישים וכמה שקלים לטיפול, אין אנשים שמוכנים לעבוד בבתי-הספר.
עודד שמשוני: אז לבתי-הספר יש שעות מוקצות, אבל אין בהם מרפאים.
עודד שמשוני: בני לומד בבית-ספר לאוטיסטים, שאין בו קלינאי תקשורת.
עודד שמשוני: לא ניתן להשיג.
עודד שמשוני: אין בארץ.
עודד שמשוני: פניתי למשרד החינוך ולמשרד הבריאות, אני בהתכתבות עם כולם, והתכתובות כאן.
עודד שמשוני: אנחנו פשוט לא מצליחים, כי אין כרגע אפילו בתי-ספר לקלינאים.
עודד שמשוני: הדבר הבסיסי שאנחנו מבקשים הוא, שיתנו לנו השתתפות שהיא בערך שליש מהעלות.
עודד שמשוני: עלות חצי שעה של קלינאי תקשורת היא בערך 150 שקל.
עודד שמשוני: מה שמבקשים מההורים הוא שליש מעלות הטיפול, וגם את זה אומרים שהילד מקבל מבית-הספר, כשהוא אינו מקבל את זה מבית-הספר, ויש הוכחות לכל העניין הזה.
עודד שמשוני: אנחנו לא מצליחים לצאת מזה.
עודד שמשוני: אני בהתכתבות עם הלשכה שצריכה לטפל בזה במשרד הבריאות.
עודד שמשוני: הם פונים, קופת-חולים עונה להם בשלילה, ושוב הם פונים.
עודד שמשוני: אנחנו מתכתבים כבר חודשים.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה רק ליידע אותך בנקודה אחת - לפני שנה עבר תיקון לחוק, שקבע באופן חד משמעי, שטיפולים בבתי-הספר הם טיפולים לצורך קידום הלימוד, כמו יכולת הלימוד של הילד, ואין להם שום קשר לטיפולים של קופות-החולים.
תמר גוז'נסקי: לכן אני המומה מכך שעדיין מישהו אומר לך: "הילד מקבל בבית-הספר, לכן לא יקבל בקופת-חולים".
תמר גוז'נסקי: זאת אומרת,
תמר גוז'נסקי: שמה שהילד מקבל, או לא מקבל, כפי שאתה מתאר, בבית-הספר, שייך למערכת החינוך ואינו שייך לנושא של מה שנותנות קופות-החולים.
תמר גוז'נסקי: ואחרי שעבר תיקון החוק הזה, שהיה ביוזמת הממשלה, כדי להסדיר את הנושא, חשבתי שיפסיקו עם התירוץ הזה.
עודד שמשוני: נתתי קטע מהעיתון, ואת החוק, ואני שולח להם, וכולם יודעים את זה, ושום דבר.
עודד שמשוני: אני כותב למשרד הבריאות - - -
תמר גוז'נסקי: איזו קופת-חולים זאת?
עודד שמשוני: כללית.
עודד שמשוני: אני כותב למשרד הבריאות, שצריך להכיר את החוק וצריך אולי לאכוף אותו.
עודד שמשוני: הם פנו לקופת-החולים וקיבלו תשובה שלילית.
עודד שמשוני: עכשיו פנו פעם נוספת, ואמרו לי: "כשנקבל תשובה שלילית בפעם השנייה, תוכל לתבוע אותם".
עודד שמשוני: תבינו, הורים לילדים אוטיסטים יש להם, חוץ מעבודה, אתם רואים, אני לא מובטל, עוד כמה דברים לעשות.
עודד שמשוני: רשימת הטיפולים שלנו, כל יום טיפולים אחרים, בהיקף של, נניח, 4,000 שקל לחודש, ואנחנו משפחה ממוצעת.