GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נמצאים במצב קטסטרופאלי בהעדר חוק ראשי.
אורלי לוי אבקסיס: משרד החינוך רוצה לומר משהו?
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מתכנסים לסיכום ומסקנות.
<טל אמיתי נשרי: אני מניחה שלא רוצים להגיע כאן למצב שבכל מקרה שבו מתנהל הליך גירושין תהייה איזו שלילה עקרונית של זכותו של הורה לתת הסכמה לטיפול.
<טל אמיתי נשרי: לכן, כן אני חושבת שנמצא כאן איזון לגבי טיפולים שהם לא דחופים לאפשר לאפוטרופוס, כאן אני בהחלט מתחברת לאילת ששון, ההנחה הבסיסית שלנו אומרת שלפחות ההורים אמורים לפתור את העניינים שלהם בעצמם.
אורלי לוי אבקסיס: מה זה לא דחופים?
אורלי לוי אבקסיס: אומרת לי כאן שלווה לייבוביץ, שעבור אקמול היא צריכה לקבל את האישור של ההורים שנמצאו לא כשירים ולכן הילד הוצא מחזקתם.
אורלי לוי אבקסיס: יש כאן אבסורד, כשיש זיהום לתינוקת בדם שמעלה חום וצריך אנטיביוטיקה, אם היא צריכה להביא את האישורים של ההורים הביולוגים הלא מתפקדים, ושבעקבות חוסר התפקוד שלהם או ההתעלות, או ההזנחה שלהם הילד הוצא מחזקתם.
אורלי לוי אבקסיס: ככל שאנחנו ממשיכים ואפילו יום אחד נוסף בלי לקיים את אותו החוק שהומלץ, לפחות - - -
<טל אמיתי נשרי: אין מחלוקת בעניין הזה.
אורלי לוי אבקסיס: אין מחלוקת, בבקשה סיכום.
אורלי לוי אבקסיס: הוועדה קוראת למשרד הבריאות לזרז את הצעת החוק הממשלתית וליישם את ההמלצות של הוועדה בנושא לטיפול בקטינים של המועצה הלאומית.
אורלי לוי אבקסיס: כל יום של עיקוב גורם לאבסורדים, חושף רופאים לתביעות אישיות, חושף ילדים לאי מתן טיפול רפואי.
אורלי לוי אבקסיס: שמענו כאן מספר עדויות על כל יום שעובר התעללות במישרין או בעקיפין באותם ילדים חסרי ישע.
אורלי לוי אבקסיס: הוועדה קוראת למשרדים הרלוונטיים, בינתיים עד אשר החוק יופץ שלפחות תזכיר החוק יופץ בין המשרדים ושיגיע גם לכאן.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו קוראים למשרדים להוציא חוזר מנכ"ל שיסביר מה בסמכות הגורמים הרלוונטיים האחראים על טיפול בנושאים למשל: איסוף ראיות שהרופאים או הצוותים לא יודעים מה מתיר להם החוק ומה לא.
אורלי לוי אבקסיס: אם צריך סדנאות או צריך להוציא חוזר מפורש, בבקשה לטפל.
אורלי לוי אבקסיס: הוועדה פונה לרענן את הנהלים בנוגע לטיפול רפואי בילדים.
אורלי לוי אבקסיס: הוועדה פונה לגורמים הרפואיים: הסתדרות הרפואית, קופות החולים וכדומה, האמת למה אנחנו פונים אליהם.
<גילי שיל"ת: אנחנו מציפים את המצוקה של הרופאים, אני חושב שהפתרון צריך הפעם לבוא מהרגולטור.
אורלי לוי אבקסיס: בוודאי, בוודאי לחלוטין.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו פונים למשרד הבריאות לגבי מהו מקרה חירום, מהם טיפולי חירום.
אורלי לוי אבקסיס: בינתיים חייב להיות חזור מנכ"ל אחיד ומובן שלא ניתן לפרשנויות.
אורלי לוי אבקסיס: לכן בלי חוק ראשי, אומרים לנו כאן הרופאים, מחר-מחרתיים הם יעזבו בכלל את הטיפול בילדים הללו.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נוזפים כאן גם במשרד המשפטים שבאירוע כל כך חשוב שהוועדה דנה בו אין נציגות משרד המשפטים, אנחנו רוצים תשובה בנוגע לזה.
אורלי לוי אבקסיס: בשבוע הראשון לאחר החזרה מהפגרה, אמצע מאי, אנחנו נתכנס פה.
אורלי לוי אבקסיס: אני מקווה שעד אז יהיה תזכיר חוק, אם לא, אנחנו יודעים להביך משרדים, יש לנו גם את התקשורת לעשות את הדברים הללו.
אורלי לוי אבקסיס: אם לא תהייה הצעת חוק ממשלתית שתיישם את מסקנות הוועדה הזאת, אנחנו נשתמש בכל הכלים העומדים לרשותנו כדי לזרז את המשרדים שמחויבים כלפי הציבור ובעיקר כלפי הילדים במדינת ישראל.
אורלי לוי אבקסיס: לא יתכן ששבע שנים יושבים על המדוכה הזאת.
אורלי לוי אבקסיס: שלא לדבר על מסקנות של "סביונה רוטלוי" שזה למעלה מעשור ושום דבר לא זז.
אורלי לוי אבקסיס: משרד הרווחה, גם נתתי לכם עוד המלצה לפני שסיימנו את הדיון.
אורלי לוי אבקסיס: חנה רשמת לפניך?
אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שפה חשוב מאוד שהצעות תהיינה הצעות ממשלתיות.
אורלי לוי אבקסיס: היה ולא, הוועדה לזכויות הילד תיקח את כל ההצעות של הוועדות הרלוונטיות ותגיש אותן כהצעה של הוועדה לזכויות הילד, על כל חבריה.
אורלי לוי אבקסיס: פגישת המעקב הראשונה תהייה בתחילת מאי, עד אז תחזרו עם תשובות.
אורלי לוי אבקסיס: עד אז אנחנו מקווים שחוזרי המנכ"ל להבהרה מה מותר ומה אסור, מה מתפרש, איך, מהו טיפול חירום תוך שימת דגש לילדים שנמצאים במסגרת חוץ ביתיות, אני מקווה שזה יגיע לפתרונו לפחות לזמן ביניים עד אשר תהייה הצעת חוק ממשלתית.
אורלי לוי אבקסיס: היה ולא, אנחנו נפעל בערוצים המקובלים וגם בערוצים החוץ פרלמנטריים.
יעקב מרגי: אחר צהריים טובים לכולם.
יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, שבמסגרת יום העובדים הסוציאליים, הוועדה בחרה את הנושא: תרומתם של העובדים הסוציאליים בטיפול בילדים שנמצאים באומנה.
יעקב מרגי: אנחנו נחלק את הדיון שלנו כך: נשמע את מי שאמון על העבודה במשרדי הממשלה, גם בארגונים ולא פחות חשוב וחשוב יותר, גם את המשפחות שעוסקות בדבר.
יעקב מרגי: אני אומר כמה מילות פתיחה שקשורות.
יעקב מרגי: זה יום חג, אני אומר זה יום הצעדה: הכנסת מצדיעה לעובדים הסוציאליים ולמקצוע העבודה הסוציאלית.
יעקב מרגי: מדינת ישראל שואפת ומעידה על עצמה, והיא מדינת רווחה המנהלת מדיניות רווחה.
יעקב מרגי: מדינה שמנהלת מדיניות רווחה ושואפת להיות באמת מדינת רווחה, צריכה להעמיד ביחידות העילית שלה, ואני קורא לעובדים הסוציאליים יחידות העילית של מדינות הרווחה.
יעקב מרגי: עובדים עם תנאים, עם אווירה, סביבת עבודה, עם מוטיבציה לעבודה.
יעקב מרגי: לצערי הרב השכר והמעמד של העובד הסוציאלי במדינת ישראל, ואני לא אומר שזה בעשור האחרון, אפילו שני עשורים ויותר.
יעקב מרגי: כולנו זוכרים את המאבקים הגדולים של העובדים הסוציאליים.
יעקב מרגי: לצערי הרב ההתייחסות של המדינה למקצוע עבודה סוציאלית ולעובדים הסוציאליים, ואמרתי את זה הבוקר בדיון שניהלתי בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות - לצערי הרב, כמה שאני שוקל מילים, אבל כדי לתת תחושה אני חייב לומר – ההתייחסות לא של יחידות עילית.
יעקב מרגי: ההתייחסות של המדינה זה לא כאל חוד החנית במדינת הרווחה.
יעקב מרגי: המדינה מתייחסים לעבודה הסוציאלית ולעובדים הסוציאליים כעובדי תחזוקה חברתית, בלי לפגוע בשום מקצוע ובשום עובד.
יעקב מרגי: אני חושב שזה לא המצב.
יעקב מרגי: לגודל תדהמתי, כשהכנתי את דבריי לדיון שהיה בבוקר, התחלתי לפשפש, להעלות קצת בחכתי משכורות של עובדים סוציאליים, שכולם עם תארים אקדמיים ועם שנות ותק לא מבוטלות, ואני עדיין יכול למצוא שכר של 3,500 ו-4,500 שקלים, ו-5,000 שקלים.
יעקב מרגי: המדינה לא שמה ולא נותנת את תשומת הלב הראויה למקצוע.
יעקב מרגי: אני לא אדון בעניין הפרדת הרשויות, מי שאמר, יש לי חלוקת קשב די טובה.
יעקב מרגי: מי שלמד אזרחות יודע שיש עקרון הפרדת הרשויות במדינה, ואנחנו הגוף שנבקר את עבודת הריבון, זה תפקידנו.
יעקב מרגי: וגם אם אני המדינה, כשר, הייתי אומר את אותם הדברים בממשלה, ואמרתי אותם בכהונתי כשר בממשלה הקודמת.
יעקב מרגי: ההתייחסות למקצוע העבודה הסוציאלית ולעובדים הסוציאליים היא לא ממוקדת כיחידות עילית של מדינת הרווחה ולא כחוד החנית.
יעקב מרגי: לצערי הרב, בנוסף לתנאים הגרועים ולסביבת העבודה הקשה, אנחנו עדים גם לתופעות של אלימות מילולית, אלימות פיזית.
יעקב מרגי: לאחרונה הגדילו לעשות גם נבחרי ציבור שחובטים שלא בצדק בעובדים הסוציאליים, ויש תופעה מוכרת למי שמסתובבת במסדרונות השלטון.
יעקב מרגי: השלטון המרכזי מעמיס מטלות.
יעקב מרגי: השלטון המקומי אוהב את הגבולות המטושטשים ואת ההגדרות המטושטשות, כך שהעובד הסוציאלי יהיה הכל.
יעקב מרגי: אנחנו תולים תקוות גם בהמלצות של ועדת סילמן.
יעקב מרגי: אנחנו תולים תקוות גם בוועדה למלחמה בעוני, ואמרתי את זה ליושבת ראש הארגון שלכם הבוקר.
יעקב מרגי: אני חושב שאתם לא צריכים להיות חלק מהוועדה של ועדת אלאלוף.
יעקב מרגי: אתם צריכים להופיע בפני הוועדה.
יעקב מרגי: אתם צריכים ללמד את המדינה מה הוא עוני, מה הם הגורמים.
יעקב מרגי: מהפרקטיקה, מה אתם חושבים, איך עוצרים את שרשרת העוני.
יעקב מרגי: אני מקווה שהמילים האלה לא נסתפק בזה שיחזקו אתכם, שיש פה הערכה והוקרה, והכנסת באמת היום מצדיעה לכם בוועדות השונות.
יעקב מרגי: אני מקווה שהמילים האלה יהדהדו בפני מקבלי ההחלטות, כי אני לא רוצה לשאול את השאלה ששואלים על השופטים – מי ישפוט את השופטים – מי יטפל במטפלים.
יעקב מרגי: העובדים הסוציאליים נמצאים בחזיתות קשות חברתיות, רגשיות, הכל הם לוקחים איתם, ולהטיל עליהם גם את מעמסת הדאגה גם לבעיות הכלכלה, אני חושב שזה לא הוגן.
יעקב מרגי: אני אישית מכיר עובדים סוציאליים שלא מסתפקים במשרה שלהם וצריכים לעבוד עוד עבודות כאלה ואחרות כדי להביא הכנסה ופרנסה ראויה הביתה.
יעקב מרגי: אני חושב שהמילים האלה צריכות להדהד באוזני מקבלי ההחלטות.
יעקב מרגי: אני ניגש לנושא.
יעקב מרגי: כמובן זו הזדמנות לברך וגם ברכתי אותם בבוקר, את יוזמי היום הזה, יו"ר השדולה, חבר הכנסת שמעון סולומון ואת וועדות הכנסת שנתנו תשומת לב ופינו מלוח הזמנים שלהם לנושאים החשובים כהוקרה למקצוע ולעובדים במקצוע.
יעקב מרגי: אני גם מקדם בברכה את חבר הכנסת חיליק בר, אחד המתמידים בוועדה המיוחדת לזכויות הילד, בנוסף להרבה תחומים שידיו רב לו בכנסת.
יעקב מרגי: הנושא כפי שאמרנו הוועדה המיוחדת לזכויות הילד בחרה, הוא תרומתם של העובדים הסוציאליים לטיפול בילדים שנמצאים באומנה.
יעקב מרגי: מי שמכיר את הענף הזה, אם נקרא לו ענף, ענף האומנה, אם אפשר להגדיר את זה כך, כאשר מדברים בנשמות, במשפחות.
יעקב מרגי: אני מהאופטימיים.
יעקב מרגי: אצלי אין פוסט ציונות.
יעקב מרגי: אנחנו לא מתקלקלים.
יעקב מרגי: אני מסרב להתקלקל, ואם יש פטריוטים, ויש פטריוטים רבים היום בחברה הישראלית בתחומים רבים, זה אחד התחומים שצריך לשים אותו בגאון – נושא האמנה.
יעקב מרגי: לפעמים אנחנו בדילמה פה בכנסת לשבח את המדינה על דברים טובים, כי אחר כך מקלקלים אותם.
יעקב מרגי: אז אנחנו נשמע היום את כל הצדדים, ונראה האם הגענו והאם יש התייחסות הולמת לענף הזה שהגדרתי, לאומנה, למשפחות האומנה, לילדים שנאלצים להיות במסגרות האלה.
יעקב מרגי: את רשות הדיבור אתן קודם כל לגברת דליה לב שדה, מנהלת שירות הילד והנוער במשרד הרווחה.
<דליה לב שדה: תודה רבה ושלום לכולם.
<דליה לב שדה: אז קודם כל באמת אני מודה לכנסת ולבית הזה שמארח את יום העובד הסוציאלי הבין לאומי.
<דליה לב שדה: הנושא של העבודה הסוציאלית והעובדים הסוציאליים בתקופה המטורפת הזאת, כאשר באמת הרבה מאד גורמים נהנים להשתלח בנו, ויש חשיבות עליונה ליום הזה, כפי שהוא תקיים כאן ובאמת אנחנו מברכים על זה.
<דליה לב שדה: גם השולחן הזה יודע דיונים כאלה ואחרים, יודע דיונים שמצד אחד - - -
יעקב מרגי: סליחה, אני מקדם בברכה את חבר הכנסת שמעון סולומון ואת יושב ראש הארגון.
יעקב מרגי: בבקשה, את יכולה להמשיך.
<דליה לב שדה: אז אמרתי שגם השולחן הזה יודע דיונים מסוגים שונים, דיונים שמצד אחד רוצים ללמוד ולפתור ולקדם בעיות, ומצד שני דיונים שמשתלחים בעובדים הסוציאליים ומטילים ספק ביכולת שלהם לשאת את המשימה הלאומית הזאת שאנחנו נושאים וכולל, כפי שאתה ציינת בעצמך גם חברי כנסת והיינו בדיונים כאלה בשולחן הזה.
<דליה לב שדה: לכן החשיבות של הדיון הזה עוד גבוהה יותר.
יעקב מרגי: אני לא יודע אם זכור לי, אני קמתי ויצאתי אחרי זה.
<דליה לב שדה: אני יודעת.
<קריאה: דליה, גם בחדר הזה זה היה.
<דליה לב שדה: אני יודעת וזה מה שאמרתי, בשולחן הזה היו מפגשים מסוג אחר.
<דליה לב שדה: ולכן, כאשר חברי כנסת לפעמים מעזים להשתלח בעובדי מדינה, שעושים את העבודה של המדינה ואנחנו נושאים גם את המצפון של המדינה וגם את היכולת של המדינה להתמודד עם הקשיים, שאין מישהו אחר שיתמודד, חוץ מאשר האנשים שאנחנו השליחים של המדינה בתהליך הזה, להתמודד עם הבעיות הקשות והמורכבות ביותר.
<דליה לב שדה: אז באמת על זה, תודה כפולה ומכופלה.
<דליה לב שדה: עכשיו לגבי נושא האומנה.
<דליה לב שדה: האומנה זה פתרון מופלא להתמודד עם ילדים שאינם יכולים לגדול בבתיהם והוריהם אינם יכולים לגדל אותם.
<דליה לב שדה: אנחנו בדרך כלל מניחים שזה באופן זמני, כי המטרה שלנו תמיד היא בכל זאת להחזיר את הילדים לביתם ולמשפחתם, ואנחנו מנסים כמה שניתן לשקם ולטפל במשפחות, כדי שיוכלו להכיל את הילדים חזרה לביתם.
<דליה לב שדה: כאשר התהליך הזה אינו מתאפשר, הילדים נשארים למשך תקופה ארוכה יותר בבית משפחות האמנה.
<דליה לב שדה: עכשיו, משפחת אומנה זה לא דבר פשוט.
<דליה לב שדה: מספיק שכל אחד מאיתנו רק יחשוב האם הוא היה יכול לפתוח את ביתו ולקבל פנימה ולהכיל ילד שאינו שייך לו והוא לא יודע כמה זמן הילד הזה יישאר אצלו - אני חושבת שזה מופלא.
<דליה לב שדה: ולכן האנשים האלה שאנחנו פוגשים אותם, המשפחות, הן פשוט משפחות מופלאות והן עושות עבודתן-, זה לא עבודה, זה באמת עבודת התנדבות והן ככה גם מוגדרות אצלנו והמערכת שלנו היא פשוט מערכת שתומכת בהן.
<דליה לב שדה: אז יש כמובן את כל המעגלים שתומכים במשפחות האומנה, אם זה המעגל הראשון, הקרוב ביותר, זה עמותות האומנה באמצעות מנחי האומנה והעובדים הסוציאליים משלווים אותם, והארגון עצמו שתומך בתהליכים של הדרכה וליווי שוטפים כדי שהמשפחה תוכל להתמודד, לקבל מקום לייעוץ, לסיוע ולעזרה; ואם זה באמצעות המדינה, שקובעת את הסטנדרטים וקובעת את הנהלים וקובעת את הכללים על איך צריך להתמודד עם ילדים ומה לעשות כאשר מתעוררות בעיות כאלה ואחרות, באמצעות כמובן מערך הכללים והנהלים שאנחנו מפרסמים מעת לעת.
<דליה לב שדה: אז גם אצלנו יש את מפקחי האומנה ויש את גברת שלווה ליבוביץ, שהיא המפקחת הארצית על הנושא הזה, והיא מקדמת את התחום הזה גם כן באופן חריג, באמצעות יצירה של ידע כל הזמן, בשותפות עם כל הגורמים, גם עם השטח, גם עם המטה, גם עם שותפים שלנו; ואתם רואים את החוברות האלה שניצבות כאן – זה כל עולם הידע של האומנה שפותח באמצעות כל מערך הגורמים, עם חוברות שהן מאגרים של ידע ומידע נפלאים, כאשר כמעט על כל שאלה ועל כל תהייה יש מענה ויש תשובה.
<דליה לב שדה: זה אחד התחומים המתקדמים ביותר אצלנו.
יעקב מרגי: יש מערך השתלמויות, הדרכה?
<דליה לב שדה: כן, בהחלט, יש לנו מערך השתלמויות שוטף, קבוע.
<דליה לב שדה: גם העמותות עצמן מקיימות מערכים של הדרכות והכשרות, וגם כמובן המשרד מסייע בכך באמצעות מערך של הכשרות.
<דליה לב שדה: חשוב לי מאד כן להדגיש את הנושא שמפותח בשנים האחרונות במשרד, את הרצף, אנחנו קוראים לזה אומנה-אימוץ, למרות שזה הרבה יותר רחב.
<דליה לב שדה: זה כולל גם את כל המערך הקהילתי שלנו, והתכנית שאנחנו החלטנו לקרוא לה בשם עמותת משפחה מיטיבה, היא בעצם באה ואומרת – ילד שאינו יכול לגדול באופן קבוע במשפחה הביולוגית שלו, במשפחה המולידה שלו, הטבעית שלו, אם לא ניתן לשקם את המשפחה, שהילד הזה, לאחר תקופת זמן, ייבחן לגביו מיד גם הנושא של האימוץ והוא יעבור גם לאימוץ.
<דליה לב שדה: אנחנו לא פוחדים להגיד את השם הזה.
<דליה לב שדה: חשוב לנו לציין, כי אנחנו רוצים שלילדים יהיה בית קבוע בחיים שלהם, אם הם לא יכולים לגדול בביתם באופן קבוע.
<דליה לב שדה: אז זו תכנית הדגל שאנחנו עכשיו מובילים, שהיא אומרת – אלף שיקום המשפחה הביולוגית.
<דליה לב שדה: אנחנו לא מוותרים קודם כל על שיקום המשפחה הביולוגית, אבל אם לא ניתן, אנחנו חייבים ללכת לתכנית ב' וגם את האימוץ לשים על השולחן.
<דליה לב שדה: זה מה שאנחנו מובילים היום.
יעקב מרגי: אני אעביר את רשות הדיבור לחבר הכנסת שמעון סולומון, יו"ר השדולה, בבקשה.
שמעון סולומון: תודה רבה אדוני יושב הראש, חברי הכנסת, בכלל כל הנוכחים.
שמעון סולומון: אני חושב שהיום צריך לדבר על דברים חיוביים, לשמוח ולחגוג שיש יום כזה, כי יש לנו את כל שאר הימים לעבוד ולנגוע בדברים שצריך לתקן.
שמעון סולומון: אני מאד שמח שהיום, כפי שהוא התחיל, באמת מסמן טוב.
שמעון סולומון: כשתכננו את זה וישבנו ודיברנו באופן קבוע, כל כמה זמן באופן שיטתי, אני חושב שבאמת היו לנו חששות יום שלם וכו', והנה אני רואה שזה מתחיל מצוין: יום העובד הסוציאלי הבינלאומי בכנסת, פעם ראשונה.
שמעון סולומון: הגיע הזמן גם לדבר לא בשעת משבר ולא כשיש רק התקפות, אלא לדבר על העבודה הסוציאלית, שזה מקצוע באמת מוערך מכובד, שבעצם נושא על כתפיו את כל האוכלוסייה החלשה.
שמעון סולומון: כשאנחנו מדברים במילים כבודות כאלה – אוכלוסייה חלשה בחברה וכו' – אנחנו מדברים בעצם על עובדים סוציאליים, שהם באים במגע, שהם באים, יושבים ומדברים איתם ופותרים בעיות.
שמעון סולומון: לפעמים אני לא מבין מאיפה הכוחות, אבל הכוחות באים כשעומדים מול אנשים ופותרים ורואים את המצוקות מול העיניים.
שמעון סולומון: הייתה לי הזכות, מאז שאני יושב ראש השדולה, לעבוד עם יושבת ראש איגוד העובדים הסוציאליים צפרא ומעוזיה, וכל החברה, בכלל חבל לציין שמות.
שמעון סולומון: כל הצוות שאנחנו יושבים ביחד ומדברים באמת במה לנגוע, איך לקדם ואיך לעשות.
שמעון סולומון: זה אחד מהנושאים שהחלטנו לעשות וכמובן נמשיך בנושאים רבים ומגוונים וננסה לפתור בעיות.
שמעון סולומון: אני אופטימי מטבעי, ולכן נוכל ביחד בשיתוף פעולה לקדם דברים.
שמעון סולומון: המשרד לשירותים חברתיים פתח לנו את הדלתות ומשתף איתנו פעולה באופן יוצא מן הכלל, כמו גם בתחומים אחרים, ואני מאמין בשיח ובדיאלוג, ובאווירה טובה אפשר להשיג דברים הרבה יותר טוב מאשר התלהמות.
שמעון סולומון: ולכן צריך לנסוע את הצעד הזה.
שמעון סולומון: אני חושב שבסופו של דבר אנחנו מדברים על עובדים סוציאליים, ואסור לנו ללכת לכיוונים אחרים.
שמעון סולומון: בסוף נמדד לפי התוצאות, לפי מה שהשגנו, ככה אני רואה את זה.
שמעון סולומון: היום הזה התחיל בעצם בבוקר ובוועדת בריאות ורווחה, המשכנו בוועדה לעלייה וקליטה ועכשיו אנחנו פה, כי עבודה סוציאלית נוגעת כמעט בכל תחום.
שמעון סולומון: על משפחות אומנה היו לנו הרבה התקפות, היו הרבה אמירות.
שמעון סולומון: עכשיו אני רוצה להגיד לכם, לפעמים, אתם יודעים מה, אני אגיד את זה אחרת: אני אחד מאלה שיצא נגד ההתקפות, גם במליאה, כמו כל חברי שדיברנו וכו'.
שמעון סולומון: כי ציבור העובדים הסוציאליים זו לא קבוצה קטנה.
שמעון סולומון: מדברים על קבוצה גדולה, 17,000 פחות או יותר, ואתם צריכים להיות מספיק חזקים לפעמים כדי לקבל גם ביקורת.
שמעון סולומון: אי אפשר להזדעק על כל ביקורת.
שמעון סולומון: ואם מתוך ה-17,000 מישהו סרח, מישהו לא עשה את מקצועו, מישהו התבטא באופן לא נכון, אתם צריכים להיות מספיק חזקים כדי לבדוק פנימה ולהוקיע את זה, כדי שהעבודה הסוציאלית באמת באופן כללי, תהיה עם כמה שפחות טעויות.
שמעון סולומון: בסך הכל יש לנו הרבה דברים לעשות.
שמעון סולומון: היום זו חגיגה, היום זה Show, היום באמת זה דברים חיוביים, אבל בסופו של דבר ממחר, כמו שעשינו עד אתמול, צריכים להמשיך לראות איך אנחנו פותרים את הבעיות.
שמעון סולומון: הדבר שעומד לפתחנו היום זה נושא המומחים ואני מקווה מאד שנפתור אותו, ויש עוד הרבה נושאים שאנחנו צריכים לטפל בהם, פרה-פרה.
שמעון סולומון: אני מקווה מאד שנגיע גם לדברים הרבה יותר גדולים.
יעקב מרגי: תודה לחבר הכנסת שמעון סולומון.
יעקב מרגי: אני מעביר את רשות הדיבור לחבר הכנסת חיליק בר, ולאחר מכן ליושבת ראש הארגון, גברת צפרא דוויק.
יעקב מרגי: אמרתי נכון?
<צפרא דוויק: כן.
<צפרא דוויק: אם אתה לא תגיד נכון, מי יגיד נכון?
יחיאל חיליק בר: אני ממש בקצרה דווקא רוצה להתחבר למה שנאמר פה על ההשתלחות בעובדי המדינה.
יחיאל חיליק בר: קודם כל כמי שהיה עובד מדינה 10 שנים, אמנם משרות אמון, לא עובד מדינה רגיל, אני רוצה לומר על זה כמה מילים בכלל ולהיכנס לנושא בפרט, ממש בקצרה.
יחיאל חיליק בר: אתם לא צריכים להגיד תודה על זה שהמדינה לא משתלחת בכם, או שפוליטיקאים לא משתלחים בכם, אלא חמור מזה.
יחיאל חיליק בר: אני עשיתי מחקר השוואתי עם מדינות אירופה מה הוא תפקידו של עובד המדינה, וכשאני אומר עובד מדינה, זה לא רק פקיד במשרד האוצר, זה עובד סוציאלי, זה שוטר, זה מורה, כמה הוא מרוויח באירופה, מה המעמד החברתי שלו, מה הגאווה העצמית שלו.
יחיאל חיליק בר: זה גאווה להיות מורה, זה גאווה להיות עובד סוציאלי?
יחיאל חיליק בר: עזוב את ה-6,000 שקלים שאתה מרוויח ולא יכול לחיות מזה, אבל נניח שגם הייתה מצורפת לזה איזו שהיא הכרת תודה גדולה מהמדינה.
יחיאל חיליק בר: ואדוני יושב הראש, ואני גם מברך אותך וגם את חבר הכנסת סולומון על הדיון הזה, המדינה הזאת לא יודעת להתייחס לעובדי מדינה.
יחיאל חיליק בר: עובד מדינה זה איזה ברירת מחדל.
יחיאל חיליק בר: הרבה אנשים באים אליה או כי זה עבודה לכל החיים, או שהם באמת אידיאולוגיים ומוכנים לספוג את ההשפלה בשכר, בהכרה של המדינה, ואני מכיר המון כאלה; או כי זה נוח והם נכנסים דרך משפחה.
יחיאל חיליק בר: זה בטח לא משהו שהרבה אנשים אומרים זה החלום שלי, כמו שהיה פעם.
יחיאל חיליק בר: אמא שלי, שני ההורים שלי היו מורים, אחר כך היא עשתה הסבה ממורה לאחות, שזה מן הפח אל הפחת במקרה הזה.
<צפרא דוויק: לעובדת סוציאלית היא לא עשתה?
יחיאל חיליק בר: עוד לא.
<צפרא דוויק: אז היא עוד לא הגיעה לפחת.
יחיאל חיליק בר: אבל היא בת 65, ואולי יש לה עכשיו עוד הזדמנות לעשות הסבה.
יחיאל חיליק בר: אבל היא מאלה שנכנסו בימים האלה של תחילת המדינה, כשזה היה אידיאולוגי, זה היה מאד מאד חשוב וגם היה כבוד להיות מורה, ואחר כך כשהיא התייאשה, כי היא ראתה שזה המון המון עבודה ואין בזה שכר והיא הייתה צריכה לגדל חמישה ילדים, אחד מהם בעייתי כמוני, היא אמרה אולי נתקדם למשהו אחר והיא באמת עושה את זה באהבה גדולה, ואני לא רוצה להגיד לכם מה השכר שלה אחרי 25 שנה או 30 שנה בשירות המדינה, כי אתם תעלבו בשמה, ובטח אתם לא מרוויחים הרבה יותר.
יחיאל חיליק בר: ולכן כל המדינה הזאת, אדוני יושב הראש, צריכה לשנות את היחס לא רק כי זה ראוי, גם כי זאת ההשקעה בעצם בעתיד שלנו.
יחיאל חיליק בר: הרי תראה, אנחנו בוועדה הזאת ישבנו, דיברנו על מזון נגוע לילדים בצהרונים, רק בשבוע שעבר.
יחיאל חיליק בר: עכשיו מה?
יחיאל חיליק בר: באה המדינה, חוסכת קצת כסף ומקבלים את הדרק של הדרק של האוכל, ומה קורה בסוף?
יחיאל חיליק בר: הילדים האלה יגדלו להיות אזרחים שרגילים לאכול הרבה מלח ונתרן, יהיו חולים, יצטרכו לטפל בהם בבתי חולים, להשקיע בהם - - -
יעקב מרגי: נחסוך מהם את התמונות של השבוע שעבר.
יחיאל חיליק בר: זה מה שנקרא, אדוני יושב הראש, לחסוך בפרוטות ולשלם אחר כך בשקלים, ופה גם הסיפור הזה של עובדים ועובדות סוציאליים, משפחות אמנה.
יחיאל חיליק בר: אם ישקיעו הרבה בילדים האלה הם לא יהיו עבריינים, הם לא יהיו פורעי חוק, הם יהיו שותפים בחברה ובסוף היא גם תקבל חברה בריאה יותר, וגם תחסוך הרבה הרבה יותר כסף.
יחיאל חיליק בר: ולכן לא רק שלא צריך להשתלח בכם, כי זה בכלל דבר שהוא יוצא אל המדינה הזאת, וזה חלק מאיתנו, שלי זו כנסת ראשונה ואתה יודע שאני מחויב לזה.
יחיאל חיליק בר: צריך להפוך את עובד המדינה בעיקר בדברים שנוגעים למגע עם הציבור, ועם הציבור הרגיש: עולים, ילדים, אימהות חד הוריות, זה לא משנה מה, לתפקיד שאלף גאווה, גאוות יחידה להיות בו, וב' הוא מתגמל גם נפשית וגם בוודאי כלכלית, וזו קריאה שאני רוצה שהוועדה הזו תוציא, ואני באמת לא רק מעריך אתכם ומצדיע לכם על העבודה שלכם, אני חושב שאתם עושים עבודת קודש.
יחיאל חיליק בר: הלוואי והמדינה הזאת תדע להעריך.
יעקב מרגי: אנחנו לא מוחאים כפיים למרות שמגיע לו.
יעקב מרגי: בדרך כלל, מי שמכיר אותי, אני לא אומר מילים בומבסטיות.
יעקב מרגי: לא לחינם אמרתי: חוד החנית ויחידת העילית.
יעקב מרגי: אני חושב שהעבודה הסוציאלית והעובדים הסוציאליים אלה יחידות העילית של מדינת הרווחה.
יעקב מרגי: אם אנחנו מתהדרים ושואפים ורוצים להיות מדינת רווחה, זה הכל מתבטא איך אנחנו מסתכלים ומעריכים את המקצוע ואת העובדים.
יעקב מרגי: לא אקח לך חלק מהתפקיד, ולכן אעביר את רשות הדיבור ליושבת ראש הארגון.
<צפרא דוויק: אני בשמחה שומעת את שבחנו ואת האנשים שחושבים עלינו דברים טובים.
<צפרא דוויק: נדיר במחוזותינו, אבל משתפר.
<צפרא דוויק: תודה לך כבוד יושב הראש, לחבר הכנסת שמעון סולומון שלקח על עצמו להיות יושב ראש השדולה ולערוך את היום הזה ולקדם את ענייננו בכנסת, ואנחנו מקווים שהשינוי ייצא מן הכנסת.
<צפרא דוויק: תודה על דבריך, חבר הכנסת בר.
<צפרא דוויק: חברי היקרים, העובדים הסוציאליים - - -
יעקב מרגי: ברשותך, אני רוצה לקדם בברכה את התלמידות שיושבות איתנו, ברוכות הבאות.
יעקב מרגי: תטעמו קצת מההליך הדמוקרטי, הפרלמנטארי, ממהלך הדיונים.
יעקב מרגי: זה לא תמיד איך שזה נראה במסך הטלוויזיה בדיונים המנומנמים.
יעקב מרגי: בבקשה, סליחה.
<צפרא דוויק: אחרי שהם היו בדיונים באיגוד, הם יודעים שהדיונים לא מנומנמים.
<צפרא דוויק: יושבים איתנו גם עתיד המקצוע שלנו, הסטודנטים, שלא נבהלו, למרות מעמדתנו ולמרות השכר, ובכל זאת החליטו ללמוד את המקצוע עם השליחות הזאת, רק משליחות לא הולכים למכולת, כמו שציינתם.
<צפרא דוויק: שני דברים חשובים עלו כאן, אחד התיקנון, כמו שיש תיקנון למורה שיכול לעבוד בכיתה עד 40-42 ילד, צריך להיות גם תיקנון לעובדים סוציאליים, המעמסה והדבר השני זה - - -
שמעון סולומון: וחצאי משרות.
<צפרא דוויק: וחצאי המשרות שיש לנו, שלא לדבר על שליש המשרות וההעסקה הפוגענית.
יחיאל חיליק בר: ועובדי הקבלן.
יעקב מרגי: עוד פעם, אנחנו משלמים מחיר על האיכות שלכם, כי הדברים נאמרו.
<צפרא דוויק: נכון.
<צפרא דוויק: אני רק רוצה לתקן דבר אחד שאמר חבר הכנסת סולומון, אנחנו לא עובדים רק עם האוכלוסיות החלשות.
<צפרא דוויק: אנחנו עובדים עם כל האוכלוסיות, כי איש לא יידע מה ילד יום ולצערנו מחלה יכולה ליפול בכל משפחה ואז העובדים הסוציאליים בתחום הבריאות נכנסים לתמונה.
<צפרא דוויק: ולהזדקן, כולנו מזדקנים ואז עובדי הקשיש ועובדי הבריאות נכנסים לתמונה.
<צפרא דוויק: ומוגבלות של ילד, כל העובדים הסוציאליים, מבית החולים ועד השיקום נכנסים לתמונה.
<צפרא דוויק: וגם היום מה שאנחנו מציינים כאן ואנחנו נותנים כבוד ורוצים שחברי הכנסת יכירו את העבודה המיוחדת שלנו בתחום, משפחות שמאמצות הן משפחות שהן עקרות, שלא יכולות ללדת - - -
<קריאה: לא, לא, לא, אנחנו עוסקים באומנה.
<צפרא דוויק: לא, דליה ציינה את משפחות האימוץ - - -
יעקב מרגי: וגם שם אתם נמצאים.
<צפרא דוויק: וגם שם אנחנו נמצאים וזה יכול להיות בכל מעמד ובכל מקום, וגירושין קורים בכל מקום ומשפחות האומנה הן משפחות בהחלט נורמטיביות, שהן לא משפחות חלשות, אלא להיפך, הן משפחות חזקות שיכולות להכיל לתוך משפחתן ילד שזקוק לבית.
<צפרא דוויק: אז אני רוצה לברך את כל מי שהיום מציג את הפרויקטים בכל הוועדות ואת כל הנוכחים כאן, ואני אשמח אם חברותי תצגנה את הפרויקטים היקרים האלה.
יעקב מרגי: אלף זו הסיבה.
יעקב מרגי: אני חושב שהדברים שנאמרו הם באמת הצעדה אמיתית לעובדים הסוציאליים ולמקצוע.
יעקב מרגי: נעשה איזו פאוזה קטנה ונתכנס לנושא שלכבודו התכנסנו: משפחות האומנה.
יעקב מרגי: גברת שלוה ליבוביץ, מפקחת ארצית אומנה, משרד הרווחה, בבקשה.
<צפרא דוויק: אה, סליחה, שכחתי דבר אחד, שמעון הזכיר לי, וזה מתקשר למה ש - - -
יעקב מרגי: לפני שאת נזכרת, אנחנו מקדמים בברכה את יושבת ראש הוועדה הקבועה, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.
יחיאל חיליק בר: מרגי ייצג אותך פה בכבוד.
אורלי לוי אבקסיס: אני יודעת, ולא בפעם הראשונה.
<צפרא דוויק: אז אני שמחה ששכחתי משהו ושחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, ידידתנו הצטרפה.
<צפרא דוויק: בניהולו, בהובלתו של חבר הכנסת שמעון סולומון, עברה שלשום בכנסת בוועדת שרים לחקיקה, הצעת חוק נגד אלימות באינטרנט כלפי עובדים סוציאליים, וזאת חדשה נהדרת, לאור הדיון האחרון גם שהיה כאן על ההתלהמות כלפי עובדים סוציאליים, והיום במליאה החגיגית גם לכבוד יום העו"ס.
<צפרא דוויק: אנחנו מקווים שיעבור בקריאה טרומית וכל חברי הכנסת יתמכו בזה ותודה רבה ולכבודך.
יעקב מרגי: ברשותה של יושבת הראש, את יכולה לממש את רשות הדיבור שלך.
אורלי לוי אבקסיס: שלוה ליבוביץ, בבקשה.
<שלוה ליבוביץ: צהריים טובים.
<שלוה ליבוביץ: אני עומדת פה מתרגשת.
<שלוה ליבוביץ: כעובדת סוציאלית הרבה שנים, גאה להיות עובדת סוציאלית, גאה להיות עובדת מדינה ועוד יותר גאה לעסוק בתחום האומנה.
<שלוה ליבוביץ: יושבות פה משפחות אומנה, שלעניות דעתי זאת הסיירת מטכ"ל של החברה האזרחית, ותיכף תהיה לכם הזדמנות להכיר דגם קטן של משפחות האומנה, אבל בהחלט מייצג את מה שיש היום במדינת ישראל.
<שלוה ליבוביץ: התחום שלנו הוא תחום שהליווי המקצועי שלו הוא כמעט כולו נעשה על ידי עובדים סוציאליים, הן מבחינת מנחי האומנה שמלווים את הילדים והמשפחות, הן מבחינת מי שמדריך את העובדים הסוציאליים ומנחי האומנה ולכל עובד יש מדריך גם פרטני וגם הדרכה קבוצתית, והן מבחינת מי שמפקחים על העבודה של העובדים הסוציאליים בעמותות, וגם המנהלים של הגופים המפעילים אומנה, הם כולם עובדים סוציאליים.