GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
תמר גוז'נסקי: השתכנענו בדיון לקראת קריאה ראשונה שלגבי חברי הכנסת הממשלה כמובן לא יכולה להכין את התסקיר.
תמר גוז'נסקי: חובה כזאת על חברי הכנסת תחייב אותם להמתין עם הצעת החוק שלהם עד שאיזה מרכז מחקר בכנסת יכין את התסקיר.
תמר גוז'נסקי: זה אומר שאנחנו כאילו קובעים חוק שמעכב חקיקה של חברי כנסת.
תמר גוז'נסקי: נכנסנו פה למלכוד ולכן החלטנו לחכות.
תמר גוז'נסקי: אולי נראה קודם איך הממשלה מתמודדת עם זה.
תמר גוז'נסקי: אם זה יילך טוב, נוכל להרחיב את זה.
תמר גוז'נסקי: צריך להבין שפעמים רבות הצעות חוק ממשלתיות מחוללות שינויים מאוד יסודיים בחברה ובמשק.
תמר גוז'נסקי: אני לא אומרת שלא צריך להכין תסקיר מעין זה להצעות חוק פרטיות אבל רצינו ליצור איזה התחלה של הנושא הזה ולא לנסות לתפוס מעבר למה שאנחנו מסוגלים.
תמר גוז'נסקי: בכל זאת על הצעת חוק ממשלתית עובדים צוותים גדולים, שלא כמו על הצעת חוק פרטית.
תמר גוז'נסקי: ישנו בכנסת "נציב הדורות הבאים", שהוקם על-פי חקיקה אך עדיין לא מונה.
תמר גוז'נסקי: נציב הדורות הבאים אמור לדבר בשם הדורות הבאים ולבחון כל מה שקורה, לא רק חקיקה, ברוח הדורות הבאים.
תמר גוז'נסקי: כשהנציב הזה יתחיל לעבוד, נראה אם הוא יהיה זה שיוכל לקחת את העניין על עצמו.
תמר גוז'נסקי: אבל בעקרון, היה רצוי כמובן שיהיו גם תסקירים על טובת הילד בהצעות חוק פרטיות.
קובי צורף: רציתי להעיר שמועצת התלמידים תומכת בהצעת החוק הזאת.
קובי צורף: אנחנו מעודדים כל חקיקה שקשורה לזכויות תלמיד וזכויות של בני נוער.
תמר גוז'נסקי: מה קורה עם חוק זכויות התלמיד?
קובי צורף: כמו שאמרת, רוצים עכשיו לעשות חקיקה נגדית לחוק זכויות התלמיד, "חוק חובות התלמיד".
קובי צורף: כל מה שנמצא בתוך חוק זכויות התלמיד היה בחוזרי מנכ"ל של משרד החינוך בשנים עברו.
קובי צורף: פשוט עכשיו הכניסו את זה בחוק ופתאום כל בני הנוער במדינה יודעים שיש להם זכויות.
קובי צורף: זה מפריע להם והם באים אלינו בטענות.
קובי צורף: בוועידה האחרונה של מועצת התלמידים לפני חודש וחצי דנו בנושא חובות התלמיד.
קובי צורף: אנחנו מתכוונים לאזן את זה, ביחד עם הזכויות שלנו.
קובי צורף: כולנו תקווה שעם השרה החדשה לא תהיה שום בעיה.
תמר גוז'נסקי: באמנה הבינלאומית בדבר זכויות הילד אין אף מלה על חובות של הילד.
תמר גוז'נסקי: אין פה איזון קדוש.
תמר גוז'נסקי: "כל הילדים מתבקשים לשמוע בקול ההורים, כל הילדים מתבקשים לא להפריע לשכנים בין 2-4 ולא להתחצף" - באופן לא מקרי זה לא כתוב פה.
תמר גוז'נסקי: מיטב המשפטנים בענייני זכויות אדם עבדו על האמנה הזאת.
תמר גוז'נסקי: תראו לי אמנה אחת על זכויות אדם שבה כתוב על חובות האדם.
תמר גוז'נסקי: הגישה הזאת פשוט מוציאה מהדעת.
תמר גוז'נסקי: העובדה שזה קיים במערכת החינוך, זה במיוחד עצוב.
תמר גוז'נסקי: בני הנוער יודעים לעמוד על זכויותיהם ולפעמים להיאבק אבל כשמדובר בילדים הקטנים יותר, זה חמור.
קובי צורף: דעי לך שהמדיניות של מועצת התלמידים היא שבמידה והתלמיד לא צודק אנחנו לא תומכים בו כמובן.
תמר גוז'נסקי: אף אחד לא אמר שהילד תמיד צודק.
תמר גוז'נסקי: אין לנו כלל כזה.
תמר גוז'נסקי: אבל הזכות של הילד להישמע למשל, האיסור על מורה לקרוא פתקים שילדים שולחים, האיסור לפגוע בכבודו של ילד ולהגיד לו: אתה שמן, אתה טיפש, כל מיני דברים כאלה - האם צריך לאזן את זה בחובה של הילד להיות מנומס ולסגור את הדלת בשקט?
קובי צורף: לא.
קובי צורף: חבל שנוצר מצב שהמורים מקללים תלמידים ואומרים להם כאלה דברים.
קובי צורף: במידה ומורה יכבד את התלמיד בתור בן-אדם מבוגר, אני משער שהתלמיד גם יכבד את המורה.
תמר גוז'נסקי: יש לשער.
ענת אסיף: אנחנו מציעים למחוק את פסקה (3) בסעיף 4, המדברת על "חלופות אפשריות למוצע בהצעת החוק אשר יצמצמו ככל הניתן את הפגיעה בזכויות ילדים".
ענת אסיף: אני, כנציגת משרד המשפטים, שבוודאי תכתוב חלק מהתסקירים האלה, לא ממש יודעת מה מצופה ממני בעסקה הזאת.
ענת אסיף: זה נקודה ראשונה.
ענת אסיף: נקודה שניה, הייתי שמחה אם היה אפשר קצת יותר להבהיר למה הכוונה בפסקה (4): "אמצעים שיש לנקוט על מנת לצמצם את ההשפעות השליליות של ביצוע הצעת החוק על ילדים".
ענת אסיף: האם הכוונה לאמצעים שנובעים ישירות מהחוק?
ענת אסיף: האם אמצעים בכלל?
ענת אסיף: צריך לזכור שמישהו יישב ויכתוב את התסקיר הזה.
ענת אסיף: אי אפשר להפיל עליו להכניס את כל מדיניות הממשלה לכל תסקיר שנכתב.
ענת אסיף: בעצם זה מגיע לכך בסופו של דבר.
ענת אסיף: אני לא מדברת על כך שבחוק התקציב זה באמת מה שיקרה.
ענת אסיף: בחוק התקציב פחות או יותר שוטחים את כל מדיניות התקציב של הממשלה.
הלית ברק: בנוסף, גברת ענת אסיף ואני שוחחנו על הניסוח של פסקאות (1) ו-(2).
הלית ברק: חשבנו שמן הראוי למחוק את המלים "היבטים של" וניתן להסתפק בביטוי "השפעה ישירה ועקיפה".
הלית ברק: זאת כפילות מיותרת.
הלית ברק: בפסקה (2) חשבנו למחוק את המלה "עקרון", שכן ההשפעה הישירה והעקיפה אינה על העקרון עצמו כי אם על טובת הילד.
הלית ברק: בנוסף, חשבנו אולי, מאחר ומדובר בנושא חקיקתי, שוועדת העבודה, הרווחה והבריאות אינה הוועדה המתאימה לאישור התקנות האלה אלא אולי ועדת החוקה, חוק ומשפט.
ענת אסיף: אמרנו גם שאולי כדאי לאחד את פסקאות (1) ו-(2).
ענת אסיף: בפסקה (1) אנחנו אומרים "השפעה ישירה ועקיפה על זכויות ילדים והיקפה, לרבות על תנאי חייהם והשירותים הניתנים להם", שזה כבר איזה ביטוי לטובת הילד.
ענת אסיף: השאלה היא מה משמיעה פסקה (2) מעבר לכך.
ענת אסיף: אולי אפשר לעשות מזה פסקה אחת שתדבר על "השפעה על זכויות וטובת הילד, לרבות על תנאי חייהם ...".
יפעת בויאר: לעניין פסקאות (3) ו-(4) - יכול להיות שיש מקום להבהיר אותן.
יפעת בויאר: אני לא יודעת אם הייתי מוותרת על שתיהן.
הלית ברק: מדובר על מחיקת פסקה (3).
תמר גוז'נסקי: על פסקה (4) אנחנו לא מוותרים.
תמר גוז'נסקי: לגבי פסקה (4) היתה בקשה להבהיר.
עמית סלע: אני מעמותת "הורות שווה".
עמית סלע: אנחנו נאבקים למען זכותם של ילדים לקשר משמעותי ושוויוני עם שני ההורים שלהם, בכל צורת קשר שבה בחרו ההורים: נישואין, גירושין, פרידה ועוד דרכים אחרות.
עמית סלע: באופן כללי אנחנו בעד התסקיר הזה.
עמית סלע: אנחנו מעוניינים שהזכות הזאת של הילדים לקשר משמעותי ושוויוני עם שני ההורים תהיה גורם בתסקירים האלה.
תמר גוז'נסקי: אתייחס להערה של מר עמית סלע.
תמר גוז'נסקי: כשאנחנו מדברים על טובת הילד, על זכויות ילדים, אם למשל יהיה חוק שעוסק בגירושין או במעמד משפחתי זה יהיה טבעי לזכור את הנושא הזה.
תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, באיזה מידה החוק הזה מגן על זכויות ילדים בהקשר המסויים הזה.
תמר גוז'נסקי: אבל הבעיה שאתה מעלה היא תחום מסויים בתוך כל תחומי החקיקה.
תמר גוז'נסקי: לדעתי זה כלול בתפיסה שלנו.
תמר גוז'נסקי: לגבי ההצעות לתיקון הנוסח: אני מציעה שפסקאות (1) ו-(2) יאוחדו: "השפעה ישירה ועקיפה על טובת הילד, זכויות ילדים והיקפה, לרבות על תנאי חייהם והשירותים הניתנים להם".
תמר גוז'נסקי: לגבי פסקה (3): עניין החלופות הוא דבר רצוי אבל הוא באמת מרחיב את זה מעל ומעבר.
תמר גוז'נסקי: אני מקבלת את ההצעה להשמיט את הפסקה.
תמר גוז'נסקי: לגבי פסקה (4): לדעתי זו הפיסקה הכי מעשית.
תמר גוז'נסקי: נניח שמחליטים לצמצם איזה הקצבה לילדים בתחום מסויים אבל אומרים, כדי לצמצם את ההשפעה השלילית, שיוסיפו עוד 300 מועדוניות כדי שהקיצוץ הזה יפגע פחות בקבוצה מסויימת של ילדים.
תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, בכל פעם שמדובר על דברים שפוגעים בילדים אפשר להציע הצעות.
תמר גוז'נסקי: זה בסך הכל רק הצעות, אבל יש איזה אמצעים שצריך לנקוט כדי לצמצם את ההשפעה השלילית.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שזה מאוד חשוב כי זה אומר שהתסקיר הזה לא רק יספר לנו אלא גם יגיד שיש איזה חשיבה שמנסה בדרך כלשהי לצמצם את ההשפעות האלה.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שהעובדה שהממשלה תעסוק בזה תעורר את המשרדים הנוגעים בדבר לשאול: אם הפגיעה היא כללית, אולי יש קבוצות שהן במיוחד חלשות ובמיוחד נפגעות.
תמר גוז'נסקי: לכן נראה לי שזה דבר חשוב.
תמר גוז'נסקי: אולי במקום "אמצעים שיש לנקוט" נאמר "אמצעים שרצוי לנקוט".
תמר גוז'נסקי: אולי זאת הכוונה.
תמר גוז'נסקי: התסקיר הרי לא יכול לחלק הוראות, הוא בעצם בגדר המלצה.
תמר גוז'נסקי: אולי "שרצוי", או שתמצאו מלה אחרת, או "אמצעים שניתן לנקוט".
תמר גוז'נסקי: אני רוצה למתן את הנוסח.
ענת אסיף: במסגרת הצעת חוק ספציפית הממשלה נדרשת להצהיר, או להמליץ לעצמה, שהיא מתכוונת לפעול בנושא שהוא לאו דווקא במסגרת הצעת החוק הזאת.
ענת אסיף: הרי איזונים לגבי ילדים, כמו שאת אומרת - למשל להקים מועדוניות - זה לא נעשה בחקיקה.
תמר גוז'נסקי: נכון, אבל היה מאוד נחמד לשמוע שהממשלה שוקלת, בשל הדברים האלה, לעשות כך וכך.
תמר גוז'נסקי: הרי אף אחד לא יכול לתפוס אותה במלה ולומר שאם כתוב שם אז למה היא לא ביצעה את זה.
ענת אסיף: אולי נכתוב שהתסקיר יכלול הצהרה, או משהו בדומה לכך, האם בכוונת הממשלה לנקוט פעולות לצמצום האפשרות לפגיעה - ואז אולי יש גם את הפן השלילי - האם ומה.
תמר גוז'נסקי: כתוב "אמצעים".
תמר גוז'נסקי: אולי "אמצעים שרצוי/שניתן לנקוט".
ענת אסיף: "שניתן" זה יותר טוב.
תמר גוז'נסקי: לגבי פסקה (5): "קשיים שנתגלו באיסוף המידע" - זה מאוד חשוב.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה לומר שאנחנו מקיימים עכשיו דיון בנושא הנשירה, שהוא נושא חשוב.
תמר גוז'נסקי: הוקמה ועדה מיוחדת לנושא הזה.
תמר גוז'נסקי: הסתבר לנו שהלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מפרסמת מידע שמתבסס על המידע של משרד החינוך.
תמר גוז'נסקי: המידע של משרד החינוך מתבסס על קבלנים שבודקים נוכחות בבתי-ספר.
תמר גוז'נסקי: אין שום בקרה אובייקטיבית מחוץ למשרד החינוך שבודקת את הנתונים.
איילת מלקמן-כהן: יש לנו מכרז על הדברים האלה.
תמר גוז'נסקי: אני לא מתווכחת למה הם משתמשים בקבלנים.
תמר גוז'נסקי: אני טוענת שלמשרד החינוך יש עניין מיניסטריאלי לספר ולא לספר על היקף הנשירה, בגלל כל מיני נסיבות, כי יש לזה משמעות פוליטית.
תמר גוז'נסקי: בסקרי אבטלה למשל יש את הדיווחים של שירות התעסוקה ויש סקר של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה ואז אנחנו יכולים להשוות בין הנתונים.
תמר גוז'נסקי: שם הסקר של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה הוא עצמאי ואינו מבוסס על הנתונים של המשרד.
תמר גוז'נסקי: הסתבר שכאשר מדובר בילדים ובביקור בבתי-ספר, הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה עובדת על נתונים של משרד החינוך ואין לה סקר ילדים משלה, שהוא הבקרה על משרד החינוך.
תמר גוז'נסקי: משרד החינוך מתבסס על דיווחים ואם הדיווחים לקויים אז אין שום דבר אובייקטיבי.
איילת מלקמן-כהן: אמורה להיות בקורת על הדיווח.
תמר גוז'נסקי: אם התסקירים לגבי ילדים יחשפו את הליקויים האלה, אני חושבת שזה דבר חשוב מאוד בקרב שלנו על מידע.
תמר גוז'נסקי: המועצה הלאומית לשלום הילד מפרסמת כל שנה שנתון בנושא הזה.
תמר גוז'נסקי: היא מחפשת בכל הפינות ומנסה למצוא את הנתונים.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שזה לא רק תפקיד של המועצה הלאומית לשלום הילד.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שיש לנו בעיה עם שאלת נתונים.
תמר גוז'נסקי: אי אפשר לקבוע מדיניות אמיתית אם הנתונים הם לא מוצקים.
תמר גוז'נסקי: אני מביאה את זה רק כדוגמא על בעיית נתונים.
תמר גוז'נסקי: הטענה שלי מופנית ללשכה המרכזית לסטטיסטיקה שאין לה בקרה נפרדת.
תמר גוז'נסקי: משרד החינוך עושה את שלו בשיטות שלו.
תמר גוז'נסקי: אפשר להגיד שהשיטות טובות, אפשר להגיד שהן לא טובות, אפשר לשפר אותן.
תמר גוז'נסקי: לא יכול להיות שאנחנו סופרים את מספר הכבשים והעיזים במדינה, אנחנו סופרים את עופות הבר שמתעופפים מעל שמינו כל שנה ויש לנו נתונים על מיליון דברים מאוד חשובים, אבל כשמדובר בילדים לא טורחים לעשות סקרים עצמאיים ורחבים משלהם, שנותנים תמונה על מצב הילדים.
תמר גוז'נסקי: הנשירה זה רק דוגמא אחת.
תמר גוז'נסקי: אם היו עושים סקר על ילדים במשפחות חד-הוריות, למשל, זה היה נראה אחרת.
תמר גוז'נסקי: אז היינו מקבלים עובדות.
תמר גוז'נסקי: איך אנחנו יכולים לקבוע מדיניות אם אנחנו בכלל לא יודעים אם העובדות מוצקות?
תמר גוז'נסקי: לכן השאלה של המידע היא שאלה קריטית כשזה נוגע לילדים.
תמר גוז'נסקי: הערה אחרונה לעניין אישור ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
תמר גוז'נסקי: מה את אומרת עו"ד ברק?
הלית ברק: אני חושבת שוועדת החוקה, חוק ומשפט היא הוועדה הנכונה לעניין הזה, הן משום שמדובר בחקיקה - התקנות יקבעו מי יכתוב את התסקיר, בין אם זה יהיה מישהו ממשרדי הממשלה ובין אם גורם אחד במשרד המשפטים שיכתוב עבור כולם - והן מכיוון שהמסננת לקבוע האם ייכתב תסקיר או לא היא שיוחלט שמדובר בהצעת חוק שעל פניה ביצועה כרוך בהשפעה על ילדים.
הלית ברק: מה זאת אומרת "על פניה כרוך"?
הלית ברק: זה ביטוי שסתום וכרגע לא ברור לנו בדיוק מה המבחן שיפיל את ההצעה המסויימת לכאן או לכאן.
הלית ברק: אם השר יגיד: הצעות חוק שיש להן קשר ישיר או עקיף, כלומר יקבע את המבחנים, ראוי שוועדת החוקה, חוק ומשפט היא זאת שתאשר את התקנות שיקבעו מבחן שכזה.
תמר גוז'נסקי: האם יש למישהו הערה בנושא הזה?
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שפחות או יותר עברנו על הכל.
יפעת בויאר: לעניין פסקאות (1) ו-(2): אפשר לאחד אותן אבל חשוב מאוד שבדרך ניסוח הפסקה לא ישתמע שטובת הילד משמעה זכויות הילדים, תנאי חייהם והשירותים הניתנים להם.
הלית ברק: אנחנו משאירים את שני הביטויים זה לצד זה, גם וגם.
הלית ברק: "חוק חובת תסקיר טובת הילד בחקיקה, התשס"א-2001" סעיף 1 - מטרה
הלית ברק: "חוק חובת תסקיר טובת הילד בחקיקה, התשס"א-2001" סעיף 1 - מטרה סעיף 2 - הגדרות "בחוק זה - "ילד" - אדם שטרם מלאו לו 18 שנה; "האמנה" - אמנת האומות המאוחדות בדבר זכויות הילד אשר אושרה על-ידי עצרת האומות המאוחדות ביום כ"ב בחשוון התש"ן, 20 בנובמבר 1989.
הלית ברק: " סעיף 3 - חובת תסקיר
הלית ברק: " סעיף 3 - חובת תסקיר אגב, אני מציעה כאן לכתוב "אודות ההשפעות", מכיוון שאחר-כך בסעיף 4 אנחנו כל הזמן אומרים "השפעה על" ועדיף להשתמש באותו ביטוי.
הלית ברק: סעיף 4 - תוכן התסקיר "התסקיר כאמור בסעיף 3 יכלול מרכיבים אלה: (1) השפעה ישירה ועקיפה על טובת הילד, זכויות ילדים והיקפה, לרבות על תנאי חייהם והשירותים הניתנים להם; (2) אמצעים שניתן לנקוט על מנת לצמצם את ההשפעות השליליות של ביצוע הצעת החוק על ילדים; (3) קשיים שנתגלו באיסוף המידע לצורך פירוט האמור בפסקאות (1) ו-(2)".
הלית ברק: סעיף 5 - ביצוע ותקנות
הלית ברק: סעיף 5 - ביצוע ותקנות סעיף 6 - תחילה "תחילתו של חוק זה בתום 6 חודשים מיום פרסומו".
תמר גוז'נסקי: אנחנו מאשרים את הצעת חוק חובת תסקיר טובת הילד בחקיקה, התשס"א-2001 לקריאה שניה ושלישית.
תמר גוז'נסקי: אנחנו מאוד מקווים שזאת תהיה תרומה קטנה להעמדת נושא הילדים במרכז השיח הציבורי והחשיבה הציבורית.
תמר גוז'נסקי: אני מודה לכולכם.
תמר גוז'נסקי: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הוועדה לקידום מעמד הילד, אשר מוקדשת לנושא: מי דואג לילדי הגן, הבטיחות של ילדים במעונות יום, בגני ילדים, הבטיחות של הילדים בגיל הרך.
תמר גוז'נסקי: לפני הישיבה קיימנו טכס בטרקלין הכנסת, בהשתתפות 120 ילדים, תלמידי חטיבת הביניים בבית הספר ברנר בפתח-תקווה וכן תלמידים מכפר קאסם ומג'לג'ולייה, שבעצם העבירו לנו מסר מאד ברור, שהם רוצים לחיות בעולם בטוח לילדים, שהם רוצים להיות שותפים למערכה לבלימת הגל המאיים הזה של תאונות ילדים, שרובן הן תאונות בבית, בחצר, בתחומי מוסדות החינוך.
תמר גוז'נסקי: אנחנו שומעים בתקשורת מדי שבוע על תאונות, חלקן תאונות קשות ואיומות, כמו התאונה הנוראה שבה תינוקת נשכחה במכונית וכך בעצם הסתיימו חייה בטרם הגיעה אפילו לגיל שנה.
תמר גוז'נסקי: אבל אנחנו גם מכירים הרבה מאד תאונות אחרות שקורות, שכתוצאה מהן חלק מהילדים מגיעים לחדרי מיון וחלקם לקופות החולים, לטיפול בתוך בתי הספר וכו'.
תמר גוז'נסקי: הבעיה של מערכת החינוך היא בעיה רצינית ביותר בהקשר הזה.
תמר גוז'נסקי: אנחנו נעסוק היום בעיקר בגיל הרך.
תמר גוז'נסקי: אבל אני רוצה להביא נתונים עדכניים על כלל מערכת החינוך.
תמר גוז'נסקי: ההערכה היא שהיקף התיקונים הבטיחותיים שנחוצים היום במערכת החינוך, בבתי הספר ובגני הילדים – ואני מדברת רק על בטיחות, לא על יופי, לא על נוי, לא על כך שבית הספר יהיה נעים יותר, אלא על בטיחות – 2 מיליארד שקל כדי להעמיד את בנייני בתי הספר ברמת בטיחות הולמת.
תמר גוז'נסקי: לבעיות שדורשות טיפול מיידי הן, למשל, מעקות שחסרים בבתי הספר, בורות, חוטי חשמל גלויים, דברים מהסוג הזה שלא סובלים דיחוי, נחוצים 350 מיליון שקל.
תמר גוז'נסקי: אבל כאשר אנחנו בודקים את תקציב משרד החינוך לשנת 2001, שאושר בסוף מרץ בכנסת, ואנחנו מחפשים את הסעיף ששמו בטיחות מתקני חינוך, אנחנו נגלה שהתקציב הוא אפס.
תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, מערכת החינוך נכון להיום לא מקציבה כסף לתיקונים שאינם סובלים דיחוי, להם נחוצים 350 מיליון שקל.
תמר גוז'נסקי: בשנת 2000 היתה הקצבה של 20 מיליון שקל, שזוהי כמובן טיפה בים הנחוצה להבטיח לילדים ששוהים בבתי הספר סביבה בטוחה.
תמר גוז'נסקי: הרשויות המקומיות מוציאות מהתקציבים שלהן בין 200 ל-250 מיליון שקל בשנה לנושאי תחזוקה.
תמר גוז'נסקי: אבל אני מוכרחה לומר שבלא מעט רשויות מקומיות, שנמצאות בקשיים כספיים, ההקצבה היא מועטה בלבד.
תמר גוז'נסקי: אני יודעת על רשויות מקומיות שבהן, למשל, כששמשה נשברת שמים קרטון וכשבתי השימוש מוצפים הילדים מתאפקים כל היום, כי אין לאן ללכת, או כאשר יש בור בחצר אין מי שיכסה אותו.
תמר גוז'נסקי: לכן, אני רוצה לומר שאנחנו כמבוגרים, כאחראים, כוועדה של הכנסת וגם כלל המערכת, במקום כלשהו לא מתכוונים אולי לכך.
תמר גוז'נסקי: אבל אנחנו משדרים לילדים בעצם שרשלנות היא שם המשחק וחוסר בטיחות זו בעצם נורמה.
תמר גוז'נסקי: אם אנחנו רוצים לגדל במדינה הזאת אזרחים שמבינים, מוקירים, מעריכים ומוכנים להשקיע בנושאי בטיחות, אבל מאידך אנחנו מחנכים ילדים לכך שבטיחות היא בעצם דבר שולי וילד צריך בבית ספר ללמוד לקפוץ מעל בורות ולדלג מעל מכשולים, כשהסביבה לא מוכרחה להיות בטוחה – אני חושבת שאנחנו משדרים מסר גרוע ביותר לדור הצעיר, לאזרחי המדינה לעתיד.
תמר גוז'נסקי: הישיבה הזאת, כמו גם בישיבות קודמות ובאירועים קודמים שארגנו בנושא בטיחות ילדים, מאורגנת על-ידי הוועדה לקידום מעמד הילד בשיתוף "בטרם – המרכז הלאומי לבריאות ובטיחות ילדים".
תמר גוז'נסקי: פרופ' דנון, שיושב פה לימיני, הוא נשיא המרכז, וד"ר מיכל חמו היא המנכ"ל.
תמר גוז'נסקי: אנחנו, ביחד איתם וביחד עם כל הגורמים האחרים שנמצאים פה, נקיים דיון על הדחיפות ועל מה ניתן לעשות.
תמר גוז'נסקי: זו הזדמנות נעימה בשבילי לחזור ולברך את תלמידי בית הספר ברנר וכן את התלמידים מג'לג'ולייה וכפר קאסם, שנמצאים איתנו ומקשבים למה שיש לנו לומר בנושא הזה של בטיחות ילדים.
תמר גוז'נסקי: אנחנו פותחים את הדיון בנושא החשוב הזה.
תמר גוז'נסקי: ד"ר מיכל חמו, בבקשה.
ד"ר מיכל חמו-לוטם: אומר שניים שלושה משפטים.
ד"ר מיכל חמו-לוטם: הנושא מי יגן על ילדי הגן הוא נושא שראוי להתבוננות מעמיקה וזאת מכמה סיבות.
ד"ר מיכל חמו-לוטם: ראשית, יש לנו היום במדינה 607 אלף ילדים צעירים מתחת לגיל 6.
ד"ר מיכל חמו-לוטם: זאת אומרת, מדובר בכמעט שליש מהילדים, או קצת פחות משליש, הם מתחת לגיל 6.
ד"ר מיכל חמו-לוטם: כשמסתכלים על נתוני גילאי 2-5 שנים אנחנו רואים ש-342.5 אלף ילדים נמצאים בגני ילדים עירוניים, ציבוריים או פרטיים.
ד"ר מיכל חמו-לוטם: הם מהווים 71% מהשנתונים הללו.
ד"ר מיכל חמו-לוטם: ואילו בגילאי 0-3 שנים מדובר על 65,000 ילדים, שנמצאים במעונות יום ובמשפחתונים רשומים.
ד"ר מיכל חמו-לוטם: הדגש על קבוצת הגיל הזאת מתחייב, כי זו קבוצה בסיכון.
ד"ר מיכל חמו-לוטם: אנחנו רואים זאת בפניות לחדרי מיון, שמסתכמות כל שנה ב-67,000 ילדים בגיל הגן , זאת אומרת 67,000 צעירים מגיל 6 שנים מגיעים לחדרי המיון.
ד"ר מיכל חמו-לוטם: גילאי 1-4 הם השיעור הכי גבוה מכלל גם הפניות וגם האישפוזים.
ד"ר מיכל חמו-לוטם: אנחנו רואים שלל רחב של פגיעות, כולל נפילות, הרעלות, כוויות, חנק, טביעות באמבטיה וכל מה שאתם רק יכולים לדמיין.
ד"ר מיכל חמו-לוטם: אם תפתחו את "ידיעות אחרונות" של היום תראו שם סיפור טרגי, שהוא אחד מיני רבים, של ילדה קטנה שנכוותה בגן ממים רותחים בצורה הבנאלית ביותר.
ד"ר מיכל חמו-לוטם: בקבוק אחד של מים רותחים הביא לשנה אישפוז ב"שניידר", לטיפולים ולנכות נוראית.
ד"ר מיכל חמו-לוטם: ובאמת, למה הם נפגעים?
ד"ר מיכל חמו-לוטם: פה אקצר ואסיים, אבל מאד חשוב לי למקד את תשומת הלב על המאפיינים של הגיל הזה.
ד"ר מיכל חמו-לוטם: ראשית, הם מתאפיינים במגבלות גופניות.
ד"ר מיכל חמו-לוטם: לדוגמא, כשמדובר בכוויות, אלה ילדים קטנים ששטח פני הגוף שלהם קטן ולכן אחוז הכווייה הוא גדול.
ד"ר מיכל חמו-לוטם: יש להם עור דק וזה גם גורם לכוויות קשות.
ד"ר מיכל חמו-לוטם: יש להם יכולות מוטוריות וקואורדינציה מפותחות כפי גילם.
ד"ר מיכל חמו-לוטם: הם קטנים בגובה ויש להם הגבלה בתפיסה החזותית.
ד"ר מיכל חמו-לוטם: יש עוד דבר מאד חשוב, שהוא מאד בלתי-ניתן לשינוי, יש להם זמן תגובה איטי.
ד"ר מיכל חמו-לוטם: יש להם אפילו מגבלות התפתחותיות שכליות, קוגניטיביות.
ד"ר מיכל חמו-לוטם: הם לא תופסים סכנה.
ד"ר מיכל חמו-לוטם: הם לא מפנימים אותה.
ד"ר מיכל חמו-לוטם: יש להם נטייה לחשוב חשיבה מאגית: אני אשיג, ארוץ, אצליח לעבור מתחת למכשול, או לעבור את הכביש.
ד"ר מיכל חמו-לוטם: הם גם לא מבינים סיבתיות.
ד"ר מיכל חמו-לוטם: זאת אומרת, הם לא יכולים לקשר בין סיבה לתוצאה ולא להעריך מהירות ומרחק.
ד"ר מיכל חמו-לוטם: אפילו הזיכרון לטווח קצר שלהם הוא לא כל-כך מפותח.
ד"ר מיכל חמו-לוטם: אם תבקשו מילד בן חמש לחזור על מספר בן שבע ספרות וזה מיד יקפוץ.
ד"ר מיכל חמו-לוטם: הדבר האחרון – בגיל הזה הם צפויים להיות אימפולסיבים, ללא שיקול דעת.
ד"ר מיכל חמו-לוטם: הם תופסים את עצמם כמרכז, אגוצנטרלים, וכל הזמן הם בודקים את הגבולות.
ד"ר מיכל חמו-לוטם: אתם צריכים לראות את הילד הקטן שלי, יונתן, איך הוא יודע שכשהוא ירוץ לכביש אני אמות, אז הוא רץ לכביש.
ד"ר מיכל חמו-לוטם: הנושא הזה הוא מאד קשה והרבה מאד הורים מספרים על כך.
ד"ר מיכל חמו-לוטם: יש בעיה גם בנושא של SELF CARE, שמירה עצמית.
ד"ר מיכל חמו-לוטם: לנו הגדולים יש התפתחות של נושא השמירה העצמית.
ד"ר מיכל חמו-לוטם: בגיל 3-4 זה רק מתחיל, בגיל זה רק מתחילה להתפתח השמירה העצמית.
ד"ר מיכל חמו-לוטם: כל הדברים האלה גורמים לכך שזו חובתנו כמדינה, כארגונים וכציבור להגן באופן מיוחד על קבוצת הסיכון הזאת.
תמר גוז'נסקי: גב' לירי אנדי-פינדליג, בבקשה.
לירי אנדי-פינדליג: אני נתבקשתי להציג את הבעייתיות שבכל נושא המוסדות לגיל הרך לקראת פתיחת הדיון.
לירי אנדי-פינדליג: באמת רק בפתיחת העיתונים של היום אנחנו כבר רואים מקרים טרגיים של ילדים שנפגעו במוסדות החינוך השונים לגיל הרך.
לירי אנדי-פינדליג: אם נסתכל באופן סכמטי על מה שישמור למעשה את הילדים הללו בטוחים כשהם נמצאים במוסדות החינוך לגיל הרך, אנחנו נראה שקודם כל יש חלוקה גילאית די ברורה, שקשורה להתפתחות ולדברים שנאמרו כאן לפניי.
לירי אנדי-פינדליג: יש לנו שתי קבוצות גיל עיקריות: מלידה ועד גיל שלוש, ומגילאי 4-6.
לירי אנדי-פינדליג: כך גם מחולקים פחות או יותר גם מוסדות החינוך הנמצאים במדינת ישראל.
לירי אנדי-פינדליג: כלומר, יש לנו מערכת חינוך פורמלית החל מגיל 3 ויש לנו מערכות חינוך בלתי-פורמליות, כשבדרך כלל יש כאן חפיפה עד גיל 4.
לירי אנדי-פינדליג: בשביל שתהיה בטיחות ילדים בגיל הרך אנחנו צריכים לדאוג לכך שהסביבה הפיזית תהיה בטוחה לילדים, שיהיו בה ציוד, מתקנים ומשחקים המתאימים לגיל של הילד, ללא פגיעות וללא מפגעים.
לירי אנדי-פינדליג: שוב, כאן חלוקת הגיל היא ברורה לעוסקים בדבר, אבל היא לא ברורה והיא לא מחולקת בתקנים כפי שאנחנו נראה.
לירי אנדי-פינדליג: צעצועים שמתאימים לילדים מעל גיל 3 אינם מתאימים לילדים צעירים יותר.
לירי אנדי-פינדליג: כל הסביבה הזאת בעצם צריכה להיות בטוחה.
לירי אנדי-פינדליג: המתקנים צריכים להיות תקניים.
לירי אנדי-פינדליג: הסביבה עצמה צריכה להיות בטוחה.
לירי אנדי-פינדליג: המטבח צריך להיות רחוק מהישג ידם של הילדים.
לירי אנדי-פינדליג: השקעים החשמליים צריכים להיות גבוהים וכדומה.
לירי אנדי-פינדליג: יש דוגמאות רבות לכך.
לירי אנדי-פינדליג: המפרט הטכני ארוך והוא מכיל מאות פריטים.
לירי אנדי-פינדליג: הדבר הנוסף שישמור על הילדים בטוחים זאת ההתנהגות של הצוות המטפל.
לירי אנדי-פינדליג: בגיל הרך זה החלק כמעט הקריטי ביותר בשביל לשמור על הילדים.
לירי אנדי-פינדליג: האם הגננת מחזיקה כוס קפה, כשהיא מקבלת את פני הילדים בבוקר?
לירי אנדי-פינדליג: הרבה אהבה יש בגן.
לירי אנדי-פינדליג: אנחנו מעודדים זאת.
לירי אנדי-פינדליג: אבל הגננות עדיין חושבות שכוס הקפה הזה לא יגרום לכוויות קשות בילדים, וזאת המציאות.
לירי אנדי-פינדליג: היום מאושפזים בבית החולים "שניידר" בלבד הרבה מאד ילדים שפגועים בגלל כשלים התנהגותיים של הצוות המטפל.
לירי אנדי-פינדליג: יש ילד בן 3 עם כוויות קשות שמאושפז בבית חולים בגלל שהמטפלת שטפה לו את הטוסיק במים מהברז בלי לבדוק אותם, כשהמים מהברז יכולים להגיע לטמפרטורות של מעל 49 מעלות, ואלה טמפרטורות שגורמות לכוויות בדרגות 2-3 על שטחים נרחבים, תלוי כמה מהר מגלים שנעשה נזק כל-כך קשה לילד.
לירי אנדי-פינדליג: אנחנו, כמובן, חושבים שיש חשיבות בלתי-רגילה לגדל דור חדש של ילדים, שילמד למעשה את המיומנויות של שמירה על עצמו.
לירי אנדי-פינדליג: כל הדברים האלה הם מאד חשובים להתנהגות של הילד.
לירי אנדי-פינדליג: אבל כמו שנאמר בהקדמה, הם אינם מחסנים את הילד מפני הפגיעות.
לירי אנדי-פינדליג: הם בפירוש נועדו בשביל שנגדל ילדים שיכירו את המושגים שקשורים בבטיחות, את אביזרי הבטיחות ששומרים עליהם, אבל אנחנו לא יכולים לסמוך עליהם שהם יעשו כן ברגעים הקריטיים.
לירי אנדי-פינדליג: אם אסכם, מבחינת הפיקוח שישנו היום יש לנו למעשה בעיות מאד קשות בכל הדברים שקשורים בשאלה מי אחראי, מי מנהל, מי מפקח.
לירי אנדי-פינדליג: הבלבול הזה בעצם נובע מכך שיש לנו רשתות שונות של העוסקים בגיל הרך.
לירי אנדי-פינדליג: יש לנו גנים פרטיים רשומים.
לירי אנדי-פינדליג: מאידך, יש לנו הרבה מאד משפחתונים, גנים ומטפלות שעוסקים בכך ללא שום רישוי.
לירי אנדי-פינדליג: יש לנו גנים עירוניים.
לירי אנדי-פינדליג: יש לנו מעונות יום ששייכים לגופים ציבוריים, כמו ויצ"ו, אמונה, ארגון יש"ע וכדומה.
לירי אנדי-פינדליג: כל הארגונים האלה למעשה מטפלים בילדים והרבה פעמים יש בעיות מאד קשות בגלל שהפיקוחים נופלים בין שני משרדים עיקריים: משרד העבודה והרווחה ומשרד החינוך.
לירי אנדי-פינדליג: כדוגמא לכך אפשר לומר שמשרד החינוך הוריד אמנם את הפיקוח שלו מתחת לגיל 3, מגיל שנתיים, אבל רוב הפיקוח הזה הוא למעשה פיקוח פדגוגי.
לירי אנדי-פינדליג: חלק מאד קטן מהפיקוח הזה שייך למעשה לאיזשהו פיקוח בתחום של בטיחות ילדים.
לירי אנדי-פינדליג: וכמו שראינו, הגיל הזה הוא בפירוש גיל קריטי.
לירי אנדי-פינדליג: הרבה פעמים אנחנו רואים ארגונים שמתהדרים בפיקוח כזה או אחר, אבל לא בהכרח הפיקוח הזה אכן מבטיח שנעשה איזשהו פיקוח בנושא של בטיחות הילד באותו מוסד חינוכי.
לירי אנדי-פינדליג: עיקרי הבעיות הן כאלה: יש לנו ריבוי משרדים שזהו תחום האחריות ותחום העניין שלהם; יש לנו מערכי פיקוח חסרים בכלל, וכאן מדובר בפירוש בכל קבוצת הגיל הצעירה ביותר; אין חלוקת אחריות ברורה בין המשרדים; חסרים לנו סטנדרטים אחידים.
לירי אנדי-פינדליג: למעשה כל גוף שכבר מכבד את עצמו מכין פרוגרמות לסביבה בטוחה, לציוד.
לירי אנדי-פינדליג: יש גופים שונים שיש להם הערכות נהלים, אבל למעשה אין שום סטנדרט אחיד, אין שום מפרט טכני אחיד, אין נהלים קבועים, אין חוקים שחותכים ארגונים וחותכים מוסדות בשביל להבטיח את בטיחות הילדים הללו.
לירי אנדי-פינדליג: אין מספיק אנשי מקצוע המומחים בבטיחות.
לירי אנדי-פינדליג: אני יכולה לציין כאן שבסקר האחרון שערך "בטרם" גילינו בקרב הציבור הרחב בורות מדהימה בכל מה שקשור בבטיחות ילדים בכלל.
לירי אנדי-פינדליג: את הבורות הזאת ראינו לכל אורך העבודה שלנו מול הגורמים המטפלים במוסדות החינוך.
לירי אנדי-פינדליג: אנשים שמטפלים בילדים מגלים בורות שאנחנו לא יכולים לסבול אותה.
לירי אנדי-פינדליג: אם אנחנו דורשים ממישהו לטפל בילדים, הוא צריך לדעת מושגים בסיסיים, הוא צריך להבין איך ההתפתחות של הילד קשורה ביכולת שלו לשמור על עצמו.
לירי אנדי-פינדליג: לא ייתכן שמטפלת תגיד: הזהרתי אותו, הסברתי לו שמסוכן, מבלי שהיא תדע שזה בלתי-אפשרי לסמוך על הילד שבאותו רגע הוא באמת ידע שזה מסוכן.
לירי אנדי-פינדליג: לא ייתכן שגננת לא תדע שהקפה שבכוס הוא כל-כך חם.
לירי אנדי-פינדליג: לא ייתכן שהגורם המטפל, או הגורם המנקה בגן - אם זו סייעת ואם זו מטפלת שצריכות לנקות את הגן – לא יידעו שהדלי שמשאירים על הרצפה יכול לגרום לטביעה ולמוות תוך שתי דקות.
לירי אנדי-פינדליג: אין לנו NETWORKING לא במידע, לא בפעולות, לא ברישום של פגיעות.