GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<שלוה ליבוביץ: זאת אומרת באמת זה ענף שהעבודה הסוציאלית היא העיקרית בו, ואני חושבת שאפשר דרכה ללמוד קצת על עבודת העובדים הסוציאליים.
<שלוה ליבוביץ: אנחנו יושבים פה בוועדה לזכויות הילד.
<שלוה ליבוביץ: כדי שלילד יהיו זכויות, עלינו יש חובות ומה שאנחנו משתדלים לעשות בעבודתנו היום יומית, זה את חובתנו כלפי איך אנחנו מגייסים משפחות, איך אנחנו בוחרים משפחות, איך אנחנו בודקים אותן, איך אנחנו מכשירים אותן, איך אנחנו מוציאים את ההתאמה, את השידוך בין הילד וצרכיו אל משפחת האומנה וכוחותיה, ואיך אנחנו מלווים את המשפחה, וזאת עבודת שותפות אדירה, כי אנחנו לא לבד בחלל.
<שלוה ליבוביץ: אנחנו יחד עם עובדי הרשויות המקומיות, אנחנו ביחד עם פקידי הסעד, אנחנו ביחד עם השופטים, אנחנו ביחד עם השירות למען הילד.
<שלוה ליבוביץ: זאת אומרת מי שלא יודע, ודרך אגב זה אחד הדברים שלמדנו בלמידה שלנו, מי שלא יודע לעבוד בשותפות ולא יודע להיות גמיש, לא יכול להיות בתחום האומנה.
<שלוה ליבוביץ: אלה הן שתי תכונות שהן הכרחיות לתחום של האומנה, ולפעמים משפחות אומנה מועמדות, שמציגות מועמדות ולא מבינות למה אנחנו לא מאשרים אותן, זה רק בגלל הנושא הזה, של היכולת לעבוד בשותפות והיכולת להיות גמיש, כי הילד באומנה מציב בפנינו כל יום אתגרים חדשים, ואם אין לנו את הגמישות להבין שזה לא כמו הילד הביולוגי שלנו, ושיש גורמים שנכנסים הביתה ויש להם מה להגיד.
<שלוה ליבוביץ: לא מכניסים רק את הילד הביתה, מכניסים את ההורים הביולוגיים בחלק גדול מהמקרים, את העובדים הסוציאליים, כולם נכנסים לתוך הבית, ותיכף משפחות יספרו קצת על החוויה שלהם בנושא.
<שלוה ליבוביץ: אני אגיד עוד משפט אחד, ואחר כך אני חושבת שחשוב לשמוע קצת את המשפחות ואשמח לענות אחר כך.
<שלוה ליבוביץ: המילה אמנה מסמלת לנו מה התפקיד שלנו, מה זה אומנה.
<שלוה ליבוביץ: אומנה זה אומנות, הרבה יידע מקצועי, הרבה התמחות.
<שלוה ליבוביץ: יושבים פה הגופים המפעילים אומנה של עובדים סוציאליים, שקמים בבוקר, מדברים אומנה, עושים אומנה, חולמים אומנה ומתפתחים ידע מקצועי אדיר, ואם תהיה לי הזדמנות אני אספר אחר כך על התהליכים שאנחנו עושים בקטע הזה.
<שלוה ליבוביץ: הדבר השני זה אמנות.
<שלוה ליבוביץ: זה היצירתיות.
<שלוה ליבוביץ: הילדים שנמצאים באומנה הם ילדים מאד מורכבים, מיין סטרים לא עוזר, אנחנו צריכים תפירת עילית.
<שלוה ליבוביץ: כל מקרה עם תכנית טיפולית מיוחדת בשבילו, ולכן היצירתיות, האומנות שזה היא מאד מאד חשובה.
<שלוה ליבוביץ: הדבר השלישי זה אמינות.
יעקב מרגי: והוא לסיום, כדי שנוכל להמשיך לתת לעוד דוברים.
<שלוה ליבוביץ: טוב, אז אמינות ואמונה, אלה הם המרכיבים.
יעקב מרגי: סמיכות לפורים עם האומנה, אסתר הייתה.
<שלוה ליבוביץ: נכון, ולא רק זה, אלא שכתוב בבית המלוכה היא התנהגה כמו שלימדו אותה באומנה.
<שלוה ליבוביץ: זאת אומרת האומנה הכינה אותו לבית המלוכה.
<שלוה ליבוביץ: דרך אגב, יש מחקר שבכלל אומר, גם משה רבנו גדל באומנה בבית פרעה, ויש כאלה שטוענים שגם שני המנהיגים האחרים של הדתות האסלאם והנצרות, הגדילה שלהם הייתה בילדות לא בבית המשפחה הביולוגית.
<שלוה ליבוביץ: זה היה אימוץ עם קשר ושהייתה שותפות, האמא הביולוגית הניקה ואפשר ללמוד מזה.
יעקב מרגי: לא ידעתי מה אני עושה, לאיזה ויכוח אני נכנס.
<צפרא דוויק: הוויכוח בין אימוץ לאומנה.
יעקב מרגי: אני נמנעתי מלומר, והשאלה אם שירות למען הילד יסכים איתך בחלק מההגדרות.
<שלוה ליבוביץ: שמה?
<שלוה ליבוביץ: שזה היה אומנה ולא אימוץ?
יעקב מרגי: לא נתחיל להתפלפל משפטית, עזבו.
<שלוה ליבוביץ: אנחנו מסתדרות.
<שלוה ליבוביץ: אנחנו חושבים ביחד איך למלא את חובתנו.
יעקב מרגי: אני מאמין.
יעקב מרגי: טובת הילד, כולנו פה מתכנסים למען טובת הילד.
<שלומית לוסטיג: בדיוק, לטובת הילד.
<שלומית לוסטיג: אז נציג פה את משפחות האומנה.
יעקב מרגי: תני ליושבת הראש לנהל את הדיון.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נמשיך את שהתחלת וכן נשמע מתוך המשפחות, שצריך לזכור, בעבר, בשורה התחתונה כל המהלך הזה, כל השירות הזה היה ניתן ישירות על ידי משרד הרווחה, על ידי העובדים הסוציאליים.
<צפרא דוויק: לא, על ידי הרשויות המקומיות.
אורלי לוי אבקסיס: שלוחה של משרד הרווחה, ובהמשך עבר בעצם לעמותות.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נבקש לתת לנו את הזווית האחרת קצת, לא של העובדים הסוציאליים, דווקא של המשפחות שבאות בקשר עם העובדים הסוציאליים, כדי להביא את הבסיס, באמת את בית הגידול הטוב ביותר עבור אותו ילד מורכב.
אורלי לוי אבקסיס: אז בואו תספרו לנו, יש לנו את מכון סאמיט, עמותת אור שלום ושחר.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לשמוע את נציגי המשפחות.
אורלי לוי אבקסיס: נתחיל ממך, אתה הראשון שהצבעת.
אורלי לוי אבקסיס: תשתדלו לצמצם בדברים ולהגיד את הדברים הכי מהותיים ולא לחזור על מה שכבר נאמר.
<עמית דור: אני עמית, אב אומן לילד בין 3.5 עם צרכים מיוחדים באומנה חסויה.
<עמית דור: הוא נמצא אצלנו שלוש שנים ויש לנו גם שלושה ילדים ביולוגיים חוץ ממנו, וגם אחת מהן עם צרכים מיוחדים.
<עמית דור: האומנה היא נעשה ונשמע, אבל בכל זאת חשבתי שחשוב לבוא לפה כדי לדבר על כמה דברים שבהם אפשר לעזור יותר.
<עמית דור: דברים שאנחנו מרגישים היום, זה קודם כל העובדים הסוציאליים של משפחה כמונו.
<עמית דור: לילד יש שני הורים ביולוגים שהוא פוגש אותם, כל אחד לחוד, ויש לו צרכים מיוחדים.
<עמית דור: המערך הטיפולי הוא מאד מורכב.
<עמית דור: מעבר לזה שהעובדת הסוציאלית צריכה לטפל בכל המרכיבים האלה, היא גם צריכה להיות אומנית בלעזור לילד להתמודד מול הבירוקרטיה, כי לילדי אומנה אין סטאטוס והרשויות המקומיות לא מבינות, ולרשום אותו לגן זה סיפור וכל דבר - - -
אורלי לוי אבקסיס: שלא לדבר על הליך רפואי שאתמול אנחנו נחשפנו אליו.
<עמית דור: זה נכון, אבל חבל שהעובדת הסוציאלית שלי צריכה לרוץ לקופת חולים מכבי, רק כדי שיוציאו לו כרטיס, וזה גוזל לה שלושה ימי עבודה.
<עמית דור: אז אני חושב שהעדר סטאטוס - - -
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו צריכים לטפל בזה גם בהצעת החוק שהגשנו ביחד קארין אלהרר ואנוכי, וגם בהצעת חוק, אני מקווה שסוף סוף תצא מבית המדוכה של משרד הבריאות, ואז שם ידובר על טובתו של קטין בהליכים רפואיים.
אורלי לוי אבקסיס: אם וכאשר נצטרך את הסכמתם של ההורים הביולוגיים ועם החרגה כמובן של נושא האומנה.
<עמית דור: כן, כן, ברור, להורים הביולוגיים יש עדיין זכויות, אבל יש דברים טריוויאליים שם, שפשוט בגלל שזה לא מוגדר, הם לוקחים המון המון מאמץ.
<עמית דור: נושא שני זה נושא התקציב, כמה מפתיע.
<עמית דור: גם אחרי שהילדים נמצאים זכאים לכל מיני מימונים, ואולי זה קשור לזה שזה דרך עמותה, זה בסופו של דבר מגיע לזכאות מתוך תקציב חלקי.
<עמית דור: אנחנו משפחה שלא - - -
אורלי לוי אבקסיס: עוד לא עדכנתם את הסל שהבטחתם לנו פה בוועדה מלפני כמה חודשים?
<אריה שמש: ב-1 במאי.
אורלי לוי אבקסיס: ב-1 במאי.
אורלי לוי אבקסיס: הוא תוקן?
<אריה שמש: הוא נבנה.
<אריה שמש: יש איזו שהיא מחלוקת לגבי גובה הסכום.
אורלי לוי אבקסיס: תקשיב, אנחנו ראינו שבשורה תחתונה לא רק שאנחנו מצפים מהם להיות, איך הגדרת קודם, אתם עושים את האומנה כ-?
<עמית דור: נעשה ונשמע.
אורלי לוי אבקסיס: נעשה ונשמע.
אורלי לוי אבקסיס: אחר כך אתם מתלוננים שקשה לגייס משפחות לתוך המערך הזה, כשאנחנו מסתכלים על אותם אנשים כאילו המורכבות המאד מיוחדת, הנפשית שמצריכה, באמת, בואו נשים את זה על השולחן.
אורלי לוי אבקסיס: משפחה עם ילדים ביולוגיים משלהם, מכניסים ראש בריא לפעמים למיטה חולה, מתוך איזה שהוא מקום של שליחות, של סולידריות חברתית, של חברה יותר טובה, של חמלה על ילד שלא שפר עליו גורלו ולא נולד למשפחה חזקה, ואנחנו מסתכלים בעיקר על משפחות האומנה שלוקחים ילדים עם צרכים מיוחדים.
אורלי לוי אבקסיס: ולנו, כמו שאמרנו בפעם הקודמת, יש תחושה שנוח מאד למשרדים עם הנתינה הבלתי נתפסת הזו, של משפחות שנכנסות לתוך התהליך הזה, ואומרים להן אם אתן כבר ככה, ננצל את זה עוד קצת.
אורלי לוי אבקסיס: תקשיב, כמה זמן עבר?
אורלי לוי אבקסיס: כמעט שנה?
אורלי לוי אבקסיס: כמעט שנה.
אורלי לוי אבקסיס: אתם הייתם אמורים להביא לנו את המסקנות תוך שלושה חודשים, אם אינני טועה?
אורלי לוי אבקסיס: ההמלצה לשינוי.
אורלי לוי אבקסיס: נפגשנו אחר כך אני ואתה ועוד גורם.
<אריה שמש: אני ארצה להגיב, בסדר, אין בעיה.
אורלי לוי אבקסיס: תראה, אם אנחנו לא נדע, כי נתקלנו פה בדברים אבסורדיים, אני אומרת לכם משפחות האומנה, שלא תחשבו שלא דנו בזה, שלפעמים הכסף מגיע על דברים שכבר נעשו וקיבלו אישורים עליהם, הרבה אחרי שהילד כבר יצא מהאומנה.
אורלי לוי אבקסיס: הסל פשוט ריק.
אורלי לוי אבקסיס: אם אנחנו מדברים על טיפולי שיניים, ודרך אגב, עם ילדים בעלי צרכים מיוחדים בהרדמה וכו' וכו', מה שמכביד על המשפחות שנאלצות להוציא את זה מהכיס הפרטי שלהן, וזה לא הילדים הביולוגיים שלהם.
אורלי לוי אבקסיס: אם הם עושים את זה, לא רק שאנחנו צריכים להצדיע להם, אנחנו צריכים להקל עליהם, כי זו גם החלופה הכי זולה של המדינה.
אורלי לוי אבקסיס: אתמול בוועדת סילמן, אחת מהמסקנות הייתה – פיתוח שירותים של אומנה על פני שירותים חוץ ביתיים אחרים, על פנימיות.
אורלי לוי אבקסיס: כמה ילד בפנימייה עולה?
אורלי לוי אבקסיס: אם אנחנו מדברים על צרכים מיוחדים זה למעלה מ-10,000 שקלים בחודש.
אורלי לוי אבקסיס: כמה ילד באומנה עולה?
<אריה שמש: הרבה פחות.
אורלי לוי אבקסיס: הרבה פחות.
אורלי לוי אבקסיס: גם כלכלית, מעבר לנושא הזה של התחושה של בית, של דמי משפחה שכל כך תורמת לילד, גם מבחינה כלכלית נטו זה טוב, זה נכון יותר.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו שלחנו אתכם לעשות שיעורי בית.
<אריה שמש: המודל נבנה, הכל סגור.
אורלי לוי אבקסיס: אז אנחנו רוצים אתכם פה בשבוע האחרון לפני היציאה לפגרה, אנחנו ניפגש פה שוב ואנחנו נעריך את הסל הזה, אנחנו נשמע את כל הצדדים.
אורלי לוי אבקסיס: אני כבר אומרת, לכל מי שיש נגיעה בנושא הזה, גם להציף אותנו בנקודות שראוי לדון בהן.
אורלי לוי אבקסיס: אני מאמינה שלעמותות יש שאלות או ויכוחים כאלה או אחרים.
אורלי לוי אבקסיס: שימו לנו את שורש המחלוקת על הנייר, ננסה לפתור את זה לפני הוועדה.
אורלי לוי אבקסיס: היה ולא, קודם כל תהיה פה ועדה בשבוע האחרון לפני הפגרה, ואנחנו נרצה לראות התקדמות אמיתית ואני לא רוצה להגיד מה תהיינה המסקנות בשבוע האחרון לפני הפגרה, אבל תבואו מוכנים וערוכים.
אורלי לוי אבקסיס: הייתה לכם שנה, שנה שלמה ועכשיו אני שומעת שזה לא נפתר.
אורלי לוי אבקסיס: אבל אתם, החברה של האומנה, אני לא מבינה, של העמותות, מדוע לא פניתם אלינו שוב?
אורלי לוי אבקסיס: מדוע?
אורלי לוי אבקסיס: אני חשבתי שזה נסגר לגמרי, מאחר שגם מעבר לוועדה אנחנו ישבנו עם גורמי המקצוע.
<טלי חלף: אנחנו מאמינים קודם כל שאנחנו צריכים לעבוד בשותפות עם המשרד.
אורלי לוי אבקסיס: כן, אבל שנה.
אורלי לוי אבקסיס: אתם יכולים לספוג, המשפחות לא.
יעקב מרגי: סליחה, הפרוטוקול לא מזהה אותך, תאמרי לפחות את השם.
<טלי חלף: טלי חלף, מנהלת תחום האומנה באור שלום.
<טלי חלף: אני מאד עסוקה בנושא של הפחתת ההוצאות המיוחדות של המשפחות עם הצרכים המיוחדים.
<טלי חלף: הדברים נקבעו די חד צדדית ואנחנו עומדים היום על זה שיהיה לנו שיח עם משרד הרווחה, ואם זה לא ילך, אז אנחנו - - -
אורלי לוי אבקסיס: מה הפערים?
<טלי חלף: גדולים מאד, הם גדולים מאד.
<טלי חלף: מדובר במאות שקלים.
אורלי לוי אבקסיס: הייתם פה בוועדה הקודמת, לא חשבתם לעדכן אותנו שלא הגעתם לשום התקדמות?
<טלי חלף: לצערי הרב, עד שאנחנו קיבלנו את החומרים שאיתם יכולנו לבדוק את הפערים, זה לקח המון המון זמן - - -
אורלי לוי אבקסיס: שנה?
אורלי לוי אבקסיס: שנה פחות חודש?
<טלי חלף: בחודש האחרון רק קיבלנו את החומרים מהמשרד ואז הבנו את גודל הצרה.
<אריה שמש: אני יכול להגיד משהו, אני מבין שהיום באו לפרגן לעובדים הסוציאליים, לא לרדת עליהם, אבל אני אגיד משהו בכל זאת.
אורלי לוי אבקסיס: לא, לא, אין קשר.
<אריה שמש: זה בסדר, אני רגיל לזה.
<אריה שמש: בשביל זה לא הבנתי היום למה זה משהו אחר, אבל בסדר.
אורלי לוי אבקסיס: לא, לא, לא, לא, לא.
יעקב מרגי: לא שמעת מילה אחת על העובד הסוציאלי.
אורלי לוי אבקסיס: רגע, נדמה לך שאני - - -
<צפרא דוויק: זה לא אנחנו, זה התקציבים.
<אריה שמש: רציתי להגיד מילה.
<אריה שמש: אנחנו הגענו לוועדה, קיבלנו את דברי יושבת הראש.
<אריה שמש: המודל נבנה.
<אריה שמש: הבעיה היא רק - - -
אורלי לוי אבקסיס: בניתוק מהצד השני.
<אריה שמש: שנייה, הבעיה היא לא אצלנו, הבעיה שאני הופתעתי ממנה זה שהמספרים לא מדברים בינם לבין עצמם.
<אריה שמש: במשרד אני לא עושה את המספרים, יש חשבות.
<אריה שמש: היא בנתה את הממוצע שיצא 900 ומשהו שקלים, העמותות - - -
<קריאה: 800 ומשהו שקלים.
<אריה שמש: העמותות בנו את הממוצע שלהם, שזה יוצא ב ערך 1,500 שקלים.
<אריה שמש: אני לא יודע למה המספרים לא מדברים, אבל זה לא - - -
יעקב מרגי: לא מקבלים פריז.
יעקב מרגי: במצב כזה לא מקבלים פריז.
אורלי לוי אבקסיס: טוב, חברה, לא נעים לי להיות עוכרת שמחות, אבל אם נדמה לך שגם ביום של חג אני אפספס הזדמנות לתקן או לזרז איזה שהוא פתרון של עוול מסוים, הגעתם למקום הלא נכון.
<אריה שמש: מקובל.
יעקב מרגי: עובדת סוציאלית או לא?
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לומר משהו, גם לעובדים הסוציאליים קשה ביותר להתנהל מול משפחות האומנה, כשאין להן את ארגז הכלים לתת למשפחות.
אורלי לוי אבקסיס: מה שאנחנו עושים פה, ברגע זה שהעלינו את הבעיה הזו על השולחן - - -
יעקב מרגי: והיא לא תרד מהשולחן.
אורלי לוי אבקסיס: בטח שלא.
אורלי לוי אבקסיס: זה בעצם לעזור לעובדים הסוציאליים.
אורלי לוי אבקסיס: כי בשורה התחתונה העובדים הסוציאליים נדרשים לתת תשובות במקומות שלא הם הכתיבו ובנקודות זמן.
אורלי לוי אבקסיס: הם יודעים מה הצרכים ואנחנו נשב ביחד עם יושבת ראש איגוד העובדים הסוציאליים.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נעשה ישיבה מצומצמת ביחד אם נציגי האומנה, נציגי העמותות וביחד איתך, ואם צריך את החשב, גם החשב יהיה פה.
<שלוה ליבוביץ: התקציבן, לא החשב.
<שלוה ליבוביץ: חנן.
אורלי לוי אבקסיס: חנן.
אורלי לוי אבקסיס: יש לו כבר היסטוריה עם חנן.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נשב עם חנן ואנחנו נראה איך אנחנו מגיעים לעמק השווא.
<שלומית לוסטיג: כמי שעברה את התהליך הזה, ולנו הרי יש סל, אני חושבת שנכון - גם אם זה ייקח עוד קצת זמן – לעשות את זה בצורה כמו שצריך ולהצליח, כי אם זה יהיה לא מוצלח - - -
אורלי לוי אבקסיס: שלווה, אמרתם את זה פה לפני שנה.
אורלי לוי אבקסיס: שנה עברה.
אורלי לוי אבקסיס: המשפחות לוקחים אוברדרפט מהבנק, מתוך מחשבה שהכספים האלה יגיעו אליהם.
אורלי לוי אבקסיס: סליחה, אני לא רוצה להיות זו שמרימה פה את הקול, אבל אלה בדיוק אותן מילים ששמעתי לפני שנה, והובטח לי שתוך שלושה חודשים הדברים האלה יפתרו.
אורלי לוי אבקסיס: ואם אני טועה אני אוציא את הפרוטוקול ותקבלו ממני התנצלות בקול.
אורלי לוי אבקסיס: אני לא טועה.
אורלי לוי אבקסיס: פי ארבעה יותר.
אורלי לוי אבקסיס: זה נראה לכם הגיוני?
אורלי לוי אבקסיס: אני רושמת את זה פה לפני ואנחנו לא נעבור לסדר, ותאמינו לי, משרד הרווחה לא צריך עכשיו להתנהל מול התקשורת, אבל זה הכלי האחרון שלנו, אם וכאשר צריך.
אורלי לוי אבקסיס: ואפשר לחסוך את זה, כי זה באמת עניין של ישיבה אמת על המדוכה, לנסות לפתור את הבעיות מה הצרכים.
אורלי לוי אבקסיס: הרי אתם יודעים, יש לכם מיפוי, אתם יודעים כמה כסף אתם משלמים על רופאי שיניים, כמה על הרדמה, כמה אנשים משלמים על פסיכולוג.
אורלי לוי אבקסיס: למה לעכב את הכספים האלה?
אורלי לוי אבקסיס: למה לקחת הלוואה מאותם בעלי משפחות, כי המדינה מלווה מהם כסף, אבל המדינה לא משלמת להם פיגורים וריביות.
אורלי לוי אבקסיס: אם הייתם לוקחים את ההלוואה הזאת מהבנק, הייתם צריכים לשלם שם ריביות ופיגורים וכדומה.
אורלי לוי אבקסיס: למשפחות אתם לא משלמים.
אורלי לוי אבקסיס: זה מאד נוח למשרד הרווחה.
אורלי לוי אבקסיס: זה מאד לא נוח למשפחות האלה, שאני חושבת שהם צדיקים.
אורלי לוי אבקסיס: ופה אני אסיים.
<דליה לב שדה: אני רק רוצה לומר שמנכ"ל משרד הרווחה ביקר לפני שבוע בקהילה שיש בה שמונה משפחות אומנה, שזה פרויקט יפיפה, פשוט מדהים לראות את הקהילה הזאת, וגם בתחום של ילד ונוער, לא של הצרכים המיוחדים - - -
אורלי לוי אבקסיס: הוא שמע את אותם דברים ש - - -
<דליה לב שדה: הוא שמע את אותם דברים, והוא אמר שהוא בהחלט רוצה לקדם ולסייע להם גם בבנייה ועדכון השר.
אורלי לוי אבקסיס: אז אנחנו מוסיפים את מנכ"ל משרד הרווחה לאותה ועדה.
<דליה לב שדה: אז הדלת פתוחה והוא נתן עדיפות לנושא של האומנה.
<אורית עמיאל: דליה, כי מה שנאמר שם זה שהסל של ילד ונוער נשחק מאז שבעצם בוצעה ההפרטה, הוא נשחק.
<דליה לב שדה: נכון, והוא בהחלט רוצה לעדכן.
<אורית עמיאל: דיברו על הנושא של נסיעות וקילומטרים של נסיעות שעוד מחושבים כמו לפני שנת 2007 ולא עכשיו.
יעקב מרגי: גם פרוצדורות, שזה לא פחות חשוב.
<דליה לב שדה: הוא פתוח לנושא הזה והוא יבחן את הסל הזה ויעדכן.
אורלי לוי אבקסיס: חברת הכנסת קארין אלהרר, אני שמחה שהגעת.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נזמן לאותה ישיבה גם את מנכ"ל משרד הרווחה שהוא בא עם כוונות טובות ואני מקווה מאד שאולי כשהוא ידפוק על השולחן, הדברים האלה יזוזו יותר מהר.
אורלי לוי אבקסיס: בדיוק דיברנו על כל הנושא של משפחות אומנה ועיכוב הכספים ועל אי היכולת של המשפחות להוציא מהכיס ולממן את כל הטיפולים, בתקווה שמתי שהוא, איפה שהוא יגיעו הכספים, והסכמנו שהייתה לנו פה ישיבה כמעט לפני שנה, לפני שנה פחות חודש, והם הבטיחו תוך שלושה חודשים.
אורלי לוי אבקסיס: עכשיו אני גם כועסת על העמותות, שלא הביאו לפתחנו ששום דבר לא זז.
אורלי לוי אבקסיס: את יודעת, ההבדלים הם כמעט 100% בין ההצעה של המשרד, של החשב של המשרד, לבין ההוצאות האמיתיות, כפי שרואים אותן העמותות , ופה צריך להגיע לעמק השווה.
שמעון סולומון: אני חושב שצריך לתת לזה זמן קצוב ואז לחזור לפה לדיון נוסף.
אורלי לוי אבקסיס: מתי אנחנו יוצאים לפגרה?
אורלי לוי אבקסיס: עוד שבועיים?
אורלי לוי אבקסיס: בשבוע האחרון אנחנו יושבים פה.
אורלי לוי אבקסיס: ויש לנו תאמינו לי פגרה, שחוץ מלנקות את הבית, אני די פנויה לתקשורת.
אורלי לוי אבקסיס: לא נגיע לשם.
אורלי לוי אבקסיס: לא צריך.
אורלי לוי אבקסיס: אין מליאה, אין זה, אני יכולה לפנות הרבה הרבה זמן.
אורלי לוי אבקסיס: אין חוקים שצריך להעביר בוועדות לא צריך לריב עם דודו רותם בוועדת חוקה.
אורלי לוי אבקסיס: אז תיקחו את זה בחשבון.
<דליה לב שדה: אבל היום אנחנו אומרים רק דברים טובים על העובדים הסוציאליים ועל מה שהם עושים.
אורלי לוי אבקסיס: העובדים הסוציאליים עושים עבודת קודש, אבל אם העובדים הסוציאליים הופכים להיות שק האגרוף או באמת מזרון הספיגה בין העניין של חוסר התקצוב לבין המשפחות והם צריכים לעמוד באמצע ולהסביר להם למה הכספים לא מגיעים, והעובדים הסוציאליים צריכים לתת את הדין או להגיד למשפחות – תיקחו עוד נשימה ארוכה.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מכבידים על העובדים הסוציאליים, אנחנו הופכים אותם כשק חבטות ואנחנו הופכים אותם כמטרה לכל אותם חיצים.
אורלי לוי אבקסיס: אף אחד לא רואה, פרט לעובד הסוציאלי שעומד בתווך, את מה שקורה מאחורי הגב שלנו, ובכלל מה הוא ארגז הכלים שהוא יכול לתת.
אורלי לוי אבקסיס: הוא לא יכול לתת יותר ממה שיש לו.
שמעון סולומון: נכון מאד.
אורלי לוי אבקסיס: וכאן, אני פה לגמרי עם העובדים הסוציאליים.
אורלי לוי אבקסיס: דרך אגב, זו דרישה של העובדים הסוציאליים שיתקצבו את זה כמו שצריך, למען הסר ספק.
אורלי לוי אבקסיס: הם האנשים הטובים פה.
אורלי לוי אבקסיס: כן, אני עצרתי אותך, בבקשה, תגיד עוד משפט ונעבור למשפחה אחרת.
<עמית דור: אני רק הייתי מוסיף שהפער הוא כפול.
<עמית דור: כלומר, מה שמגיע לילדים הם לא יכולים לקבל הכל, אנחנו בפירוש השלמנו מכיסנו.
<עמית דור: לנו לא חסרה הפרוטה, אבל בטוח שישנן משפחות שבהן הילדים לא מקבלים, ומעבר לזה, לטעמי גם הסל שהילדים זכאים לו, הוא סל של מינימום של בריאות, הוא לא סל שמדבר על איכות חיים, הוא לא סל שנותן לילדים האלה קצת מעבר, והם מאד מאד צריכים.
אורלי לוי אבקסיס: מישהו יכול להגיד לנו מה הדלתא בין ילד באומנה, לבין ילד עם צרכים מיוחדים?
קארין אלהרר: ילד אמנה צרכים מיוחדים או ילד אומנה ללא צרכים מיוחדים, מה הדלתא שניתנת?
<שלוה ליבוביץ: התשלומים שלנו הם הרבה פחות מאשר ילדים עם צרכים מיוחדים.
<שלוה ליבוביץ: בממוצע באומנה דמי האחזקה הם 2,400 שקלים ו - - -
<עמית דור: זה מגיע גם ל-4,000.
<שלוה ליבוביץ: 4,300, וזה מעל לסל, זה חוץ מהסל.
<דליה לב שדה: אבל יש לנו גם אומנה טיפולית, ששם התעריף הוא הרבה יותר גבוה.
קארין אלהרר: לא, אני לא מדברים על אומנה טיפולית, אני מדברת על ילד עם צרכים מיוחדים, שיקומי או מוגבלות התפתחותי.
<שלוה ליבוביץ: אז יש את דמי החזקה שזה הפער, ויש את הסל, כשהסל שלנו הוא בערך היום 780 שקלים.
קארין אלהרר: השאלה מכוונת לזה, הרי ילדים עם מוגבלויות שהם באומנה לא זכאים לגמלת ילד נכה, מה שאני רוצה לברר זה שהמשרד משתתף בעצם בגובה גמלת ילד נכה, כדי לתת למשפחת האומנה את הדלתא הזאת שקיימת.
אורלי לוי אבקסיס: למה הם לא זכאים לגמלת ילד נכה?
קארין אלהרר: ככה כתוב.
<דליה לב שדה: אין כפל קצבאות.
יעקב מרגי: איפה הכפל?
יעקב מרגי: הצרכים לא נעלמו.
אורלי לוי אבקסיס: עוד נקודה שעליה נדון, תבדקו את זה.
<שלוה ליבוביץ: המדינה מממנת את הילד, זה 4,300 שקלים.
<שלוה ליבוביץ: זה עוד לפני ההוצאות המיוחדות.
קארין אלהרר: בסדר, אני מבינה.
קארין אלהרר: אפשר רגע?
אורלי לוי אבקסיס: נכון, זה רעיון.
אורלי לוי אבקסיס: בוא נשב על זה לקראת הפגישה הבאה, בסדר?
קארין אלהרר: שמה?
אורלי לוי אבקסיס: לגבי הנושא של קצבת ילד נכה ולגבי ההשתתפות והקיזוזים מול הביטוח הלאומי.
<דליה לב שדה: טוב, מה שהוא אומר זה שבאמת מגיעים כמעט ל-6,000 שקלים הוצאות על ילדים עם צרכים מיוחדים וגם באומנה הטיפולית.
אורלי לוי אבקסיס: לא, לא, לא, אמרו פה 4,000 שקלים לעומת 2,400 שקלים.
<שלוה ליבוביץ: לא, זה ללא ההוצאות המיוחדות.
<דליה לב שדה: פלוס ההוצאות המיוחדות, שזה גם חזק מהחזקה של ילד.
אורלי לוי אבקסיס: פקודת ילד נכה יוצא מהביטוח הלאומי למשפחות, כאשר משפחות מחזיקות את הילד בבית.
אורלי לוי אבקסיס: דרך אגב, זה לא מונע מהם גם כן להכניס אותם למסגרות יומיות, בסדר?
אורלי לוי אבקסיס: וגם על זה משלמת המדינה.
אורלי לוי אבקסיס: אתם רוצים שנעשה את החישוב עד לשקל ועד ללירה, ונוסיף לירה על שקל?
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נעשה את זה אם צריך.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נביא את מחלקת המחקר של הכנסת ואנחנו נבדוק כמה המדינה חוסכת על ילד בעל צרכים מיוחדים באומנה.
<דליה לב שדה: היא לא חוסכת.
אורלי לוי אבקסיס: אל תגידי לי היא לא חוסכת.
<דליה לב שדה: כי גם כאן יש הוצאות נוספות שמשלמים.
אורלי לוי אבקסיס: אם אתם לוקחים אותו למסגרת חוץ ביתית טיפולית, היא עולה למדינה למעלה מ-10,000 שקלים בחודש, בין 10,000 שקלים ל-15,000 שקלים.
<דליה לב שדה: אני רוצה להוסיף שיש גם קצבת ניידות.
אורלי לוי אבקסיס: בוועדת סילמן ביקשו לחזק את הנושא של האומנה.
<דליה לב שדה: קצבת ניידות עם מלוא הזכויות הנלוות.
<עמית דור: אפילו נקודות זיכוי לא מקבלים.
אורלי לוי אבקסיס: אפשר לדבר פה רק כאשר אני נותנת רשות דיבור, ודרך אגב אני בדרך כלל עושה את זה דיון פתוח, עד שאני חוזרת בי.
אורלי לוי אבקסיס: אז בואו נשאיר את כל הנושא של האומנה ושל התקצוב לשבוע האחרון לפני הפגרה.
אורלי לוי אבקסיס: עד אז תעשו שיעורי בית.
אורלי לוי אבקסיס: אני פשוט שלחתי אז תוך שלושה חודשים, אבל מאחר שגם העמותות לא עשו את שהוטל עליהם בלחזור אלינו אם הסתדר או לא הסתדר, היינו בטוחים שזה נסגר לחלוטין.
אורלי לוי אבקסיס: גם אז כשנפגשנו עם הצוות המקצועי מחוץ לוועדה, ומסתבר ששנה עברה ואף אחד לא מרוצה ממה שיצא.
אורלי לוי אבקסיס: אז אנחנו עשינו פה באמת גם נזיפה גם בעמותות, כי גם אם הן מחכות, המשפחות בינתיים הן אלה שקורסות ולא העמותות, ובטח שהעובדים הסוציאליים אחר כך עומדים בתווך וסופגים את כל העלבונות או כל הלחצים מכל הכיוונים.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מקשים עליהם, מראש אנחנו מכשילים את תפקידם, ואנחנו נראה איך אנחנו יכולים לטפל גם בזה.
<עמית דור: כן, משפט אחרון.
<עמית דור: לי קצת חורה גם שבזמן האחרון משפחות אומנה ו/או עובדים סוציאליים, נמצאים על המוקד בתור גנבי ילדים וחוטפי ילדים.
<עמית דור: זה קצת, לפחות מזווית הראייה שלי, זה מפריע שמהבית הזה לא יוצאת איזו שהיא אמירה ברורה.
יעקב מרגי: היה גינוי גם במליאה - - -
אורלי לוי אבקסיס: לא רק שהיה גינוי, הורחקו מפה חברי כנסת שהתנסחו בשפה הזו ויש פה עדים לכך.
יעקב מרגי: אני עזבתי את הדיון במחאה.
אורלי לוי אבקסיס: ודרך אגב שלא תטעו, הורחקו חברי כנסת מהקואליציה ומהאופוזיציה במידה שווה, והחדר הזה לא ייתן לדברים האלה.
אורלי לוי אבקסיס: קודם כל נקודה ראשונה שממנה אנחנו יוצאים, עבודת הקודש היא גם של העובדים הסוציאליים, אבל בלי ארגז כלים אמיתי ונכון, אנחנו מראש גורמים להם להיכשל במילוי תפקידם.
יעקב מרגי: אורלי, אני אמרתי בדברי הפתיחה, הריבון - - -
<מיה חסקל: זה מונח בעייתי עבודת קודש, כי אז כאילו שאנחנו באיזו גמילות חסדים כזו.
<מיה חסקל: אנחנו לא מהמקום הזה.
<קריאה: אולי נקבל 10 אחוז מעשר, כמו הכוהנים.
יעקב מרגי: אוקיי, אוקיי.
יעקב מרגי: רבותי, לא לחינם אמרתי בדברי הפתיחה שהריבון אוהב את הטשטוש הזה, את אי ההגדרה.
יעקב מרגי: הריבון במקרה הזה זה הממשלה.
<שלומית לוסטיג: במדינה דמוקרטית הוא האזרח, אתה מתכוון אנשי הרשות המבצעת.
יעקב מרגי: השלטון המרכזי, סליחה, את צודקת.
יעקב מרגי: השלטון המרכזי אוהב את הטשטוש של ההגדרות של התיקנון של סמוך, הזמן עושה את שלו.
קארין אלהרר: אה, הטשטוש יעלם ממש בקרוב.
יעקב מרגי: אז זהו, לכן זו הסיבה.
יעקב מרגי: הדיון הזה מברר את זה ואומרת יושבת הראש במפורש, זה לא יהיה יותר.
יעקב מרגי: זה לא יהיה.
יעקב מרגי: אני חושב שהמדינה צריכה להפסיק להתנהג, סליחה, אני לא רוצה לומר במקרה הזה במושגים האלה, שהמדינה תתנהג כמדינת רווחה בנתינה שלה, לא בצורה שהיא צריכה להיתמך על ידי משפחות יקרות, שאמרנו את הדברים החמים עליהן.
יעקב מרגי: אני חושב שאם יש - - -
אורלי לוי אבקסיס: זהו, זה לא רציונאלי מה שהן עושות.
יעקב מרגי: אם יש ציונות ופטריוטים, אני חושב שאלה הן המשפחות האלה ואני אומר את זה מתוך הכרה, מתוך היכרות והערכה מלאה לעבודה הזו.
יעקב מרגי: כל שכן, לגבי צרכים מיוחדים, כל ילד שמגיע לאומנה הוא בעל צרכים – מי יותר מי פחות – הוא בעל צרכים.
יעקב מרגי: זה לא נעשה בגלל שזה מצב אידיאלי.
יעקב מרגי: לכן המאמץ, ואני אומר לכם, הורים ביולוגים מתמודדים עם קשיים, כל שכן.
יעקב מרגי: ואני רואה שהמדינה כל פעם חוזרת על עצמה, הזמן עובד לטובתה.
יעקב מרגי: הנה עוד שנה עברה לה.
אורלי לוי אבקסיס: טוב, אבל אנחנו קצת הוטענו פה, אבל לא נורא, אנחנו - - -
יעקב מרגי: הרדימו אותנו.
אורלי לוי אבקסיס: לא, חשבתי בעלי האינטרס יתחילו לבוא ולדפוק בדלת כשדברים לא מסתדרים אחרי שהקצבנו שלושה חודשים.
אורלי לוי אבקסיס: היה שקט תעשייתי כזה, שחשבנו שהכל בסדר, בעיקר אחרי שישבנו עם גורמי המקצוע שאמרו הנוסחה אוטוטו על השולחן.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו ניפגש פה בעוד שבועיים.
אורלי לוי אבקסיס: תודה לך מאד.
<עמית דור: תודה לך.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לשמוע עוד משפחות באומנה.
<גלית וינדפלד: אני גלית, אנחנו הורים אומנים.
<גלית וינדפלד: יש לנו ארבעה ילדים ביולוגיים וילד בן 4.5 שמזה שנה וחצי בערך הוא איתנו.
<גלית וינדפלד: אז קודם כל אני רוצה להגיד באמת תודה לעובדים הסוציאליים.
<גלית וינדפלד: אנחנו נתקלנו בזה, כלומר עד אז לא הכרנו בכלל את כל הנושא של הרווחה והעבודה הסוציאלית, עד שהתחלנו להיכנס לזה, דרך מכון סאמיט, והתהליך היה פשוט תהליך מדהים.
<גלית וינדפלד: כלומר, הרבה יותר טוב ממה שחלמנו עליו, מהרגע שניגשנו למכון ועד - - -
אורלי לוי אבקסיס: מה הביא אתכם להיכנס לאומנה?
<גלית וינדפלד: מה גרם לנו?
<גלית וינדפלד: זה קצת מצחיק.
יעקב מרגי: אין תשובה אחת.
<גלית וינדפלד: לא, יש תשובה.
<גלית וינדפלד: כלומר, הבסיס זה הספר על ציון ובתיה, הילד מבית שאן שלקחו אותו לאומנה, ואני אמרתי שאני אהיה אמא אומנת שלא תישבר, שהוא יישאר אצלי תמיד, ורמי היה שותף יותר מאוחר.
אורלי לוי אבקסיס: אל עצמי, זה הספר.
<גלית וינדפלד: אל עצמי, בדיוק, כן.
אורלי לוי אבקסיס: זה אחד הספרים שהכי השפיעו עלי בילדות שלי.
<גלית וינדפלד: גם עלי, מסתבר, כי אני פה, ורמי היה שותף לעניין, וברגע שהבנו שאנחנו מאד מאד אוהבים לגדל ילדים, הבנו גם שזו הדרך הכי הגיונית שבה נתרום לחברה.
<גלית וינדפלד: ואז החלטנו ללכת לתהליך, וחגית, שהיא מנהלת הסניף היום ואז היא הייתה קולטת משפחות, כיוונה אותנו מאד נכון בעניין של מה אנחנו צריכים לקלוט, איזה ילד.