GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<גלית וינדפלד: כי בכל זאת יש השפעה על המשפחה והילד מגיע עם מורכבויות, ואני חושבת שהתהליך היום, אנחנו מאושרים ממנו.
<גלית וינדפלד: כלומר כל המשפחה מאושרת מזה שאנחנו שם.
<גלית וינדפלד: אבל זה לא אומר שאין קשיים.
<גלית וינדפלד: כל הזמן יש קשיים ויש אתגרים שאי אפשר בכלל לצפות או לחשוב, הם דינמיים ומשתנים.
<גלית וינדפלד: אחד האתגרים שהיו בפנינו זה שאחרי שלושה חודשים באו ואמרו לנו שהחליטו שהילד עובד לאימוץ, וזה היה קצת הלם.
<גלית וינדפלד: לא היינו כל כך בשלים לזה.
<גלית וינדפלד: אימוץ היה מוקדם מדי, כלומר אנחנו עוד היינו במצב שבאנו מתוך רצון לעשות אומנה.
<גלית וינדפלד: בדקנו את שתי האופציות.
<גלית וינדפלד: חגית ככה כל הזמן אתגרה אותנו לכו תחשבו – אתם רוצים אומנה?
<גלית וינדפלד: אם רוצים אימוץ?
<גלית וינדפלד: תחשבו על זה בבית, תחקרו מה זה.
<גלית וינדפלד: קראנו והחלטנו שאנחנו מאמינים שאם לילד יש הורים ביולוגיים מתפקדים, חשוב שהוא יהיה איתם בקשר.
<גלית וינדפלד: אנחנו חושבים שלטובת הילד חשוב שהוא יהיה איתם בקשר, ולשליו יש היום שני הורים ביולוגיים שהוא נפגש איתם, ועכשיו עברנו לפגישות בבית של ההורים, וזה קשר שנותן לו המון.
<גלית וינדפלד: זה פשוט מדהים לראות את הביולוגיה, כמה היא חזקה, ושירות האומנה מאד עזר לנו בתהליך.
<גלית וינדפלד: יש פה כמה מורכבויות.
<גלית וינדפלד: מגיעים לוועדת החלטה, ועדת החלטה ראשונה החליטה שהוא עובר לאימוץ, הגיעו אלינו מהשירות למען הילד ואנחנו פה אמרנו, אנחנו לא שם, זה עוד טרי.
<גלית וינדפלד: אנחנו עם כל הבעיות, והיום הוא בגן למעוכבי התפתחות, יש קשיים ואנחנו עוד לא יודעים איך מתמודדים עם זה.
<גלית וינדפלד: והליווי של העובדת הסוציאלית שלנו, היא הפכה להיות כמו הקביים שלנו.
<גלית וינדפלד: היא נורא עזרה לנו ללכת בתוך התהליך, וההבנה של ללכת לאימוץ זה לוותר על זה.
<גלית וינדפלד: אין עובד סוציאלי כל כך בתמונה, זה ללכת לבד.
<גלית וינדפלד: בעניין הזה אני רוצה להגיד שבאותה נקודה הבנו כמה המשמעות של העובד הסוציאלי היא חשובה.
<גלית וינדפלד: היא ליוותה אותנו בוועדות החלטה.
<גלית וינדפלד: לצערנו לוועדות החלטה הורים ביולוגיים לא מוזמנים, שזה משהו שדיברנו עליו, שנכון לשנות.
<גלית וינדפלד: סליחה, האומנים.
<גלית וינדפלד: הביולוגים מוזמנים, אבל ההורים האומנים לא מוזמנים.
<גלית וינדפלד: ופה זה קצת לדעתי נקודה שצריך לעבוד עליה ולחשוב אם זה בכלל נכון, כי בטח יש אמירה להורים, שהם מכירים הכי טוב את הילד.
<גלית וינדפלד: זה השלב הזה של האימוץ, והם באמת היו איתנו בתוך התהליך.
אורלי לוי אבקסיס: טוב שאת מעלה את הנקודה הזו, מאחר שחברת הכנסת קארין אלהרר ואנוכי בדיונים לגבי הנושא של חוק האומנה.
אורלי לוי אבקסיס: מעניין לראות איך אנחנו נוכל להכניס את הסעיף הזה לגבי קולם של ההורים האומנים בוועדות ההחלטה.
קארין אלהרר: רק לומר שכל מטרת החוק הייתה לתת מעמד להורי האומנה.
יעקב מרגי: מה אנשי המקצוע אומרים?
יעקב מרגי: מאחר שאנחנו עוסקים בעבודה סוציאלית, חשוב לי, הרגש שלי אומר משהו.
יעקב מרגי: השאלה מה אנשי המקצוע אומרים – טוב או לא טוב.
<קריאה: לגמרי, לגמרי.
<קריאה: אנחנו נלחמים על זה יום יום.
<קריאה: חובה.
יעקב מרגי: זה העובדים הסוציאליים אמרו חובה?
יעקב מרגי: אז אני לא מבין למה זה לא מיושם?
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מודים לך שהארת את תשומת ליבנו לנושא הזה.
<גלית וינדפלד: אני רוצה להעלות עוד נקודה אחת, אם אפשר.
אורלי לוי אבקסיס: עוד נקודה ואנחנו נעבור לעוד משפחה.
<גלית וינדפלד: מה שרצינו עוד להעלות זה את הנושא של ההורים הביולוגיים.
<גלית וינדפלד: המקום של ההורים הביולוגיים בסיפור הזה, מי מטפל בהם?
<גלית וינדפלד: במקרה של שליו, אמא שלו, תראי, מן הסתם אמא שבסופו של דבר מוסרת את הילדים שלה, היא צריכה תמיכה בעצמה, וברגע שלוקחים ממנה את הילדים שלה, היא לא זכאית לשום תמיכה, והדרך ליפול היא מאד קלה.
<גלית וינדפלד: והיא לא הייתה זכאית במקרה שלנו, ואיך בכל זאת להרים אותה גם בשביל שליו וגם בשבילה.
<גלית וינדפלד: זה היה לנו עצוב לראות את זה, שאין מעגל תומך.
<גלית וינדפלד: לקח המון זמן עד שהיא הצליחה לבנות איזה שהוא מעגל ובסופו של דבר, למרות שזה לא התפקיד של מכון סאמיט, רק בגלל טובתו של הילד שלנו, היא נרתמה ועזרה בעניין הזה.
<גלית וינדפלד: אז זאת נקודה שחשוב לנו להציף, הנושא של תמיכה בהורים ביולוגיים, גם - - -
אורלי לוי אבקסיס: גם כאשר הילדים נמצאים באומנה.
<גלית וינדפלד: כן.
אורלי לוי אבקסיס: נכון, בהחלט.
אורלי לוי אבקסיס: זה באמת כל הנושא של הראייה הכוללת.
קארין אלהרר: אפשר לשמוע משלווה?
אורלי לוי אבקסיס: היא דיברה קודם.
קארין אלהרר: לא, רק אולי על הראייה הכוללת של הדברים, איך אתם רואים את זה.
<שלוה ליבוביץ: בהחלט.
<שלוה ליבוביץ: הייתה ועדה עכשיו שמינה מנכ"ל המשרד, ואחת ההמלצות שהאומנה תעסוק בחיזוק ההורות של ההורים הביולוגיים, וכל צוות האומנה, יש עכשיו שלושה קורסים של טיפול הורה-ילד, הכוונה להורה הביולוגי, והמנכ"ל אישר לכל גוף מפעיל לטפל ב-20 הורים ביולוגיים במקביל, ואנחנו למדנו, כי גם - - -
אורלי לוי אבקסיס: רגע, רק אל תגידי לי שהם משלמים ואחר כך הם יחכו שתחזירו להם מאותו סל.
<שלוה ליבוביץ: לא, לא, לא, ממש לא.
אורלי לוי אבקסיס: מראש לא ניצור את הבעיה.
<שלוה ליבוביץ: אורלי, לא צריך להגזים.
<שלוה ליבוביץ: באחד הדברים אנחנו עושים את זה כבר היום במשפחות הקלט חירום, ולמדנו שלמנח האומנה, ברגע שהוא גם מטפל בהורות של ההורה הביולוגי, הוא מבין הרבה יותר עמוק את הילד ואת צרכיו, וגם לעזור ללוות את המשפחות אומנה.
<שלוה ליבוביץ: אנחנו חושבים שזה צעד מאד מאד חשוב.
<דליה לב שדה: אני רק רוצה להעיר, אני חושבת שזה רק חלקי.
<דליה לב שדה: כלומר, זה נכון מה ששלוה אמרה, אבל זה לא הטיפול שאני חושבת שאולי גלית התכוונה, שזה תמיכה בקהילה ממש וטיפול במשפחה.
יעקב מרגי: וודאי.
יעקב מרגי: צריך כלים ומשאבים.
אורלי לוי אבקסיס: אבל באותן מסקנות של ועדת סילמן היה פיתוח שירותים בקהילה.
<שלוה ליבוביץ: זה זה, בדיוק.
אורלי לוי אבקסיס: שם זה נכנס, ואתם צריכים לבדוק מה נכנס באותם פיתוח שירותים, בעיקר אצל אלה שיוצאים מהמסגרות החוץ ביתיות בחזרה לקהילה.
<דליה לב שדה: יש הרבה עומסים סך הכל בקהילות, והרבה פעמים מחלקות בתוך העומס, את יודעת, הם אומרים הילד כבר מטופל אז הוא לא בסכנה, אז לא תמיד בסדרי העדיפויות נופל גם הטיפול במשפחה, למרות הקושי.
<חנה סלוצקי: זה יהיה תפקידו של עו"ס המשפחה.
<חנה סלוצקי: אם שמתם לב, המשרד עכשיו בנושא של עו"ס המשפחה מקבל ממש תפנית והרבה מאד השקעה, וזה יהיה תפקידו של עו"ס המשפחה ללוות את המשפחה גם כשהילדים יוצאים מהבית.
אורלי לוי אבקסיס: וזה בעיקר כאשר העברתם את נטל ההחלטה בחזרה לבתי המשפט, מה שאומר שקצת מצמצם את הקונפליקט בין המשפחה לבין - - -
<חנה סלוצקי: אני רוצה לבקש מחברת הכנסת, את ביקשת מסילמן לבוא לכאן להציג את הוועדה, אז בואי ננסה לבודד עכשיו מה שיפורסם בעיתונות - - -
אורלי לוי אבקסיס: אני קיבלתי פשוט את הדו"ח משר הרווחה בעצמו.
אורלי לוי אבקסיס: לכן אם אני אומרת משהו, תאמיני לי, אני לא מסתמכת על מה שכתב יובל גורן, אלא על מה שקיבלתי מהשר.
<חנה סלוצקי: אוקיי, אבל צריך להסביר את זה.
<חנה סלוצקי: זה לא מוסבר טוב.
אורלי לוי אבקסיס: וגם הוועדות תהיינה שם.
<חנה סלוצקי: יש קצת בלבול בזה.
אורלי לוי אבקסיס: אז בואו נשאיר את זה.
אורלי לוי אבקסיס: עוד מישהו מהמשפחות מעוניין לדבר?
<הלל שר: צהריים טובים, עדינה והלל, אנחנו מהיישוב כוכב יאיר ואנחנו הורים לחמישה ילדים ביולוגיים.
<הלל שר: הפכנו למשפחת אומנה לפני 3.5 שנים, כאשר שניים מהילדים כבר היו נשואים, ובינתיים עוד שניים נישאו.
<הלל שר: יש לנו שאלה מאד מהותית ואני אשאל אותה בסוף, אבל רק אחרי שאני אספר קצת על המקרה שלנו, כי כדי להבין את השאלה צריך להבין את העוצמה של האומנה שעשינו, כי אנחנו לא הפכנו למשפחת אומנה בפרוטוקול הרגיל.
<הלל שר: אנחנו בעצם הכרנו נערה בשבת בעשר בבוקר, בשעה אחת עשרה בערב כבר הבנו שיש פה מקרה חירום.
אורלי לוי אבקסיס: מה, מה?
אורלי לוי אבקסיס: תחזור על זה.
<הלל שר: הסיפור שלנו הוא כזה: בשבת בבוקר הגיעה לביתנו גיסתנו, שגם גרה בכוכב יאיר, עם איזו שהיא נערה עם חזות אוריינטאלית, והיא סיפרה לנו שהיא אחת משני ילדים שהאבא נפטר, אין אמא בתמונה, אין להם איפה להיות בשבת, והיא החליטה לארח אותם שבת.
<הלל שר: בררנו קצת יותר פרטים על הנערה הזאת, ובמוצאי שבת, בשיחה עם דודה שלה, שבעצם ניתקה כל מגע, מסתבר שהנערה הייתה מאושפזת באשפוז פסיכיאטרי בשלוותה, אם ניסיון אובדני ואנחנו הבנו שיש פה מקרה חירום.
<הלל שר: אני אומר את זה מאד בתמציתיות, אבל שיש פה באמת מקרה של נערה שאם אנחנו לא נעזור לה, מי יודע מה יקרה לנערה.
<הלל שר: מדובר בנערה בת 14, ילידת ארצות הברית, אמא קוריאנית ואב ישראלי לשעבר.
<הלל שר: אני לא יודע אם יש זמן, עד כמה להרחיב.
אורלי לוי אבקסיס: > אפשר לחסוך פרטים.
אורלי לוי אבקסיס: השאלה האם היא הייתה מוכרת לשירותי הרווחה?
<הלל שר: מסתבר.
<הלל שר: היא הייתה מכפר סבא והמשפחה הייתה מוכרת לשירותי הרווחה בכפר סבא.
<הלל שר: האבא נסע לטיפולים בארצות הברית, הוא נפטר שם ואז האמא צצה, אחרי שלא הייתה בחייה מגיל 5, והיה מקרה חירום ואנחנו הסכמנו שאנחנו מוכנים להיות משפחת אומנה, בעצם ללא שום כלים, ללא שום הכנה.
<הלל שר: ופה אני חייב לציין, לנו עד לאותה נקודה לא הייתה שום חשיפה לנושא של עובדים סוציאליים, אבל אין ספק שכולם פה מבינים את מקרה החירום הזה.
<הלל שר: אנחנו זכינו לליווי פשוט מדהים, שבעצם עזר לנו לשרוד את הימים ואת החודשים הראשונים: האם להעביר אותה לבית ספר, איך לגדל אותה, מה עושים ואיך עושים ואיך אנחנו מתמודדים עם הבעיות המשפחתיות, במיוחד על הרקע הפסיכיאטרי שלה.
<הלל שר: בהמשך התחלפה עובדת סוציאלית כי הראשונה ילדה, גם עובדת סוציאלית נפלאה ואני רק אספר אנקדוטה אחת על החשיבות של העובדת הסוציאלית והליווי.
<הלל שר: לפני כמה חודשים, בסמיכות לחתונה של אחד הילדים שלנו, פעם ראשונה כתבתי SMS לעובדת הסוציאלית, כמה היא במצב נפלא וכמה זכינו וכמה נפלא וכמה זכינו.
<הלל שר: כעבור כמה ימים העובדת הסוציאלית אמרה שהיא רוצה להיפגש איתנו.
<הלל שר: מסתבר, שבשעה שאנחנו חשבנו שהמצב הוא נפלא, בעצם היה ניסיון אובדני, וההתמודדויות הן, זה פשוט קשה, מסובך ומורכב.
<הלל שר: ועכשיו אני מגיע לשאלה שאני מנצל את ההזדמנות, אולי זו אצבע אלוהים.
<הלל שר: אני שלחתי לחברת הכנסת קארין אלהרר מייל לפני שבוע, אני לא יודע אם הספקת לקרוא אותו, אבל בכל אופן, אני שלחתי לך מייל והנושא הוא כזה.
<הלל שר: השאלה שלנו – הנערה מגיעה לגיל 18, ובגיל 18 אין לה משפחה.
<הלל שר: אין.
<הלל שר: האבא מת, האח שלה, שלא זכה למשפחת אומנה הוא עריק מהצבא, הוא נרקומן.
<הלל שר: האמא אי שם בעולם - - -
אורלי לוי אבקסיס: עוד מהכנסת הקודמת אנחנו ניסינו לקדם הצעת חוק על מסגרות חוץ ביתיות, על הארכה בעצם לאלה שחסרי ראש משפחתי עד גיל 21-22.
אורלי לוי אבקסיס: אני חייבת להגיד שאמרנו לנו תחכו, יש כמה פיילוטים בתוך משרד הרווחה, ביניהם דירות בוגרים, ביניהם הארכת נושא הפנימיות.
אורלי לוי אבקסיס: אני יודעת שעכשיו יש תכנית נוספת עם אגודת הידידות - - -
<שלוה ליבוביץ: לא, לא, בהצעת החוק שלכן לגבי אומנה טיפולית, וזאת אומנה טיפולית, נכנס שזה יהיה עד גיל 21.
<שלוה ליבוביץ: אז זאת אומרת שאם אנחנו נצליח להעביר מהר את הצעת החוק, הנערה הזאת תזכה להיות עד גיל 21.
<קריאה: זה פותר ממש חלק קטן.
<הלל שר: תנו לי להשלים את השאלה, בבקשה.
<שלוה ליבוביץ: יש לנו גם ילדים באומנה רגילה שמגיעים לגיל 18, הם לא מוכרים כ - - -
אורלי לוי אבקסיס: אבל בחוק שלי מהכנסת הקודמת, ושלוה, את מכירה את החוק, אנחנו מדברים שם על מסגרות חוץ ביתיות תומכות, כולל ליווי של עובדת סוציאלית, כולל ליווי של כל הגורמים המקצועיים, של יד ביד בתוך החברה, כי דקה אחרי גיל 18 רוב הילדים האלה, גם יוצאי הפנימיות, לא רק האומנה, נשארים ללא מסגרת וללא ליווי, ושולחים אותם כאילו מדובר עכשיו בבן אדם עם כל ארגז הכלים להסתדר.
אורלי לוי אבקסיס: אני מקווה מאד שגם החוק הזה, שלא מדבר רק על האומנה הטיפולית, יקוים הלכה למעשה ואז יהיה לנו פתרון כולל.
<שלוה ליבוביץ: בוועדת סילמן, הוועדה שסיפרתי, אנחנו כן נתנו גם הצעה למענה לכל ילדי האומנה עד גיל 21, אחרת מזו של האומנה הטיפולית, אבל נכון להיום זה נושא מאד כבד תקציבית וצריך-.
<שלוה ליבוביץ: זה לא פשוט.
<צפרא דוויק: חבל שנציג אגף התקציבים לא פה.
<הלל שר: סליחה, אפשר רק להשלים משפט?
<הלל שר: אני רק רוצה לומר עוד משפט אחד.
אורלי לוי אבקסיס: משפט אחד ואנחנו רוצים לתת לעוד מישהו לדבר.
אורלי לוי אבקסיס: כתבתי – תמיכת האומנה במישל (שמה מישל), ובנו כמשפחה ובעיקר ליווי עובדת סוציאלית וליווי פסיכיאטרי, הוא חיוני להמשך העצמתה.
אורלי לוי אבקסיס: ולכם אני אומר שבלי הליווי הזה, אני באמת לא יודע מה יהיה עם הנערה הזאת.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו משפחה לכל דבר - - - אני אגיד לך מה יהיה איתה ועל מה המשרדים סומכים?
<הלל שר: היא תהיה ברחוב.
אורלי לוי אבקסיס: שאתם תמשיכו להחזיק אותה ואתם תמשיכו לספק לה את המחסור שלה ואתם תמשיכו לתת לה את קורת הגג, וחסכתם למדינה את ההוצאה הזאת.
<הלל שר: יש הרבה כלים שאנחנו לא יכולים לתת לה.
<הלל שר: קורת גג היא מקבלת.
אורלי לוי אבקסיס: וזה מה שקורה ברוב משפחות האומנה.
אורלי לוי אבקסיס: אומרים למשפחות האומנה בגיל 18 אנחנו - - -
יעקב מרגי: אבל הכלים המקצועיים.
אורלי לוי אבקסיס: אני יודעת, הוא מדבר על הפסיכולוגים ועל הליווי הנוסף.
<הלל שר: ועל הליווי הפסיכיאטרי.
<הלל שר: בלי זה הילדה הזאת, אני לא יודע מי ישורנה.
<הלל שר: חייבים את התמיכה הזאת.
אורלי לוי אבקסיס: קארין אלהרר אמרה שהיא תענה.
<דלית וולברג: שלום, אני משפחה אומנת לשני ילדים.
<דלית וולברג: אני משפחה חד הורית לשני ילדים באומנה, דרך עמותת אור שלום, שדרך אגב אני אוסיף על מה שכבר נאמר, ללא ליווי שלהם לא הייתי כאן היום.
<דלית וולברג: אבל אני רוצה לציין שני דברים לגבי זכויות, לגבי שני דברים שאני מתמודדת איתם במקרה כל הזמן וגם היום.
<דלית וולברג: פשוט שתיקחו את זה בחשבון.
<דלית וולברג: יש לי ילד אחד באומנה רגילה והשנייה היא אומנה שיקומית.
<דלית וולברג: הם אצלי כבר שנתיים וחצי, העניין מועמד לאימוץ, אבל ספרתי את מספר הפעמים שהייתי איתם בבתי חולים – 9, ואם טעיתי אז זה מינוס ולא פלוס, ובמשך שבוע אני לוקחת אותם לארבעה טיפולים.
<דלית וולברג: בסוגריים, אני אמורה לקחת אותם לחמישה, אבל אני גם עובדת בהייטק וגם יש גבול כמה שאפשר לטרטר אותם.
<דלית וולברג: עכשיו הילדה צריכה לעבור איזה שהוא ניתוח ואני פשוט צריכה לחכות שהאמא הביולוגית תאשר את זה, כאשר שכשאני אומרת דבר כזה זה לא שאני מזלזלת בהורים הביולוגיים, ובמקרה הזה יש רק אמא ביולוגית, אבל במקום שתהיה לי פחות עבודה, זאת אומרת שיצאתי מבית החולים אני אצטרך אחר כך לתפוס אותם בטלפון, אני צריכה לכתוב להם מיילים - - -
אורלי לוי אבקסיס: אפילו בשביל האנטיביוטיקה של המשך טיפול אתם צריכים את האישור.
<דלית וולברג: בדיוק, כולל להסתפר.
אורלי לוי אבקסיס: על זה קיימנו ישיבה שלמה אך ורק על הנושאים הללו.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מקווים מאד שתהיה לנו בשורה בקרוב.
אורלי לוי אבקסיס: זה אמור לקבל מענה גם בנושא של חוק האומנה, אבל גם בנושא של החוק של משרד הבריאות, שאמור ליישם המלצות של ועדה שקמה בשנת 2007 והגישה את המסקנות שלה בשנת 2010, ועד היום הם עובדים על תסקיר חוק.
אורלי לוי אבקסיס: אז בהמלצות של אתמול אנחנו גם זרזנו אותם ואנחנו גם מקווים שתהיה לנו בשורה.
אורלי לוי אבקסיס: אם לא, אני מאמינה שבינתיים אנחנו נפתור את הנושא הזה בעניין, שנראה לי שמשום מה הוא יבוא הרבה יותר מהר, הצעת החוק הפרטית.
<דלית וולברג: אוקיי, זה יוריד קצת עומס שממילא יש.
<דלית וולברג: דבר נוסף שהייתי שמחה שתחשבו עליו.
<דלית וולברג: הילדים אצלי כבר שנתיים וחצי כאשר הם נפגשים עם האמא הביולוגית, אחד מהם חצי אבא ביולוגי, כלומר מסובך, בקיצור, פעם בשבועיים לשעה.
<דלית וולברג: זה הורים שהיו תקופות שגם נעלמו לכמה חודשים.
<דלית וולברג: אי אפשר להסביר את ההשפעה, כלומר צריכים לחשוב כמה זמן, ואני מאד בעד הקשר עם ההורים הביולוגיים - - -
<דלית וולברג: אבל ההורים הביולוגיים משפיעים לרעה בביקורים האלה.
<דלית וולברג: הם יכולים להגיד את המילה הקטנה, הם מדברים עלי לא יפה, דברים שלי אין עליהם שליטה.
<דלית וולברג: דברים שאני למחרת צריכה להתקשר לגן, לשאול איך הילדה התנהגה, וזה דברים שעכשיו אני כמעט עושה ברמה שבועית.
קארין אלהרר: יש תמיד את השאלה על האומנה החסויה, אם צריך.
קארין אלהרר: את אומנה חסויה?
<דלית וולברג: כן, אני אומנה חסויה, ורק שתבינו, יום אחרי הביקור אני צריכה להיות שעה, כאילו החלטנו את זה במשותף, אני צריכה להיות שעה עם הילדה, לקום איתה בבוקר לאט, לדבר איתה עוד פעם.
<דלית וולברג: פשוט צריכים להבין, כלומר מצד אחד אנחנו מנסים לשקם - - -
אורלי לוי אבקסיס: הם מועמדים לאימוץ אצלך?
<דלית וולברג: כן, הם מועמדים לאימוץ אצלי.
אורלי לוי אבקסיס: תראו, אנחנו מוצאים פה בעצם, בשיחה הזו סביב השולחן, מצד אחד משפחה שאומרת לגבי העצמה והאפקט המאד חיובי של המפגש של הילדים הללו עם ההורים הביולוגיים.
אורלי לוי אבקסיס: מצד שני אנחנו שומעים, וכנראה שוב פעם, זה אינדיבידואלי ותלוי מי ההורים ובאיזה מקום הם, וכדומה.
אורלי לוי אבקסיס: זה התפקיד של העובדים הסוציאליים להבין באיזה אוכלוסיה מדובר ומה צריך לתפור שם יותר טוב, או מה לעשות יותר טוב.
אורלי לוי אבקסיס: אבל אני באמת מאחלת לך בהצלחה עם כל הנושא של האימוץ, ואז אולי תיפתר גם השאלה של ההשפעה הפחות חיובית, באירוע הספציפי הנקודתי הזה.
אורלי לוי אבקסיס: כמו שאת מבינה, זה הגורמים המקצועיים פה והחליפה המיוחדת.
אורלי לוי אבקסיס: כנראה לא סתם הם מועמדים לאימוץ.
אורלי לוי אבקסיס: אני מעבירה פה את שרביט הניהול שום פעם בחזרה לממלא המקום, חבר הכנסת השר לשעבר מרגי.
אורלי לוי אבקסיס: אני שוב פעם רוצה להגיד באמת באמת תודה לעובדים הסוציאליים, שהרבה פעמים הופכים להיות הכתובת על הקיר, כי בסכסוכים כאלה ואחרים, תהיה ההחלטה אשר תהא, תמיד יהיה צד אחד נפגע, ואם זה המשפחות שהילדים נלקחו מהן, גם אם הסיבה שהביאה לכך זה חוסר תפקוד הורי, או התעללות, או הזנחה, או כל דבר אחר, בשורה התחתונה, מי שעמד מולם והפרצוף שמבחינתם מייצג את הלקיחה הזאת, זה העובדים הסוציאליים.
אורלי לוי אבקסיס: אם מדובר בסכסוכי הורים מאד מאד מאד קשים, בהליכי גירושין מאד קשים וכאשר יש תסקיר מסוים שמעדיף צד אחד על האחר, שוב פעם, מי שעומד מול המשפחות זה העובדים הסוציאליים.
אורלי לוי אבקסיס: רובצת עליכם אחריות מאד מאד גדולה, כמעט כמו במשפט שלמה, לקבל את ההחלטה המאד לא פשוטה הזו.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו באמת סומכים את ידינו ורוצים להאמין שאתם עושים את העבודה ברגישות המקסימאלית, אבל אם לא יהיה לכם ארגז כלים כמו שצריך, היכולת שלכם להחליט נכונה או לבנות מהלך טיפולי המשכי לאותן משפחות, ובעיקר לאותם ילדים, היכולת הזאת הולכת ונפגעת.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו כחברי כנסת מנסים ותפקידנו לדאוג לכך, כמו שאמרת אתמול במסיבת עיתונאים, ללא תקציבים נוספים, ללא כוח אדם נוסף, ודרך אגב, בכמה משפחות מטפל עובד סוציאלי בממוצע בחודש?
<צפרא דוויק: בין 120 ל-300.
אורלי לוי אבקסיס: עכשיו תצפו שהוא יעשה משהו כמו שצריך.
<קריאה: בחוק הנוער 120 ילדים.
אורלי לוי אבקסיס: לא באומנה, ברור שלא באומנה.
אורלי לוי אבקסיס: טוב, חברים יש לנו עוד מהלכים גדולים לפנינו.
<צפרא דוויק: אני מאד הייתי רוצה להגיד משהו בנוכחותך, סליחה, בקצרה.
<צפרא דוויק: אנחנו תמיד מדברים על ההפרטה ועל העובדים בעמותות שנפגעים.
<צפרא דוויק: יושבים פה נציגים מארבע עמותות – אור שלום, מט"ב, מכון סאמיט ושחר שהם עושים עבודה נפלאה, ולא רק שהם עושים עבודה נפלאה, כמעט כולם, אני לא רוצה לפרט, מעסיקים עובדים סוציאליים בכבוד, כמו שצריך, נותנים את המסגרת גם התקציבית וגם את השכר, ולא תמיד צריך להעביר ביקורת.
<צפרא דוויק: מגיע להם גם שאפו על העניין הזה ותודה רבה.
אורלי לוי אבקסיס: תודה גם מאיתנו.
יעקב מרגי: זה מתחבר שוב, סביבת עבודה, ולכן גם הקומפלימנטים לא איחרו לבוא.
יעקב מרגי: זה יחס ישר.
יעקב מרגי: זה מדע מדויק, אין.
שמעון סולומון: לפני שחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס יוצאת, חשוב לי להגיד קודם כל תודה על ההיענות.
שמעון סולומון: כי מהבוקר אנחנו מקיימים דיונים כמעט בכל הוועדות, ותודה גם לחברי הוועדה שבאמת רואים לנכון לתת במה.
שמעון סולומון: מיום שהשדולה קמה אנחנו עובדים באופן מסודר, באופן מאד מאד שיטתי, ואני חושב שכל הפעולות האלה, אם זה שדולה ואם זה ועדות ואם זה דיונים, או כל הרוח החדשה שיש היום, ככה התחושה שלי, אני מקווה לפחות, שנפחית ממה שיש היום, כי מה שיש היום, בכל הנושא שקשור לעולם העובדים הסוציאליים, הוא בלתי הגיוני.
שמעון סולומון: אני הייתי בביקור באור שלום, אמרו אותו דבר.
שמעון סולומון: כל העניין הזה שצריך לבקש אישור על כל דבר, זה לא חדש.
שמעון סולומון: זה רק צריך לבוא לידי ביצוע, לבוא בדרישה מאד מאד ברורה ולנסות להקל.
שמעון סולומון: כל מקרה לגופו.
שמעון סולומון: אסור לנו פה, דווקא אתם, מאירועים פרטניים.
שמעון סולומון: יש מקרים שמפרט צריך להקיש לכלל, אבל צריך להיזהר מאד ממקרים בודדים במשפחות ספציפיות, לנסות ללכת לכלל, כי זה מעין יריה ברגליים לפעמים.
שמעון סולומון: ולכן צריך לבחון כל דבר לגופו והאיגוד וכל ההנהלה, צריכה להיזהר מאד להקיש ממקרה בודד כלפי מעלה.
שמעון סולומון: שתי נקודות שאני חושב שחשוב מאד לזכור אותן, אחת זה כשירות תרבותית, ואני אגיד את זה כמה פעמים.
שמעון סולומון: את כל הנושא הזה אפשר ללמוד מארצות הברית, בעניין הזה של כשירות תרבותית.
שמעון סולומון: אני חושב שפה צריך להמשיך להתחיל לדבר על זה וצריך לראות במשך הזמן איך אנחנו הופכים את כל הנושא של כשירות תרבותית למשהו הרבה יותר מקצועי, מתוך חוזק ולא מתוך חולשה.
אורלי לוי אבקסיס: זו אחת המסקנות בוועדת סילמן.
שמעון סולומון: דבר נוסף הוא התדמית.
שמעון סולומון: אני חושב שהתדמית היא תדמית שלילית, וצריך לראות איך אפשר גם על ידי מעשים וגם על ידי דברים נוספים, איך אפשר להראות את השיפור.
אורלי לוי אבקסיס: כן, תודה רבה לך חבר הכנסת סולומון.
אורלי לוי אבקסיס: אולי צריך להגיד תודה כי יש פה חבר כנסת שהוא גם עובד סוציאלי, ובניגוד לכנסת הקודמת שאז היה שר הכלכלה, שר התמ"ת היה עובד סוציאלי, אבל אני לא זוכרת כמה בדיוק הוא ייצג את העובדים הסוציאליים.
<צפרא דוויק: עכשיו אנחנו כבר דואגים שהוא ייצג אותנו בלי הפסק.
אורלי לוי אבקסיס: תראו, יש ביקורות, בחלק מהמקרים הפרטניים, כמו שאמר חבר הכנסת סולומון, לא צריך להקיש על הכלל, אבל ישנם דברים מסוימים שאני כמקבלת פניות ציבור, ולפעמים דרך אגב יש דווקא חזרה על מקומות מסוימים ועל תפקוד של אנשים מסוימים, שאני שמה לב רק מחתך של פניות ציבור שמגיעות אלי, לגבי אוכלוסיות מסוימות, לגבי אזור מסוים, שאני אומרת חברה, זה לא בושה להגיד גם שיש עובדים סוציאליים מסוימים, שלא עושים את תפקידם כראוי, או שמטילים דופי בסופו של דבר על כל המערכת.
אורלי לוי אבקסיס: את אותם עשבים שוטים צריך להעמיד לסדר.
אורלי לוי אבקסיס: מה שלא מתאים למערכת אפשר להוציא החוצה.
אורלי לוי אבקסיס: אפשר לקצור כללים אחידים, ברורים ולא ניתנים לפרשנויות רחבות מדי, ומי שצריך לדעת יודע על מה אני מדברת, אבל ישנם דברים ששערותיי סמרו.
אורלי לוי אבקסיס: זה לא רוב המקרים, הרי אנחנו יודעים שאנחנו מתייחסים בדרך כלל לקטסטרופות.
אורלי לוי אבקסיס: כשיש דברים טובים אנחנו פחות מקבלים פניות ציבור.
אורלי לוי אבקסיס: מה לעשות, פניות הציבור מתמקדות איפה שצריך לתקן.
אורלי לוי אבקסיס: וכאן אני אסיים.
<נעמה לוין: תודה על זכות הדיבור, אני מקווה שאני לא אקלקל את החגיגה.
<נעמה לוין: קוראים לי נעמה ואני עובדת סוציאלית ומרצה במחלקה לעבודה סוציאלית באוניברסיטת בן גוריון.
<נעמה לוין: אני באתי לוועדה ואני מרגישה שמה שקורה פה זה איזה שהוא מיקרו קוסמוס למה שקורה בכלל במקצוע העבודה הסוציאלית ובמדיניות.
<נעמה לוין: יש מדיניות שישראל מתיימרת, לדעתי היא מאד מאד רחוקה ממנה.
<נעמה לוין: זאת אומרת אנחנו מדברים פה הרבה פעמים על מקרי הזנחה שמגיעים אלי ואני שואלת באמת מאיפה זה מתחיל.
<נעמה לוין: אני חוזרת אליכם דווקא, אתה התנית את זה בשלטון המקומי, אני חוזרת אליכם ושואלת איך אנחנו יכולים באמת לטפל ולתת הכל למשפחות, שכל הזמן רק מקצצים ברמות של אפילו זכויות בסיסיות כמו קצבאות ילדים, שבמפורש ידוע שהכניסו עוד 40,000 ילדים מתחת לקו העוני.
<נעמה לוין: ושמצאנו כן תקציבים שפתאום היו עודפים, אז הם לא הלכו חזרה לקצבאות.
<נעמה לוין: והוועדה למלחמה בעוני חולמת על תקציב של 2 מיליארד שקלים, שזה פחות מהקיצוץ שהוא 2.7 מיליארד שקלים.
אורלי לוי אבקסיס: קיצצו 4 מיליארד.
<נעמה לוין: ואני אומרת כאילו מה אנחנו עושים?
<נעמה לוין: זאת אומרת זה באמת לשים אותנו, ואתה אומר שאנחנו בחזית, אנחנו הכל, אבל המדינה שולחת אותנו ולצערי אין הרגשה שבאמת איכפת מאיתנו, קודם כל מהאוכלוסייה, לא מאיתנו רק, מהאוכלוסייה שנמצאת במצב הזה ומגיעה לפת לחם.
<נעמה לוין: זה משהו שלדעתי, כאילו אני לא יודעת, איך אנחנו עובדים לסדר היום?
<נעמה לוין: זה מה שאני רוצה לשאול.
<נעמה לוין: (היו"ר יעקב מרגי)
יעקב מרגי: אנחנו לא עוברים לסדר היום.
<נעמה לוין: אז עוד פעם, עברה כמעט שנה מאז הקיצוץ הזה, המשפחות - - -
יעקב מרגי: לא יודע אם שמעת, סיננתי בין השיניים, אמרתי לקארין, אנחנו מדינה בהקמה.
יעקב מרגי: אנחנו חוזרים על זה בהרבה ועדות.
יעקב מרגי: לכאורה דברים טריוויאליים שאנחנו רצינו להאמין וחושבים שזה מובן מאליו.
יעקב מרגי: מסתבר שלא.
יעקב מרגי: זה התפקיד שלנו, להציף את זה.
קארין אלהרר: היו קיצוצים בשנה האחרונה?
<נעמה לוין: לא.
<נעמה לוין: קודם כל עלייה במחירי תחבורה למשל, זה גם מבחינתי פגיעה במשפחות, אבל גם לפני זה.
<נעמה לוין: הפגיעה האנושה הזאת של העלאת מס ערך מוסף.
יעקב מרגי: אני חייב לסיים לטובת דיונים אחרים ורק אומר לסיכום, שוב תודה ליוזמים: חבר הכנסת שמעון סולומון, לאיגוד, ליושבת ראש הוועדה, להנהלת הוועדה, לחברי הכנסת השותפים, לעובדים הסוציאליים.
יעקב מרגי: עם כל הקשיים הכנסת הצדיעה לכם היום ותמשיך להצדיע לכם גם בעתיד, ואם מישהו יאמר משהו בלהט הדברים, אנחנו נטפל בו.
יעקב מרגי: משרד הרווחה והשירותים החברתיים, מכובדים עם הסל.
יעקב מרגי: אני יודע שהגורם המקצועי, אחר כל הסופרלטיבים שקיבלתם כעובדים סוציאליים והרצון הכן שלנו להעצים את המעמד שלכם ואת השכר שלכם, אל תהסס.
יעקב מרגי: אלף אתה גורם מקצועי, תפעיל את הגורמים שמקבלים החלטות במשרד, ואם אין לך מענה לא יפגעו בך, אני רואה שאתה ותיק, לפי השערות הלבנות, כמו שלי.
יעקב מרגי: לכן תפנה אלינו ואנחנו נקצוב בזמן.
<צפרא דוויק: הבעיה היא לא איתו.
יעקב מרגי: ברור לי, לכן אמרתי.
יעקב מרגי: אני פונה לעמותות ואומר אל תרדימו אותנו.
יעקב מרגי: אם הנושא לא הסתיים – אנחנו הכתובת, הוועדה הכתובת.
יעקב מרגי: תם ולא נשלם.
יעקב מרגי: הסדרת כל נושא האומנה בתהליך.
יעקב מרגי: פעם גם על זה לא חשבו.
יעקב מרגי: כולנו מכירים את האומנה בגלגולים כאלה ואחרים ועמותות לא היו, והדברים הולכים ומשתפרים.
יעקב מרגי: תמיד יש שאיפה לטוב, במיוחד כשמדובר בנושאים כאלה רגישים, במיוחד שמדובר בילד, בנשמה הרכה של הילדים.
קארין אלהרר: אם רק היו יודעים כמה דיונים על כל תת סעיף.
יעקב מרגי: כמה מאבקים.
יעקב מרגי: שמעון סולומון לא אוהב את המילה מאבקים, אני מבין אותו, הוא בקואליציה, אבל זה מאבקים.
יעקב מרגי: גם בתוך הקואליציה זה מאבקים.
יעקב מרגי: זה מלחמות.
יעקב מרגי: אתה אוהב בלי מאבקים.
שמעון סולומון: לא, לא, לא.
יעקב מרגי: אני ארבע קדנציות לא זוכר נושא שעבר בלי מאבקים.
שמעון סולומון: אז אני אומר לך – אני אוהב מאבקים, אבל לפעמים - - -
יעקב מרגי: לא הפכנו שולחנות, אבל נאבקנו.
שמעון סולומון: הנה למשל, אתה יודע מה, יש נושאים שהשגנו אותם בלי מאבקים.
שמעון סולומון: המלחמה היא לא על גב החלשים לפעמים.
שמעון סולומון: לפעמים נאבקים, תשמעו, יש איזה פתגם באתיופית: כששני שוורים מתקוטטים מי הסובל?
שמעון סולומון: הדשא.
שמעון סולומון: אני רוצה למנוע את זה.
יעקב מרגי: חזק וברוך.
יעקב מרגי: במשפט מנצח כזה אנחנו נסיים.
יעקב מרגי: אני מודה לכולם, הישיבה נעולה.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו במקום לא שגרתי של הוועדה לזכויות הילד, אבל היום אנחנו נמצאים במכון התקנים, כמו שאתם שמים לב, ובאנו להתרשם, צוות הוועדה ואנוכי, בכל מה שנוגע לבטיחות ילדינו.