GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<זאב חורב: ...
חנין זועבי: לא, השאלות שלי תמיד קשות.
אורלי לוי אבקסיס: חייבים לעשות סדר במערכת.
אורלי לוי אבקסיס: זה פשוט לא להאמין.
אורלי לוי אבקסיס: בקצרה, משפט אחד לכל דובר.
<אורלי בוני: אני מרפאה בעיסוק ראשית במשרד הבריאות.
<אורלי בוני: אני חושבת שההורים שבויים של הכול, ההורים שבויים של המערכות.
<אורלי בוני: אני רוצה להגיד מהניסיון שלנו כמרפאים בעיסוק, הפחד לא לקבל טיפול הוא ששובר את ההורים, לפעמים גם כשלא צריך.
<אורלי בוני: אני מתמודדת הרבה עם תלונות הציבור שמגיעות אלי על כך שקופת-החולים לא נותנת טיפול, וכשאני נכנסת לעומק התיקים ובודקת, פעמים רבות הטיפול הוא להנחות את ההורים איך לעבוד עם הילד כי באמת הילד לא צריך טיפול אחר.
<אורלי בוני: אבל אני מבינה גם את ההורים כי באמת יש לחץ במערכת החינוך ופחד אצל ההורים שהילד שלהם לא ישיג את מה שכולם משיגים ובאותו קצב.
<אורלי בוני: משפט אחרון, אני חושבת שחייב להיות פה איזה טיפול שורש.
<אורלי בוני: יש הרבה אבחונים כי מערכת החינוך בנויה היום בצורה כזו – אני לא מאשימה אף אחד – שילדים עם הפרעות קלות לא יכולים לקבל את תשומת הלב שהם צריכים בכיתה של 45 ילדים.
<אורלי בוני: לכן הפתרון פעמים רבות הוא ריטלין גם כשלא צריך.
<אורלי בוני: יש כאן טיפול שורש שצריך לעשות אותו בצורה היקפית, גם מערכת החינוך, גם מערכת הבריאות.
<אורלי בוני: אף אחד פה לא אשם.
<אורלי בוני: יש כאן איזה עניין הרבה יותר רחב.
<אורלי בוני: אני מתמודדת עכשיו עם אמא שרוצה 3 פעמים בשבוע טיפול של ריפוי בעיסוק.
<אורלי בוני: נותנים לה פעמיים בשבוע ריפוי בעיסוק ופעם אחת הדרכת הורים, כי אמרו לה שאם הילדה לא תתרגל בבית אז זה כמו כוסות רוח למת, והיא מתעקשת שהיא לא מקבלת את מה שהיא צריכה לקבל מקופת-חולים.
<אורלי בוני: זאת אומרת, אנחנו כבר מאבדים את הפן המקצועי שלנו בגלל הלחץ שמופעל מכל הצדדים.
<ענת לרנר: אני מנהלת תחום הגיל הרך בשדרות ובנוסף מנהלת פורום ארצי של מנהלי יחידות להתפתחות הילד בקהילה.
אורלי לוי אבקסיס: את נשארת פה גם לישיבה הבאה.
אורלי לוי אבקסיס: כדי שלא יגידו שלא הבינו את הכותרת של הדיון אז אקרא אותה כעת: פעילות מעונות היום בעתות חירום לאור היציאה למבצע "צוק איתן".
<ענת לרנר: יש לי מה להגיד בנושא הזה.
אורלי לוי אבקסיס: לא סתם אמרתי את מה שאמרתי.
<ענת לרנר: הייתי בשבוע שעבר בוועדת הכלכלה בנושא הזה.
<ענת לרנר: אבל פה אני מייצגת פורום יחידות להתפתחות הילד ויחידות קהילתיות להתפתחות הילד.
<ענת לרנר: כל מה שנאמר כאן אני מקבלת.
<ענת לרנר: באמת התור הנוראי לאבחונים אחר-כך גורר תור גדול לטיפולים והרבה סרבול.
<ענת לרנר: אני רוצה להביא את הפן של היחידות להתפתחות הילד שנמצאות במצב של קריסה.
<ענת לרנר: קופות-החולים מממנות- - -
אורלי לוי אבקסיס: אמרתי קודם שזה נושא שראוי לישיבה בפני עצמה עם כל הגורמים הרלוונטיים.
אורלי לוי אבקסיס: לא נפתח את הנושא הזה כעת.
אורלי לוי אבקסיס: יש שם יותר מדי דברים שנעשה איתם עוול אם רק נציג אותם ככותרת במשך רבע דיון או במשפט פה ושם.
<יוסף מאירוביץ: אני פרופ' מאירוביץ, רכז רפואת ילדים ב"שירותי בריאות כללית".
<יוסף מאירוביץ: אני מבין שאין לי זמן רב אז אגיד בכותרות.
<יוסף מאירוביץ: "הכללית" עושה פעילויות בכל האזורים, נותנת שירותים בתחום התפתחות הילד.
<יוסף מאירוביץ: בשל קוצר הזמן לא אפרט.
אורלי לוי אבקסיס: אתה בנושא של התפתחות הילד.
<יוסף מאירוביץ: כאן אני מדבר על אבחונים של הפרעות קשב.
<יוסף מאירוביץ: דבר שני, באשר לצמצום פערים – העברנו מסמכים לוועדה.
<יוסף מאירוביץ: אנחנו חושבים שצמצום פערים הוא אחד היעדים שלנו.
<יוסף מאירוביץ: יש לנו תוכניות נרחבות מאוד לעשות את זה.
<יוסף מאירוביץ: נתנו שם דוגמה גם מתחום אחר.
<יוסף מאירוביץ: אני חושב שזה חלק מן התפקידים שלנו.
<יוסף מאירוביץ: יש לנו נתונים שמראים איך אנחנו עושים את זה בתחומים לא מעטים.
<יוסף מאירוביץ: דבר שלישי, מה שנאמר פה, ואני חושב שזה המרכז, אנחנו עוסקים פה בביקוש שהולך וגובר בלי ויסות ובלי סנכרון בין המערכות.
<יוסף מאירוביץ: אם לא יהיה פה תהליך אמיתי, שכולל את כל הגורמים המעורבים בדבר, פשוט אנחנו נימצא במצב – וסליחה שאני תומך במה נאמר פה על-ידי משרד החינוך: כן צריך לעשות את האבחון ולבדוק מה הבעיה של כל ילד.
<יוסף מאירוביץ: זה נכון בכל תחום.
<יוסף מאירוביץ: כדי לראות איך לעזור לילד צריך לעשות לו אבחון.
אורלי לוי אבקסיס: הם לא אמרו את זה.
אורלי לוי אבקסיס: הם דווקא אמרו בדיוק ההיפך, שלא צריך למהר עם האבחונים.
<יוסף מאירוביץ: חשבתי שהבנתי נכון.
<יוסף מאירוביץ: לפעמים הקושי נובע מבעיה של הפרעת קשב, לפעמים מבעיה רגשית ולפעמים, מה לעשות, גם ההורים צריכים איזו הדרכה.
<יוסף מאירוביץ: לכן את כל התהליך הזה צריך באיזו צורה למסד ולעשות נכון, כי אחרת פשוט אנחנו נוצף בכל מיני גורמים אינטרסנטיים והטיפולים לא יתאימו לבעיה.
<מנואל כץ: אני ד"ר כץ, אני רופא ילדים.
<מנואל כץ: אני גם יושב-ראש החברה הישראלית לרפואת ילדים בקהילה ומייצג את איגוד רופאי הילדים, שהייתי יושב-הראש שלו לפני כמה שנים.
<מנואל כץ: את הדז'ה וו הזה גם אני חווה.
<מנואל כץ: שני משפטים על מה שאפשר לעשות מחר.
<מנואל כץ: אחד, להעביר מסר דרך משרד החינוך לכל המורים, שלא רק רופא מומחה בנוירולוגיה של הילד או בפסיכיאטריה של הילד מאבחן ילדים עם בעיות של קשב וריכוז.
<מנואל כץ: אני גם מאבחן בעיות כאלו וכרופא ילדים אני מקבל הרבה הורים שלא יודעים בעצם שרופא ילדים עבר הכשרה, שיש לו בעצם זכות גם לאבחן.
<מנואל כץ: זה מסר שלא עובר דרך משרד החינוך.
<מנואל כץ: משרד החינוך צריך להבהיר את זה מחר לכולם.
<מנואל כץ: זה דבר אחד.
<מנואל כץ: זה יפתור הרבה מאוד בעיות של זמן אבחון.
<הדר ירדני: קופת-החולים צריכה לעדכן את המבוטחים שלה.
<רויטל לן כהן: אבל לא רק זה.
<רויטל לן כהן: זה לא מופיע בחוזרי המנכ"ל.
<רויטל לן כהן: בחוזרי המנכ"ל רשום משהו מאוד מסוים.
<הדר ירדני: זה מופיע בחוזר מנכ"ל.
<הדר ירדני: תקראי אותו היטב.
<מנואל כץ: אני חושב שזה עוד עניין שמעיד על התפר שיש.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מבינים פה שיש חוסר אחידות וכל אחד לא יודע מה קורה בצד השני.
<מנואל כץ: ברור, זה אחד הדברים.
<מנואל כץ: הדבר השני, התפר שיש בין משרד החינוך למשרד הבריאות הוא לא רק בזה.
<מנואל כץ: הדבר הזה בעצם מחייב את העבודה המשותפת והמשולבת עם משרד החינוך.
<מנואל כץ: אני לא רוצה להיכנס כבר לנושא של בריאות ילדים בבתי-ספר כי זה עניין מאוד-מאוד גדול, ולעניין הילדים בגיל הרך.
<מנואל כץ: אני חושב שאלה דברים שצריכים לקבל אותם, כפי שאת הצעת, עם ועדות מיוחדות שיוכלו לטפל בצורה מסודרת בכל הדברים שקשורים לתפר הזה, שהוא פשוט בלתי אפשרי.
<מנואל כץ: זה גורם להרבה מאוד בעיות, בעיקר לילדים ולהורים שלהם.
אורלי לוי אבקסיס: רויטל לן כהן, ואנחנו מסיימים.
<רויטל לן כהן: אשתדל לעשות את זה בקצרה למרות שאם באתי לכאן לדבר על הנושא הכללי של הילדים שלנו, של הילד שלי, של מאות, אם לא אלפי פניות שאני מקבלת בשנה, אני מכירה על הבשר שלי בדיוק מה המשמעות של להיות ילד עם בעיות קשב וריכוז ועם לקויות למידה בתוך מערכת שחושבת שלא צריך לטפל בזה בגיל הרך.
<רויטל לן כהן: או כפי שאמרו פה, "אם אני לא אכריח אותו לכתוב אז הוא לא יידע לכתוב", כי בעיניהם זה באמת הקלות.
<רויטל לן כהן: זה לא הקלות.
<רויטל לן כהן: זה התאמות.
<רויטל לן כהן: זה בדיוק כפי שהיית צריכה משקפיים אם לא היית רואה כפי שצריך או בדיוק כפי שהיית צריכה כיסא גלגלים אם הרגליים שלך לא היו מתפקדות.
<רויטל לן כהן: זה לא משהו שאת יכולה לבחור.
<רויטל לן כהן: במקום לדבר על הכול, אספר ארבעה מקרים בקצרה, על ארבעה ילדים, נקודתית.
<רויטל לן כהן: ילד אחד, בשנה שעברה ההורים שלו הגיעו אלי.
<רויטל לן כהן: הוא עכשיו סיים כיתה ה'.
<רויטל לן כהן: הוא הגיע לפסיכיאטר שאבחן שכאשר הילד אמר "אני אתאבד" הוא התכוון לזה בשיא הרצינות.
<רויטל לן כהן: הוא היה בדיכאון קליני.
<רויטל לן כהן: מדובר על ילד מחונן עם הפרעות למידה קשות, בעיות קשב וריכוז קשות ודיסגרפיה קשה מאוד, שמכריחים אותו לכתוב מגיל אפס ואחר-כך מענישים אותו כשהוא לא מצליח.
<רויטל לן כהן: כאשר הוא הגיע למצב של הפרעות התנהגות אמרו להורים שלו שהפתרון היחיד בשבילו הוא בית-ספר לבעיות התנהגות.
<רויטל לן כהן: אם אני לא הייתי מתערבת אני לא יודעת לאן הילד הזה היה מגיע.
<רויטל לן כהן: הכול מתחיל ונגמר בזה שבבית-ספר יסודי נראה להם הגיוני להכריח את הילד לעשות משהו שהוא לא יכול.
<רויטל לן כהן: הוא לא לא-רוצה אלא הוא לא יכול.
<רויטל לן כהן: עובדה שבבית-הספר האחר שאליו העבירו אותו הוא פורח, כי שם לא מעניין אותם מה אתם אומרים, כי זאת מנהלת חזקה והיא נותנת לילד מה שהוא צריך.
<רויטל לן כהן: נקודה.
<רויטל לן כהן: זה מקרה אחד.
<רויטל לן כהן: מקרה שני, שהגיע אלי בקיץ של 2011, איזו אמא באה אלי כשגרתי ברוטשילד.
<רויטל לן כהן: הילדה שלה היתה אז בכיתה ח' בבית-ספר בהרצליה לבעיות התנהגות שיש בו רק בנים.
<רויטל לן כהן: היא אמרה לי: תקשיבי, לילדה הזאת יש לקויות למידה קשות, היא הגיעה לתסכול קשה מאוד והתפרעה ושמו אותה שם.
<רויטל לן כהן: עכשיו היא לומדת רפרטואר שלא היה ידוע לה קודם ועכשיו היא מוגדרת על-ידי הרווחה כילדה בסיכון.
<רויטל לן כהן: מכיוון שהיא נמצאת כילדה בודדת בתוך בית-ספר של בנים עם הפרעות התנהגות הם חוששים שבסוף משהו רע יקרה.
<רויטל לן כהן: הייתי צריכה להילחם, אני לא יכולה אפילו להסביר איך, זו היתה אחת המלחמות הכי קשות שניהלתי ב-8 השנים שאני עוסקת בזה, עם עיריית חולון, שאמרו לי: "קודם שתשפר את ההתנהגות ואז נחשוב לתת לה בית-ספר שנותן מענים ללקויות למידה קשות ומאובחנות".
<רויטל לן כהן: היא לא תוכל לשפר את ההתנהגות שלה כי היא מתוסכלת.
<רויטל לן כהן: אבל אמרו "קודם שתשתפר התנהגות".
<רויטל לן כהן: במשך שנה לקחתי על גבי את זה שאמרתי לה: הילדה תשב בבית, אם מישהו ילך לבית-סוהר זה יהיה אני.
<רויטל לן כהן: בסוף העבירו אותה לבית-ספר בשהם.
<רויטל לן כהן: היא סיימה השנה, לאחר 3 שנים, בהצטיינות, היא עולה לתיכון בהצטיינות.
<רויטל לן כהן: היה אפשר לחסוך מהילדה הזאת סבל בל יתואר.
<רויטל לן כהן: ילד שנמצא עכשיו ברמת-גן, שלומד עכשיו בכיתה א' או ב', אני כבר לא זוכרת מרוב מאות ילדים שבהם אני מטפלת.
<רויטל לן כהן: קודם כול, הילד לומד רק עד שעה 11.
<רויטל לן כהן: אמרו לאמא: אנחנו יכולים להחזיק אותו רק עד שעה 11, עד שנגמרת ההשפעה של הכדור.
<רויטל לן כהן: כשנגמרת ההשפעה של הכדור ב-11 תבואי לקחת אותו.
<רויטל לן כהן: האמא לא עובדת כבר שנה.
<רויטל לן כהן: היא יושבת מחוץ לבית-הספר מ-8 ועד 11 וב-11 לוקחת את הילד, ולשנה הבאה אמרו לה: לא אצלנו, לא יכולים יותר.
<רויטל לן כהן: זה בית-ספר מכיל ומשלב, אחד הטובים, אבל הם לא יכולים יותר להתמודד כי לא נותנים בבתי-ספר יסודיים לא התאמה בדרכי לימוד, לא התאמה בחומרי לימוד ובטח לא התאמה במבחנים.
<רויטל לן כהן: זה עוד ילד.
<רויטל לן כהן: ועכשיו הפתרון שלנו, שהוא ילך לאותו בית-ספר בהרצליה שממנו חילצתי את התלמידה מהדוגמה הקודמת, לשם רוצים לשלוח אותו, ילד עם אוטיזם ולקויות למידה.
<רויטל לן כהן: אתם יכולים לתאר לעצמכם ילד עם אוטיזם ולקויות למידה בבית-ספר להפרעות התנהגות?
<רויטל לן כהן: וילדה שאני מטפלת עכשיו בעניינים שלה, יש לה דיסקלקוליה קשה והיא לעולם לא תצליח, באמת, אי אפשר.
<רויטל לן כהן: מכיתה א' היא מקבלת ציונים של מספיק ובלתי מספיק והילדה מתוסכלת ומביעה את תסכולה בהתנהגות מתריסה ומתנגדת ולכן רוצים להעביר אותה לבית-ספר לבעיות התנהגות.
<רויטל לן כהן: אי אפשר להגיד שלא צריך בבתי-הספר היסודיים לתת התאמות בדרכי למידה, בחומרי למידה ובדרכי היבחנות ולהגיד שזה רק לתיכון ורק לבגרויות.
<רויטל לן כהן: אתם "מחרבים" את הילדים האלה.
<רויטל לן כהן: על בשרי אני יכולה להגיד לך שכאשר הגיע הציון של הפסיכומטרי שלי, כאשר כבר הייתי אדם מבוגר, פחדתי לפתוח אותו כי לא האמנתי.
<רויטל לן כהן: עברתי בתור ילדה שלושה בתי-ספר יסודיים וכשנגמרו בתי-הספר היסודיים העבירו אותי כיתות בתוך אותו בית-ספר.
<רויטל לן כהן: אם לא היו ההורים שלי מי שהם הייתי נפלטת ממערכת החינוך הרבה קודם.
<רויטל לן כהן: יש לנו בעיות התנהגות שמתפתחות ואחר-כך הילדים הולכים לבתי-ספר להפרעות התנהגות, ויש לנו נשירה סמויה, ויש לנו פגיעה רגשית.
<רויטל לן כהן: אם מדינת ישראל היתה בודקת כמה ילדים מקבלים טיפולים במשרד הבריאות, בבריאות הנפש, על הנזק הקשה שמשרד החינוך גורם להם היא היתה כבר מממנת את כל זה.
אורלי לוי אבקסיס: אם זה מעניין אותך אז מחר יש לנו דיון פה על נשירה סמויה, את מוזמנת לבוא ולהביא קצת נתונים.
אורלי לוי אבקסיס: אם מערכת החינוך תצטרך לתת לנו נתונים כנראה נישאר באיזה ערפול.
אורלי לוי אבקסיס: אביבית ברקאי אהרונוף, משפט אחרון.
אורלי לוי אבקסיס: אני חייבת לסיים כי יש לי עוד פגישה ואחר-כך ישיבת ועדה בשעה 13:30.
<רויטל לן כהן: גיא פינקלשטיין, שעשה את כל ההתאמות באוניברסיטה, נפגש עם משרד החינוך, אבל זה לא הלך לשום מקום.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: שלוש נקודות קצרות.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני עו"ד אביבית אהרונוף מארגון "בזכות".
<אביבית ברקאי-אהרונוף: קודם כול, לגבי ההתאמות, אני חוזרת על זה בכל ישיבה אבל אני חושבת שראוי שמשרד החינוך כל הזמן יזכור שתקנות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות בעניין נגישות פרטנית עדיין לא הוגשו לוועדת העבודה והרווחה והן בהחלט צריכות לתת בדיוק את המענה לדברים שרויטל לן כהן הזכירה לגבי התאמות.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אם אפשר להעביר את זה לאגף הרלוונטי במשרד החינוך.
<רויטל לן כהן: הם לא חושבים שצריך.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: עוד שתי נקודות.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: המקרים של השעיות, שגם ד"ר קדמן התייחס אליהם- - -
אורלי לוי אבקסיס: סליחה, מה אמרת שם?
<רות גרין: אני אומרת שלקחו משפט אחד של תגובה, שהוצא מהקשרו.
<רות גרין: כל מקרה לגופו.
<רויטל לן כהן: הוא הוצא מהקשרו?
<רות גרין: לא יכולים להגיד שהוא חייב לכתוב.
<רויטל לן כהן: היא אמרה שאם לא נכריח אותו, כי ניתן לו התאמות, אז הוא לא יתרגל את הכתיבה.
אורלי לוי אבקסיס: נמשיך הלאה.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: המקרה של ההשעיה, שגם ד"ר קדמן הביא וגם רויטל לן כהן הזכירה, אלה לא מקרים חריגים, אלה מקרים שמגיעים גם אלינו.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני חושבת שבעניין הזה באמת צריך לתת איזו הנחיה למשרד החינוך להתחיל לאכוף את חוזרי מנכ"ל שהם בעצמם כותבים.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: לא ייתכן שגם אם יש חוזר מנכ"ל שכותב במפורש שאסור להתנות במתן ריטלין בכל זאת מתנים במתן ריטלין או באבחונים בנושא שלנו, זה מה שקורה בשטח.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: צריך לקיים איזו חשיבה במשרד החינוך איך אפשר לאכוף את חוזרי המנכ"ל על בתי-הספר.
<רויטל לן כהן: כשאנחנו כותבים מכתבים עונים לנו שהמנהל סוברני.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: ונקודה אחרונה בעניין סל שירותים במכון להתפתחות הילד.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני חושבת שאי אפשר לנתק, זה שייך למשרד החינוך וזה שייך למשרד הבריאות.
אורלי לוי אבקסיס: על התפתחות הילד נערוך ישיבה נפרדת.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: צריך לקיים חשיבה לגבי הסל והשירותים שהוא נותן היום.
אורלי לוי אבקסיס: אני מודה לכל מי שדיבר.
אורלי לוי אבקסיס: אני מקווה מאוד שהקפנו את כולם.
אורלי לוי אבקסיס: נסכם את הדיון.
אורלי לוי אבקסיס: הוועדה למדה שקיים מגוון של אבחונים, ובין היתר מגוון לא מבוטל של זכאויות במסגרת הציבורית, אבל הם קיימים במשרדים שונים, חלקם במשרד הבריאות, חלקם במשרד החינוך, חלקם גם במשרד הרווחה, אולם עדיין התמונה היא שרוב רובם המכריע של האבחונים נעשה במערכת הפרטית.
אורלי לוי אבקסיס: הוועדה למדה כי אין מספיק תיאום בין משרדי החינוך, הרווחה והבריאות לגבי ועדות השמה שדורשות להציג אבחונים שונים בתחומים שונים.
אורלי לוי אבקסיס: הוועדה למדה שאין מודעות מספקת בקרב הורים ומורים על תחום השירות הפסיכולוגי-חינוכי.
אורלי לוי אבקסיס: גם הורים אינם יודעים על כך שיש בכלל אופציה לאבחונים חינם על-ידי המערכת.
אורלי לוי אבקסיס: הוועדה דורשת שיהיה גורם מרכזי שיתווך ויאגד את השירותים והטיפולים הניתנים על-ידי משרד החינוך ומשרד הבריאות.
אורלי לוי אבקסיס: הוועדה פונה לשר החינוך בבקשה ודרישה לקבל את כל הנתונים אודות אבחונים שנעשו במסגרת משרד החינוך ברמה הארצית ואודות התפלגות ברמה המחוזית.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להבין את ההקשר גם בעניין הסוציו-אקונומי אז אנחנו מבקשים גם את זה, וגם נתונים על אורך התורים.
אורלי לוי אבקסיס: הוועדה מבקשת ממשרד הבריאות וממשרד החינוך – מבחינתי תיצרו איזה גוף אחד כדי לאסוף נתונים – לקבל מידע מה קורה עם האבחונים הפרטיים.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו רוצים לדעת כמה אבחונים נעשו בתוך המערכת הציבורית וכמה במערכת הפרטית.
אורלי לוי אבקסיס: תסלחו לי, כאשר אדם עושה אבחון הוא בא עם הנתון שיש לו אבחון למורה, בא למערכת החינוך.
אורלי לוי אבקסיס: למשרד החינוך צריכים להיות הנתונים הללו, חד וחלק.
אורלי לוי אבקסיס: הרי אדם לא עושה את האבחון רק בשביל שיהיה לו בבית.
אורלי לוי אבקסיס: משרד הבריאות יביא לי את הנתונים שנאספו במשרד הבריאות ומשרד החינוך יביא את מספר – תקשיבו, אני לא מבינה, זה חשבון פשוט מאוד.
אורלי לוי אבקסיס: משרד החינוך צריך לדעת כמה ילדים אצלו מאובחנים, נקודה.
אורלי לוי אבקסיס: הוא צריך לדעת כמה מתוכם עברו אבחון אצלו ואנחנו נדע מקופות-החולים כמה עברו אצלם.
אורלי לוי אבקסיס: נעשה את החיבור והחיסור, מתמטיקה פשוטה, ונבין כמה אבחונים נעשו במערכת הפרטית.
אורלי לוי אבקסיס: לא צריך להיות גאון בשביל זה.
אורלי לוי אבקסיס: אתם יכולים לעשות את זה בעצמכם.
אורלי לוי אבקסיס: אם לא תוכלו אז תביאו לנו את הנתונים ואז מריה רבינוביץ ושרון סופר יעשו את זה בעצמן.
<יצחק קדמן: כולל האבחונים בשירותים הפסיכולוגיים המיוחדים, שזה לא פרטי לגמרי.
אורלי לוי אבקסיס: זה השפ"מ.
אורלי לוי אבקסיס: גם לזה אנחנו מתכוונים.
אורלי לוי אבקסיס: מי שיש לו בעיה, שיפנה לוועדה ונסביר בדיוק מה כוונתנו.
אורלי לוי אבקסיס: הוועדה תקיים דיונים נפרדים בנושא אבחונים של התפתחות הילד.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נמשיך גם לדון בנושא האבחונים ל-ADHD ואבחונים פסיכו-דידקטיים ומה שצריך.
אורלי לוי אבקסיס: הוועדה למדה שאין מספיק שיתוף פעולה בין המערכות השונות – רווחה, חינוך, בריאות וקופות-החולים – לטובת האוכלוסייה ברמה הסוציו-אקונומית הנמוכה.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו צריכים לבנות איזה גוף מתכלל, שבראשו מבחינתי יכול להיות אפילו נציג ממשרד הרווחה, כי להם יש את הנתונים לגבי אוכלוסיות רווחה, והמשרדים האחרים יצטרכו למצוא את הפתרון לאותה אוכלוסייה כאשר יש המלצה שהם יעברו את האבחונים הללו.
אורלי לוי אבקסיס: התקציב צריך להיות מופנה מהמדינה.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לא יכולים לבטל אותם או להעניש אותם רק מאחר והם נולדו לבית הלא נכון מבחינה כלכלית, זה לא ייתכן.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מפספסים פה גם פוטנציאל גלום וזורקים אותם לשוליים של החברה.