GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ארנון אפק: כך ישבה הוועדה עם כל החברים ואני ראיתי הרבה אנשים - אני לא רוצה להזכיר את השמות שלהם - כדי באמת לשים את הדברים האלה על השולחן.
<ארנון אפק: אורלי, אני חושב שצריך באמת להעביר את כל ההמלצות, מסודרות, לוועדה, בדיוק שתראו, תוכלו להעיר - - -
מסעוד גנאים: שנעקוב אחריהן.
מסעוד גנאים: אמרת שאתה רוצה את ההסדרה.
מסעוד גנאים: אז תעדכן אותנו איפה אנחנו יכולים לעזור וכולנו נרתמים כחברי כנסת, אני חושב.
<ארנון אפק: מצוין אורלי, נעביר את כל התוצאות.
אורלי לוי אבקסיס: ככה אנחנו נדאג שזה לא ירד מסדר היום ולא ייגמר רק באיזו שהיא ועדה או דיון מסוים ובזה עשינו את שלנו, סימנו V ואפשר לעבור הלאה.
אורלי לוי אבקסיס: ככה הוועדה הזו לא עובדת, אלא הפוך.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו יודעים להיות גם נודניקים.
<ארנון אפק: זה לא נודניקים, אתם עושים את עבודתכם.
אורלי לוי אבקסיס: לא, לא, תאמין לי, אנחנו גם יודעים להיות נודניקים.
אורלי לוי אבקסיס: הרבה אומרים לי שאני גם יודעת להיות נודניקית.
אורלי לוי אבקסיס: אני רואה את זה פה לחיוב, בסוג העבודה שלנו, כי זה גורם לכך שהבן אדם לא שוכח שהוא צריך לתת דין וחשבון.
אורלי לוי אבקסיס: ולכן תראו בנו פה באמת זרוע שלכם, כי לכולנו יש פה אינטרס משותף.
<ארנון אפק: תודה רבה וסליחה שאני לא יכול להיות כל הדיון.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מודים לך מאד על שהשתתפת.
אורלי לוי אבקסיס: כמו שאמרנו קודם, ד"ר יצחק ברלוביץ, יו"ר המועצה לבטיחות בית ופנאי ומנהל בית החולים וולפסון, מי שעתיד לקבל את הובלת התכנית, לאחר שפרופסור ארנון אפק יכנס לתפקיד המנכ"ל.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נשמח לשמוע כמה דברים מפיך ולאן פנינו.
<יצחק ברלוביץ: קודם כל תודה רבה.
<יצחק ברלוביץ: בשבילי, הישיבה הזאת היא מעין חלום שמתגשם.
<יצחק ברלוביץ: הנושא הזה ה - - -
משה מזרחי: אורלי מגשימה חלומות.
<יצחק ברלוביץ: נכון, נכון.
<יצחק ברלוביץ: היא הגשימה פה באמת סוג של חלום מבחינתי.
<יצחק ברלוביץ: אנחנו במשך הרבה מאד שנים, מי שמכיר אותי יודע שאני במערכת כבר למעלה מ-30 שנה, והנושא הזה תמיד היה בעצמותי ואף פעם לא שכחתי את אותם ילדים שהיו מגיעים לטיפול נמרץ ילדים, עם עצמות שבורות ועם גולגולת שבורה וכן הלאה, וכאשר נקודת ההנחה הייתה שכל ילד אחד שנפגע הוא אחד יותר מדי.
<יצחק ברלוביץ: כל אחד הוא אחד יותר מדי.
<יצחק ברלוביץ: כולם ניתנים למניעה.
<יצחק ברלוביץ: בניגוד למחלות אחרות שבהן אתה ואומר – לפעמים זה גנטי, לפעמים זה אחרת.
<יצחק ברלוביץ: פה אין.
<יצחק ברלוביץ: כל אחד, כל תאונה, כל אירוע - אם אתה מסתכל אחורה – הוא היה ניתן למניעה.
<יצחק ברלוביץ: אני אגב רוצה להגיד כמה דברים בשביל הפרופורציות של הדברים שנאמרו.
<יצחק ברלוביץ: זה נכון שהמספרים נחשבים לא מרשימים במיוחד, בוא נגיד למי שרגיל למספרים של תמותה.
<יצחק ברלוביץ: במדינת ישראל מתים כל שנה 40,000 איש.
<יצחק ברלוביץ: 117 ילדים, מה זה?
<יצחק ברלוביץ: אבל אם אתה בודק מבחינת אובדן שנות חיים, מדובר פה בגורם מספר אחת בגיל הילדות, לאובדן שנות חיים פוטנציאליים.
<יצחק ברלוביץ: כל ילד כזה במדינת ישראל, למעשה היו לו עוד 75 שנות חיים פוריות, עם כל מה שמשתמע מכך.
<יצחק ברלוביץ: כלומר, אנחנו מדברים פה על 117 כפול 75 בערך, וזאת המשמעות מבחינת אובדן שנות חיים.
<יצחק ברלוביץ: ועם כל הכבוד למחלות לב ולמחלות סרטן וכן הלאה, ואני מכיר את כל המספרים, פה מדובר בגורם מספר אחת מבחינת אובדן שנות חיים פוטנציאליים.
<יצחק ברלוביץ: זו נקודה אחת.
<יצחק ברלוביץ: נקודה שנייה זה הנושא הכלכלי.
<יצחק ברלוביץ: כמובן שאת העצב ואת הצער ואת עוגמת הנפש ואת הטרגדיה ואת כל מה שזה עושה לא רק לילד שנפגע, אלא לכל מי שסביבו, משום שצריך להבין שילד כזה שנפגע, זה לא ילד אחד שנפגע.
<יצחק ברלוביץ: יש לו הורים ויש לו אחים ואחיות ויש לו סבים וסבתות, ודודים ודודות, וזה כל המשפחה.
<יצחק ברלוביץ: זו טרגדיה שמלווה את כל המשפחה, עם כל הנזקים שמתלווים.
<יצחק ברלוביץ: לכן המספרים הם פי כמה יותר גדולים.
<יצחק ברלוביץ: אבל גם אם אני רק מתרכז במספרים היבשים, ההוצאה הלאומית לטיפול כתוצאה מאובדן מתאונות ילדים, מסתכמת ב-1.1 מיליארד שקלים בהוצאות ישירות של מערכת הבריאות ומערכת הרווחה בלבד.
<יצחק ברלוביץ: כלומר, אנחנו מדברים פה בהוצאה עצומה בכל קנה מידה, כאשר התכנית הלאומית שלדעתי היא צנועה מדי, היא מדברת על סדר גודל של 60 מיליון שקלים בשנה, שזה ממש, בוא נגיד סך הכל זה מהווה, אם אני מסתכל באחוזים – רבע אחוז מסך כל ההוצאה לבריאות, שזה אבסורד.
<יצחק ברלוביץ: אנחנו לוקחים את הבעיה מספר אחת לדעתי, מבחינת אובדן שנות חיים ונכות ושיקום וכל הצורך בכך, ומשקיעים בזה סך הכל, כל משרדי הממשלה, סדר גודל של 60 מיליון שקלים, וגם על זה עוד צריכים להמשיך להיאבק.
<יצחק ברלוביץ: עכשיו, אני רק אומר דבר מאד פשוט: אם אני הייתי לוקח את הסכום הזה ולוקח אותו כהלוואה, ורק מהריבית עצמה, גם הייתי מרוויח את הכסף וגם חוסך את כל עוגמת הנפש שמתלווה פה מכל מה שמסביב.
<יצחק ברלוביץ: זאת אומרת, אני חושב שעם ישראל עושה פה עסקה נהדרת, אפילו ברמה הכלכלית.
<יצחק ברלוביץ: כלומר, הוא הולך להשקיע פה סדר גודל של 60 מיליון שקלים בשנה, כאשר המטרה היא בסופו של דבר, שבסוף התהליך אנחנו נוריד את התמותה בסדר גודל של למעלה משליש עד חצי מסך כל ההיפגעות בישראל.
<יצחק ברלוביץ: זאת אומרת, זאת עסקה שאני אומר עוד פעם, כל בנק היה שמח להשקיע בה.
<יצחק ברלוביץ: אני לא חושב שיש תשואה יותר טובה מזאת.
<יצחק ברלוביץ: ולכן, אני באמת שמח להמשיך את ההובלה ולהמשיך באמת לדחוף את הנושא הזה, ואני מתחייב פה לפני כולם, שאנחנו נעדכן אתכם, גם אם לא נתבקש, בפרק זמן של פעם בשלושה חודשים, נודיע לכם איפה אנחנו נמצאים.
<יצחק ברלוביץ: בכל שלושה חודשים ניתן לכם דו"ח וגם נספר לכם איפה הקשיים ומי הילדים הרעים בסיפור.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו הצלחנו לתקן כמה דברים בנושאים אחרים, כמו למשל עם משרדי הרווחה וגם שם היה שיתוף פעולה לגבי מרכזי החירום, ותאמין לי שהוועדה הצליחה לעשות מה שלא הצליחו המשרדים לעשות המון המון זמן.
<יצחק ברלוביץ: בטוח, בטוח.
<יצחק ברלוביץ: זאת תמיד הזדמנות טובה.
אורלי לוי אבקסיס: אז אנחנו נשמח להיות לעזר.
אורלי לוי אבקסיס: אני מקווה שלא תצטרכו אותנו, אבל היה ותצטרכו – אנחנו כאן.
<יצחק ברלוביץ: לא, אני חושב שמאחר שאתם מלווים אותם ומאחר שאתם דוחפים אותנו, אני גם חושב שהמינימום זה שקודם כל מגיע לכם דין וחשבון, וזה מעבר לסיוע שנצטרך כמובן.
אורלי לוי אבקסיס: כן, שמך ותפקידך לפרוטוקול.
<רותם זהבי: שמי רותם זהבי, אני מנהל בטיחות ארצי במשרד החינוך.
<רותם זהבי: אני אומר כמה דברים.
<רותם זהבי: ראשית, אנחנו במשרד החינוך עוסקים מזה שנים רבות, ובמהלך השנים וחצי האחרונות אנחנו הגברנו את כל העיסוק בנושא של בטיחות ילדים, שזה בא לידי ביטוי בשיתוף מנהלי יחידות והתגייסות שלמה של המשרד, יחד עם המנכ"לית, לנושא הזה של בניית תכנית מסודרת, עם המשאבים הקיימים במשרד.
<רותם זהבי: כמובן שבמסגרת התכנית הלאומית, אנחנו עדכנו וכתבנו את התכנית הלאומית של משרד החינוך, שהיא קשורה לתכנית הלאומית הכללית, וכמובן שנשמח, בהתאם לתקציבים שיוקצו, גם כמובן לקבל את המנה של משרד החינוך, שהיא לדעתנו אחת המרכזיות שצריכה להוביל בעניין הזה.
<רותם זהבי: ואנחנו פה עוסקים בזה מתוך תודעה ואחריות של המשרד לעניין הזה.
<רותם זהבי: דבר שני, אני רוצה לומר משהו.
<רותם זהבי: קל מאד לאנשים שעוסקים בבטיחות באמת להביא את הדוגמאות ולעסוק בעניין הזה ברגשנות, ואין ספק שזה נוגע ללב וזה מגייס אנשים, אבל אני רוצה לומר איזו שהיא אמירה כללית, שהיא תיתן פרספקטיבה למה שקורה במדינה בשנים האחרונות.
<רותם זהבי: מנקודת מבט של שנים רבות שאני עוסק בנושא הזה, אין ספק שמדינת ישראל, ביחס למדינות אחרות, עשתה שינוי גדול מאד ב-10 השנים האחרונות.
<רותם זהבי: השינוי הזה הוא לא בא לידי ביטוי דווקא במשאבים שהשקענו בעניין הזה, אלא הוא בא לידי ביטוי בתודעה של האנשים, של אימהות, של ציבור, של הורים, של בעלי תפקיד במשרדי ממשלה, שמוכנים ומבינים את התפקיד ואת האחריות שלהם לנושא הזה.
<רותם זהבי: לכן, יהיה לדעתי קל מאד, שאת יחד עם ארנון, יחד עם עוד חברה כנסת, תדרשו שהתכנית הזאת תצא לפועל מהר.
<רותם זהבי: גם אם זה יהיה לא תקציב של מיליארד שקלים, אלא זה יהיה כמה עשרות מיליוני שקלים, אבל זה ייצא לדרך.
<רותם זהבי: וברגע שזה ייצא לדרך, זה ייתן תנופה, וכבר יהיה אפשר לראות את זה בשלטי ציבור, כבר יהיה אפשר לראות את זה בכנסים, באנשים שמתגייסים לנושא הזה, כי זה כבר נמצא.
<רותם זהבי: התודעה נמצאת.
<רותם זהבי: ההבנה נמצאת.
<רותם זהבי: ולכן, אני קורא לך, יחד עם אנשים, לא רק אלה שיושבים סביב השולחן, אני חושב גם אנשים נוספים בכנסת וכו', שאפשר להביא את זה להחלטת ממשלה מהר, ולהתחיל להתקדם בנושא הזה.
<רותם זהבי: אנחנו עובדים בשטח.
<רותם זהבי: אנחנו לא מחכים.
מסעוד גנאים: עד כמה זה מיושם?
מסעוד גנאים: אתה ממונה בטיחות מטעם משרד החינוך, נכון?
מסעוד גנאים: עד כמה זה מיושם בבתי הספר הערביים?
<רותם זהבי: תראה, משרד החינוך עוסק בנושא הזה של בטיחות בתחומים אין ספור.
<רותם זהבי: אי אפשר עכשיו להתחיל לפרוש את כל התכנית של המשרד בנושא הזה – כולל המגזר הערבי, כולל משאבים שאנחנו עושים במגזר הערבי, כולל תקנים וכו'.
<רותם זהבי: זה רחב כים.
<רותם זהבי: אי אפשר עכשיו לפתוח את העניין הזה, אבל אני אשמח - - -
מסעוד גנאים: לא, לא, אני לא מבקש לפתוח, אבל חשוב - - -
<רותם זהבי: יש משאבים גדולים מאד של המשרד בנושא הזה, ויש גם התקדמות.
אורלי לוי אבקסיס: וזה יהיה דיפרנציאלי?
אורלי לוי אבקסיס: זה מה שמנסה להבין גם חבר הכנסת גנאים.
<רותם זהבי: חד משמעית, וודאי.
אורלי לוי אבקסיס: רגע, שנייה, הייתה פה הצהרה שזה יהיה דיפרנציאלי.
אורלי לוי אבקסיס: זאת אומרת שבאוכלוסיות, במקומות שבהם יש קושי כלכלי בסיסי, המשרדים יתנו יותר?
<רותם זהבי: בואי אתן לך דוגמא אחת.
אורלי לוי אבקסיס: כן, דוגמאות זה מעניין.
<רותם זהבי: אני עכשיו מתעסק בנושא של בטיחות במעבדות.
<רותם זהבי: לפני שנה היה אירוע קשה מאד בנצרת, בנושא של כספית במעבדה וכו'.
אורלי לוי אבקסיס: דרך אגב, היה גם באותו פסטיבל המדע בתל אביב, ברחבה, ששם - - -
<רותם זהבי: אסון נורא, אסון נורא.
אורלי לוי אבקסיס: אפשר היה למנוע, בהחלט.
<רותם זהבי: כל דבר אפשר למנוע, אבל התאונות הן לא מתוכננות, הן מתרחשות ואנחנו צריכים לחשוב איך אנחנו מפיקים לקחים ואיך אנחנו למדים.
אורלי לוי אבקסיס: אפרופו מעבדות.
<רותם זהבי: אני אתן לך דוגמא במעבדות.
<רותם זהבי: יש יחידה שבודקת אצלי, ההנחיה שלי היא לבדוק במגזר הערבי בעדיפות ראשונה והבדיקה שלי היא לא רק בדיקה מה יש במעבדה, מה לא תקין, מה כן תקין, איזה חומרים יש, אלא הדרכה והנחיה.
<רותם זהבי: ולכן, אני הולך דווקא לפריפריה ודווקא למגזרים וכו'.
<רותם זהבי: מבחינתי זו עדיפות ראשונה, וככה אני מנחה את הצוות שלי.
אורלי לוי אבקסיס: היו מקרים שבהם ילדים נפלו מחלונות בבתי ספר.
<רותם זהבי: בוודאי.
אורלי לוי אבקסיס: אתה יכול לומר לי שלמדנו לקח מאותו זמן והיום החלונות, לפחות מבחינת סורגים, כי אוויר לפעמים צריך - - -
אורלי לוי אבקסיס: הכיתות מרושתות מהבחינה הזאת?
<רותם זהבי: זה לא רק הכיתות, זה לא רק הנחיות ותקנים, זה לא רק כתיבת חוזרי מנכ"ל, זה לא רק תיאום בחקיקה עם חוק התכנון והבנייה.
אורלי לוי אבקסיס: זה ביקורות גם.
<רותם זהבי: אלא זו מערכת תשתית שלמה שקיימת בתוך המשרד וברור שאנחנו הפקנו לקחים ועשינו צעדי ענק בנושא הזה.
מסעוד גנאים: אני מייחס חשיבות רבה לעניין החינוכי והתודעתי, משום שלפי דעתי שם צריך לפעול.
מסעוד גנאים: לא ששאר הדברים הם אינם חשובים, התשתיות והכל.
מסעוד גנאים: אבל כאשר אנחנו שומעים את הסטטיסטיקה ואת מה שאתה אומר, שב-10 השנים האחרונות ישראל בטוחה יותר לילדים, רואים מהדו"ח שאחוז התמותה בקרב ילדים יהודים הוא פחות - - -
אורלי לוי אבקסיס: תלוי מאיפה הם באים מקרב היהודים.
אורלי לוי אבקסיס: תלוי.
מסעוד גנאים: כן, כן, אבל בחברה הערבית – זה להיפך, זה בעלייה, וגם באשכולות הנמוכים.
מסעוד גנאים: אז ברור לאיפה צריך להפנות את תשומת הלב ומה צריך לעשות שם, איפה לייעד תקציבים.
מסעוד גנאים: הכוונה היא לא שאת הילדים האחרים, ממחוזות אחרים, או מתל אביב צריך להזניח, לא.
מסעוד גנאים: אבל כאשר רואים שבמקום מסוים אחוז התמותה הוא הגבוה ושם צריך להשקיע, אז גם בעניין החינוכי והתודעתי צריך ל - - -
<רותם זהבי: אני רוצה להציג את חברתי למשרד, עירית בירן, שהיא סגנית מנהלת המנהל הפדגוגי, והיא תשיב בנושא החינוכי.
<רותם זהבי: בבקשה, עירית.
אורלי לוי אבקסיס: רגע, שנייה, לפני שתעני יש פה בקשה גם של חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה שהצטרף אלינו.
אורלי לוי אבקסיס: זה באותו נושא, על מערכת החינוך?
ג'מאל זחאלקה: כן, כן.
ג'מאל זחאלקה: אני רוצה לשמוע את התשובה לשאלה מה עשה המשרד כדי למגן.
ג'מאל זחאלקה: יש לי שתי שאלות.
ג'מאל זחאלקה: אתה אמרת צעדי ענק.
ג'מאל זחאלקה: מה זה צעדי ענק?
ג'מאל זחאלקה: תגיד לי 70% מבתי הספר הם מסודרים.
ג'מאל זחאלקה: אנחנו עשינו מחצית הדרך.
ג'מאל זחאלקה: כל בתי הספר עכשיו בסדר גמור.
ג'מאל זחאלקה: צעדי ענק זה מילים שאם מישהו הבין אותם פה – שיסביר לי מה זה.
ג'מאל זחאלקה: זה אחד.
ג'מאל זחאלקה: שניים, האם משרד החינוך מאשר בתי ספר שלא עברו תקני בטיחות?
אורלי לוי אבקסיס: לפתיחת שנת לימודים.
ג'מאל זחאלקה: כן, לפתיחת שנת הלימודים.
אורלי לוי אבקסיס: רגע, יש לי עוד שאלה לצרף ועוד שאלה לחבר הכנסת - - -
ג'מאל זחאלקה: והשאלה השלישית, האם משרד החינוך בודק - ואני כבר אומר לך שאני הולך ליזום דיון בנושא הזה – את מקומות המשחקים בקיץ ואת הבטיחות שלהם.
ג'מאל זחאלקה: זה שטח הפקר.
ג'מאל זחאלקה: האם למשרד החינוך יש נגיעה באחריות, או שיש פה גורם אחר שנוגע לעניין?
ג'מאל זחאלקה: המשטרה – בחוץ, הרשויות המקומיות, התמ"ת בעניינים.
ג'מאל זחאלקה: פה זה משהו, איך אומרים, יש 10 אחראים ואף אחד לא אחראי.
אורלי לוי אבקסיס: אוקיי, שמענו את השאלות.
אורלי לוי אבקסיס: יש שאלה נוספת של חבר הכנסת מוטי יוגב בעניין הזה.
אורלי לוי אבקסיס: תבינו, הוועדה פה רוצה לרדת לרזולוציות הקטנות, כי רק משם אנחנו יכולים להסיק אם נעשים דברים או לא.
מרדכי יוגב: סליחה על הבורות, מי עומד בראש התכנית?
אורלי לוי אבקסיס: ד"ר ברלביץ.
מרדכי יוגב: אם כן, צריך לדעת פה באופן מקצועי מה ששאל פה חברי, חבר הכנסת.
מרדכי יוגב: עניינים של גני המשחקים זה משרד המכונה תמ"ת – כלכלה.
מרדכי יוגב: שם יש פיקוח שנים.
מרדכי יוגב: המועצות בעצם נכנסו בהדרגתיות, ואלה שעדיין לא נכנסו, לפי דעתי כבר היום נכנסות או סוגרים להן, ביקורת שהמועצות עושות על כל גני המשחקים.
מרדכי יוגב: זה עלויות גבוהות.
מרדכי יוגב: שם צריך לראות לגבי הרשויות שמתקשות, איך מסייעים בידן כדי שגני המשחקים שלהם גם, באופן דיפרנציאלי.
מרדכי יוגב: אני חושב שמבחינה חינוכית חלק מהתאונות במגזר הבדואי ולעתים גם שכחת הילדים, הייתה דווקא, לא עלינו, ביישובי יהודה ושומרון.
מרדכי יוגב: 3/5 מהסיפור, שני מקרים באותו שבוע, לא עלינו, לפני שנה ואחד עכשיו.
מרדכי יוגב: זאת אומרת שזה משהו כזה שאולי יש לו מאפיינים ייחודיים, ואילו במגזר הבדואי זה לא בהכרח משרד החינוך, כי זה יותר חינוך מבוגרים.
מרדכי יוגב: אז אולי זה חינוך מבוגרים כי זה לא עלינו קרה עם הורים.
מרדכי יוגב: אז האם ניתן דרך משרד החינוך לחנך את האחים הבוגרים?
אורלי לוי אבקסיס: אני לא מבינה מה אמרת.
מרדכי יוגב: בתכלול הבעיות, החינוך של אותן תאונות שהיו נסיעה לאחור, דריסה מטרקטורים – הן היו יותר במגזר הבדואי הערבי, מה שלא עלינו במגזר דווקא של מתנחלים – היה שכחת ילדים ברכב.
מרדכי יוגב: 3/5, אני אומר לכם, אני מכיר את המשפחות, אם לא אפילו אחת יותר.
מרדכי יוגב: זאת אומרת זה חינוך מבוגרים דווקא.
מרדכי יוגב: השאלה אם למשרד החינוך יש את זה, או לאן הנושא הזה הולך?
מרדכי יוגב: זה הסברה.
מרדכי יוגב: זה תשומת לב.
מרדכי יוגב: אמצעים.
מרדכי יוגב: אני חושב שקודם כל הסברה ותשומת לב.
אורלי לוי אבקסיס: מוטי, אבל אחד מהדברים המאד מאד משפיעים על כך שאנחנו רואים למשל תמותת ילדים במגזר הערבי, זה בעקבות כך, ותתנו אותי אם אני טועה, למשל דווקא תינוקות ודווקא ילדים מאד מאד קטנים, שלא מצליחים להגיע בזמן לשירותים רפואיים – זה לאו דווקא הנושא של התשתיות או של הכבישים או של הנסיעה לאחור.
אורלי לוי אבקסיס: זה באמת המחסור בנגישות.
מרדכי יוגב: זה שני הדברים.
מרדכי יוגב: על זה דיברתי קודם, שאחד זה ההיפגעות והשני זה היכולת להציל.
מרדכי יוגב: המרחקים והפרישה והאמצעים והכוננים.
מרדכי יוגב: זה שני דברים, נכון, שני דברים שהופכים את זה בסוף למספר כולל של יותר נפגעים בילדים.
משה מזרחי: אבל זה לא טוב שאתם סופרים רק את מקרי המוות.
משה מזרחי: זו תקלה גדולה שאתם רק מנהלים כך את הדיון.
אורלי לוי אבקסיס: לא, לא, לא, לא, בכלל לא, זה לא רק מקרי המוות.
אורלי לוי אבקסיס: אבל אם אנחנו נצמצם את ה - - -
משה מזרחי: הטיפול הרפואי הוא מאד רלבנטי לסוגיה הזאת.
אורלי לוי אבקסיס: לניצולים.
אורלי לוי אבקסיס: לסיכוי שלהם לשרוד.
<יצחק ברלוביץ: בסופו של דבר מקרי המוות זה קצה קרחון.
<יצחק ברלוביץ: אין ויכוח שמתחת לקצה הזה יש קרחון ענק, שעליו אנחנו-.
<יצחק ברלוביץ: וצריך גם להבין שהסיפור של מקרי המוות הוא גם בין היתר בגלל שיותר קל לאסוף את הנתונים, בואו נגיד גם את זה.
<יצחק ברלוביץ: כל מקרה מוות אכן אוספים עליו את כל הנתונים, והרי מקרי ההיפגעות זה תהליך הרבה יותר סיזיפי, הרבה יותר יסודי, וכשזה נעשה אצלנו בבית החולים, יחד במסגרת התכנית של נאפיס, אנחנו אוספים נתונים על כל היפגעות שמגיעה לבית החולים, ואוספים את כל הנסיבות של מה קרה וכן הלאה.
<יצחק ברלוביץ: לא רק זאת.
<יצחק ברלוביץ: לנו יש גם פרויקט מיוחד, אני מדבר כרגע על בית החולים וולפסון, שבו אנחנו - - -
משה מזרחי: שזו מפה שהיא מאד חשובה.
<יצחק ברלוביץ: וודאי, וודאי.
משה מזרחי: זאת אומרת כשאתה עושה ניתוח, אחת הבעיות היא שבאמת הנתונים, אתה אף פעם - - -
<יצחק ברלוביץ: אני הולך עוד צעד אחד קדימה.
משה מזרחי: אם רוצים למקד מעמד, או הטיעון שלו, אי אפשר ללכת רק על הקצה של הקצה של מקרי המוות.
<יצחק ברלוביץ: לא, אנחנו אפילו הלכנו צעד אחד קדימה.
<יצחק ברלוביץ: אנחנו יצרנו קשר עם הרשות המקומית, וכל מקרה היפגעות שנעשה ברשות הרבים, אנחנו מודיעים לרשות המקומית והיא מחויבת, תוך 24 שעות, להגיע למקום ההיפגעות כדי לבדוק את הנסיבות.
<יצחק ברלוביץ: לראות אם יש שם בור או יש שם מדרכה או יש שם משהו שנשבר, כדי שילד נוסף לא ייפול.
אורלי לוי אבקסיס: למנוע את התאונה הבאה.
<יצחק ברלוביץ: למנוע את התאונה הבאה, שזאת המטרה העיקרית בסופו של דבר.
משה מזרחי: בוודאי.
משה מזרחי: לכן אני שואל את זה.
<יצחק ברלוביץ: בוודאי, בוודאי.
<יצחק ברלוביץ: לכן אני רוצה לקחת את זה עוד צעד.
אורלי לוי אבקסיס: רגע, אנחנו צריכים לתת גם לדוברת - - -
משה מזרחי: לא, זה קשור בסופו של דבר בשורה התחתונה, כי באמת צריך לרדת לרזולוציות.
משה מזרחי: אבל יש פה 182,000 נפגעים בשנה, שזה מספר אסטרונומי.
משה מזרחי: זה הנתונים, בסדר?
משה מזרחי: שאלתי כמה נפגעים.
משה מזרחי: אני יורד לקרחון הזה שהוא דיבר עליו, ומתוכם 24,000 אושפזו.
משה מזרחי: אני שאלתי אם יש איזו שהיא חלוקה של גורמי הסיכון שהביאו, לא של מקרי המוות, אלא של הבלוק הזה שממנו אתה יכול לדעת – כמה במערכות החינוך נפגעו, כמה בדרך, כמה בחצרות הפרטיות בבית, נקרא לזה ככה, וככה אתה יודע גם להכווין את השאלות.
משה מזרחי: עכשיו, מתוך הבלוק הגדול הזה – כמה במגזר הערבי – כדי שאנחנו לא נישאר תקועים רק עם מקרי המוות, ולראות את הנפח שם, וכמובן גם בחלוקה של למשל מוסדות חינוך במגזר הערבי, בנפגעים, לא במקרי המוות.
אורלי לוי אבקסיס: אתה רוצה שיסדרו לנו את הנתונים, ואנחנו נבקש את הנתונים האלה מסודרים לפי פילוח וכמובן ככה זה גם יותר קל לדעת - - -
משה מזרחי: ואז אתה יכול בוא ואתה רואה שהבלוק הכבד הוא במוסדות החינוך ואם זה גם במגזר הערבי באופן בוטה, כמו במקרי המוות, שפה אין לנו ויכוח, אז זה ברור שאנחנו יכולים לתבוע פה, ושיש לנו בעיה חריפה שם, וגם באיך לטפל בשאלות הצודקות שלהם.
משה מזרחי: האם נותנים רישיון לבית ספר שלא עומד בכל כללי הבטיחות שנדרשים, שזו שאלה בסיסית ונורמאלית.
אורלי לוי אבקסיס: אז הנה, בוא נקבל תשובה.
אורלי לוי אבקסיס: אני מתארת לעצמי שהשאלה לא נזרקה לריק.
אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, משרד החינוך.
<רותם זהבי: טוב, אני אומר לחבר הכנסת איזה דברים אנחנו עשינו, שמביאים לידי ביטוי את השינוי.
<רותם זהבי: ראשית כל, במהלך ה-10 שנים אנחנו הכשרנו 600 מנהלי בטיחות לרשויות המקומיות, בשיתוף עם מרכז שלטון מקומי.
<רותם זהבי: 600 אנשים שנמצאים בשטח, גם במגזר וכולל תקנים שאנחנו נתנו - - -
אורלי לוי אבקסיס: אבל כשהם מגלים לקות?
<רותם זהבי: שהם יודעים להסתובב בבתי ספר ובגני ילדים, לעשות מה שנקרא סקר בטיחות.
אורלי לוי אבקסיס: בוא תסביר לנו, הם באו לעשות סקר בטיחות והם גילו עכשיו ליקויים בבית ספר X, באזור Y. מה קורה עם זה?
משה מזרחי: למשל ארון חשמל בכיתה.
<רותם זהבי: הם יודעים קודם כל להבין שזה מפגע בטיחותי, שזו בעיה בטיחותית.
אורלי לוי אבקסיס: ו-?
<רותם זהבי: ולהפוך את זה אחר כך לתכנית עבודה ולהציג את זה לגזבר, למנכ"ל, ועם זה לעשות תכנית עבודה שנתית, רב שנתית, לתיקון הליקויים ולשיפור הבטיחות בבית הספר.
אורלי לוי אבקסיס: ובינתיים?
אורלי לוי אבקסיס: אתם תוחמים את זה בזמן?
אורלי לוי אבקסיס: אתם נותנים קנסות למי שלא מגיע מוכן לתחילת שנת הלימודים?
אורלי לוי אבקסיס: לא יודעת.
אורלי לוי אבקסיס: אני שואלת, כי אנחנו רוצים - - -
ג'מאל זחאלקה: לא אתם מתקנים, לא משרד החינוך, מתקנת הרשות המקומית.
<רותם זהבי: הרשות המקומית היא זו שמתקנת.
<רותם זהבי: אבל זה שינוי גדול מאד שנעשה בשנים האחרונות, כתוצאה מזה קודם כל שיש איש עם ידע בתוך הרשות, שיודע להגיד - זה מפגע, זה לא מפגע.
<רותם זהבי: הוא יודע להסתכל, הוא יודע להסביר למנהל, הוא יודע להסביר לגזבר מה זה מפגע, מה זה בית ספר תקין, מה זה בית ספר לא תקין, כולל כל נושא מתקני המשחקים שבתוך בית הספר.
אורלי לוי אבקסיס: השאלה שלי – האם יש איזה שוט בידיים שלכם שיגרום לכך שהם יפעלו ויפעלו במהירות לתקן את אותו מפגע?
<רותם זהבי: אנחנו לא מדברים על שוטים.
אורלי לוי אבקסיס: בוא אני אגיד לך - - -
<רותם זהבי: לא, זה לא עובד ככה.
<רותם זהבי: יש לנו דו שיח - - -
אורלי לוי אבקסיס: בסדר, אתה יודע מה, זה אולי עניין של טרמינולוגיה, אבל השאלה היא האם יודע אותו ראש עיר, אותו מנהל בית הספר, אותם האנשים שם – שהיה והם לא יתקנו את אותו מפגע – יש להם אחריות אישית, יש להם סיכון לסגירת בית ספר?
<רותם זהבי: בוודאי, בוודאי.
אורלי לוי אבקסיס: מה הם השוטים?
אורלי לוי אבקסיס: מה, זה נשמע לך כל כך נורא?
<רותם זהבי: לא, זה לא נשמע נורא, ואנחנו אכן נמצאים בדו שיח שוטף עם ראשי הרשויות ועם מועצות מקומיות, ומסבירים להם את החומרה של העניין הזה, כי ברגע שזה צף – אז העוסקים בזה, אם זה מנהלת מחוז צפון או מנהלת מחוז אחר, מול המנכ"ל או מול ראש הרשות, ואם זה ברצף של אנשי המקצוע שעובדים ביום יום.
אורלי לוי אבקסיס: רגע, אתם מנהלים מאגר שבתוך אותו מאגר יש - הנה, היום גילינו ליקויים בבית ספר כזה וכזה.
אורלי לוי אבקסיס: התרענו, ביקשנו לתקן.
אורלי לוי אבקסיס: יש לכם באותה מסמך מתי הביקורת השנייה?
אורלי לוי אבקסיס: מתי טווח הזמן שבו הם מחויבים לתקן?
אורלי לוי אבקסיס: לא יודעת, אני שואלת איך אתם גורמים לאותו אמון לעשות את עבודתו ולעשות אותה מהר.
<רותם זהבי: כן, יש לנו מעקב אחר תיקון הליקויים.
<רותם זהבי: זה נושא מקצועי מאד רחב ואני לא מציע כאן להיכנס אליו.
אורלי לוי אבקסיס: לא, לא, אני מציעה להיכנס.
אורלי לוי אבקסיס: היה ולא תיקנו – מה קורה?
<רותם זהבי: היה ולא תיקנו זה מגיע למנהלת המחוז, היא כותבת מכתב לראש הרשות וראש הרשות צריך לתת דין וחשבון.
<רותם זהבי: למשל, רשות מסוימת צריכה עד פתיחת שנת הלימודים להגיש למשרד החינוך דו"ח של אישורי בטיחות, על זה דיברו כאן.
<רותם זהבי: רשויות שלא עושות את זה – ממשיכים להיות איתן בדו שיח.
<רותם זהבי: במחוז חיפה הייתה לנו רשות מסוימת שלא נתנה את אישורי הבטיחות, אז מנהלת המחוז אמרה – אני לא חותמת על אישור גני ילדים חדשים והיא עצרה להם מיליון שקלים וכו'.
<רותם זהבי: האמצעים הם נעשים.
<רותם זהבי: זה נעשה בצורה של דו-שיח.
ג'מאל זחאלקה: רק לשאול ככה באמצע, היה מקרה של בית ספר שלא נפתח בגלל ליקויי בטיחות?
<רותם זהבי: היו בתי ספר שנסגרו בגלל בעיות בטיחות.
ג'מאל זחאלקה: מה זה נסגרו?
<רותם זהבי: נסגרו זה הודיעו לרשות שבית הספר עכשיו סגור כי יש בו בעיות בטיחות ואי אפשר להיכנס לשם, והילדים נשארים בבית.
אורלי לוי אבקסיס: טוב, רצית להמשיך?
<עירית בירן: אני ביקשתי להתייחס דווקא לצד ה - - -
אורלי לוי אבקסיס: תאמרי את שמך ותפקידך לפרוטוקול כדי זה ייקלט.
<עירית בירן: שמי עירית בירן, אני סגנית מנהלת המנהל הפדגוגי.
<עירית בירן: אנחנו ישבנו והכנו תכנית עבודה שקשורה להסברה וחינוך הילדים למניעת תאונות.
<עירית בירן: העבודה בעיקר תהיה ביסודי ובעל יסודי.
<עירית בירן: ביסודי יותר עבודה של – שמור על גופך, שמור על גוף חבריך, ובעל יסודי אנחנו הולכים עכשיו למהלך של מחויבות אישית של הילדים, לא רק לעבודה על עצמם ובשטח בית הספר, אלא גם עבודה בתוך הקהילה.
<עירית בירן: אנחנו הולכים להקים משמרות שיצאו ויבדקו את הליקויים בקהילה, יידעו מה צריך לתקן, ואנחנו רוצים להשתמש בכלי שאנדרי פיתח - של בית בטוח – גם בחמולה וגם במשפחות שלהם, לעבור.
<עירית בירן: לא להכניס אליהם אנשים זרים הביתה, אבל אצל סבתא, אצל דודה או אצל אמא – לבדוק את הליקויים וגם להכין דו"ח ומה לעשות עם הדו"ח.
<עירית בירן: אנחנו ממש נבנה מערך שבשנה הבאה כיתות י' ו-י"א ייכנסו לבתים של המשפחות ויעשו הסברה.
<עירית בירן: אנחנו שמנו דגש על עבודה בתחום הזה במגזרים שבהם יש יותר היפגעות, כמו במגזר החרדי, הבדואי ובמגזר הערבי, בתקווה שזה באמת ישפר, כולל התייחסות לסביבת הבית כמו משחקים, חנייה, בורות, מקווי מים וכן הלאה, כדי גם לעשות עבודה של הנוער, שאנחנו רואים אותם כהורים עתידיים.
<עירית בירן: אם אנחנו נצליח להטמיע אצל הבנות הצעירות ואצל הבנים הצעירים את הדבר הזה, אולי כשהם יהיו הורים הם יהיו הרבה יותר זהירים.
<עירית בירן: כל הסיפור של חומרים מסוכנים שנמצאים בהישג יד, כל ה - - -
מסעוד גנאים: הכוונה שעדיין לא התחלתם?
מסעוד גנאים: או שאתם מכינים את התכנית כדי להתחיל?
<עירית בירן: אנחנו התחלנו עכשיו.
<עירית בירן: השנה אנחנו עובדים על הכתיבה, בספטמבר אנחנו נתחיל לרוץ עם זה.
<עירית בירן: אתם יודעים שהנושא של המחויבות האישית הורחב בהחלטת השר.
<עירית בירן: ילד לא יקבל בגרות אם הוא לא יעשה את מכסת השעות שלו.
<עירית בירן: אחד הנושאים שאנחנו מקווים זה – שלא יהיה יישוב שלא יהיה בו צוות שילך על העניין הזה.
<עירית בירן: ברור לנו שצריך לעשות עבודה עם מורים, במיוחד בקדם יסודי.
<עירית בירן: אין לנו כרגע תכנית סדורה לעניין הזה.
<עירית בירן: אנחנו כרגע בהתחלת כתיבה של תכנית ואין לנו משאבים, כי אנחנו חושבים שצריך להיכנס לכל גן וגן.
<עירית בירן: גם השכחה של פעוטות ברכב וגם טביעות של פעוטות.
<עירית בירן: לאמא שיש ילד בגילאים 3 עד 6 בגן, אולי יש לה גם תינוק בבית.
<עירית בירן: זה חשוב לנו מאד, ושם אחד הדברים שאנחנו מקווים הוא, שהחלטת הממשלה תביא לנו משאבים שנוכל ממש לבנות תכנית ויכולת להכניס אנשים לעבודה עם ההורים בכל גן וגן ובכל בית ספר.
<עירית בירן: כשהגילאים יותר בוגרים זה יותר פשוט, כי הורים באים לאסיפת הורים, אפשר לעשות מפגש ולעשות את העבודה על העניין הזה עם היועצות וכן הלאה.
<עירית בירן: עם הילדים של הגנים הנושא הוא יותר מורכב ואנחנו שם מקווים שיהיה לנו - - -
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להגיד לך שדווקא בנושא של הגנים יש יותר מעורבות הורית ויותר מפגש בין הגננות לבין האימהות.
מסעוד גנאים: ככל שעולים כיתה - - -
<עירית בירן: אנחנו הרגשנו שצריך יותר מקצועיות בעבודה עם האימהות.
<עירית בירן: פחות לעבוד על הפחדה ויותר על הסברה, ושם אנחנו מאד היינו רוצים עזרה בכתיבת התכנית.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לומר משהו בתור אמא ויש לי טווח גילאים בבית.
אורלי לוי אבקסיס: יש לי ארבעה ילדים, שיהיו בריאים ותאמיני לי, בשורה התחתונה – דווקא בגילאי גן הנושא הזה של המעורבות של ההורים, הנושא הזה של ההסברה להורים, שם יש הצלת חיים.
אורלי לוי אבקסיס: כי אם אנחנו מדברים על כך שילד הולך לבד, והפוך ממה שאת אומרת על הכיתות הגבוהות, דווקא בגילאים הללו, המפגש בין ההורה לגורם החינוכי הוא הרבה יותר זמין.