GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מרדכי יוגב: אני אתן לרינה, אבל אני משאיר את השאלה באוויר כדי שלא נפריע לרינה לדבר.
מרדכי יוגב: השאלה שהיתה קודם של תקנים היא השאלה של כמות מיטות שאצלכם שנאמר שהיא תגדל ואני חושב שהוועדה עוד לא שמעה.
מרדכי יוגב: אולי כן.
<גילי סולובצ'יק: רשות חסות הנוער מגדילה בשלוש השנים הקרובות.
<גילי סולובצ'יק: אנחנו מטפלים בערך ב-2,500 בני נוער ב-56, 58 מסגרות.
<גילי סולובצ'יק: זה פחות או יותר סדר הגודל.
<גילי סולובצ'יק: בשלוש השנים הקרובות המסגרות גדלות ב-440 מקומות, מתוכם כבר, אני רוצה להגיד ספטמבר, אבל אני אגיד נובמבר כי אני בכל זאת זהירה, אנחנו פותחים עוד קבוצה של נערים במעון גילעם, במעון הנעול עוד קבוצה, במעון מצפה ים, עוד שלוש קבוצות של בצופיה, עוד קבוצה אחת של נערות במסילה.
<גילי סולובצ'יק: אני יכולה לשלוח לוועדה את השקף המדויק של הנתונים.
<גילי סולובצ'יק: אנחנו פותחים עוד פנימייה, עוד חלופת מעצר במגזר הלא יהודי.
<גילי סולובצ'יק: הגדלנו את חלופת המעצר של בני הנוער במגזר היהודי וזה נכון לעכשיו, ל-2014.
<גילי סולובצ'יק: 2015 ייפתחו עוד קבוצות נעולות בבית הנער ובנווה חורש, במעון המאבחן ובמעון לנוער צעיר.
<גילי סולובצ'יק: אני חושבת שאחד הדברים שמאוד ברור זה שבשנה האחרונה, שנה וחצי האחרונות, בהחלט שמו על השולחן את הצורך לתת מענה אחר באמצעות רשות חסות הנוער לבני נוער שצריכים את השירותים האלה, צריכים את המענה הסמכותי הכופה והתוכניות מתוקצבות ונמצאות בתהליכי ביצוע מאוד מתקדמים.
מרדכי יוגב: משדר החינוך תורם את חלקו גם לבינוי וגם ל- - -?
<גילי סולובצ'יק: משרד החינוך לא תורם לבינוי, אבל זה גם לא חלק מהעניין ב- - - <
מרדכי יוגב: כיתות.
<גילי סולובצ'יק: לא.
<גילי סולובצ'יק: משרד הרווחה עושה את הבינוי.
אורלי לוי אבקסיס: אבל למשרד הרווחה אין תקציב בינוי.
<גילי סולובצ'יק: הבינוי במוסדות שזה קיים כרגע.
<גילי סולובצ'יק: למשל, צופיה, נבנה מתקציבי משרד הרווחה.
<גילי סולובצ'יק: אנחנו מדברים רק על מסגרות חוץ ביתיות.
<גילי סולובצ'יק: משרד החינוך תורם את חלקו במובן הזה שכל הנושא של הכשרות מקצועיות שהיה נתון עד לפני שנה, שנתיים, בידי משרד הכלכלה, זה היה נתון בידיהם ולאט לאט תחום ההכשרות המקצועיות לבני נוער שאנחנו יודעים שזה אחד העוגנים לחיים תקינים אחר כך פחת ופחת.
<גילי סולובצ'יק: היום גם ההכשרות המקצועיות, כמו גם השלמת לימודי יסוד באמצעות תוכנית היל"ה, נמצא בידי משרד החינוך.
אורלי לוי אבקסיס: רינה, בבקשה.
<רינה כהן: רינה כהן, המועצה הציבורית להורים בישראל.
<רינה כהן: הערה אחת ובקשה אחת.
<רינה כהן: אני מאוד מסכימה עם תיאור הרצף שנאמר כאן ועל הצורך ביצירת רצפים וצמצום הלקונות האלה.
<רינה כהן: לנושא הזה של מניעת אלימות, אלימות וכל השאר יש שותף.
<רינה כהן: הוא עולה כאן מהצד הכאוב שלו כי הרבה פעמים בתוך הרשימה של מר קדמן והשאר, הורים הם הרבה פעמים אחד המקורות שיוצרים אלימות.
<רינה כהן: אבל הורים הם גם פתרון הרבה פעמים לנושא של אלימות.
<רינה כהן: הייתי מאוד רוצה שבתוך הרצפים והשיתופים ישותפו גם הורים.
<רינה כהן: גם אם הורה מוציא ילד מהבית, זה לא משמחה ולא מעונג.
<רינה כהן: זה תמיד ממצוקה, מחוסר ידע ומחוסר אלטרנטיבות ומתחושת הבדידות שהוא לבד בתוך הצרה הזאת שנפלה עליו.
<רינה כהן: בואו נשים את ההורים קצת יותר במרכז כי הם חלק נכבד מהפתרון.
<רינה כהן: יש לי בקשה לוועדה.
<רינה כהן: האם אנחנו יכולים לבדוק אפשרות לעשות ישיבה בנושא הזה של מקומם של הורים בצמצום ומניעת אלימות?
<רינה כהן: עשינו ישיבה על הורים בכלל, אבל בואו נייחד ספציפית לנושא המאוד מאוד חשוב הזה של מקומם של הורים ותרומתם של הורים לצמצום ומניעת האלימות ואיך אנחנו יכולים לעשות שיתופי פעולה עם הורים ולשמוע אותם.
<רינה כהן: הבקשה השנייה - בנושא של הפרעות קשב וריכוז.
<רינה כהן: גם מי שיש לו כסף, ומידע אישי אני יכולה להגיד שזה סיפור של מינימום 10,000 שקלים.
<רינה כהן: גם אם יש למישהו את הכסף הזה ונאמר שלחלק יש, לבית-הספר אין תשובות גם אם את באה עם האבחונים ועם הכול.
<רינה כהן: זה לא עוזר כלום, מוכרחים להמשיך להשקיע.
אורלי לוי אבקסיס: הבעיה הופכת ליותר קלה כשאתה בא ממשפחה חזקה.
<רינה כהן: זה ברוך השם נכון.
<רינה כהן: לא מספיק משפחה חזקה.
אורלי לוי אבקסיס: גם אם למשרד החינוך יש הקלות מסוימות בתוך הלימודים הפורמאליים, גם אם בקבוצות קטנות וגם בלמידה פרטנית וגם עם הארכות זמן בבחינות והקלות כאלו ואחרות, כשלילד יש גם את ההפרעה הזו וגם חוסר בגב משפחתי אז סוללים לו את הדרך ולא למקום הטוב.
<רינה כהן: אני חושבת שזה נושא מאוד חשוב, והייתי מאוד מבקשת שהוועדה תייחד ישיבה לנושא החשוב הזה שעלה כאן מהצד בתוך אלימות.
<רינה כהן: ממש חשוב שנדון בדבר הזה, בעיקר לגבי אותם ילדים ואותם הורים ומשפחות שזה לא בדיוק מסתדר.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נייחד.
אורלי לוי אבקסיס: לא סתם אמרתי מה שאמרתי - בהחלט.
מרדכי יוגב: אין לי ספק, מניסיון, שניצן מעמותת "נירים" מדבר גם עם ההורים ויכול להיות שהוא יכול להביא גם כמה תובנות.
מרדכי יוגב: אם הוא יעשה בזה גם דיון מקדים אצל החבר'ה שלו יכול להיות שכמה דברים מכלילים.
מרדכי יוגב: אין לי ספק שכשהוא מטפל בילד אז הוא גם מחפש.
מרדכי יוגב: בסוף הוא צריך.
מרדכי יוגב: לפעמים זה אפוטרופוס, לפעמים זה סתם אבא שיכור, לפעמים זה אלף אחד ודברים.
<רינה כהן: נהדר, אז נוכל ללמוד ביחד.
<רינה כהן: נשמח גם לסייע אם יש צורך.
מרדכי יוגב: אי-אפשר לחנך פה את כל ההורים, גם לא נצליח פה.
מרדכי יוגב: המיקוד לפי הילד.
<רינה כהן: זה לא כל כך לחנך את ההורים כמו לסייע להם להתקרב קצת לחלום ההורי שלהם.
<רינה כהן: הם הרי חלמו להיות הכי טובים בעולם.
מרדכי יוגב: אני אומר את זה מניסיון, אין לך ברירה.
מרדכי יוגב: אם אתה נאלץ לנתק מהם זה הקצה.
מרדכי יוגב: אם אתה יכול לשתף אותם זה יותר מוצלח.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לשמוע עכשיו מארגון משפחות נרצחים ונרצחות.
<לרה צינמן: אנחנו כאן שתי נציגות.
<לרה צינמן: אני לרה צינמן, יושבת-ראש משפחות נרצחים ונרצחות וחברתי אורנה שקלים.
<לרה צינמן: הבת שלי לא נרצחה על-ידי קטין וגם אבא שלה לא נרצח על-ידי קטינים.
<לרה צינמן: אבל בקרב המשפחות שלנו יש הרבה מקרים של רצח קטינים על-ידי קטינים, בגירים על-ידי קטינים.
<לרה צינמן: אני רוצה להגיד שאנחנו לגמרי לא חושבים שהנוער הוא רע, אבל היות ואנחנו פוגשים את הטרגדיות האיומות ברמה של שואה בשבילנו, לכל משפחה זה מאה אחוז סטטיסטיקה, ואנחנו עברנו עכשיו את יום השואה ואת יום הזיכרון ולקורבנות האלה אין יום זיכרון ואין הכרה ציבורית לאסון שקרה.
<לרה צינמן: הכול קורה באמת בגלל שטויות.
<לרה צינמן: רוב הרוצחים הקטינים לא באים ממשפחות מצוקה ואפילו לא היו שום סימנים מקדימים למעשים שלהם.
<לרה צינמן: אתם נחשפתם בוודאי בתקשורת לכל מיני סיפורים זוועתיים שבנות 12 החזיקו בסכין ותכננו לפגוע בחברה והרבה בני נוער נפצעו, לא נרצחו.
<לרה צינמן: אבל אנחנו עוסקים ברצח.
<לרה צינמן: מה שקורה הוא שאותם בני נוער שכן דקרו מספר פעמים והם נמצאים במעצר בית, נניח, מעצר הבית לא נאכף.
<לרה צינמן: היו מספר מקרי רצח שהתרחשו על-ידי אותם דוקרים שמעצר הבית לא נאכף והם המשיכו בפעילות הרצחנית שלהם ובסוף הם ביצעו רצח.
<לרה צינמן: שנית, כשהם מגיעים אחר כך למשפט יש להם כל ההגנות שבעולם: שמם לא מתפרסם, העונש הוא קל שבקלות.
<לרה צינמן: הרוצח, למשל, של פיליפ גלר בבאר שבע היה ממשפחה נורמטיבית כשהאימא היא עובדת סוציאלית.
<לרה צינמן: היא דאגה שהוא יבלה במעון נעול עם חופשות ארוכות והוא נשפט רק לשמונה שנים.
<לרה צינמן: מה זה משדר לשאר החברים ובני הנוער שגם נכחו בזירת הרצח ולא הצילו את פיליפ אלא ברחו משם?
<לרה צינמן: זה אות קלון באמת לאותה חבורה.
<לרה צינמן: נוסף לזה, אמרת שרק 150 תיקים מוגשים על נשיאת סכין.
<איציק אלמוג: דיברתי רק על הנוער.
<איציק אלמוג: יש אחזקת סכין הרבה יותר, אבל לגבי נוער 150.
<לרה צינמן: כן, 150.
<לרה צינמן: אנחנו בטוחים, אין לנו נתונים כמובן, שמספר הרבה יותר גדול של בני נוער מסתובבים עם סכינים.
<לרה צינמן: אנחנו הפצנו לפני חודשיים עצומה שקוראת באמת לאכיפה של החוק איסור החזקת סכין שלא כדין.
<לרה צינמן: אנחנו יודעים שזה בעייתי ושאתה לא יכול לעצור כל ילד ברחוב ולערוך לו חיפוש, אבל המשטרה צריכה למצוא דרך.
<לרה צינמן: קראתי שגם באנגליה, למשל, יש תופעת סכינאות איומה.
<לרה צינמן: הם הגבירו באמת אכיפה של החיפוש על בני הנוער.
<לרה צינמן: בבתי-ספר להציב גלאי מתכות כך שלפחות לתוך בתי-הספר הם לא ייכנסו עם סכינים.
<לרה צינמן: היו גם מקרים שבתוך בתי-הספר בני הנוער הסתובבו עם סכינים.
<לרה צינמן: זו איזושהי תופעה ממש ממש מסוכנת ומבהילה.
<אורנה שקלים: בתור אחת שמתנדבת במשמר האזרחי ואני יוצאת לסיורים בלילות אני יכולה לומר לך שהרבה פעמים המשטרה חוששת לעצור בכלל נערים ולבצע עליהם בידוק גם אם קיים איזשהו חשש, מחשש למקום עבודתם.
<אורנה שקלים: קודם כל, הרבה מקרים בכלל לא מגיעים לבתי-משפט, ובגלל שאולי לא קיים איזשהו חשש למעצר סביר אז הם פשוט פוחדים על מקום עבודתם.
<אורנה שקלים: הם פוחדים שאחר כך נערים מסביב יצלמו אותם ובמקום שאנחנו נגן על האזרחים, האזרחים שהם כביכול נערים בסך הכול, עם חשש שהם יכולים להיות פושעים והם יכולים לבצע דבר עבירה - - -
אורלי לוי אבקסיס: מה את אומרת בעצם?
אורלי לוי אבקסיס: שאת מקבלת את הרושם שגם כאשר יש חשד.
אורלי לוי אבקסיס: את לא מדברת עכשיו שכל שוטר יעשה חיפוש בבן נוער שהוא רואה, גם אני לא בעד.
<אורנה שקלים: לגמרי לא.
אורלי לוי אבקסיס: את אומרת שגם כשיש חשד הם נמנעים.
<אורנה שקלים: נכון, הם נמנעים מלעצור, מלבצע בדיקה גופנית על הנערים.
<אורנה שקלים: אני ראיתי את זה מספר פעמים, לצערי הרב.
אורלי לוי אבקסיס: לא הייתי רוצה לפתוח פה איזשהו צוהר שיתחילו לבדוק לי באופן פיזי נערות ונערים.
אורלי לוי אבקסיס: האם מה שאת אומרת הוא שגם אם יש חשד סביר אז גם אז הם נמנעים?
אורלי לוי אבקסיס: האם זו התחושה שלך?
אורנה שקלים: אני יכולה להגיד לך שלא הייתי במצבים של - - -.
אורנה שקלים: משיחות שערכתי עם שוטרים שיצאו איתי לסיורים הם אמרו שבחלק מהמקרים הם נמנעים בכלל לעצור נער כי אותו נער מתחיל לצלם אותם ולהגיד להם שאין להם שום זכות לבדוק אותם.
<רחל סעדה: החוק לא מאפשר?
<לרה צינמן: צריך להיות איזשהו בסיס, יסוד סביר.
<איציק אלמוג: יסוד סביר לחשד כלשהו.
אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שהרף הזה עוד ירד, עוד הקלנו על המשטרה בתיקון החוק האחרון.
<איציק אלמוג: נכון.
<איציק אלמוג: יש דברים שהם ברורים ופקודת הסמים מאפשרת לבצע חיפוש, כולל הפשטה כשצריך במקום, בצנעת הפרט וכו' וכו'.
<איציק אלמוג: לא לוקחים כל נער שאין שום מידע ספציפי לגביו או כל חשד סביר ומפשיטים אותו.
אורלי לוי אבקסיס: לא הייתי רוצה שזה יקרה.
<איציק אלמוג: לא, בוודאי שלא.
<איציק אלמוג: אנחנו יודעים ששוטרים חשופים לתביעות.
<איציק אלמוג: אבל אני טוען ששוטר מקצועי שעושה את עבודתו ויש לו את הגיבוי של החוק לא צריך לחשוש מזה.
<איציק אלמוג: לצורך זה אנחנו עושים השתלמויות, הסמכות, סימולציות וכל הזמן משקיעים בזה.
<איציק אלמוג: יש מקרים שאני מניח שבהם יכולים להיות פספוסים, אבל זה לא מעיד על הכלל.
אורלי לוי אבקסיס: ואתם לא חשים את התחושה שהועברה אלינו פה שהשוטרים חוששים גם כאשר יש להם חשד סביר.
<איציק אלמוג: לא, ממש לא.
<איציק אלמוג: אומנם אנחנו נמצאים במדינה דמוקרטית וטוב שכך, ויש הרבה מאוד זכויות גם לנחקרים, זכות היוועצות והורים, וכל מה שרק לוונטי וקיים, ואנחנו מקפידים על זה הקפדה יתירה.
<איציק אלמוג: כאשר יש מפגשים ברחוב, הרבה מאוד פעמים הם יכולים להתפרש לכאן או לכאן.
<איציק אלמוג: זאת אומרת, יש סיבה מדוע השוטר אולי לא בדק.
<איציק אלמוג: אני לא בטוח שרק בגלל שהוא חושש מאיזושהי תביעה.
<איציק אלמוג: לא סתם.
<איציק אלמוג: לא היינו גם רוצים שכל אימת שילד הולך ברחוב פתאום ייפלו עליו.
<איציק אלמוג: לעומת זאת, בכניסה לבתי-הספר בודקים אם יש.
<איציק אלמוג: מותר להם לבדוק אם יש להם סכינים או להם סכינים.
<איציק אלמוג: כשהם מגיעים למרכזי בילוי כאלה או אחרים, לכניסה למקומות ציבוריים יש מאבטחים שעושים את זה.
<איציק אלמוג: לא כל דבר זה רק השוטרים, צריך לעשות גם את ההפרדה הזאת.
<אורנה שקלים: אני לא אמרתי כזה דבר, אבל אני אומרת שקיים איזשהו חשש של - - -
אורלי לוי אבקסיס: צריך לבדוק האם יש דברים בתחושה.
<אורנה שקלים: אני אשמח להרחיב אחר כך בפרוטרוט ולדבר פנים אל פנים אם תרצה.
<לרה צינמן: רציתי גם לפנות לראש תוכנית "עיר ללא אלימות" ולומר שאנחנו נשמח להיות מעורבים גם בהסברה.
אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שיש אפקט מאוד מאוד רציני לבוא ולהסביר מה קורה ביום שאחרי.
<לרה צינמן: כן, אנחנו דיברנו במוסדות חינוך ובבסיסי צה"ל.
<לרה צינמן: אנחנו מאוד רוצים להיות מעורבים בהסברה שלכם.
<לרה צינמן: השתתפנו בכנסים באילת ואנחנו הופענו כמה פעמים בבתי-ספר ובסיסי צה"ל.
<לרה צינמן: כשהתלמידים שומעים את הכאב זה מאוד משפיע.
אורלי לוי אבקסיס: המחשבה היא מה קורה ביום שאחרי ואיך המשפחות גם של הפוגע וגם של הנפגע מתמודדות עם האסון כי לפעמים גם הצד הפוגע נמצא בטראומה שקשה לו להתאושש ממנה.
אורלי לוי אבקסיס: אומנם יש לו ילד חי אבל החיים לא חוזרים למסלולם.
אורלי לוי אבקסיס: אולי כדאי לראות איפה משלבים את זה.
אורלי לוי אבקסיס: אולי האפקט הזה יכול ליצור איזושהי הרתעה כמו שמראים פצועים, נכים אחרי תאונות דרכים וכד' ויש לזה השפעה על נהיגה.
<דני שחר: הלוואי.
<דני שחר: תני לי את הטלפון ונעשה פגישה כי אני חושב שזה נכון מאוד לעשות את זה.
אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת מסעוד גנאים ולאחר מכן יוניסף.
אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת מסעוד גנאים, לא היית פה בדיון אבל דיברנו על פרויקט של "עיר ללא אלימות" לגבי המגזר הערבי.
מסעוד גנאים: אני מודה ליושבת-ראש הוועדה ולכולם על הדיון החשוב הזה.
מסעוד גנאים: אני מכיר את הפרויקט ואני מברך על כל פרויקט.
אורלי לוי אבקסיס: אתה יודע שהוא הורחב עכשיו.
מסעוד גנאים: כן, אני יודע.
מסעוד גנאים: אני חושב שהדיון חשוב מאוד, ובכלל כל הדיונים בוועדה חשובים לדעתי.
מסעוד גנאים: הם חשובים יותר מכל הדיונים בוועדת החוץ והביטחון המדוברת ביותר משום שאני חושב שעתידנו זה פה.
מסעוד גנאים: אנחנו מדברים על הילדים שלנו.
מסעוד גנאים: נושא הפשיעה בקרב בני נוער, אם זה ערבים או יהודים, צריך להדיר שינה מעיני כולנו.
מסעוד גנאים: הוא מסוכן מאוד כי העתיד של כולנו הוא באמת בסכנה.
מסעוד גנאים: אני רואה ברחובות אצלנו וגם בחברה היהודית את כל העניין של הסכינאות ושל הפשיעה בקרב בני הנוער והמדדים הם מאוד מסוכנים, מאוד חמורים.
מסעוד גנאים: הנער שהשתמש בסכין בכוונה להרוג נער אחר - זה תוצאה, זה לא התחלה.
מסעוד גנאים: בסוף הכול התנקז שם בעשייה הזו, בתנועה הזו.
מסעוד גנאים: אבל צריך להתחיל להילחם בדבר הזה קודם, אם זה בחינוך.
מסעוד גנאים: לצערי הרב, יש לנו אווירה הורגת שהיא בלתי אנושית, חינוך רע.
מסעוד גנאים: אני מורה לשעבר ואני רואה איך מתנהגים בני הנוער.
מסעוד גנאים: לצערי הרב, כאשר בני נוער נתקלים בחילוקי דעות או בחיכוך עם מישהו אחר הם חושבים שהם צריכים להילחם את מלחמתם האחרונה.
מסעוד גנאים: זה to be or not to be.
מסעוד גנאים: הם רוצים להוכיח שהם הגבר ולהשתמש בכל הכלים ובכל הנשק, הקונבנציונאלי והלא קונבנציונאלי.
מסעוד גנאים: לצערי הרב, זה תוצאה של חינוך מסוים של מי הגבר, של אם אני מוותר אז אני פראייר, אז אני לא גבר.
מסעוד גנאים: מלחמה בתופעה החמורה הזו זה לא יום ולא יומיים.
מסעוד גנאים: אני לא אומר שיש פתרון קסם.
מסעוד גנאים: זה דבר מערכתי שצריך להקדיש לו את כל המשאבים.
מסעוד גנאים: נכון, משטרה, הרתעה, העונש הם דברים חשובים מאוד כי הם נותנים מסר והם מאותתים שעל מעשים כאלו ישלמו ביוקר.
מסעוד גנאים: הלוחמה הבסיסית היא בחינוך, בעניין של התודעה, אם זה במשפחה, בחברה, אגודות בני נוער - הכול.
מסעוד גנאים: אני חושב שכולם צריכים להירתם למשימת הקודש הזו שמטרתה להציל את הילדים ואת הנערים שלנו.
מסעוד גנאים: הרחובות שלנו היום הם כמו ג'ונגל.
מסעוד גנאים: הרבה אנשים אומרים: איך אנחנו יכולים לשלוח את הילדים שלנו לרחוב?
מסעוד גנאים: הם יכולים להיתקל במישהו שיש לו סכין או אקדח והוא מוכן להשתמש בו.
מסעוד גנאים: צריך לעשות מהיישובים שלנו ומהרחובות שלנו מקום בטוח לילדים וכולנו ואני חושב שזו משימה של כולם.
מסעוד גנאים: תודה.
<מאיה סילרמן: שמי מאיה ואני מדריכת קבוצת הנשיאות של נוער למען יוניסף.
<מאיה סילרמן: לפני שאני אציג את דניאל שיש לה המון מה לומר אני רוצה להתייחס לתופעת הסכינאות ולאלימות בכלל שדוברה כאן.
<מאיה סילרמן: אפשר להתייחס לתופעות - הלוואי וחשוב - אבל לא לפני שאנחנו גם לא מתייחסים למקור למה בכלל יש לילד סכין, וזה לפני שאנחנו עושים עליו פעולה של גילוי מתכות.
<מאיה סילרמן: אני חושבת שהחינוך לערכים הוא התשתית.
<מאיה סילרמן: התוכנית של קבוצת הנשיאות זה לפתח אחריות בקרב הילדים.
<מאיה סילרמן: ילדים שהם מנהיגים וילדים שהם משמשים כתובת לאותם ילדים שהם חווים את החוויות האלה.
<מאיה סילרמן: ילדים הרבה יותר ערניים למה שילדים עושים, זו המציאות היום.
<מאיה סילרמן: המפתח למלחמה נגד האלימות זה באמת לפתח את אותה אחריות לילדים כי הילדים האלה הם חלק מהחברה.
<מאיה סילרמן: אם לא ניתן להם את האחריות הם לא ייקחו אחריות על זה.
<מאיה סילרמן: מבחינתם זה יהיה מעליהם תמיד ואז המשטרה תצטרך לטפל בזה וכל המקורות האלה.
<מאיה סילרמן: הם אזרחים לא פחות והם ילדים לא פחות והם חלק מהאוכלוסייה הזאת.
<דניאל חרסונסקי שריד: שלום, אני דניאל חרסונסקי שריד ואני פעילה בקבוצת הנשיאות של נוער למען יוניסף.
<דניאל חרסונסקי שריד: אני בת 14 ואני לומדת בכיתה ח' מחוננים בחטיבת "הנגיד" בהרצליה.
<דניאל חרסונסקי שריד: התפקיד של הקבוצה הזו של נוער למען יוניסף הוא לדאוג לזכויות של ילדים ולשמש להם ככתובת במצב של מצוקה.
<דניאל חרסונסקי שריד: יוניסף סימנה את השנה הזו כשנה למניעת אלימות.
אורלי לוי אבקסיס: אני יודעת, עשינו אירוע מאוד גדול בכנס הקודם.
<דניאל חרסונסקי שריד: כן.
<דניאל חרסונסקי שריד: זה התבטא בכרזה שהוצגה באו"ם וגם באירוע בכנסת שהשתתף בו שר החינוך שי פירון ויושבת-ראש הוועדה לזכויות הילד חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.
<דניאל חרסונסקי שריד: האלימות היא תופעה נוראית שחייבים למגר.
<דניאל חרסונסקי שריד: יש לה המון צורות.
<דניאל חרסונסקי שריד: זאת אומרת, יש אלימות פיזית, אלימות מילולית, אלימות מינית, אלימות וירטואלית.
<דניאל חרסונסקי שריד: אני רוצה דווקא להתייחס יותר לאלימות הווירטואלית.
<דניאל חרסונסקי שריד: השנה הייתי עדה למקרה כזה כלפי מורה.
<דניאל חרסונסקי שריד: כמה ילדים מבית-הספר צילמו אותו.
<דניאל חרסונסקי שריד: ערכו את התמונות, הוסיפו להן כתוביות והפיצו באינטרנט.
אורלי לוי אבקסיס: איך בית-הספר התמודד עם זה?
<דניאל חרסונסקי שריד: התלמידים נענשו.
<דניאל חרסונסקי שריד: המורה נפגע וסלח.
<דניאל חרסונסקי שריד: הוא גם דיווח למשטרה על זה.
<דניאל חרסונסקי שריד: מה שלי דווקא הפריע הוא שאחרי המקרה התלמידים לא הבינו את החומרה של המעשה והם התייחסו אליו בתור מעשה קונדס או כשובבות והם לא הבינו שזה באמת דבר חמור.
אורלי לוי אבקסיס: לא עשו לכם שיחות על ההשלכות או שזה עבר מעל הרדאר שלהם?
<דניאל חרסונסקי שריד: נתנו להם לעשות עבודה על חוק הגנת הפרטיות, חוק איסור לשון הרע, אבל לא הציגו את זה לכיתה שלנו ולא באמת נתנו התייחסות כל כך גדולה להבא.
<דניאל חרסונסקי שריד: הם נענשו אבל שום דבר לא באמת הושפע מזה.
<אורנה שקלים: יש סרט מאוד חזק על זה שנקרא "כולה לייק" שהוא ממש על האלימות הווירטואלית.
<אורנה שקלים: מומלץ לראות אותו.
<דניאל חרסונסקי שריד: אני הייתי עדה לאלימות וירטואלית כלפי מורה, אבל האלימות הזו קורית כל הזמן וכלפי המון אנשים וילדים אחרים.
<דניאל חרסונסקי שריד: היא לא מדווחת ואין שום בקרה, וגם אי-אפשר לשלוט על זה כי חושבים שזה דבר שהוא בקטנה - אז קיללתי אותו בפייסבוק או בווטסאפ, אבל לא מבינים שזה באמת משמעותי וזה כמו אלימות פיזית או אלימות מילולית או מינית.
אורלי לוי אבקסיס: כשאת נתקלת או רואה דבר כזה מה את עושה?
אורלי לוי אבקסיס: מה השגרירים שלכם אומרים לילדים לעשות כשהם נתקלים בדבר כזה?
<דניאל חרסונסקי שריד: קודם כל, לדווח ולא לשמור את זה בבטן.
<דניאל חרסונסקי שריד: לדווח לגורמים מבית-הספר ולדאוג שזה יטופל.
<דניאל חרסונסקי שריד: הרעיון הוא גם יותר להעלות את המודעות לזה.
<דניאל חרסונסקי שריד: הכי קל לעשות עבודות וללמוד על זה בעצמנו אבל זה שאנחנו נדע זה לא באמת יעזור, אנחנו רוצים להפיץ את זה לאנשים אחרים ולהעלות את המודעות אצלם.
<דניאל חרסונסקי שריד: כלומר, שכשהם נתקלים במצב של אלימות באינטרנט הם לא יסתכלו על זה וימשיכו אלא הם ידווחו ויסבירו.
אורלי לוי אבקסיס: נכון, יפה.
אורלי לוי אבקסיס: אני יכולה לומר שדווקא בתי-ספר התחילו לעשות תוכניות בנושאים הללו, להביא למודעות, מה שלפני שנה או שנתיים לא היה ממש בראש סדר העדיפויות.
אורלי לוי אבקסיס: לצערי הרב, בגלל אירועים טרגיים שקרו ושבעקבותיהם היו התאבדויות בארץ ובחו"ל, והטרדות באינטרנט, ברשתות החברתיות.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו כפר גלובאלי אחד קטן והדברים האלה מחלחלים.
אורלי לוי אבקסיס: אני יכולה לספר שכאשר הגעתי הביתה יום אחד ראיתי שביתי שהיא עוד מעט בת 12 יושבת עם חברה שלה מול סרטון בטלוויזיה ושתיהן בוכות.
אורלי לוי אבקסיס: בסרטון היתה נערה מאוד נחמדה שלא דיברה אבל העבירה דף עם המסרים.
אורלי לוי אבקסיס: כששאלתי במה מדובר הן הסבירו לי שהילדה הזו עברה סוג של התעללות חברתית ברשתות החברתיות וגם בכלל.
אורלי לוי אבקסיס: זו היתה הקריאה שלה לעזרה.
אורלי לוי אבקסיס: בסוף היא שמה קץ לחייה.
אורלי לוי אבקסיס: החשיפה שלהן לאותו אירוע ולאותו סיפור של אותו אדם שעומד מאחורי הדברים האלה וההזדהות הרחיקה אותן מהתנהגות פוגענית באינטרנט כי הן פתאום הבינו שמאחורי הכתובות הללו שנורא קל להסתתר מאחורי המקלדת והמסך כי אף אחד לא רואה, נמצא אדם עם רגשות ועם סף היפגעות.
אורלי לוי אבקסיס: אני הבנתי שזה השפיע באמת על כל הכיתה שם.
אורלי לוי אבקסיס: אחר כך נעשו על זה כל מיני שיחות במסגרת בית-הספר.
אורלי לוי אבקסיס: האם זה מורגש אצלכם?
<דניאל חרסונסקי שריד: בבית-הספר היסודי היה לנו מפגש עם שוטר שמומחה בחקירות באינטרנט והוא מאוד הפחיד אותנו.
אורלי לוי אבקסיס: בעיקר הפחיד אתכם לגבי פדופילים, לא?
<דניאל חרסונסקי שריד: גם, אבל הוא גם הסביר לנו כל מיני דברים על חוק אחריות פלילית, כל מיני דברים כאלה.
<דניאל חרסונסקי שריד: אני חושבת שזה גרם לנו להיות יותר מחושבים ובאמת לחשוב מה אנחנו עושים לפני שאנחנו לוחצים על שלח.
אורלי לוי אבקסיס: האם היית רוצה יותר אירועים כאלה, יותר אנשי משטרה או אנשי חינוך או אנשים מרווחה שיבואו ויסבירו?
<דניאל חרסונסקי שריד: לדעתי, כן.
<דניאל חרסונסקי שריד: צריך להעלות את הדברים ואת המודעות ולעשות את זה כמה פעמים בשנה.
<דניאל חרסונסקי שריד: לנו זה היה פעם אחת.
<דניאל חרסונסקי שריד: אם זה היה אפילו שלוש פעמים או פעמיים זה היה עוזר.
<מאיה סילרמן: צריך להבין שאלימות וירטואלית היא לא פחות מאלימות מינית או מכל אלימות.
<מאיה סילרמן: אנחנו לא מצליחים להבין היום את ההשלכות של התופעה הזאת.
<מאיה סילרמן: אנחנו לא יודעים עד איפה זה יכול להפתיע.
<מאיה סילרמן: כבר היום יש פגיעה מאוד מאוד משמעותית.
אורלי לוי אבקסיס: נעלה פה למשרד החינוך את הרעיון שבמסגרת לימודי המחשב שמתחילים מגיל מאוד מאוד צעיר ישימו גבולות והסברה מה מותר ומה אסור, מה מסוכן ומה לא, וגם את ההשלכות.
אורלי לוי אבקסיס: ילדים נורא פוחדים מהשלכות שאחר כך יביאו אותם אליכם, אל כוחות הביטחון.
<מאיה סילרמן: בגלל שאין חוקים במסגרת הווירטואלית הזאת - - -
אורלי לוי אבקסיס: יש, יש חוקים.
<מאיה סילרמן: כן, אבל הם לא מספיק ברורים ומובאים לנוער.
<מאיה סילרמן: זה כאילו פרוץ, זה לא מספיק מודע.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו גם נראה איך אנחנו כוועדה יכולים לעשות יותר.
אורלי לוי אבקסיס: היינו פה עם גוגל.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נעשה עוד ישיבה.
<רחל סעדה: כן, לקראת החופש הגדול אנחנו נעשה עוד ישיבה.
<עינת גיל צוברי: יש לנו כ-500 שוטרים קהילתיים שפרוסים בארץ.
<עינת גיל צוברי: הם נכנסים לבתי-הספר וכל הזמן עושים הרצאות, גם הסבר על חוק הנוער.
<עינת גיל צוברי: יש את יום האינטרנט הלאומי שכולם מתגייסים ומרצים.
<עינת גיל צוברי: אבל אי-אפשר להסתמך רק על המשטרה שתעשה את זה.
אורלי לוי אבקסיס: עשינו פה את יום האינטרנט הבטוח והבאנו גם חברות תקשורת וגם משרד התקשורת וגם משרדים אחרים.
<עינת גיל צוברי: זה חייב להיכנס לתוך תוכנית הלימודים של משרד החינוך.
אורלי לוי אבקסיס: חלק מהם משתפים פעולה עם משרד החינוך, אבל לא בפריסה של כל בית-ספר.
אורלי לוי אבקסיס: זה מאוד תלוי בבית-הספר עצמו, במנהל.
<עינת גיל צוברי: אין מספיק שוטרים שיעשו את זה.
<עינת גיל צוברי: יש להם עוד משימה אחת או שתיים לעשות, את יודעת.
<גילי סולובצ'יק: תטילו מס של אחוז אחד על גוגל לטובת העניין.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו בונים עליהם בחוק התקשורת של התכנים הפוגעניים והסינון שלהם וגם שאפילו כל חברת תקשורת תפריש לאיזושהי קרן.
אורלי לוי אבקסיס: גם הגענו לסיכומים עם משרד התקשורת ועם השר ארדן לפי גודלה ולפי מספר לקוחותיה כשבקרן הזו ישתמשו אחר כך להסברה בקרב בני נוער לגבי הסכנות, לגבי ההיפגעות.
אורלי לוי אבקסיס: כמו שעשו באנגליה מתכוונים לעשות גם פה.
אורלי לוי אבקסיס: אני מקווה מאוד שזה יהיה באופן וולונטרי.
אורלי לוי אבקסיס: אבל אם לא, השר אמר: אנחנו גם נכפה עליהם.
אורלי לוי אבקסיס: הרבה יותר נחמד יהיה אם הם יגידו שהם עושים את זה מעצמם.
אורלי לוי אבקסיס: הם גם ירוויחו פה קרדיט לא קטן.
<יפה וולמן: את שאלת לגבי תוכניות שהן יותר אפקטיביות.
<יפה וולמן: אני חושבת שכאן המקום להגיד שהרבה פעמים תוכניות אפקטיביות צריכות לכלול את הפן האישי, הפן הפרטני, המשפחתי והקהילתי, מפני שגם ד"ר קדמן דיבר על זה שאם לא נלך באמת לתוכניות של האלמנט של האחר, של המשמעותי האחר והטיפול באמת אז הסברה לבד או כל מיני תוכניות כוללניות כאלו ואחרות - - -
אורלי לוי אבקסיס: אני מבינה מה שאת אומרת ואני חושבת שזה חלק מהראייה ההוליסטית עכשיו שמתחילה לתפוס כיוון גם במשרדים וזה לא לראות את הילד במנותק מהמשפחה, במנותק מהסביבה או מהאזור שבו הוא חי.
אורלי לוי אבקסיס: בסופו של דבר, נגמר יום הלימודים והוא חוזר לאותה סביבה או לאותה משפחה שהיא פוגענית, וגם לא ברור בכלל אם היא ישנה.
אורלי לוי אבקסיס: אם לא תיקח בחשבון שיש לילדים מרכיבים נוספים אז לא תשיג הרבה למרות כל הדברים שתעשה איתו בבית-הספר.
אורלי לוי אבקסיס: לכן, פרויקטים כמו "נירים".
אורלי לוי אבקסיס: אגב, לסוכנות היהודית יש גם פרויקטים יפים מאוד עם נוער קצה ושם כן נכנסים לתוך המשפחה וכן נותנים.
אורלי לוי אבקסיס: אבל שוב, אלו תוכניות מאוד מאוד מצומצמות.
אורלי לוי אבקסיס: עם כל האהדה שלנו לתוכניות הללו הן לא מקיפות.
אורלי לוי אבקסיס: אין להם יותר מדי ילדים בתוך התוכנית.
אורלי לוי אבקסיס: שוב, זה עניין של תקציבים.
<יפה וולמן: לעומת זאת, ההיפך.
<יפה וולמן: יש תוכניות מקיפות מאוד ואין את האלמנט הפרטני ואז מפסידים.
<אורנה שקלים: אני חושבת שהבעיה היא לא בקרב בני נוער פחות או יותר הבעייתיים.
<אורנה שקלים: דיברת בהתחלה שאו טו טו יוצאים לחופש הגדול וגם אז בני נוער רגילים - - -
אורלי לוי אבקסיס: לפני שאת ממשיכה אני רוצה להגיד שאנחנו לא מדברים חלילה וחס שהאלימות בקרב ני הנוער היא רק בקרב אוכלוסיות כאלו ואחרות, נהפוך הוא.
אורלי לוי אבקסיס: אבל בקרב האוכלוסיות הללו אנחנו צריכים להיכנס לנעליים של מי שאמור היה לתת את ההגנה ולא יכול לתת, אם זה מסיבות כלכליות, אם זה מסיבות של חוסר מסוגלות אחרות או מסיבות אחרות.
אורלי לוי אבקסיס: המדינה צריכה לקחת פה אחריות.
אורלי לוי אבקסיס: אלו ילדים שלה.
<אורנה שקלים: לגמרי.
<אורנה שקלים: חשבתי על כמה דברים: ראשית, גיוס גם של בני נוער לתוך המשמר האזרחי.
<אורנה שקלים: הם הרי יכולים להתגייס מגיל 16 ומרגע שהם משתפים שם פעולה אז חבל על הזמן.
<אורנה שקלים: שנית, יש איזושהי תוכנית שנקראת תקשורת מקרבת שהיא מדברת אל הלב.
<אורנה שקלים: היא לא מדברת ממקום של הפחדה.
<אורנה שקלים: זו תוכנית שיכולה לעבוד מעולה.
<אורנה שקלים: יש נוער שמפעיל נוער.
<אורנה שקלים: בנוסף, מעורבות הורית באופן הרבה הרבה יותר אינטנסיבי.
אורלי לוי אבקסיס: אני לא אעשה סיכום מורחב כי אנחנו נשלח אחר כך את סיכום הוועדה.
אורלי לוי אבקסיס: קודם כל, אני רוצה לברך על התוכניות, הן של "עיר ללא אלימות", הן של תוכניות של רווחה, תוכניות אחרות, ודווקא כן לשבח את הנושא הזה שאנחנו כן רואים ירידה שהיא ירידה אמיתית.