GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<איציק אלמוג: כיכר החתולות היא כיכר מיתולוגית בירושלים, היכן שיש קצין העיר.
<איציק אלמוג: נוהגים שם להיפגש בני נוער.
<איציק אלמוג: אני יכול להגיד לך שיש שם פעולות גם גלויות וגם סמויות.
<איציק אלמוג: כשיש שם שימוש בסמים המשטרה מתערבת.
אורלי לוי אבקסיס: ועדיין לא מיגרנו את התופעה באותה כיכר.
<איציק אלמוג: אפשר להגיד את זה גם על מקומות של ריכוז נוער נוסף במקומות אחרים בארץ.
<איציק אלמוג: כיכר החתולות היא בירושלים אבל יש מקומות אחרים.
אורלי לוי אבקסיס: כן, אבל קודם שמענו את הפרויקט של "עיר ללא אלימות" ואמרו שהולכים למרכזים שמיועדים לפורענות.
<דני שחר: גברתי חברת הכנסת, כיכר החתולות הוא אחד הפרויקטים שלנו עם עיריית ירושלים, לא לבד.
<דני שחר: התוצאות הן מצוינות - שהמשטרה תגיד את התוצאות.
<דני שחר: אין לי את הנתון המדויק כי אין נתון על כל נקודה חמה וכו'.
<דני שחר: בכיכר החתולות היום הנוער מאוד פעיל.
<דני שחר: אין שם אלימות מי יודע מה גבוהה.
<דני שחר: אני לא רוצה לתת נתון לא נכון, אבל אין ספק שבמקום הזה בירושלים - - -
אורלי לוי אבקסיס: אני אפסיק אותך לרגע כי אני שומעת פה את מר קדמן מתנשף באיזה אי-נחת.
אורלי לוי אבקסיס: מר קדמן, האם יש לך את הנתונים?
<יצחק קדמן: כיכר החתולות היא דוגמה טובה למשהו שאנחנו מתעסקים בו לא נכון.
<יצחק קדמן: הבעיה היא לא אם תהיה שם נוכחות סמויה או גלויה של המשטרה מפני שאם תהיה נוכחות הם יעברו, והם כבר עברו לבית יואל ולמקומות אחרים.
<יצחק קדמן: אנחנו כל הזמן עוסקים בסימפטומים ולא במקור.
<יצחק קדמן: אתם יודעים מאיפה ומה המאפיינים של בני הנוער שנמצאים בכיכר החתולות?
<יצחק קדמן: יש שם חרדים שנבעטו מהבית כי הם חזרו בשאלה, יש שם ילדים שהם חסרי כל בית.
<יצחק קדמן: יש שם ילדים שאין להם פיזית איפה לישון.
<יצחק קדמן: אנחנו לא יכולים לעסוק כל הזמן רק בסימפטומים.
<יצחק קדמן: אני מברך על התוכנית שלכם - שלא תהיה אי-הבנה.
<יצחק קדמן: אבל יש לנו איזה נטייה להעמיד בתי- חולים בתחתית הצוק כדי שאיך שהילד נופל תיכף יוכלו לטפל בו בבית-החולים הסמוך.
<יצחק קדמן: במעט מדי מקרים מתייחסים למקורות של הבעיה, הזכרת את זה קודם.
<יצחק קדמן: לא אלאה אתכם, הבאתי איתי פה דוח שנכתב בבית-ספר על ילד שהוגדר כילד אלים, חסר סבלנות, המפנה אלימות כלפי כל הילדים בכיתה.
<יצחק קדמן: הוא הופנה לפסיכיאטר.
<יצחק קדמן: המקרה הזה של הילד הזה שהוגדר כאלים ושמו עליו כבר את כל התוויות של אלים הוא ילד שאין לו אבא, האבא לא ידוע.
<יצחק קדמן: אימא שלו יום אחד זרקה אותו אצל סבתא שלו בבית ואמרה לה לטפל בילד והיא נעלמה, כך התברר יותר מאוחר.
<יצחק קדמן: גם בית-הספר לא ידע.
<יצחק קדמן: הסבתא כל היום עסוקה בפני הילד בלקלל מה השאירה האימא שלו כי עוד בת שלה השאירה לה גם עוד תינוק שאותו הסבתא מגדלת.
<יצחק קדמן: יום אחד הילד היה אלים מאוד בבית-הספר ושלחו אותו לא לאחות כי אין אחות בבית הספר, ולכן אנחנו צריכים את המשטרה.
<יצחק קדמן: בהערת סוגריים אני אומר שאני מברך את המשטרה ואת המשרד לביטחון הפנים על מה שהם עושים.
<יצחק קדמן: אבל תשימו לב לאן אתם נגררתם שלא בטובתכם.
<יצחק קדמן: אתם הפכתם לממלאי מקום של שירותי הרווחה, של שירותי החינוך, של שירותי טיפול, של שירותים שהיו צריכים לעשות את העבודה הזאת, לא כשאתם בתחנה הסופית יושבים ומחכים שהרכבת תגיע אליכם.
<יצחק קדמן: אני אחזור לילד הזה.
<יצחק קדמן: הסתבר שלא היתה אחות בבית-הספר שתבדוק אותו, אבל היה מזל שהיתה באמת איזה מחנכת שלו שנתנה את נשמתה והיא שאלה אותו מה מעיק עליו.
<יצחק קדמן: מתברר שהסבתא שהיתה בתפקיד אימא הלבישה לו את הגרביים של התינוק השני שהיא מגדלת בבית.
<יצחק קדמן: הילד ישב עם גרביים של תינוק, כאבים נוראיים ברגליים.
<יצחק קדמן: כשיש לך כאבים מהסוג הזה ואתה שומע כל היום סבתא שמקללת את האימא שלך: מה היא השאירה לי את הילד הזה פה אצלי?
<יצחק קדמן: אחר כך באים ורואים שהילד הוא אלים.
<יצחק קדמן: אז לא מספיק להעביר את האלימות ממקום למקום.
<יצחק קדמן: אנחנו לא לומדים ברוב המקרים מה המקורות.
<יצחק קדמן: אני כתבתי למנכ"לית משרד החינוך וקיבלתי ממנה תשובה מאוד יפה ומפורטת.
<יצחק קדמן: אנחנו בדקנו ומצאנו שב-80% עד 90% מהמקרים של ילדים וילדות שחוו גילוי עריות, ואני מדבר על פגיעה מינית בתוך המשפחה, אחת התוצאות המידיות היתה ירידה בהתנהגות בבית-הספר ואלימות של הילד או הילדה כלפי ילדים אחרים.
<יצחק קדמן: היו מקרים שילדים כאלו הועלו לוועדת ההשמה כדי להפנות אותם לחינוך המיוחד.
<יצחק קדמן: אין להם בעיה אורגנית, אין להם בעיה שמצריכה חינוך מיוחד.
<יצחק קדמן: מישהו שצריך להתייחס לזה ולהפסיק את ההתעללות המינית שהם חווים בבית.
<יצחק קדמן: אנחנו יותר מדי מטפלים בסימפטומים ומעט מאוד מטפלים במקורות.
<יצחק קדמן: אני רוצה לסיים במשהו בכל זאת טוב וגם אותו כדאי להגיד.
<יצחק קדמן: אני רואה שיש פה בני נוער.
<יצחק קדמן: אתם צריכים להתייצב ולומר את הדברים בפה מלא.
<יצחק קדמן: נוצר רושם, במיוחד בתקופה האחרונה, שבני הנוער בישראל מובילים את האלימות בחברה הישראלית.
<יצחק קדמן: זה לא נכון, זה עוול נוראי.
<יצחק קדמן: רוב בני הנוער במדינת ישראל הוא נוער טוב.
<יצחק קדמן: הם נוער יותר טוב ממה שאנחנו היינו כשהיינו בני נוער.
<יצחק קדמן: הם חכמים יותר, הם מסורים יותר, הם מתנדבים יותר – הרבה יותר טובים מאתנו.
<יצחק קדמן: אני פותח עיתונים ואתה קורא בכל מקום איזה נוער יש לנו ומה צריך לעשות כדי לערוף את ראשם.
<יצחק קדמן: באיזשהו שלב ירד לי האסימון למה כל הזמן כותבים על בני נוער.
<יצחק קדמן: כולם כתבו שאת גבי ויכמן ז"ל מבאר שבע רצחו קטינים.
<יצחק קדמן: מי שהורשע ברצח גבי ויכמן הוא לא קטין.
<יצחק קדמן: העצורים שנעצרו במועדון השש ברעננה אחרי שהחייל גריידי נרצח שם - היה כתוב בכל הידיעות שזה מעשה של בני נוער.
<יצחק קדמן: החשוד העיקרי הוא בן 27.
<יצחק קדמן: עכשיו קראתי על אותה גברת שהוגדרה כנוער הגבעות, שהטיפה לזרוק אבנים על חיילים או משהו כזה.
<יצחק קדמן: רבותי, הגברת הזאת היא בת 23 והיא עדיין נוער?
<יצחק קדמן: עד מתי נוער אצלנו מוגדר כנוער?
<יצחק קדמן: הנתונים שלנו מראים, ואני מצטרף למה שאמר ניצב משנה אלמוג, גם לגבי נשיאת סכין, גם לגבי כלל עבירות האלימות, יש בעשור האחרון ירידה הדרגתית רצופה ועקבית בכלל העבירות של בני הנוער, ובכלל זה עבירות אלימות.
<יצחק קדמן: אתן לכם רק מספר אחד.
אורלי לוי אבקסיס: מר קדמן, לפני שאתה נותן את המספרים אני רוצה לשאול אותך איך זה מתיישב עם אותו מחקר מאוד מקיף של אוניברסיטת חיפה ששם אנחנו נחשפנו לנתונים מזעזעים.
<יצחק קדמן: של בני נוער כקורבנות.
אורלי לוי אבקסיס: כקורבנות.
אורלי לוי אבקסיס: אבל בתוך אותה מסגרת גם עלו מספר נקודות שבהן הם לא מרגישים בטוחים בתוך מערכת החינוך, שהם חוו תקיפות בתוך אותה מסגרת חינוכית על-ידי בני נוער אחרים.
<יצחק קדמן: אל תטעו לרגע בדברים שאני אומר ותבינו מהם שאין בעיית אלימות בקרב בני הנוער.
<יצחק קדמן: ועוד איך יש.
<יצחק קדמן: אמר ניצב משנה אלמוג נכון, שיש החמרה בסוגי העבירות ויש עבירות שפעם לא מצאנו כמותן, בין אם זה אונס קבוצתי ובין אם זה רצח.
<יצחק קדמן: יושבת פה לרה והיא תוכל לומר לכם מה המשמעות של רצח למשפחה של נרצח.
<יצחק קדמן: זה עולם ומלואו ומטבע הדברים כל מקרה כזה תופס נפח עצום.
<יצחק קדמן: אבל האם בזה נגדיר את הנוער בישראל שהוא אלים?
<יצחק קדמן: אני מוכרח לומר לך שאני לא מבין דבר אחד והוא איך הנוער הנפלא הזה מצליח להיות לא אלים בחברה כל כך אלימה כשהמבוגרים נותנים לו דוגמה שלילית של אלימות.
<יצחק קדמן: נזכיר רק מספר אחד, המספרים פה עקביים לכל אורך הדרך.
<יצחק קדמן: בשנת 2000 נפתחו לבני נוער 31,721 תיקים במשטרה.
<יצחק קדמן: ב-2012, 13 שנה אחרי זה, מספר התיקים שנפתחו היה 25,193.
<יצחק קדמן: זה עוד ללא הגידול באוכלוסייה.
<יצחק קדמן: כשלוקחים את השיעורים, שיעור התיקים מכלל התיקים במשטרה של נוער היה ב-2000 - 21.5, בשנת 2012 הוא ירד ל-16.7, וכך זה לכל אורך הדרך בעבירות במערכת החינוך, באלימות קשה, בנשיאת סכין.
<יצחק קדמן: בכל העבירות ובכל העבריינות יש ירידה עקבית ובולטת.
<יצחק קדמן: זה לא שאין.
אורלי לוי אבקסיס: צריך לזכור שחוץ מעבירות המתה ששם זה מאוד מאוד יציב.
<יצחק קדמן: כן, אבל המספרים הם מאוד מאוד קטנים.
<יצחק קדמן: לכן אני אומר, ראשית, בואו לא נשמיץ את כל בני הנוער ונציג אותם ככאלה.
<יצחק קדמן: "עיר ללא אלימות" היא תוכנית נהדרת, משהו בעתו, אבל כשאני שומע מדי פעם אנשים מתבטאים מהי התוכנית הזאת אני שומע שזה עיר ללא אלימות נוער.
<יצחק קדמן: רק בני נוער אלימים בערים?
<יצחק קדמן: מי מתפוצץ עם מכוניות?
<יצחק קדמן: על מי יורים באופן חופשי ופוגעים במקרה בעוברי אורח?
<יצחק קדמן: האם זה מעשי ידיהם של קטינים?
<יצחק קדמן: מי סוחט בעלי חנויות ודמי חסות?
<יצחק קדמן: מי מבצע את העבירות האלה?
<יצחק קדמן: האם בני נוער?
<יצחק קדמן: עיר ללא אלימות היא עיר שצריכה לעסוק בביעור האלימות מהעיר, לא בטיפול רק בבני נוער.
יעקב מרגי: אבל לא לוותר על הטיפול בבני נוער.
<יצחק קדמן: אני לא מוותר בגרוש.
<יצחק קדמן: במשפט אחרון אציין שאם אנחנו רוצים למנוע באמת אלימות של בני נוער בואו נראה את מקורות האלימות ונבין נכון.
<יצחק קדמן: אני הכנתי פה טבלה עם 26 מקורות שונים שגורמים לאלימות וצריך להבין את המקורות כדי לטפל בבעיה נכון.
<יצחק קדמן: ילד שמוכה מידי יום בבית והוא אלים בבית-הספר, השעיה שלו כעונש כדי ללמד אותו לקח לא תעזור כי אנחנו שולחים אותו לגוב האריות ולמקום שיצר את האלימות.
<יצחק קדמן: אנחנו צריכים להבין טוב יותר.
<יצחק קדמן: לא לוותר, לא להעביר מסרים שאנחנו מקבלים את האלימות – בשום פנים ואופן באף אחת מצורותיה.
<יצחק קדמן: אבל להבין את המקורות ולטפל בהם מוקדם מאוד וטוב הרבה יותר.
<יצחק קדמן: ורבותי, לא רק המשטרה.
<יצחק קדמן: המשטרה היא חשובה, אבל לא יכול להיות שהמשטרה תמלא את כל החסרונות שגופים אחרים השאירו לה.
אורלי לוי אבקסיס: קודם כל, אנחנו מאוד מברכים על כל התוכניות שהמשרד לביטחון הפנים יוזם וגם לפי התוצאות שאנחנו שומעים פה שיש לנו סוף סוף מדידה.
אורלי לוי אבקסיס: בוועדה הקודמת לא יכולנו כל כך להבין מה קנה המידה של הצלחת התוכנית או חלילה וחס של כישלונה.
אורלי לוי אבקסיס: אני שמחה שאתם עובדים עם נתונים ועם ביקורת.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לפנות לנקודה מסוימת שהעלה אותה קדמן ולהרחיב בה.
אורלי לוי אבקסיס: בטרם אעשה זאת אני רוצה לברך את תלמידי כיתה ט' מהגימנסיה העברית מירושלים.
אורלי לוי אבקסיס: תיכף תקבלו זכות דיבור כדי להסביר לנו מה אתם עושים, איזה פרויקט יזמתם ואיך הוא משתף את בני הנוער.
אורלי לוי אבקסיס: אבל קודם לכן אני רוצה להפנות שאלה למשרד החינוך.
אורלי לוי אבקסיס: חלק מאותן נקודות שאני בטוחה שיש להן אחיזה במציאות, הרי לא סתם קיבלנו פה מהמועצה לשלום הילד, לגבי הסיבות שבגינן בני נוער מתנהגים באלימות.
אורלי לוי אבקסיס: אחת מהבעיות העיקריות היא הפרעות קשב וריכוז - ADHD, היא ממוקמת במספר 2.
אורלי לוי אבקסיס: תאמינו לי שאני יודעת כמה האבחונים האלה עולים.
אורלי לוי אבקסיס: הם עולים אלפי שקלים.
אורלי לוי אבקסיס: אוכלוסיות שגם כך נמצאות במצוקה כלכלית לא יכולות לממן את זה בעצמן.
אורלי לוי אבקסיס: אותם ילדים שלא יקבלו את האבחון ובעקבות כך גם לא את הטיפול הראוי, אנחנו מכתיבים להם או מכניסים אותם למשבצת של עושה הצרות הן בעיני הסביבה.
אורלי לוי אבקסיס: הופכים אותם לאאוטסיידרים חברתית ולגורם מספר אחד של הבלגן בכיתה או של חוסר הלימוד.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו זורקים אותם מאותו צוק ולמטה מחכים עם בית-ספרחולים.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו אלה שדוחפים אותם כי אנחנו לא נותנים להם פתרון אחר.
אורלי לוי אבקסיס: אותם חיווטים שקיימים במוח שקיימים או לא קיימים לא ייפתרו מאליהם והילד מתחיל כבר להבין שמשהו דפוק בו.
אורלי לוי אבקסיס: האם רק בשל היות אוכלוסייה זו נמוכה מבחינה כלכלית היא אוכלוסייה שאנחנו מוותרים עליה?
אורלי לוי אבקסיס: אוכלוסייה שאנחנו שולחים אותה אחר כך לחינוך מיוחד כי אין לנו כלים להתמודד?
אורלי לוי אבקסיס: או האם משרד החינוך מבין שזו אחת מהבעיות העיקריות שללא טיפול וללא מניעה לא נוכל להגיע לפתרון?
אורלי לוי אבקסיס: ילדים שמגיעים ממשפחות חזקות שההורים שלהם עושים להם באופן פרטי את האבחונים שעולים אלפי שקלים ואחר כך גם נותנים להם טיפול חודשי קבוע, מגיעים להישגים מאוד גבוהים.
אורלי לוי אבקסיס: מערכת החינוך מחויבת לתת להם הטבות, הקלות וכד'.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו עושים איפה ואיפה.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו אומרים שרק אותם ילדים שהיה להם מזל ונולדו למשפחה חזקה ויש להם הפרעה מסוימת שהיא לחלוטין ברת טיפול יזכו לחיים נורמאליים ולמסלול נורמטיבי אבל אנחנו מוותרים על כל השאר.
אורלי לוי אבקסיס: לא רק שאנחנו מוותרים עליהם אלא אנחנו הופכים אותם אחר כך לבעיה שהמשטרה צריכה לטפל בה.
אורלי לוי אבקסיס: מה משרד החינוך עושה עם זה?
<עינב לוק: עינב לוק, אני ממונה על נושא של קידום אקלים ומניעת אלימות במערכת החינוך, שירות פסיכולוגי ייעוצי.
<עינב לוק: אני אתייחס גם לשאלה וכמובן לדיון כולו.
<עינב לוק: אני אגיד שבמערכת החינוך אנחנו פועלים בכמה רבדים כדי להתמודד עם תופעת האלימות.
<עינב לוק: זה מתחיל מהיבטים מערכתיים כללים לכלל האוכלוסייה ועבודה עם כל האוכלוסיות: עם הורים, מורים ותלמידים, ועד על כל הרצף עם ילדים עם בעיות התנהגות.
<עינב לוק: על הרצף הזה אני אגיד שקודם כל המשימה הראשונה היא עבודה בתי-ספר לקדם בהם אקלים חינוכי מטבי שיש בו גבולות ברורים לצד קשר ויחסים טובים בתוך בתי-הספר.
<עינב לוק: לצורך הנושא הזה אנחנו מעבירים בתוך בתי-הספר שאלוני אקלים שמאפשרים לבית-הספר לקבל מסד נתונים מאוד מאוד גדול על בית-ספר שלהם, מה מצב האקלים, איך הילדים מרגישים בתוך בית-הספר, האם יש אלימות על כל סוגיה, איך הילדים מרגישים.
<עינב לוק: מסד הנתונים הזה מגיע ברמת מוסד, ברמת שכבות וברמת כיתות, ועל סמך הנתונים האלה בית-ספר בונה תוכנית התערבות כדי לקדם את מצב בית-הספר מהנקודה שהוא נמצא לנקודה טובה יותר.
<עינב לוק: במקביל לזה ולצורך זה יש יועצים, פסיכולוגים ומדריכים שמלווים את בתי-הספר בבניית תוכניות ההתערבות.
<עינב לוק: לצד זה בתי-הספר ממפים את מצב הילדים עם בעיות התנהגות.
<עינב לוק: אלו יכולים להיות ילדים עם ליקויי למידה, ילדים עם בעיות רגשיות, ילדים שבאים מבתים מאוד קשים, ילדים עם טמפרמנט מסוים.
<עינב לוק: יש הרבה מאוד מקורות לאלימות.
<עינב לוק: כשהם מגיעים לבתי-הספר, אחת המשימות שלנו היא לעשות שני דברים: האחת, לאפשר להם מסגרת שבתוכה הם יכולה להתנהל במיטביות.
<עינב לוק: זאת אומרת, שיש בה מצד אחד גבולות וקשר וניתן להם מענה לצרכים שלהם.
<עינב לוק: הדבר השני, טיפול ממוקד בבעיה.
<עינב לוק: אני יכולה לומר שבשנים האחרונות אנחנו גם פנינו ליוזמה לחקר חינוך באקדמיה לקבל דוח מה הן דרכי הטיפול הטובות ביותר לילדים עם בעיות התנהגויות וכרגע יש לנו מספר תוכניות שפועלות.
<עינב לוק: לילדים עם ליקויי למידה תוכניות רגשיות עם קבוצות שפועלות בתוך בתי-הספר, תוכניות עוצמה.
אורלי לוי אבקסיס: איך אתם מזהים אותם?
<עינב לוק: הדברים עולים מאוד מהר כבר בגיל הצעיר.
<עינב לוק: התוכניות היום הולכות ויורדות.
<עינב לוק: אנחנו מזהים, יש לנו מיפוי בית-ספרי שכולל גם היבטים ראשוניים שאת רואה מאוד מהר של התנהגות בתוך הכיתה, וגם כמובן אבחונים בתוך הכיתות על-פי יועצים, פסיכולוגיים.
אורלי לוי אבקסיס: מי עושה את האבחונים?
<עינב לוק: באופן עקרוני מי שמאבחן את הילדים שזקוקים לאבחון הם הפסיכולוגים החינוכיים.
<עינב לוק: לא בהכרח כל הילדים עם בעיית התנהגות אנחנו עוברים לאבחון פסיכולוגי אלא אנחנו עושים דרכים נוספות.
<עינב לוק: אני חושבת שבסופו של דבר הדבר החשוב ביותר הוא המענה הטיפולי שהילדים מקבלים.
אורלי לוי אבקסיס: אני אומר לך למה אני שואלת, כי אין אבחונים במסגרת בתי-הספר, בטח לא לאבחונים של קשב וריכוז.
אורלי לוי אבקסיס: בעקבות כך גם אין את אותו מסמך שנותן להם את ההקלות, את הליווי האמיתי ואת כל מה שנותנת מערכת החינוך דווקא לאלו שיכולים לעשות את האבחונים האלה באופן פרטי.
אורלי לוי אבקסיס: איך משרד החינוך מציל את הילדים הללו?
<עינב לוק: אני חושבת שהאבחון הוא החלק הראשוני בכל התהליך הזה.
<עינב לוק: החלק המהותי הוא החלק הטיפולי.
אורלי לוי אבקסיס: אתה לא יכול לתת טיפול אם לא אבחנת.
אורלי לוי אבקסיס: אני אצא מפה עם מסקנה מאוד ברורה ואני אומרת לך מעכשיו.
אורלי לוי אבקסיס: על משרד החינוך לבדוק איך הוא מטפל באותם ילדים שלמזלם הרע נולדו לאוכלוסיית מצוקה, בעיקר מצוקה כלכלית, ולא יכולים לאפשר לעצמם את האבחונים הללו.
אורלי לוי אבקסיס: איך הוא נכנס לאותן נעליים כי אחר כך זה יהיה רווח חברתי ולא רק רווח אישי לאותו ילד שאי-אפשר לזלזל בזה כי זה אחר כך טרגדיה אישית נורא גדולה, אבל זו גם טרגדיה חברתית אם פספסנו אותם בדרך.
אורלי לוי אבקסיס: יכול להיות שיש מוחות מדהימים.
אורלי לוי אבקסיס: אם רק נאפשר להם חיים נורמטיביים עם שילוב בחברה, עם מניעה ולרדת לקצה החברתי שלנו, כבר בזה יש לנו רווח עצום.
אורלי לוי אבקסיס: איך משרד החינוך מתמודד עם אותם ילדים?
אורלי לוי אבקסיס: אגב, אנחנו יודעים שההפרעה הזאת הולכת וגדלה לאורך השנים, בעיקר בעקבות כל אותם שינויים שהחברה עוברת.
<עינב לוק: אנחנו מאבחנים את הילדים שזקוקים לאבחונים.
<עינב לוק: לא כולם מקבלים את אותם אבחונים, אני מסכימה איתך.
אורלי לוי אבקסיס: כמה אבחונים כאלה משרד החינוך מבצע שהם בלי השתתפות הורים?
<עינב לוק: אני לא יודעת להגיד לך את הנתון.
<עינב לוק: יש לנו את הנתון ואפשר להעביר את הנתון הזה.
אורלי לוי אבקסיס: אני מבקשת שיישלחו לי את הנתון הזה.
<עינב לוק: כמו שאמרתי, אני חושבת שהחלק המהותי הוא החלק הטיפולי והמענה בתוך בית-ספר ומחוץ לבית-ספר.
אורלי לוי אבקסיס: אתה לא יכול לתת מענה למי שלא מוגדר כמישהו שצריך את המענה הזה.
<עינב לוק: כן, אבל אנחנו לא מדברים רק על ילדים עם ליקויי למידה.
אורלי לוי אבקסיס: זה לא רק ליקויי למידה, זה גם היפראקטיביות וגם דברים נוספים אחרים.
<עינב לוק: נכון, אני רק רוצה להגיד שבעיות ההתנהגות שדיברנו עליהן של ילדים שבסופו של דבר מגיעים לבעיית התנהגות, חלקם הם ילדים עם ADHD, אבל יש עוד מקורות נוספים כמו שאמר מר קדמן שמובילים לבעיית התנהגות.
אורלי לוי אבקסיס: השאלה היא האם אנחנו מוותרים על אלו?
<עינב לוק: לא מוותרים על אף אחד.
<עינב לוק: עושים באמת מאמץ גם לאבחן את הילדים וגם לתת להם מענה טיפולי וגם לתת להם מסגרת חינוכית ראויה.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו יודעים שאחיות בתי-ספר אין, כמה יועצות חינוכיות יש?
אורלי לוי אבקסיס: בחצי מבתי-הספר אין.
<עינב לוק: אני חושבת ש-4,000 יועצים חינוכיים בארץ, 7,000 יחד עם הפסיכולוגים יש בבתי-הספר.
אורלי לוי אבקסיס: מי אמור לזהות אותם ולהיות אוזן קשבת?
אורלי לוי אבקסיס: האם אותו מורה שאמור להעביר את החומר בכיתה?
אורלי לוי אבקסיס: למורים יש בכלל זמן?
אורלי לוי אבקסיס: כמה יש בכיתות עכשיו?
אורלי לוי אבקסיס: אגב, רוצים עכשיו לסגור את הכיתות הקטנות.
אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שאחד הדברים הכי קטסטרופליים שמשרד החינוך עושה עכשיו זה לסגור את הלמידה בקבוצות הקטנות.
אורלי לוי אבקסיס: זה פוגע ביכולת של הילד לקבל ברמה האישית וגם מבחינת העברת החומר.
אורלי לוי אבקסיס: כלומר, לא רק ביכולת ללמד אלא גם ביכולת לראות את הילד ולהבין אותו ולהקשיב לו.
אורלי לוי אבקסיס: בתוך כיתה של 34 תלמידים אתה מפספס את אותו ילד.
<עינב לוק: לגודל של הכיתה יש משמעות, אבל אני רוצה להגיד שיש גם שינוי משמעותי בנושא של "אופק חדש ו"עוז לתמורה" של השעות הפרטניות.
אורלי לוי אבקסיס: אתם הולכים להוריד אותם.
<עינב לוק: לא.
<עינב לוק: השעות הפרטניות במסגרת "אופק חדש" ו"עוז לתמורה" שהמורה נותן במסגרת פרטנית לחמישה ילדים מפגש אישי אחת לתקופה והוא נפגש עם אותם ילדים - - -
אורלי לוי אבקסיס: מה זה "אחת לתקופה"?
<עינב לוק: זה מאוד תלוי וזה משתנה בהתאם לילדים שזקוקים.
אורלי לוי אבקסיס: בואו לא ננסה לייפות את זה.
אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שבה שעושה עכשיו משרד החינוך בשם החיסכון או אני לא יודעת מה שהוא דווקא מפנה לאותם ילדים חלשים ומשם הוא לוקח את הכסף ומשם הוא מקצץ שעות, בזה אנחנו מוותרים על אותם ילדים, אין לי מילה אחרת להגיד את זה.
אורלי לוי אבקסיס: מפה אנחנו נוציא צעקה למשרד החינוך לשקול את כל הנושא הזה מחדש.
אורלי לוי אבקסיס: זה רק תחילת המושב, אנחנו בתחילת הדרך, ויש לפנינו תיכף שנה של לימוד חדשה.
אורלי לוי אבקסיס: מיד אחרי החופש הגדול צריכה להיות היערכות לזה שעל אותם ילדים אנחנו לא מוותרים לא מבחינת הישגים, ולא מבחינת זה שרואים את הילדים הללו.
אורלי לוי אבקסיס: אי-אפשר לקחת מהכי חלש ואותו לזרוק למטה.
יעקב מרגי: אני לא יודע אם את הכתובת, אבל את כמשרד החינוך.
יעקב מרגי: אני רוצה לצמצם את הבעיה עוד יותר מכפי שהציגה חברת הכנסת אורלי לוי.
יעקב מרגי: בואו נדבר על אלה שכבר אובחנו והמדינה אישרה והיא משקיעה את המשאבים.
יעקב מרגי: חברים, אני לא רוצה שתתפסו לזה שאני חרדי.
יעקב מרגי: אני לא מדבר על רשת החינוך אלא אני מדבר על החינוך הממלכתי.
יעקב מרגי: יש לי פרקטיקה ואני מכיר מקרוב.
יעקב מרגי: אותו ילד לאחר האבחון ולאחר ועדות השמה ואחרי שהמדינה שמה כסף רב בהגעתו לבית-הספר, אין למשרד החינוך את הפיקוח המספק, המיטבי, לראות אם אכן הילד מקבל את כל המשאבים.
יעקב מרגי: אני מדבר אחרי ועדת השמה.
יעקב מרגי: אני אומר לך את זה מפרקטיקה ואני מוכן להעמיד את זה.
יעקב מרגי: אני לא יודע כמה מפקחת מחוזית אכן יכולה לרדת לפרט ולתוך בתי-הספר ולראות האם בתי-הספר בכלל נותנים לילדים האלה את מה שהם צריכים לקבל.
יעקב מרגי: הילד הולך לאיבוד בבתי-ספר של 300, 400 ו-600 ילדים.
אורלי לוי אבקסיס: בית-ספר אומר: בוא נשלח אותו לבית-ספר מיוחד, אתה מבין?
יעקב מרגי: לא, לא כדאי לו.
יעקב מרגי: אורלי, שאלת את קצינת המשטרה לגבי התמריצים.
יעקב מרגי: יש לבתי-הספר תמריץ די טוב לקבל את אותם תלמידים.
יעקב מרגי: השאלה היא מה נעשה איתם ומה משקיעים בהם.
יעקב מרגי: אני אומר בצער ומדם ליבי שהילדים האלה הם כמעט שקופים.
יעקב מרגי: הם הופכים לפחות שקופים כאשר הם מעוררים מהומה בתוך הכיתה או כשהם מפריעים.
יעקב מרגי: במסלול הקידום של הכיתה הילדים האלה שקופים לגמרי.
יעקב מרגי: אם נטפל בהם נצמצם את הפוטנציאל של הסיכון.
אורלי לוי אבקסיס: לאתר אותם כקבוצת סיכון זה מניעה.
אורלי לוי אבקסיס: צריך לעשות את זה מהכיתות הנמוכות.
<עינב לוק: אורלי, ברשותך.
<עינב לוק: אני צריכה לעבור לוועדה אחרת.
<עינב לוק: לסיום אני רוצה לומר שאני שמעתי את המסרים ואני כמובן אעביר את המסרים.
<עינב לוק: חשוב לי להגיד לסיום שההשקעה המשמעותית היום היא כן באיתור אותם ילדים בסיכון יחד עם תוכניות לאומיות נוספות.
<עינב לוק: ניתנים היום מענים משמעותיים לילדים גם עם בעיות התנהגות, גם ילדים עם ADHD.
<עינב לוק: כמובן שיש לנו עוד עבודה לעשות בדרך, אבל ניתנים הרבה מאוד מענים.
יעקב מרגי: ניתנים בתוך המסגרות הספציפיות, במסגרות של החינוך המיוחד.
יעקב מרגי: בתוך בתי הספר זה כמעט ולא בא לידי ביטוי.
<עינב לוק: גם במסגרות הספציפיות וגם בבתי-הספר.
אורלי לוי אבקסיס: הם מגיעים טוב מאוד לידי ביטוי בחינוך הפורמאלי הרגיל בתנאי שיש להם הורים חזקים שדורשים את מה שמגיע להם והאוכלוסיות האחרות נופלות.
אורלי לוי אבקסיס: כחברה אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו לוותר על האוכלוסייה של הילדים האלה.
<עינב לוק: משרד החינוך לא מוותר על האוכלוסייה הזו.
<עינב לוק: יועצים ופסיכולוגים עושים עבודה משמעותית
אורלי לוי אבקסיס: הוא מוותר עליהם.
אורלי לוי אבקסיס: תסלחי לי, לא נעים לי להגיד את זה, אבל אם הוא לא עושה להם אבחונים וגם את המעט שכבר יש לוקחים משם, אז איך את מגדירה את זה?
אורלי לוי אבקסיס: כבשת הרש, אני לא יודעת מה להגיד פה, אין לי הגדרת אחרת אם משרד החינוך כשהוא צריך לקצץ מקצץ בכיתות הקטנות ובאלה שזקוקים למגע האישי וללימוד האישי וירידה לגובה העיניים.
אורלי לוי אבקסיס: זה טוב לכיתה כי אתה מוציא לרגע את אלו שלא מצליחים להשתלב בכיתה מאוד גדולה ונותן להם פרטני וזה יוצר אקלים למידה בתוך הכיתה.
אורלי לוי אבקסיס: ברגע שהכנסת אותם מבלי לתת להם את ארגז הכלים הנכון ואת היכולת להתמודד עם החומר וכד', הם יעשו בלגן בכיתה ויפריעו לאחרים.
אורלי לוי אבקסיס: לא יראו אותם ואני לא רוצה להגיד לאיזה מסלול הם ילכו בסופו של דבר.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו קוראים פה למשרד החינוך לקחת אחריות וביחד עם שירותי הרווחה לתת את האבחונים הללו ללא כסף לאותן אוכלוסיות שהן במצוקה, ובהתאם לכך לתת להן גם את אותו ארגז כלים שמקבל הילד שלהורים שלו היה כסף ושיש לו את היכולת לדרוש את מה שמגיע לו על-פי חוק.
<עינב לוק: ברשותכם, אני מצטערת.
<עינב לוק: אני צריכה לצאת.
<מנואל זרמתי: מנואל, יועצת הגימנסיה העברית.
<מנואל זרמתי: לגבי אבחונים - הצעת ייעול.
<מנואל זרמתי: כדי שנוכל לתת את האבחונים באמת לכל ילד שזקוק, צריך שמשרד החינוך ייצור מסגרת של מאבחנים ציבוריים שאנחנו לא נצטרך להפנות.
<מנואל זרמתי: כיועצת אני לא רוצה להפנות את התלמידים שלי למאבחנים פרטיים, אני לא צריכה לפרנס את הגופים הפרטיים.
<מנואל זרמתי: אני חושבת שמשרד החינוך צריך להקים פול של מאבחנים שאנחנו יכולים להפנות כל ילד.
אורלי לוי אבקסיס: אחלה רעיון.
<יפה וולמן: שמי יפי וולמן ואני עובדת במשרד לעלייה ולקליטה.
<יפה וולמן: שמעתי על תוכנית "סיכויים" ואני חושבת שהיא באמת תוכנית דגל.
<יפה וולמן: היא מלווה נוער עובר חוק.
<יפה וולמן: אנחנו התחלנו עם עולים כי אנחנו במשרד לעלייה ולקליטה, אבל בהחלט ותיקים יכולים.
אורלי לוי אבקסיס: זה שיתוף פעולה.
<יפה וולמן: כן, שירות מבחן לנוער של משרד הרווחה.
<יפה וולמן: אנחנו לא עובדים לבד, אנחנו עובדים עם משרדים שונים ובשיתוף עם משטרת ישראל והרשות המקומית.
<יפה וולמן: אני רוצה כאן פנייה למשטרה שיפנו דווקא בני נוער לתוכנית הזאת מפני שאין מספיק הפניות דווקא מהמשטרה ושמעתי את זה מהשטח, מהעובדות הסוציאליות המחוזיות שעושות צוותי היגוי ביישובים.
<יפה וולמן: הן אומרות שעיקר ההפניות הן מגורמים אחרים ופחות מהמשטרה.
<יפה וולמן: יכול להיות שיש את מיל"ה ואז מפנים.
אורלי לוי אבקסיס: יכול להיות שהמשטרה יכולה להגיד: אין לנו את מי להפנות.
<יפה וולמן: גם אפילו אי-תביעה.
<יפה וולמן: אם יש איזה התחלה של אלימות להתחיל אפילו מאי-תביעה, לאו דווקא מאי-פתיחת תיק כי באי-תביעה יש גם איזשהו מקום של אולי אלימות, לא ממש גדולה אבל יש איזה התחלה של פעילות עבריינית וגם היינו רוצים שהתוכנית תורחב לתיקים של אי-תביעה ולא רק לזה.
<יפה וולמן: אז אני פונה למשטרה שבאמת יפנו.
אורלי לוי אבקסיס: לזהות אותם עוד בטרם הם נכנסו באופן רשמי למערכת.
<איציק אלמוג: המגוון הוא רחב.
<איציק אלמוג: יש את קדם, יש את מיל"ה, יש את "סיכויים" ויש עוד.
<יפה וולמן: אם יש את התוכניות האלה אז כנראה שיש כאלה שזקוקים להן.
אורלי לוי אבקסיס: סוף סוף אומרים לנו: אין לנו בעיה בפתיחת תוכנית או בכוח-אדם, אנחנו רק צריכים את הקליינטים.
אורלי לוי אבקסיס: אני לא יודעת אם אני שמחה שאין קליינטים או שפשוט לא מפנים אותם.
אורלי לוי אבקסיס: אני מאמינה שהאמת נמצאת איפשהו באמצע.
אורלי לוי אבקסיס: אני גם מאמינה שלקחתם גם לתשומת ליבכם.
אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה על ההערה.
אורלי לוי אבקסיס: גברתי, בבקשה.
<רויטל קסוטו: אני רויטל קסוטו, מחנכת בכיתה ט'2 בגימנסיה.
<רויטל קסוטו: השנה בחרנו לעשות פרויקט בנושא אלימות.
<רויטל קסוטו: התלמידים עשו כמעט הכול.
<רויטל קסוטו: כל קבוצה היתה צריכה להציג את העבודה שלה ולבחור איזשהו נושא מתוך הנושא הכללי של האלימות.
<רויטל קסוטו: חלקם בחרו אלימות באינטרנט, חלקם בחרו אלימות שנעשית על קשישים.
אורלי לוי אבקסיס: איך בכלל הגעתם לגעת בנושא הזה?
אורלי לוי אבקסיס: האם זה בגלל שמשרד החינוך ביקש לערוך איזושהי פעילות בנושא או שזו היתה יוזמה פרטית לחלוטין.
<רויטל קסוטו: לא, זו היתה יוזמה.
<רויטל קסוטו: האמת היא שאנחנו כל הזמן עוסקים בנושא הזה, גם בצוות שאותו מנחה מנואל, ובכלל כל הזמן בכל פעם שעולה איזושהי כתבה בעיתונות אנחנו מדברים בתוך הכיתה.
<רויטל קסוטו: חשבנו שזה דבר שראוי וכדאי לעשות אותו.
<רויטל קסוטו: כל קבוצה של תלמידים הציגה בפני הכיתה את הנושא ואת שיעורי החינוך העבירו התלמידים.
<רויטל קסוטו: ראינו סרטים, צפינו במצגות.
<רויטל קסוטו: זה היה מאוד מאוד מעניין לשמוע את התלמידים.
<רויטל קסוטו: אני חושבת שהם בעיקר למדו מזה.
אורלי לוי אבקסיס: בואו נשמע מה הם בעיקר למדו מזה.
אורלי לוי אבקסיס: תגידו איך זה משפיע על האקלים בתוך בית-הספר.
<עדי זכרוביץ': אנחנו עשינו מצגת על אלימות בקרב בני נוער.