GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
משה מזרחי: היועצים והיועצות, הפסיכולוגים והפסיכולוגיות ושהמערכת המחנכת, המורים והמחנכים יהיו שותפים לזה ושזה יהיה משהו מובנה וסדור.
משה מזרחי: מערכת החינוך תתעסק בעניין ושאתם הוא הדבר הנוסף שבא לתת את המשהו האחר.
משה מזרחי: כלומר, זה ביניכם התכלית האולטימטיבית ואז לא מתעסקים אם מי שיש או שאין לו, פריפריה, מרכז דרום.
משה מזרחי: הדבר המובנה הזה, אני לא יודע אלא שואל, הדבר המובנה הזה שאני לא יודע להגדיר אותו כי אני לא איש חינוך, אבל הדבר המובנה הזה שאם משרד החינוך היה מוביל אותו והוא קשיח במערכת החינוך, שהוא לא תלוי רצון טוב כזה או אחר של מנהלי בתי הספר, זה היה מקדם אותנו באופן עצום קדימה?
רות קלדרון: העניין הוא שהם בעצם עושים תהליך חינוך למשרד החינוך, כי רוב המורים והמורות בישראל הם עדיין הומופובים ולהט"ב-פובים.
רות קלדרון: בעצם צריך מהלך.
רות קלדרון: ואי אפשר לצעוק על הצ'יפס, אי אפשר לעשות תהליכים מהר.
רות קלדרון: החברה הישראלית היא חברה מאוד שמרנית ולוקח זמן.
רות קלדרון: דור ראשון זה תמיד המגזר השלישי, בדור שני מישהו צריך להיכנס לכנסת - - -
משה מזרחי: צריך להודות על האמת, אני מכיר מחנכים ומחנכות שחושבים שהדיון בסוגיה הזאת, הם מאוד מאמינים בזה, בעצם זה לעודד את הנטיות האלה.
משה מזרחי: צריך להגיד את האמת.
משה מזרחי: למרבה התדהמה כאילו הדיון בזה - - -
<יהלי בן עמי ויטנברג: זאת תדהמה בכלל וזאת הסיבה בכלל - - -
משה מזרחי: במרכאות, וזה המון.
ניצן הורוביץ: אני חייב להגיד משהו.
ניצן הורוביץ: במקביל, הייתי קודם, יש דיון בועדת מדע על תכנית האבולוציה, לימוד תכנית האבולוציה במערכת החינוך.
ניצן הורוביץ: גם אמרו - - -
משה מזרחי: תתפלאו, ללמד שמוצאנו מהקוף.
ניצן הורוביץ: אמרו שם 'אם יגידו חלילה לילדים דבר כזה, מה הילדים יחשבו'.
ניצן הורוביץ: אמרתי, 'רגע, מה לילדים אין עיניים, אוזניים, הם לא רואים במקום אחר, הם לא שומעים.
ניצן הורוביץ: זה לא אם לא יחשפו אותם במערכת החינוך ולא יתנו להם הזדמנות לשאול שאלות הם לא יכירו את הדבר הזה'.
ניצן הורוביץ: זאת אומרת, כאן אנחנו לא מדברים על חשיפת הנושא וכמו שאמרת, יש אנשים שחושבים שכך מעודדים את העניין, פשוט זאת דרך לתלמידים להתמודד.
ניצן הורוביץ: אחרי כל פעם שאני בבית ספר, אני אישית נפגש עם תלמידים, אחר כך תמיד אני מקבל מכתב מאיזה ילד או איזו פנייה בפייסבוק 'כמה טוב שבאת, וסוף סוף ראו ושמעו את זה וזה היה במסגרת כזאת רגועה ולא בקללות ולא בעלבונות אלא בדרך יפה.
ניצן הורוביץ: כמה זה חשוב לנו וכמה זה טוב'.
רות קלדרון: ואתה מבחוץ, אתה מבין את זה.
רות קלדרון: לו היה מורה כזה בבית הספר כל בית הספר היה מושפע והיה כזה.
רות קלדרון: אבל אי אפשר למהר את התהליך - - -
<רן לייבל: אולי כדאי שגם אוריה ידבר ויספר על חוויה אישית שלו במקום שנדבר על חוויה שלהם.
<רן לייבל: אחרי זה נשמח גם לומר כמה דברים.
משה מזרחי: נעבור ל"איגי".
<אוריה ברנשטיין: אני בן 16, תיכון הדרים בהוד השרון.
<אוריה ברנשטיין: בעצם אני חניך בקבוצת "איגי" בהוד השרון.
<אוריה ברנשטיין: בכיתה ז' הייתי די שונה, התלבשתי די שונה, הייתי שונה.
<אוריה ברנשטיין: כאילו, כל הילדים בבית הספר צחקו עלי, קראו לי הומו, קוקסינל והיו המון הצקות בבית הספר שהגיעו גם לידי פגיעה פיסית.
<אוריה ברנשטיין: בחשש סיפרתי גם למורה שלי.
<אוריה ברנשטיין: היא דיברה עם אותם תלמידים וזה לא עזר.
<אוריה ברנשטיין: המצב ממש כאילו הכניס אותי לדיכאון, ההצקות חזרו על עצמן כל יום.
<אוריה ברנשטיין: כתוצאה מכך במשך כמה חודשים לא הלכתי לבית הספר.
<אוריה ברנשטיין: זה לא שינה לאף אחד, לאף אחד פשוט לא היה איכפת, לא למורים ולא לתלמידים.
<אוריה ברנשטיין: אף אחד לא שם לב אלי, הייתי שקוף.
<אוריה ברנשטיין: בסוף השנה ההיא לאחר שהמערכת לא תרמה דבר כדי לקבל אותי ולקדם אותי, כמובן שהיא לא ידע כיצד לקלוט אותי, עברתי לבית ספר לחינוך מיוחד.
<אוריה ברנשטיין: שם השונה עדיין היה מוזר וחריג, יחד עם זאת למדתי מהחוויה הבית הספרית לקבל את השונות שבעצמי שבחברה.
<אוריה ברנשטיין: בהמשך לכך המשכתי להתחבר לחברי הקהילה.
<אוריה ברנשטיין: בכיתה ט' הלכתי לראשונה לפעילות של ארגון הנוער הגאה "איגי".
<אוריה ברנשטיין: הפעולות ב"איגי" שינו אותי.
<אוריה ברנשטיין: התחלתי לקבל את עצמי ולאהוב את מי שאני.
<אוריה ברנשטיין: הצלחתי לומר לעצמי 'אני הומו ואני גאה בזה'.
<אוריה ברנשטיין: אחרי פעולה אחת שחזרתי הביתה מ"איגי" ראו אותי כמה נערים והתחילו לצעוק לי 'הומו' ברחוב.
<אוריה ברנשטיין: לראשונה הצלחתי להמשיך מבלי להתייחס ומבלי לחשוב מה עשיתי לא נכון.
<אוריה ברנשטיין: לאחרונה התחלתי בתהליך היציאה מהארון, אמרתי לאנשים שחשובים לי, אימא, חברים קרובים ומורים.
<אוריה ברנשטיין: אסור שהנוער ירגיש לבד, אסור שירגיש שאין לו עם מי לדבר.
<אוריה ברנשטיין: אני קורא לכם חברי וחברות הכנסת עזרו לנו לשנות את ההתעלמות הזאת, עזרו לנו לפעול למען הנוער הגאה, עזרו לנו להכניס תכנים והסברה לבתי הספר ולמסגרות החברתיות – שאנחנו כאן ובכל מקום.
<אוריה ברנשטיין: תודה.
סתיו שפיר: כל הכבוד גם על האומץ לבוא ולהגיד את זה בכנסת.
משה מזרחי: ממש, שיישר כוח.
משה מזרחי: אצלכם בבית הספר הייתה פעילות מהסוג הזה שאנחנו מדברים עליה כאן?
<אוריה ברנשטיין: בבית הספר שלנו יש "חושן", אבל זה בכיתה יא'.
<אוריה ברנשטיין: זה לא בהכרח עוזר כי זה כבר - - -
משה מזרחי: זה בקצה.
משה מזרחי: <קריאה:> זה אחרי שהם יוצאים מהארון.
<רן לייבל: אני מנכ"ל "איגי", משותף עם אנדי מיכאלי שלא נמצאת היום.
<רן לייבל: אני חייב להגיד ולהתייחס לדבריו של ניצן לגבי הנתונים ששמנו לכם על השולחן.
<רן לייבל: ניתן לראות מדוח סקר אקלים שנערך לפני שנתיים, בדומה למה שאוריה משתף, שבני ובנות הנוער הגאים אינם מרגשים מוגנות במרחב הבית ספרי.
<רן לייבל: כמו כן, אני חייב להגיד שההערה על הצבא, אני מעדיף לא להשוות לצבאות אחרים בעולם ולהגיד שבצבא יש נטייה לחזור לארון.
<רן לייבל: יש לנו קבוצות של גילאים עד 22 ויש הרבה חוויות להטה"ב-פוביות שאנחנו מקבלים מהצעירים והצעירות שלנו.
<רן לייבל: קשה להסכים שזה צבא מקבל.
<רן לייבל: השבוע סביב אירוע הגאווה, התגובות שאפשר לראות בפייסבוק של צעירים ומבוגרים – זה כואב בבטן, אמירות אלימות שקראות להשמיד ולרצוח את כל הקהילה הגאה.
<רן לייבל: אני לא מדבר על מיעוטים ולא על מעטים.
<רן לייבל: קשה להגדיר את זה כתופעה שניתן לתחם אותה באזורים מסוימים.
<רן לייבל: יש כאן בעיה מאוד קשה ורחבה, לדעתי בכלל החברה הישראלית נהיית אלימה, ואנחנו חלק מזה.
<רן לייבל: סדנאות ההסברה של "חושן" וגם פרויקט של "איגי" הן תכניות חינוכיות מדהימות והן עושות עבודה מדהימה, אבל כמו שיהלי הסבירה זה טיפה בים וזה תהליך איטי.
<רן לייבל: אנחנו צריכים לזכור בראש שלנו כל הזמן את אוריה ועוד עשרות ומאות בני נוער שמגיעים ל"איגי", והם המגיעים ל"איגי", אלה בני נוער שנמצאים במקום קצת יותר בטוח עם סביבה קצת יותר בטוחה והם מרשים לעצמם להגיע לפעילות.
<רן לייבל: הרוב לא מגיע, צריך לציין, הרוב לא מגיע לפעילות של "איגי".
<רן לייבל: רוב בני ובנות הנוער שחווים אלימות על רקע מגדר הזהות המינית שלהם לא יגיעו לפעילות שלנו, הם יסתתרו עמוק בארון.
<רן לייבל: מעבר לבתי הספר הממלכתיים ש"חושן" מגיעים אליהם, החינוך הדתי והמגזר הערבי אליהם אנחנו בכלל לא מצליחים להגיע ולייצר פעילות.
<רן לייבל: בעוד שגיל היציאה מהארון הולך ויורד החשיפה לתכנים החינוכיים מגיעה בשלב מאוחר, ויש שיגידו מאוחר מדי.
<רן לייבל: את תהליך הזהות יגבשו הנערים והנערות יגבשו במרחבים וירטואליים, באתרי אינטרנט, במסיבות סופי שבוע – אין שם מבוגרים אחרים, אין שם מדריכות ומדריכים שיכולים להנחות ולהסביר.
<רן לייבל: הקלף הזה של ארון יכול לשמש בהרבה פעמים ניצול ילדים וילדות על ידי אנשים שמנצלים את המקום שהם נמצאים בו.
<רן לייבל: אני אזכיר גם את הקהילה הטרנסג'נדרית, הם בכלל לא מצליחים להגיע לפעילות של הנוער הגאה.
<רן לייבל: מהר מאוד הן יגיעו לעבודה בזנות.
<רן לייבל: הרי כל הרצף הסיכון של העבודה בזנות, את זה אנחנו לא מזכירים.
<רן לייבל: הן בטוח לא עוברות סדנאות של "חושן" בבית הספר כי בשלב הזה הם אפילו לא מגיעות כבר לבתי הספר.
רות קלדרון: למה עשית חיבור כל כך מהיר, מי שהוא טרנסג'נדרית יגיע לזנות?
רות קלדרון: איך - - -
<רן לייבל: לא.
<רן לייבל: אמרתי שנערות טרנסג'נדריות הן רבה יותר מגיעות, כלומר הן הרבה יותר במצב סיכון להגיע לעבודה בזנות מנוער רגיל.
<רן לייבל: דוח של "עלם", עמותה לנוער בסיכון, מעלה ש- 25% מבני הנוער שעוסקים בזנות הם להט"בים, הם עושים את זה בשביל כסף במקום ראשון או כרטיס למסיבה.
<רן לייבל: בוודאי בקהילה הטרנסג'נדרית זנות נפוצה יותר בעיקר כדי לממן ניתוח.
<רן לייבל: זה מהדוח האחרון ש"עלם" הוציאו.
<רן לייבל: על אף ש"איגי" מציג את עצמו בשנים האחרונות כאחד מארגוני הנוער, אנחנו נהנים מזה ורוצים להיתפס כארגון נורמטיבי שפועל עם נוער מהדהים, מעורר השראה.
<רן לייבל: צריך לזכור ש- 40% מהפעילות שלנו בכלל, לא הפעילויות החברתיות, היא בפורומים, פעילות במועדוני נוער.
<רן לייבל: זו פעילות שאינה מוכרת ולא ממומנת על ידי משרד החינוך.
<רן לייבל: אני חושב שאלו עיקרי הדברים שביקשתי להעביר היום בוועדה.
<רן לייבל: הנחתי כאן על השולחן איזו תכנית שאנחנו עובדים עליה בחצי השנה האחרונה אחרי הרבה פגישות עם משרד הבריאות בנושא אובדנות, בנושא מיניות בריאה ו- HIV.
<רן לייבל: גם התמיכה הייעודית במרחבים פתוחים לנוער גאה כמו המועדון שקיים בתל אביב אליו מגיעים מאות בני נוער בשבוע, על פיתוח איתור נוער על רצף הזנות במרחבים וירטואליים.
<רן לייבל: אנחנו מאוד רוצים לפתח תכניות כאלה גם בשיתוף עם "עלם", פרסום וקידום של הפורומים כמענה שאפילו שמערך פסיכו-סוציאלי יכול להפנות אליו.
<רן לייבל: רק שידעו להפנות אליו, אנחנו כבר נמשיך את הטיפול משם, והרחבת השיח על מגדר וזהות מינית דרך תכנית ניר שהיא תכנית לעובדי מגדר וזהות מינית וגם סדנאות של "חושן".
<רן לייבל: כל עוד נשאיר את השיח על מגדר והזהות מינית בידי הקהילה הגאה, אנחנו חוטאים למטרה.
<רן לייבל: מגדר זה לא נושא שמעניין רק להט"בים, לא רק להט"בים צריכים לדבר על זהות מינית.
<רן לייבל: לדעתי כל בן ובת נוער צריכים להתעסק בתכנים האלה.
<רן לייבל: ככל שנרחיב את השיח הזה ונהפוך אותו למשהו שהוא יותר רלוונטי לכלל בני הנוער –בעיניי אנחנו עושים עבודה טובה מאוד לילדים.
<רן לייבל: לסיכום, אני אגיד שמה שחשוב בעיניי הוא שהוועדה תיתן המלצה למשרד הבריאות גם לנושא של התאבדויות בקרב בני נוער להט"ב, גם לנושא התנהגות מינית סיכונית, לפעול בצורה ישירה מול ארגון הנוער הגאה עצמו ולא דרך ציבוריים עקיפים שבסוף אנחנו לא רואים שום תקצוב מהוועדות האלה.
<רן לייבל: משרד הרווחה, הגשתי לשר הרווחה לפני כמה חודשים תכנית למועדוני נוער כדי שיעזרו לנו להגשים את זה.
<רן לייבל: יש בתל אביב רק מועדון אחד, בשנה הבאה אנחנו רוצים לפתוח בירושלים, בבאר שבע, בעפולה ובראשון לציון.
<רן לייבל: משרד החינוך, להכניס את "חושן" ואת הסדנאות לתוך מערכת החינוך.
<רן לייבל: בימים האחרונים אנחנו מנסים לבדוק אופציה, לדעתי היא תעזור גם לכל הארגונים שעובדים עם בני נוער, לתקן לתקנה ייעודית שתדבר ישירות אל נוער להט"ב.
<רן לייבל: כל מי שעוסק ומקדם את הנוער הגאה יכול דרכה להיות מתוקצב.
<רן לייבל: נראה לי שנפתור הרבה הרבה בעיות.
<רן לייבל: <קריאה:> דרך מי
<רן לייבל: ליצר תקנה, אולי דרך המועצה לשלום הילד.
רות קלדרון: דרך איזה משרד?
משה מזרחי: אמרת שפניתם.
<רן לייבל: רק עכשיו אנחנו עובדים לנסות לקיים כזה שיח.
<רן לייבל: דווקא חשבנו להתייעץ עם הועדה, אולי המועצה לשלום הילד.
רות קלדרון: אני מתנצלת שאנחנו צריכות לצאת.
רות קלדרון: במשפט אחד, אני אבקש את רשותכם לדבר עם שר החינוך כדי שיהיה מישהו ממשרד החינוך שיהיה אחראי על התחום ולכן גם אחראי על התקנה.
<הילה סגל: יש.
<הילה סגל: אני האחראית.
רות קלדרון: מעולה, איפה בתוך משרד החינוך?
<הילה סגל: שירות הפסיכולוגי ייעוצי,, שפ"י.
רות קלדרון: את יכולה להוציא תקנה?
<הילה סגל: אני אחראית על הנושא.
ניצן הורוביץ: רות, תעזרי להם עם מאיר.
רות קלדרון: בסדר גמור, גם עם מאיר, אני מבינה שכסף כבר אושר, זה רק עניין של - - -
<הילה סגל: תחילת הדרך.
רות קלדרון: ואמרתם שגם משרד הבריאות.
רות קלדרון: אני מבינה שאין לי מה - - -
<רן לייבל: במשרד הבריאות היינו בכמה פגישות.
משה מזרחי: נמצאת כאן נציגת משרד הבריאות, נשמע אותה.
סתיו שפיר: רק להוסיף שאלה, לפני מספר שבועות פניתי למשרד החינוך ומשרד והרווחה להבין כמה מהתקציב של המשרדים מושקע בכלל בקהילה, גם בסיוע לארגונים, בתוך בתי הספר ובכל מה שיש.
סתיו שפיר: נאמר לנו שאין דרך לסכום את התקציב הזה - - -
<יהלי בן עמי ויטנברג: התקציב של "חושן" עומד על חצי מיליון שקל.
<יהלי בן עמי ויטנברג: 70% זה הכנסות עצמיות, 30% גיוס משאבים שחלקם מחו"ל מקרן הולנדית.
<יהלי בן עמי ויטנברג: אין לו כלום.
סתיו שפיר: אני יודעת את זה, רק רציתי לברר את הפרטים המלאים.
סתיו שפיר: גם נאמרו דברים סותרים אצל שר האוצר.
סתיו שפיר: מאוד עניין אותי מהם באמת המספרים.
<שוש צימרמן: כן, אבל את כל הפעילות של משרד החינוך מאוד קשה לכמת כי היא - - -
סתיו שפיר: בשנת 2011 משרד החינוך הבטיח שהוא יעבור למערכת הממוחשבת ושקופה של כל התקצוב שלו - -
<שוש צימרמן: זה לעניין הזה.
<שוש צימרמן: זאת לא בעיה שאין מערכת.
<שוש צימרמן: אנשי המקצוע עוסקים בכלל הנושאים וקשה להגיד שהפלח של התקציב שהולך לנושא הזה הוא כזה וכזה.
<שוש צימרמן: צריך בכלל להתייחס לכלל העשייה שלנו.
משה מזרחי: מיד נגיע אליכם, חבל שנסטה מהדיון.
<נוגה תמוז: אני רכזת ב"איגי", אני מבקשת לומר דווקא מהכובע של סטודנטית הלומדת בסמינר הקיבוצים להיות מורה.
<נוגה תמוז: פתחנו תא גאה בסמינר אחרי הרבה מאוד זמן שהסמינר גם לא נתן לזה מקום.
<נוגה תמוז: בסופו של דבר פתחנו את התא הגאה.
<נוגה תמוז: נפגשנו כמה סטודנטים, לא פעילים חברתית בהכרח.
<נוגה תמוז: לצערי הרב, לראות את הסטודנטים יושבים ומתים מפחד מהנקודה שבה הם יצטרכו לעמוד מול כיתה ולהתמודד עם הנטייה המינית שלהם מול הכיתה.
<נוגה תמוז: זה גרם לי להבין עד כמה הדבר בשורשה של מערכת החינוך, זאת אומרת, אין שום גוף, שאני כסטודנטית צריכה לכתוב עכשיו מערך להכשרת מורים בתוך סמינר הקיבוצים, צריכה להיאבק על הזכות שזה יהיה כחלק מההכשרה של המורים.
<נוגה תמוז: לא רק על איך להתמודד עם נוער גאה או איך מורה או מורה לעתיד שהם להט"בים יצטרכו להתמודד בתוך בית הספר כשהם לא יודעים איך יקבלו את זה.
<נוגה תמוז: חלק מהסטודנטים אמרו 'אני מתה מפחד להגיד שאני לסבית כי אולי יפטרו אותי.
<נוגה תמוז: זה קרה לי פה ושם בכל מיני מקומות שעבדתי בהם'.
<נוגה תמוז: זה משהו שהוא לא רק איך אנחנו הולכים להכשיר את המורים, לא רק איך מכשירים את המורים הקיימים אלא בכלל לבדוק את עצמנו מההתחלה.
<נוגה תמוז: אני יודעת שאנחנו ב"איגי" עובדים על הכשרת מורים, אבל זה משהו שצריך להחדיר אותו לראשית ההכשרה של המורים, מההתחלה.
<נוגה תמוז: הדרכתי בשנה שעברה בעפולה, אגב הפעילות, "איגי" קוראת פריפריה מקריית שמונה עד אילת, רוב הפעילות שלנו היא מחוץ לתל אביב, מחוץ למרכז והיא בהרבה צורות שונות.
<נוגה תמוז: יש לי חניך שהוא ממגדל העמק, הוא לא מגיע ממשפחה מפורקת לחלוטין, אבל כמו משפחה, ולא משנה מאיזה מעמד סוציו-אקונומי וכל דבר אחר, היא יכולה לנדות תמיד את הבן או הבת שלה.
<נוגה תמוז: החניך הזה שהוא מוכשר בטירוף, ילד חזק, יצרתי, יפה, כל הדברים הטובים אפשר להגיד עליו, הוא הגיע לפעילות של "איגי", זה הצליח להקיף את החיים שלו כמו שצריך, אבל זה לא נתן לו בסופו של דבר מענה.
<נוגה תמוז: בבית הספר עדיין היו מציקים לו למרות שהוא מאוד בטוח בעצמו.
<נוגה תמוז: אנחנו היום ממש בהתמודדות עליו שהוא יפסיק לשכב עם גברים מבוגרים ממנו כדי שיתנו כסף ואוכל.
<נוגה תמוז: זה משהו שאם מערכת החינוך, בתי הספר במגדל העמק, היו שותפים שלנו ויחד איתם היינו מנסים ליצור תכנית שנתית לאורך כל השנה ומגיל יותר צעיר, הוא לא היה מגיע למצב שאני הייתי צריכה לחפש אותו ברחובות תל אביב.
<הילה סגל: זה לא בדיוק עובד כך, אני חייבת להסתייג מהאמירה שאומרת שאם היה שיעור בכיתה הילד הזה לא היה ברחוב, או אם היו סדנאות – זה קצת - - -
<נוגה תמוז: זה לא סדנאות, להפך.
<נוגה תמוז: אני אומרת משהו שגם נאמר כאן קודם.
<נוגה תמוז: זה משהו שצריך להיות מלווה מהגן, כמו שגם יהלי אמרה.
<נוגה תמוז: אני ממש חושבת להפך, זה לא עניין של שיעור או שנה, זה עניין של תכנית שחושבת את הילד ואת ההתפתחות שלו מגיל צעיר עד גיל מאוחר - -
<הילה סגל: אבל ילד שהמשפחה שלו לא מקבלת אותו והוא מגיע למצב כזה, אני אומרת שוב, קשה לשים את זה כמשוואה שאם היה התהליך הזה אנחנו היינו מונעים מצב סיכוני כל כך - - -
<נוגה תמוז: ברור שזה הרבה יותר מורכב.
<נוגה תמוז: אבל אני אומרת, הוא דווקא לא מגיע מאיזה מקום, גם אני מהוד השרון במקור, גם לי - -
<הילה סגל: זה לא משנה מאיפה.
סתיו שפיר: אבל הילד נמצא בבית הספר לפחות שמונה שעות ביום, לפעמים זה יותר זמן משהוא רואה את ההורים שלו.
סתיו שפיר: בית ספר נמצא במערכת שכוללת גם את המורים וגם את היועצת, גם את הרופאה וגם את כלום.
סתיו שפיר: המערכת הזאת צריכה לאתר דברים כאלה ולטפל בהם.
<הילה סגל: על זה אני לא מתווכחת.
<נעה גולני: אני חושבת שמה שאנחנו מדברים כאן, זה בדיוק העניין של שיתוף פעולה.
<נעה גולני: כלומר, אם יש ארגון כמו "איגי" שזה ארגון נוער שפועל אחר הצהריים.
<נעה גולני: אני נועה, אני מנהלת את פרויקטים בארגון איגי.
<נעה גולני: אם אנחנו מדברים על איזה שיתוף פעולה, זה משרד החינוך שהילדים ביניהם.
<נעה גולני: אם יש שמונה שעות ואחר כך שיתוף פעולה יחד עם "איגי" או עם כל פעילות שונה אחר הצהריים, פעילות בתנועות נוער.
<נעה גולני: נכון, יש את המסגרת המשפחתית שהיא ללא ספק גורם משפיע לחלוטין, אבל ברגע שעולה בעיה או אי קבלה בתוך המסגרת המשפחתית, אז הפנייה הראשונה שיש לכל ילד, אפשר להגיד את זה מהחוויה, לפחות אני יכולה לומר את זה מהחוויה האישית, לא מהחוויה האישית שלי כי המשפחה שלי קיבלה, אבל מלתפוס ולדבר עם חברים אחרים.
<נעה גולני: בית הספר זה המקום הבא שאתה פונה אליו, או תנועת הנוער, או הקבוצה שלך, קבוצת השווים שלך.
<נעה גולני: השאלה מה עושים איתם.
<נעה גולני: לי קשה מאוד לשמוע את האמירה, לי לפחות היא נשמעת כפותרת.
<נעה גולני: בית ספר צריך, או משרד החינוך, או מערכת החינוך צריכה לנסות לתת מענה שלם לתלמידים ולא משנה מה נמצא בתוך בית הספר.
<שוש צימרמן: אנחנו נמצאות כאן שתיים, הילה סגל שהיא מנהלת היחידה למיניות ומניעת פגיעה, שפ"י, משרד החינוך.
<שוש צימרמן: אני שוש צימרמן מנהלת אגף תכניות סיוע ומניעה, אגף שמפתח ואחראי על כל תכניות לקידום בריאות ותכניות למניעת התנהגויות סיכוניות במשרד החינוך.
<שוש צימרמן: לפני שאני אגיד כמה מילים על המדיניות, אני כן רוצה להתחיל ולומר שכמשרד אנחנו לא רוצים ולא נסכים למצב שילדים נפגעים בתוך מערכת החינוך על רקע כל שהוא.
<שוש צימרמן: אני כן מבקשת ופונה אליכם, אל כל אחד מכם, אם יש מקרים ספציפיים שיודעים עליהם, יש למי לפנות.
<שוש צימרמן: יש את מנהל בית ספר, יש מפקח על בית ספר, יש צוות טיפולי, אנחנו לא נסכים לזה.
<שוש צימרמן: את זה אני אומרת.
<שוש צימרמן: זו התייחסות רטרואקטיבית למקרים של חוסר קבלה או פגיעה.
סתיו שפיר: המפקחים מוכשרים לדעת להתמודד עם פניות כאלה?
<שוש צימרמן: בוודאי שכן.
<שוש צימרמן: וודאי שכן.
<שוש צימרמן: אני אגיד כמה מילים על מדיניות משרד החינוך בעשור האחרון, כי בכל זאת צריך לראות את הקונטקסט.
<שוש צימרמן: מי שזוכר את השר המר ואת הסיפור של קלפים פתוחים, עד היום זו באמת המדיניות המוצהרת של משרד החינוך, גם את זה חשוב להגיד, זה התחיל מהשרה לימור לבנת וזה תפס אמירה חד-משמעית בימי השרה יולי תמיר, בימי השר גדעון סער ובימי השר הנוכחי שלנו.
<שוש צימרמן: יש אמירה ברורה שנוער להט"בי הוא נוער ככל הנערים וצריך לעשות את כל המאמצים לאפשר לו להתפתח באופן הכי נכון והכי מקבל בתוך המערכת.
<שוש צימרמן: חשוב להגיד את זה.
<שוש צימרמן: חשוב לי להגיד עוד משהו, אנחנו מדברים כל הזמן שבמערכת החינוך 'המקרה הזה והמקרה הזה', אבל זה 150 אלף מורים ו- 2 מיליון תלמידים.
<שוש צימרמן: מטבע הדברים השונות היא מאוד מאוד גדולה ולא רק בתחום הזה אלא בכל מיני תחומים.
<שוש צימרמן: אני תמיד מבקשת שנהייה אחראים ולא נביא מקרה אחד כמדגם מייצג של מערכת החינוך.
<שוש צימרמן: תמיד צריך לזכור שזו מערכת מאוד מאוד גדולה.
משה מזרחי: גברת צימרמן, נזהרנו להגיד שאנחנו התקדמנו ואנחנו נמצאים במצב מאוד פוזיטיבי בסוגיות הללו.
משה מזרחי: זה עדיין לא אומר שלא צריך להתקדם האלה - - -
<שוש צימרמן: בוודאי.
<שוש צימרמן: יש לנו עוד עבודה, עוד הרבה לאן להתקדם.
<שוש צימרמן: להגיד שמערכת החינוך, כמו שכאן כבר נאמר, היא חלק מהקונטיננט.
<שוש צימרמן: נכון, יש גם מורים שנמצאים במערכת וחושבים שזה איכס, ויש מורים אחרים.
<שוש צימרמן: יש מורים בעלי זהות להט"בית שעובדים כמורים והכול פתוח, יש מגוון.
<שוש צימרמן: שוב, אני אומרת שיש לנו דרך ארוכה לעשות.
<שוש צימרמן: חשוב שהילה כן תגיד בכל זאת מה נעשה ואיך המדיניות הזאת באה לידי ביטוי.
<שוש צימרמן: חשוב לי להגיד שלפחות ברמה של הצהרת כוונות, של מדיניות ברורה, של ציון מדי שנה יום שהוא נגד הומופוביה – זה יום בו עוצרים את הלימודים במערכת החינוך.
<שוש צימרמן: עשינו איזו דרך.
<הילה סגל: נדמה לי שאין לנו מחלוקת בגדול.
<הילה סגל: גם שוש וגם אני בתוך המערכת שלנו.
<הילה סגל: הן, הדוברות, מביאות את הדברים כמו שנאמרו כאן.
<הילה סגל: אנחנו יכולות לציין מה נעשה ולציין מה עוד היינו רוצות לראות.
<הילה סגל: אני כן אתייחס לתפיסה שאומרת שאנחנו באופן עקרוני, לא רק לגבי הארגונים של הקהילה, בכלל כתפיסה חושבים שלא נכון שגוף חיצוני יעשה את העבודה החינוכית.
<הילה סגל: גוף חיצוני יכול להיכנס למפגש אחד או שניים.
<הילה סגל: האחריות, הסמכות אם קרה משהו במסיבה, קרה משהו בשכונה, קרה משהו ביום-יום, קרה משהו שהובא בתקשורת - - - <קריאה:> קרה משהו בכיתה.
<הילה סגל: קודם כל בכיתה.
<הילה סגל: אבל זה התפקיד של אנשי החינוך בתוך המערכת.
<הילה סגל: כמו שאמרה שוש, יש תנועה שלמה, יש שונות אבל יש גם תנועה.
<הילה סגל: אני בשנתיים האחרונות אחראית גם על הנושא הזה.
<הילה סגל: אני אוכל לומר שבשנתיים האחרונות אנחנו יכולים לראות מגמה דרמאטית.
<הילה סגל: השנה ערכנו כינוס בנושאים האלה כמה פעמים של כל המפקחות על הייעוץ וכל המפקחות בחברה הדתית.
<הילה סגל: אמירה של רבנים שאומרים 'צריך לדבר, צריך לאפשר את השיח ואנחנו נותנים לכם אור ירוק להתייעץ ולעשות עבודה מקצועית עם הגופים המקצועיים'.
<הילה סגל: אנחנו רואים שונות.
<הילה סגל: בחצי השנה האחרונה נעשו כנסים ליותר מ- 300 יועצות בחברה הדתית בנושא הזה.
<הילה סגל: צריך להבין שהמציאות היא בתוך השטח, האופציה היום להתעלם מנער טרנסג'נדר או להתעלם משאלות שתלמידים מעלים לגבי זוגיות כזאת או אחרת, זאת לא בדיוק האופציה של בית הספר.
<הילה סגל: זה מובא לפתחו והוא צריך להתמודד איתה עד לרזולוציות של מה עושים כשיוצאים לטיול שנתי ועם מי ישן אותו נער טרנסג'נדר בערב.
<הילה סגל: המורכבות היא מורכבות אמיתית.
<הילה סגל: לפעמים היא כמו שהיה לנו באשדוד שאנחנו נפרדנו ממורה.
<הילה סגל: מורה שהיו לו אמירות הומופוביות, מורה שהייתה מורכבות לגביו.
<הילה סגל: פנו אלינו מ"חושן", הייתה התערבות מאוד רצינית סביב המקרה הזה.
<הילה סגל: הייתה החלטה שהמורה הזה מסיים את עבודתו על רקע כל מיני מורכבויות ובין היתר המורכבות הזאת שהייתה הבולטת מכולן.
משה מזרחי: אירוע כזה אתם מפיצים אותו כלקח נלמד לתוך מערכת ההוראה?
<הילה סגל: זה לא המוקד מבחינתנו.
<הילה סגל: צריך לציין, ב"כישורי חיים" יש פרק שהוא מחויב במערכת.
<הילה סגל: פיתחנו אותו יחד עם "חושן".
<הילה סגל: אני אוכל להזמין אתכם ושלחתי קישור לאתר שלנו, כל שנה עולים חומרים שהם בכל מיני רמות.
<הילה סגל: ביום המאבק בהומופוביה עולים חומרים לסדנאות, עולים תיאורי מקרה מהסוג הזה.
<הילה סגל: תיאורי מקרה של מה קורה כשלילד בבית הספר יש לו איזו מצוקה כתוצאה מאלימות כזאת או אחרת.
<הילה סגל: אמרת משהו על הטוקבקים, על כך שסביב המצעד היו טוקבקים, היום אין שום דבר שאתה קרוא טוקבקים בחברה שלנו מבלי להזדעזע מי הם האנשים שמגיבים לכאן ולכאן, מכמה אלימות יוצאת משם.
<הילה סגל: לצערי הרב אנחנו חברה שבכל הרמות המורכבות הזאת מיוצגת.
סתיו שפיר: לא רק טוקבקים.
סתיו שפיר: "ישראל היום" פרסמו כותרת לפני המצעד 'היום יצעדו ברחובות עשרות הומואים ביניהם נשאי HIV.
ניצן הורוביץ: עוד דבר אני חייב לומר, בדיוק קרתה החטיפה.
ניצן הורוביץ: אני חייב לומר, חשבתי שאני חסין וכבר ספגתי מכל, אבל לפעמים יש דברים שאני באמת לא.
ניצן הורוביץ: אז, כל הטוקבקים, אפרופו נהייה הניגוד הזה שבתל אביב כל הסוטים במצעדי הגאווה וכדומה, והנה חוטפים וזה ישראל היפה והערכית מול ישראל המושחתת.
ניצן הורוביץ: פשוט כזאת תשפוכת של רעל, גם כך אנחנו סופגים, אבל הפעם החטיפה שמה את זה במקום מופרע לגמרי - - -
סתיו שפיר: למה בכלל צריך לעשות את ההקשר הזה.
סתיו שפיר: זה בעצמו מדהים.
ניצן הורוביץ: זה היה נורא.
ניצן הורוביץ: אני בסדר, כבר שמעתי ושילכו כולם לעזאזל, אבל ילד שקורה את זה?
ניצן הורוביץ: חשבתי מה מישהו, הורה של מישהו אומר.
ניצן הורוביץ: כשמסתכלים על הדברים האלה זה אי אפשר לתאר, אי אפשר לתאר.
<הילה סגל: אני מבקשת לספר על מורכבות ודילמות.
<הילה סגל: עוד לפני שהילי נכנסה לתפקיד וגם עכשיו, יש לנו מצבים שבהם בתוך בתי ספר, יש לנו את כל הגרסאות, יש לנו בתי ספר שעושים את הפעילות ומתקשים להכניס נציג של "איגי" או "חושן", יש להם קושי.
<הילה סגל: יש לנו בתי ספר שעשינו שם תהליך עם היועצים, פסיכולוגים – עשינו תהליך משותף עם צוות הניהול כדי שנוכל להגיד 'בואו נכניס את הסדנאות'.
<הילה סגל: הסדנאות הן לא תלויות בכניסה של "חושן", אבל לנו יש עניין.
<הילה סגל: זה אולי הגוף היחידי שבתי הספר מקבלים עליו אמירה ברורה, ממליצה, 'תכניסו יש לזה ערך מיוחד, זה עושה הבדל'.
<הילה סגל: אנחנו עם האנשים שלנו עושים את זה בצורה שיטתית כל שנה.
<הילה סגל: צריך לומר שיש כאן כל מיני דילמות.
<הילה סגל: אתן דוגמאות למורכבויות.
<הילה סגל: דובר כאן על זהות ונטייה מינית או ילדים טרנסג'נדרים שכבר בגן, בדיוק סיפרתי כאן לשוש על איזה מקרה שאני מכירה באופן אישי שנשאלת שם שאלה גדולה, האם אנחנו צריכים להנחות את הגננות, באיזה אופן אנחנו צריכים להנחות את הגננת, האם אנחנו צריכים כן לאפשר לילד, אם לתת ואילו התייחסויות, לתת לזה איזה כותרות, זה נכון, זה לא נכון.
<הילה סגל: אני זוכרת דיונים שלמים שהיו למשל על התנהגות של ילדים בגילאים מאוחרים יותר, בכיתה ז' ו-ח', שמרגישים איזו משיכה ושואלים את עצמם האם זה אומר שכן או האם זה אומר שלא, עד כמה לעשות שיח שהוא מאפשר, עד כמה להגיד להם זה זה.
<הילה סגל: יש כאן דילמות אמיתיות ואני לא בטוחה שמסביב לשולחן הזה כולנו נסכים.
<הילה סגל: שוב, יש לנו וגם שמענו, יש בתי ספר שלא מקיימים את הפעילות כמו שהיינו רוצים.
<הילה סגל: אנחנו עסוקים מאוד.
<הילה סגל: שוב אומר יש לנו את ברכת הדרך מכל הגורמים שבעבר לא נתנו את ברכת הדרך – זה הרבה מאוד.
<הילה סגל: המאמץ הוא לראות איך עושים את זה בצורה שיטתית ומסודרת.
סתיו שפיר: אני חושבת שיש בחינה כי הדברים השתנו.
סתיו שפיר: בתקופה שעוד אני הייתי בבית הספר לפני עשר בערך.
סתיו שפיר: בכלל לא היה שום דבר, לא היה שיעור אחד שעסק בנושא הלט"בי.
סתיו שפיר: אני בטוחה שזה השתנה.
סתיו שפיר: תוכלו לתת איזו דגימה של שעות?
<שוש צימרמן: בכיתה ט', ב"כישורי חיים" למעשה יש אמירה של המערכת לעסוק בתכנים שהמערכת מאפשרת אותן, שהמערכת נותנת אותם.
סתיו שפיר: אבל מהי האמירה?
סתיו שפיר: המורים אומרים שאפשר ללמד את זה?
סתיו שפיר: אני בטוחה שיש מורים בבתי ספר שלא יודעים איך ללמד את זה.
<שוש צימרמן: "כישורי חיים" זו תכנית חובה במערכת מ-א' עד יב'.
<שוש צימרמן: <קריאה:> אבל לא כולם עוברים את השיעור הזה.
משה מזרחי: שנייה, בואו נעשה סדר קצת.
משה מזרחי: את כל הזמן חוזרת על זה ואני מקבל שאנחנו צעד אחד קדימה ושיש את האמירה הזאת, אבל הרי מאחורי האמירה צריך להיות גם איזה מעש.
משה מזרחי: על זה אנחנו רוצים לשמוע.
משה מזרחי: עלו כאן כל מיני סוגיות למערכת החינוך.
משה מזרחי: יש שני מעגלים, האחד המעגל הרחב שהוא שינוי התפיסה של בני הנוער באופן חינוכי, איך קרא לזה השר פירון?
משה מזרחי: 'החרוואני', בהיבטים האלה גם.
משה מזרחי: אנחנו יודעים שזו חזית ענקית שמערכת החינוך צריכה להתמודד יחד יש שונות מכל מיני סוגים, לא רק מהסוג הזה אלא גם מסוגים אחרים.