GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורלי לוי אבקסיס: דיברנו על כל זה בדיון הקודם.
אורלי לוי אבקסיס: השר לשעבר, מרגי, הביא לנו באמת פה אסמכתאות ובחלקן עם שמות.
<היידי מוזס: עם שמות, הכל יש.
אורלי לוי אבקסיס: אני נותנת לך משפט תגובה ואני מסכמת את הדיון.
<בת חן בויער: אני אגיד ככה.
<בת חן בויער: אנחנו מאוד לא מובנים, כי אנחנו יהודים וזה פשוט כל, כל הבסיס הוא לא בסיס נכון להשוואה.
<קריאה: כולנו פה לא יהודים?
<בת חן בויער: לא, כולם יהודים, אבל יש, לא אמרתי.
<בת חן בויער: אני רק אומרת שההשקפות שלנו הן די קיצוניות, יחסית, וזה קשה להבין אותנו.
<בת חן בויער: אני לא מצפה גם, האמת, שמישהו מפה יבין, כי זה באמת עולמות אחרים.
<בת חן בויער: אבל אנחנו שייכים בכלל להשקפה אחרת.
<בת חן בויער: אנחנו לא יכולים לתת לילדים שלנו להתחנך, זה פשוט עוול, זה ממש, אני רואה את זה כרצח.
אורלי לוי אבקסיס: אבל אני אגיד לך משהו, ואני באמת מנסה.
אורלי לוי אבקסיס: כשאתם חיים בחברה מסוימת, דינא דמלכותא דינא.
אורלי לוי אבקסיס: יש הוראות מסוימות ויש כללים מסוימים שכשאת נמצאת בחברה את חייבת, גם על-פי דין תורה, לקבל עלייך.
אורלי לוי אבקסיס: כאשר יש מערכת חינוך, בין היתר, עדיין מערכת החינוך שלנו לא שלחה להפקרות או להתפקרות, אבל יש מערכת חינוך די מגוונת, עם זרמים מסוימים, בבקשה מתוך המנות המוגשות, תבחרי לך את אשר בא אל חיקך.
אורלי לוי אבקסיס: אני מסיימת את הדיון, תודה רבה.
<בת חן בויער: יש קהילות ענקיות יהודיות שאפשר לדבר עם הרבנים שהם רבנים מאוד חשובים בקנדה, שיכולים להעיד אם זה קהילה או כת, שמכירים את המקום הזה כבר יותר מ- 20 שנה.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לא באנו לשנות אותך עכשיו ולא באנו לשכנע אותך אחרת.
<בת חן בויער: אני מפחדת על הילדים שלי שבגלל חוסר הבנה יכולים לקחת לי אותם.
<בת חן בויער: זה הילדים שלי.
<בת חן בויער: אני משקיעה בהם, מטפחת אותם ואני רוצה לגדל אותם בדרך מסוימת.
אורלי לוי אבקסיס: אני מסכימה אבל את במדינת חוק ואת צריכה לעשות את הדברים במסגרת החוק.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לסכם את הדיון ולהגיע לכמה דברים.
אורלי לוי אבקסיס: למשרד החינוך, יריב, אם יש לך משהו להוסיף, אתה מוזמן בכל רגע.
אורלי לוי אבקסיס: למשרד החינוך, אנחנו מבקשים לבחון מחדש את ההוראות, הקריטריונים וחוזר המנכ"ל בנושא החינוך הביתי, תוך התייחסות מיוחדת כאשר מדובר בחשדות לכאורה כאשר מדובר בכתות.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מבקשים מכם לפני שאתם מאשרים איזה שהיא בקשה לחינוך ביתי, נא להתייעץ עם המשרדים הרלוונטיים כמו משרד הרווחה או המשרד לביטחון פנים, קרי המשטרה, לגבי כך שאין חשד כאמור לכך שהבקשה יוצאת על-מנת להסתיר או להתנהל בצורה שהיא מורחקת מהעין.
אורלי לוי אבקסיס: שתיים.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מבקשים להמשיך את ההליכים כמובן כולל את הישיבות.
יריב לוין: רגע, אם אפשר בהקשר הזה.
יריב לוין: אני מבקש בנושא הספציפי הזה, כי אנחנו טיפה התפזרנו.
יריב לוין: אני מבקש שתתקיים ישיבה מסודרת בין גורמי הרווחה לבין הגורמים שאחראים על הנושא של החינוך הפרטי שבמסגרתה גורמי הרווחה יעבירו לפחות את כל שמות המשפחות והמידע שיש להן, שיש חשש מבחינתם ששם יש השתייכות לכתות או דברים אחרים שבגינם למיטב הבנתם של גורמי הרווחה אין מקום לאשר חינוך ביתי ושעל הרשימה הזאת ייעשה המעבר המקצועי המיידי שלכם בפרקי זמן ממש מיידיים ויינקטו הפעולות במקומות המתאימים, כדי לבטל את האישורים לחינוך ביתי ולהבטיח שהילדים ילכו למוסדות לימוד באופן מיידי.
אורלי לוי אבקסיס: וגם לדווח לוועדה מה נעשה.
אורלי לוי אבקסיס: אי-אפשר לנתק את הנושא הזה.
<בת חן בויער: בירושלים, לפני 100 שנה, שלקחו את היהודים מהמשפחות.
אורלי לוי אבקסיס: לא לא, את לא מדברת, אנחנו בסיכום.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מבקשים להמשיך את ההתנהלות הרב-מערכתית, זאת אומרת של הנציגים של כל המשרדים הרלוונטיים ואנחנו מבקשים מכם גם לקבוע איש קשר אחד שיעמוד מול המשפחות ויעדכן אותם איפה דברים אמורים.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מטילים על משרד הרווחה והאמת היא שגם על משרד החינוך, מה שאמרתי כבר קודם, להעביר לנו את רשימת ההכשרות, התאריכים, מי ערך את אותן הכשרות כדי שנבין שבאמת יש לו ידע בתחום ואת מספר האנשים שעברו הכשרות, בנוגע להתייחסות לכתות או כיתות, יותר נכון לומר.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו פונים למשרד הרווחה, משרד האוצר, לתקצב את אותה יחידה שאמורה להתמודד עם התופעה של הכיתות במדינת ישראל ובעיקר למצוא תקציב לאותה יחידה, כפי שמובאת בפני מחלקת המחקר של הכנסת, שכיום מי בחסר או בכלל לא מתוקצבת, אני לא יודעת איך הם עובדים, דרך אגב.
<אורלי אוסטרמן: היום היא לא מתוקצבת.
אורלי לוי אבקסיס: ואיך עובדים, אם היא לא מתוקצבת?
אורלי לוי אבקסיס: בואו נסדר את זה ככה, שמשרד הרווחה יעביר לי, לוועדה, את כל הנושא של היחידה הזו שאמורה להתמודד עם כיתות, מהם הנושאים שבאחריותה, מהו השירות שהיא צריכה לתת, מהו כל הליווי ומצבת כוח האדם וכמובן איך הם מתוקצבים ובהתאם לכך מהם השינויים הנדרשים לעשות על-מנת לתקצב את זה, כדי שיוכלו לעשות את עבודתם כראוי.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו גם נציג הצעת חוק בנושא הגדרת כתות.
יריב לוין: נעשה ישיבת מעקב.
יריב לוין: צריך לקבוע.
יריב לוין: איזה שהיא הערכת זמן, כמה זמן צריך.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו כמובן קובעים.
אורלי לוי אבקסיס: משרד הרווחה, יכול לתת לנו הערכת זמן?
יריב לוין: שנוכל לקיים ישיבת מעקב נוספת, תוך כמה זמן?
<רננה תכלת: הערב זה ראש השנה האזרחי.
אורלי לוי אבקסיס: אמרנו הדיון גם צריך להיות באמצע ינואר?
<רננה תכלת: בשבוע הבא כבר תהיה לנו ישיבה ראשונית מול הגורמים המקצועיים ורק אז אני אוכל לתת איזה שהיא הערכת זמן.
<רננה תכלת: אני לא יודעת להגיד.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נקבע את התאריך לתחילת פברואר.
אורלי לוי אבקסיס: הישיבה נעולה, אלא אם כן למשטרה יש משהו חשוב להוסיף?
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו גם חלק מהמסקנות גם נבדוק את הנתונים ואת ההערות שהועברו פה תוך כדי דיון ולהעביר התייחסות.
יעקב מרגי: בוקר טוב לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כשעל סדר היום הגדרת תפקיד המדריך במסגרת החוץ ביתית.
יעקב מרגי: בישיבות כאלה, אנחנו אומרים תמיד שאנחנו עדיין מדינה בהקמה.
יעקב מרגי: מסתבר שהתפנינו להסדיר ולהגדיר דברים, שלכאורה היו מובנים מאליהם.
יעקב מרגי: כשמדברים על מסגרות חוץ ביתיות, לא כל הפנימיות או המסגרות החוץ ביתיות הן בהקשר של רווחה או סיכון, יש גם כאלה שהן מרצון.
יעקב מרגי: אבל אין ספק, שצריך להגדיר את הדברים, לקבוע להסמיך ולהכשיר את האנשים.
יעקב מרגי: בסופו של דבר מדובר בנשמות טובות, צריך לתת להם את הכלים לעזור לאותם ילדים שמתחנכים במסגרות חוץ ביתיות.
יעקב מרגי: כמו כל נושא, צריך את האיזון.
יעקב מרגי: לפעמים ברצון שלנו להגדיר, אנחנו חוסמים את עצמנו או יוצרים מצב בירוקראטי לא נדרש.
יעקב מרגי: לכן יש את הדיונים בוועדות, כדי לחדד ולראות שאכן לא עושים כך.
יעקב מרגי: אי אפשר ליצור אין סוף מקצועות, אנחנו מתעסקים באין סוף נושאים ופרטים, צריכה להיות פלטפורמה עיקרית של מספר רב של מקצועות ומתוכו, כמו שקורה בהרבה מקצועות, יש גם את ההתמחויות הספציפיות.
יעקב מרגי: כמו שמכשירים רופא, הוא לומד לימודים כלליים ולאחר מכן הוא מתמחה במשהו יותר ספציפי.
יעקב מרגי: כשמתעסקים בפנימיות, אם זה מטפל מחנך או מדריך, צריך שתהיה לו ההכשרה הייחודית והייעודית במסגרת ההשתלמויות הספציפיות לתחומים האלה.
יעקב מרגי: קראתי את המסמך שהכין הפורום הציבורי, מסתבר שזו עבודה מתמשכת.
יעקב מרגי: כגורלם של הרבה המלצות מהרבה ועדות, או שלא מספיקים ליישם, או שיש מישהו במשרדים שלא ממהר ליישם או שלא רוצה ליישם, או שחושבים שזה הולך לעלות הרבה למדינה ובעלי עניין כאלה ואחרים.
יעקב מרגי: אני שמח שיש את הידון ואני מודה לפורום הציבורי של כפרי הנוער והפנימיות בישראל.
יעקב מרגי: נעביר את רשות הדיבור לשמואל אבואב ולאחר מכן ניתן את רשות הדיבור למי שירצה להתייחס.
<שמואל אבואב: בוקר טוב, אנחנו שמחים על הדיון הייחודי הזה, שעוסק במעמדם של מדריכי הכפרים והפנימיות, משום שברור לנו, שהמסגרת של כפרי הנוער והפנימיות, זו מסגרת ייחודית עבור ילדים, שאין להם הרבה ברירות.
<שמואל אבואב: איפה שהבית כשל ולא מאפשר להם לצמוח ולהתפתח, איפה שהקהילה לא יכולה להכיל אותם ולתת להם את הכלים הבסיסיים, שמהווים את זכותו של ילד לצמוח ולגדול בחברה, באה הפנימיה, על הייחוד שבה, שהיא מהווה מסגרת חינוכית של 24 שעות ביממה.
<שמואל אבואב: יש לה גם את היסודות המתבקשים, שיש למסגרת חינוכית.
<שמואל אבואב: יש בית ספר, שזה המוסד החינוכי, יש את הפנימיה, שאלו המגורים, יש את המרכז הטיפולי, שמטפל בבעיות של הילדים ויש את המרכז של שעות הפנאי.
<שמואל אבואב: אלו היסודות שמהווים את הסביבה, שילד צריך כדי לצמוח באופן טבעי.
<שמואל אבואב: אל מול הייחוד שיש בפנימיות ובכפרי הנוער, חייבים לראות את התשתית של כוח האדם ההדרכתי, כבסיס המשמעותי ביותר.
<שמואל אבואב: מיש בסופו של דבר ממש את היכולת של הילד לקבל את הזכויות האלה, מי שמדריך אותו, מורה את דרכו, מטפל בו, מלווה אותו ועוטף אותו, זה המדריך.
<שמואל אבואב: לא שעה, לא שעתיים, לא הולך ב-13:30 כמו המורים, הוא מלווה אותו 24 שעות.
<שמואל אבואב: כשרואים אתה מחקרים של הבוגרים משנות העבר ואנחנו רואים מי הדמות שנחקקה בתודעה ובזיכרון שלהם, זה המקום שהיו בו מדריכים טובים.
יעקב מרגי: לטוב ולרע.
<שמואל אבואב: בדיוק.
<שמואל אבואב: זה ההבדל הקטן.
<שמואל אבואב: מתוך המורכבות של הילדים, ברור לנו מה החשיבות העצומה, שהמדריך יהיה איכותי.
<שמואל אבואב: אל מול הציפיות האלה, נראה מה תמונת המצב אדוני היושב ראש.
<שמואל אבואב: היום יש כ-800 מדריכים בכפרי הנוער, יש כ-1000 ברווחה.
<שמואל אבואב: הבעיות המרכזיות שיש הן: ראשית, אין למדריך מעמד מקצועי.
<שמואל אבואב: הוא לא יועץ, הוא לא פסיכולוג, הוא לא מחנך, הוא במעמד סמי-מקצועי.
<שמואל אבואב: מעצם העבודה שאין לו זהות ואין לו מעמד מקצועי, זה מקצוע מבולבל.
<שמואל אבואב: הבעיה השנייה היא בעיית ההשתכרות.
<שמואל אבואב: השכר של מדריך היום הוא בין 5,000 ל-5,500 שקלים ובוודאי שבשכר כזה, אי אפשר לצפות מבן אדם שיתמיד מספר שנים ויהיה בעבודה המאתגרת והקשה הזו.
<שמואל אבואב: בעיה שלישית היא השחיקה הגדולה.
<שמואל אבואב: מתוך המורכבות, מתוך הקושי העצום של ההתמודדות עם הילדים, שנושאים אתם משא כל כך קשה, 50% מהמדריכים, בחלוף שנה, עוזבים את העבודה.
<שמואל אבואב: השחיקה היא אפילו לא בת השוואה לשחיקה במערכת החינוך.
<שמואל אבואב: הדבר הבא היא ההכשרה, אנחנו יודעים שיש הכשרה למורים, יש הכשרה למנהלים, יש הכשרה ליועצים חינוכיים ואין הכשרה מספיק טובה ומממוסדת, שהופכת את המקצוע למקצוע של מחנך פנימייה.
<שמואל אבואב: יש מחנך כיתה ויש מחנך פנימייה.
<שמואל אבואב: הוא מחנך לכל דבר ועניין.
<שמואל אבואב: גם התנאים עצמם אומרים, ניתן לו שכר נמוך, אבל נחזיק אותו בתנאי מגורים של הפנימייה.
<שמואל אבואב: כשאנחנו מסיירים בפנימיות, אנחנו רואים שגם תנאי המגורים הם לא תנאים ראויים, גם פה צריך לעשות שינוי.
<שמואל אבואב: אנחנו רואים כמה רפורמות עברו על מערכת החינוך.
<שמואל אבואב: הרפורמה לגננות ולעוזרות גננות ולמנהלים ולמורים ולאופק חדש והרפורמה למדריכים – דילגו עליה.
<שמואל אבואב: זו העת הראויה, זה מה שמתבקש שייעשה.
<שמואל אבואב: בגלל שהמסגרות האלו הן מסגרות שקולטות את הילדים עם הקשיים הכי גדולים, הגיע העת לעשות אתה רפורמה וזו לא רפורמה גדולה.
<שמואל אבואב: יש 800 מדריכים בפנימיות ו-1,000 ברווחה, זה לא סיפור כל כך גדול.
<שמואל אבואב: ידענו רפורמות של 120,000 עובדי הוראה במערכת וזה צלח והוכיח את היכולת שלו.
<שמואל אבואב: זה מה שצריך לעשות כאן.
<שמואל אבואב: דבר אחרון בתמונת המצב, זה החוסר במדריכים.
<שמואל אבואב: בגלל כל מה שתיארתי, יש חוסר עצום במדריכים ולא צריך להכביר במילים על החשיבות של זה.
<שמואל אבואב: מה שצריך לעשות, זה ליצור מעמד ומיצוב של תפקיד המדריך ולהגדיר אותו כמחנך פנימייה.
<שמואל אבואב: דבר שני, צריך להעלות את השכר, שיושווה לשכר הראוי של אנשי חינוך ואנשי מקצוע שנמצאים בשדה הזה.
<שמואל אבואב: דבר שלישי, צריך לאפשר גיוס של כוח אדם, איכותי, הטוב ביותר ולהגיד להם להגיע לזירה המאתגרת של הפנימיות, שם צריך את המעשה החינוכי המשמעותי והחשוב ביותר.
<שמואל אבואב: לעשות גיוס לאומי של אנשים טובים.
<שמואל אבואב: צריך ליצור מערך של הכשרה, יש תשתיות לכך במכללות ובאוניברסיטאות, ששם יהיה מסלול ייחודי להכשרת מחנכי פנימיות.
<שמואל אבואב: הדבר הבא, צריך ליצור מסלול קידום בכדי להשאיר אותם במשך 4,5 שנים בתפקיד של מחנך פנימייה.
<שמואל אבואב: צריך ליצור לזה תמריץ, אתה נכנס בשכר הזה, בחלוף שנה תקבל עוד סכום, שנתיים עוד סכום ולעודד אותו.
<שמואל אבואב: עידוד המסלול יוכל להיות, תהיה מדריך, תהיה מחנך פנימייה, תוכל ללכת ללמוד, יתנו לו מלגות וישלחו אותו ללימודים וייתן להם אוויר ואורך נשימה יותר גדול.
<שמואל אבואב: אלו הדברים על רגל אחת, ניסיתי להסביר את חשיבות המסגרות של הפנימיות.
יעקב מרגי: > חוץ מהמילה מקצוע, אמרת הכול.
יעקב מרגי: אתה רוצה להפוך את זה למקצוע?
<שמואל אבואב: זהות מקצועית.
יעקב מרגי: אני בכוונה מחדד, אם אתה אומר שאתה רוצה דירוג, דרגה, מסלול קידום, בנית התווייה ליצירת מקצוע חדש.
יעקב מרגי: אם הייתי יועץ שלך, הייתי אומר לך לא להגיד שאתה רוצה ליצור מקצוע כי מיד כולם ייבהלו.
יעקב מרגי: כי בסך הכול זו לא קבוצה גדולה, קטנה אבל חשובה.
יעקב מרגי: צריך לראות איך עושים את זה, כי אם אתה מדבר על דרגה ודירוג, זה מקצוע.
יעקב מרגי: אלא אם כן יבואו בעלי המקצוע ויאמרו אחרת.
<שמואל אבואב: ניסיתי להסביר את חשיבות המסגרות, רציתי לשקף את תמונת המצב ורציתי להציג את הפתרונות שלדעתי צריך ללכת בהם.
יעקב מרגי: לפני שאעביר את רשות הדיבור לשאר הנוכחים, כדי לקבל תמונת מצב מלאה, מה לגבי הבעלות?
<שמואל אבואב: יש 14 בעלויות בכפרי הנוער, שביחד מקיפים כ-60 כפרים וברווחה יציגו את התמונה.
יעקב מרגי: מה שציינת זה פרט לרווחה?
<שמואל אבואב: פרט לרווחה.
<שמואל אבואב: 800 מדריכים יש היום בפנימיות ובכפרי הנוער ועוד 1,000 ברווחה.
<שמואל אבואב: יש 60 כפרי נוער במנהל לחינוך התיישבותי, שמהמנהל נמצא פה ויסביר ויש כ-170 פנימיות ברווחה.
<בני פישר: בני פישר, מנהל המנהל לחינוך התיישבותי ועליית נוער במשרד החינוך.
<בני פישר: אני מאד שמח על הוועדה ועל העלאת הנושא ומודה לפורום הציבורי.
יעקב מרגי: למה התעקשת על עליית הנוער?
יעקב מרגי: מה עוד קיים מזה.
<בני פישר: יש גם נוער עולה בכפרי הנוער.
<בני פישר: העלייה אמנם הצטמצמה אבל יש גם נוער עולה.
<בני פישר: ההיסטוריה של כפרי הנוער, התחילה בעליית הנוער.
<בני פישר: היום אנחנו מדברים על ישות יותר כוללת.
<בני פישר: לכן, זה לא רק כותרת, זה מהותי.
<בני פישר: ראשית אני רוצה להודות לפורום על זה שהעלו נושא מאד חשוב.
<בני פישר: אני רוצה קודם כל לעשות הבחנה בין מקצוע למקצוענות.
<בני פישר: שמואל הציג מתח מסוים, כי ברגע שאתה אומר מקצוע, בן אדם בחר מקצוע אז הוא נכנס למסלול של 20, 30, 50 שנה.
<בני פישר: אנחנו מבינים שאי אפשר להיות מדריך, גם לא 10 שנים וגם לא פחות.
<בני פישר: זה משהו שיש בו שחיקה.
<בני פישר: אתה נמצא בחזית 24 שעות ביממה, גם בלילה, זה קצת כמו להיות לוחם בסיירת.
<בני פישר: גם לוחם בסיירת שנמצא בחזית, יש שלב שהוא עובר הלאה.
<בני פישר: יש פה מלכוד בין מקצוע ומקצוענות.
<בני פישר: מקצוענות, כי אתה חייב להיות מומחה.
<בן ציון בראנץ: ולא בגלל שבעל המאה נבהל.
<בן ציון בראנץ: אני מאד מברך על הדברים שלו.
<בני פישר: דבר ראשון, הבחנה בין מקצוע למקצוענות.
<בני פישר: לדעתי מקצוענות זה לא דבר שנולדים אתו, הרבה פעמים יש נטייה למנהיגות, לא כל אחד יודע לעבוד עם אוכלוסיות בסיכון בעבודה אין-סופית, אבל יש חלק מאד משמעותי שכולל הכשרה, ליווי מקצועי ושכר, כמו שהציג שמואל.
<בני פישר: במובן הזה, המקצוע הזה צריך לקבל מיתוג יותר משמעותי.
<בני פישר: זו עבודה הכי חשובה במדינת ישראל בשדה החינוך ולא מספיק נתפסת ככזו, למרות שאנחנו, אלה שנמצאים בתוך כפרי הנוער והפנימיות, מאד גאים במה שהם עושים ומרגישים תחושת שליחות.
<בני פישר: גם שליח שיוצא לשליחות לתקופה מסוימת, יש לו סטטוס ומעמד.
<בני פישר: אז החשיבות של הוועדה הזו זה בהבנה, שזו הסיירת וצריך למצוא את הדרך לתגמל אותם בצורה נכונה.
<בני פישר: יחד עם זאת, למצוא את הדרך להשאיר אותם מקצועית.
<בני פישר: לבנות את ההכשרות הנכונות.
<בני פישר: גם המימון של זה עולה כסף.
<בני פישר: בסוף, כשבודקים כלכלית, אם אתה לוקח ילד, שמקבל ליווי נכון ומבוגר משמעותי שנמצא כאן ומספיק בטוח בעצמו - - -
יעקב מרגי: נכון להיום יש תכניות הכשרה?
<בני פישר: יש תכניות הכשרה, הן יוצגו בהמשך אבל העלויות והמימון שלהם לא מתוקצב בצורה מסודרת.
<בני פישר: בסוף, זה כסף.
<בני פישר: אבל ההבנה קיימת היום ואנחנו מרגישים שצריך לתת לזה משנה תוקף.
<בני פישר: פעם אחת אולי להגדיר את זה כתנאי, שתוך כדי עבודה אתה עובר מסלול של הכשרה ואתה מחויב למסלול הזה והמדינה בצורה כזו או אחרת מתקצבת חלק מהלימודים.
<בני פישר: זה נושא שמצריך עבודה ואולי אפילו מצריך חקיקה.
<בני פישר: אני שמח שהוא עולה ויש פה אנשים שמתעסקים בהכשרות בצורה יותר ישירה ואשמח שהם יישמעו, גם שמואל, מרכז אגף פנימיות אצלנו, ד"ר עמנואל גרופר, שעשה את זה בעבר ומתעסק היום באקדמיה בנושא.
<בני פישר: יש ידע מקצועי , צריך לעגן, צריך לתקצב, צריך להכניס אותו לחקיקה.
יעקב מרגי: מדריך שמגויס היום, בן אם זה במוסדות רווחה או באותן פנימיות של מנהל מנהל חינוך התיישבותי, הם מקבלים דרגה מסוימת או בסכום גלובאלי כחוזה העסקה?
<בני פישר: יש חוזה העסקה, יסוד מסוים שהוא קצת מעל שכר מינימום.
<עמנואל גרופר: הדירוג הוא דירוג עובדי הוראה בלתי מוסמכים, שכבר לא קיים אצל המורים כבר כמה שנים.
יעקב מרגי: מתחת לרדאר של הממונה על השכר, הוא אפילו לא נקלט.
<בני פישר: בחלק מהמקומות יש חוזים אישיים והבעלות מחליטה לתת קצת יותר.
<בני פישר: אין מדרג, אין תפיסה מסודרת או משהו שנראה נכון וראוי לעובד במקצוע הזה.
<בני פישר: לפעמים אתה מצליח לצאת בצורה טובה יותר עם הבעלות שלך ולפעמים לא, אבל אין אחידות.
יעקב מרגי: ממרום שנותיי, אני בן 53 וכשהייתי בגיל פנימייה, מדובר בשנות ה-70, התחושה תמיד הייתה ואני אומר את זה בהסתייגות, שהמדריכים היו כאלה שלא מצאו עבודה ואת אלה לקחו לטובת ההדרכה.
יעקב מרגי: בלי לפגוע בשום מדריך, כפי שאמרתי, לטוב ולרע, יש מדריכים שקנו שביתה בעיצוב אישיותם של רבים בחברה הישראלית, לחיוב, ויש כאלה שעשו טעויות חמורות, כמו בהרבה מגזרים.
יעקב מרגי: זה עדיין כך לצערי הרב.
פנינה תמנו: היום, עם משבר הדיור הציבורי, נדמה לי שהפתרון שמדריכים מוצאים גם דירה בכפר, עם העבודה, זה מדרבן אותם.
יעקב מרגי: אל תגלי את זה למס הכנסה, הוא יחייב אותם במס אחר כך.
<בן ציון בראנץ: שמי בנצי בראנץ, אני מפקח ארצי במשרד הרווחה.
<בן ציון בראנץ: אנחנו משימים 7,000 ילדים ב-166 מסגרות חינוכיות.
<בן ציון בראנץ: 40% מהילדים האלה מושמים לתוך המסגרות האלה על פי חוק, לצערי זה הולך וגדל.
<בן ציון בראנץ: אני רוצה להצטרף לברכות, בתור מדריך, לא חלמתי שהכנסת תעסוק במקצוע שלי.
<בן ציון בראנץ: צמחתי מבפנים ואני רוצה להשיב לך, אתה אומר, או שעשה טוב או שלא עשה טוב.
<בן ציון בראנץ: עבדתי 16 שנים כמטפל ישיר, מדריך ועובד סוציאלי, אני רוצה לומר לך שקיבלתי ילדים שמדריך נטש אותם, או עזב ואני מרגיש את הנזק כאשר מדריך עוזב או נוטש אותם.
<בן ציון בראנץ: אני לא אומר את זה ממרומי האקדמיה, או ממרומי הנתונים, אלא כבן אדם בשטח.
<בן ציון בראנץ: כמטפל בילדים ראיתי כמה חוסר מומחיות וחוסר הכשרה יכולה לעשות נזק, למרות הכוונות הטובות.
<בן ציון בראנץ: נזק לילד שמטופל על ידי מדריך, שלא קיבל הכשרה לפני שהוא נוגע בו.
<בן ציון בראנץ: זה מבחינת הזווית האישית שלי.
<בן ציון בראנץ: בסך הכול, אני חושב שזו הזדמנות לעשות מפנה, כפי שכבר אמרו פה.
<בן ציון בראנץ: אני רוצה להתלבט בנושא מקצוע או שליחות.
<בן ציון בראנץ: אני לא רוצה לסמן את ההתנגדות למקצוע, כהתנגדות מתוך תקציב.
<בן ציון בראנץ: זו טעות.
<בן ציון בראנץ: אני רואה בתפקיד ההדרכה מדריך דינאמי, קצר טווח, שצריך להשקיע את נשמתו בילדים, ללא הגבלת שעות, עם זמינות גבוהה.
<בן ציון בראנץ: א ני צריך לעזור לו לבנות כאות תודה את השלב הבא של חייו, להודות לו אחרי 4,5 שנים, שזו היחידה האידיאלית מבחינתי שאני רוצה אותו ולשלוח אותו לתפקיד הבא שלו.
יעקב מרגי: תסכים אתי, שאחרי שתכשיר אותו ותהפוך אותו לאיכותי, תצטרך לעבור מסננת קשה, שמתוכם יראו בזה שליחות.
יעקב מרגי: כולם יראו בזה שליחות, אבל יש כאלה שיכולים להרשות לעצמם לראות בזה רק שליחות ולבוא עם 5,000 שקל משכורת לעבודה כזו, כשהוא חשוף לשחיקה פיזית, רגשית, לפעמים אלימות, חשיפה לתביעות נגדו.
יעקב מרגי: בסוף, נצטרך את בעל המאה.
<בן ציון בראנץ: אני לא איש מאה, אני איש מקצוע.
<בן ציון בראנץ: לכן המאה בפחות מעסיקה אותי.
<בן ציון בראנץ: אני שואל את עצמי שוב את השאלה, האם אנחנו מסמנים מקצוע או מסמנים שליחות?
<בן ציון בראנץ: אני חושבת שאנחנו צריכים לסמן שליחות, לתת להם תחושת לשיחות, לתגמל אותם כבעלי שליחות.
<בן ציון בראנץ: מישהו דיבר על סיירת, אני מוכרח להגיד, שכשהייתי מדריך נתנו לי תחושה של סיירת.
פנינה תמנו: אני בוגרת פנימייה.
פנינה תמנו: הייתי מכיתה ז-יב' בפנימייה ואני חושבת שזה לא בהכרח סותר.
פנינה תמנו: בסופו של דבר יש אנשים שיוצאים לשליחות, מפתחים מקצועיות ולצד זה, אפילו שזו שליחות ומשרה מאד חשובה, צריך שהשכר יהיה נמוך, כדי שלא יפגע חלילה בשליחות, או חלילה שלא תהיה מקצוענות.
פנינה תמנו: אבל הבנתי ממך, שלפעמים צריך לשחרר אותם, זה צריך להיות אד-הוק.
פנינה תמנו: אני לא חושבת כך.
פנינה תמנו: יש אנשים, שאחרי 4 שנים של הכשרה, או 6 שנים, יש כאלה שמלווים מכיתה ז עד יב' את התלמידים, למה לשחרר בן אדם שמתחבר למקצוע, עדיין מרגיש שהוא בתוך השליחות?
פנינה תמנו: יש אנשים שנמצאים בתוך שליחות גם 20 שנה.
פנינה תמנו: מעבירים תחת ידיהם דורות של ילדים ואתה רואה שלא נפגם שם משהו.
<בן ציון בראנץ: המדינה קבעה את כללי הפנסיה והפרישה.
<בן ציון בראנץ: היא החליטה שבצבא פורשים בגיל כזה, במשטרה ובבתי הכלא בגיל אחר ויש ועדה שמשחררת מורים.
<בן ציון בראנץ: האם אנחנו רוצים לראות אצל הילדים האלה, היכן שזה כל כך דינאמי ודורש סבלנות, אנשים בני 67 שאומרים, נתתי את מיטב שנותיי, ועכשיו מה?
<בן ציון בראנץ: אני מזכיר לך שהייתה שכבה גדולה מאד בשנות ה-70 של מדריכים שראו בכפרי הנוער שליחות ונשארו עד שנות ה-50 שלהם.
<בן ציון בראנץ: אז באו ושאלו, עכשיו מה?
<בן ציון בראנץ: אם לא הכשרת אותו לשלב הבא, מה בעצם יהיה הגורל שלו?
<בן ציון בראנץ: לכן אני אומר, כן שליחות ללא גבולות, תגמול כן, הכשרה תוך כדי תפקיד והכשרה תפקיד, אבל כמקצוע ארוך טווח שמסיים בפנסיה את התפקיד, אל מול האתגרים של התפקיד, יש לי ספק.
<בן ציון בראנץ: אני רוצה להוסיף, איך אנחנו בונים את המהפכה של השינוי.
<בן ציון בראנץ: דבר ראשון אני פונה למחוקקים, פנינו יותר מפעם אחת לבית המחוקקים, על מנת לבקש שההדרכה תהיה מקצוע מועדף.
<בן ציון בראנץ: זה יהיה ליווי של תחושת שליחות.
<בן ציון בראנץ: המדינה אומרת שאתה, כבוגר צבא, תוכר כמועדף.
יעקב מרגי: במקרה הזה, מילים לא רק שלא הורגות, גם מועילות.
יעקב מרגי: אני חושב שזה רעיון אדיר וצריך לבחון אותו.
יעקב מרגי: אני מציע, שאחרי שהמשרדים הנוגעים בדבר יתנו את ההתייחסויות שלהם, נשמע גם את אנשי המקצוע ואז נוכל להפיק בסוף הדיון כמה מסקנות אופרטיביות, כדי שהדיון יהיה מעשי.
<בן ציון בראנץ: אני חושב שהמחוקק צריך לחייב מעביד של מי שעובד בהדרכה, להפריש לו קרן השתלמות.
<בן ציון בראנץ: לשמחתי, זכינו בפנסיה ובזכויות חופשה.
יעקב מרגי: יש עדיין עובדים שאין להם קרנות השתלמות במשרדי הממשלה?
<בן ציון בראנץ: כן.
<בן ציון בראנץ: 6 שנים אתה שומע את המדריך אומר, יש לי יחידה של 6 שנים שבתומה אני אקבל את אותה הקצבה.
<בן ציון בראנץ: פעם זה היה למורים, שהתנו את שנת ההשתלמות לפני שרכשו בזה כל מיני דברים, אמרו למורה שזה מיועד למניעת שחיקה ואתה תקבל את הכסף לטובת הכשרה והשתלמויות.
<בן ציון בראנץ: אני חושב שזה חשוב מאד מבחינת החקיקה.
<בן ציון בראנץ: שאלת האם זה חוזה?
<בן ציון בראנץ: אני חשוב שצריך לבנות מערכת שכר דיפרנציאלי, שמתגמלת את המעסיק לפי השכלה ולפי ותק.
<בן ציון בראנץ: היום, כמו שנאמר לך, זו יחידת עסקה.
<בן ציון בראנץ: אני רוצה שתעשה דיפרנציאציה שבה מוסד שמעסיק ותיקים ומשכילים יקבל יותר.
<בן ציון בראנץ: יש מדד לפתוח את זה.
יעקב מרגי: רק שיקבל יותר, יתגמל יותר.
<בן ציון בראנץ: ישנו חוק שנקרא חוק הפיקוח על המעונות 1965, שמגדיר את השכלת המדריך.
<בן ציון בראנץ: שם, בחוק הפיקוח על המוענות כתוב, שהשכלת מדריך תהיה 12 שנות לימוד.
<בן ציון בראנץ: הגיע הזמן לשנות את החוק ולדרוש בסיס בחוק, שלא ייכנס לתוך הפנימייה מדריך ללא בגרות מלאה.
<רחל סעדה: הסתכלתי על המכרזים, על הצעות העבודה של מדריכים וזה מה שדרושים, 12 שנות לימוד.
<בן ציון בראנץ: אני באתי מטיפוס על עצים קטנים ומעשיים, גם התנגדתי למקצוע.
<בן ציון בראנץ: אני קורא את השטח לכן אני אומר שאפשר לדרוש לשנות את חוק הפיקוח על המעונות משנת 65 ולהגיד שלא ייכנס מדריך פנימייה פחות מבגרות מלאה.
<בן ציון בראנץ: אני לא מבין למה הילדים שלי לא זכאים למישהו שסיים בגרות ויכול לדבר עברית נכונה ולנהל דיאלוג מכובד עם הילד.
פנינה תמנו: בהמשך לרעיון הזה, אולי כן הגיע הזמן לרענן את החוק הקיים, אבל לטעמי כן צריך להשאיר פונקציה של מדריכים, שהם מדריכים שיש להם את הערך המוסף הייחודי שלהם, גם אם אין להם בגרות.
פנינה תמנו: אבל שזה יהיה יוצא מהכלל.
יעקב מרגי: אני אביא דוגמה מהחיים יש הרבה מקומות עבודה, פנימיות, שבוגר שלהם, וזה יכול להיות חניך שהתחיל מהתחתית במצבו האישי, נבנה, התחבר למקום, קיבל מיומנויות, המדריך שלו הוא מודל לחיקוי והפנימיות מאמצות אותו.
יעקב מרגי: זה מתחבר למה שאומרת חברת הכנסת תמנו, לגבי ערך מוסף.
<בן ציון בראנץ: את אומרת שיתקבלו ללא השכלה.
פנינה תמנו: זה לא מה שאמרתי.
פנינה תמנו: אני אמרתי, שבהמשך לדבריך, שהעלו רעיון יפה ונפלא, עדיין, צריך להשאיר פונקציות ייחודיות, בחריג, לא בכלל, שמאפשרות למנהל פנימייה להעסיק, למרות התקנות שנחליט אולי לרענן אותם, מדריכים בגלל הערך הנוסף שלהם, האישיות שלהם, אם צמחו מתוך הפנימייה או שאולי בסיפור חיים שלהם יש תרומה משמעותית כי הוא יודע לדבר אל הילדים.
פנינה תמנו: לכן אני אומרת שצריך להשאיר את הקטגוריה הזו ולא לפסול אותה.
יעקב מרגי: אני משיב את רשות הניהול ליושבת ראש הוועדה.
יעקב מרגי: (היו"ר אורלי לוי אבקסיס)
אורלי לוי אבקסיס: אני מאד מתנצלת, הייתי בוועדת הכנסת בנושא הדיור הציבורי, דיון שהיה מאד טעון.
אורלי לוי אבקסיס: זו רק מערכה אחת בקרב והיא נדחתה בינתיים.
<בן ציון בראנץ: אני רק רוצה לנצל את הצטרפותך ולחזור על מה שאמרתי בהתחלה, שאני מודה שהכנסת הגיעה לזמן של הטיפול במדריך בתוך הפנימייה ואני מוסיף את תודתי גם בפנייך.
<בן ציון בראנץ: אני מגיע למערכת ההכשרות של המדריכים.
<בן ציון בראנץ: מדריך ראוי צריך לקבל שני סוגי הכשרות: הכשרה מסודרת במהלך כניסתו, עם רמה אקדמית ורמת מרצים, שיש לפקח עליה, כמו בית הספר המרכזי של משרד הרווחה.
<בן ציון בראנץ: אבל זה לא מספיק.
<בן ציון בראנץ: בסיום הכשרתו הוא צריך הדרכה רצופה על עבודתו.
<בן ציון בראנץ: אלה שני חלקים שבלתי ניתן להפריד ביניהם.
<בן ציון בראנץ: הכשרה לחוד אבל ליווי כמעט יום-יומי של גורמים מוסמכים, כי אנחנו מטפלים בילדים.
<בן ציון בראנץ: החלטה שגויה, גם של מי שהוכשר, עלולה לגרום נזק רב.
אורלי לוי אבקסיס: הכשרה של כמה זמן אתם מדברים?
<בן ציון בראנץ: לא פחות משנה.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו כבר מפספסים את כל הש"ש והמתנדבים והשירות הלאומי.
יעקב מרגי: בדיוק נכנסת בשלב הדיון של ערף המוסף הנוסף, למי שלא יעמוד בקריטריונים.
יעקב מרגי: למשל דוגמה של בוגר שחוזר להדריך במוסד, בוגר מוכשר.
<בן ציון בראנץ: אני מקבל את הצעתה של חברת הכנסת תמנו-שטה, על הערך המוסף.
פנינה תמנו: זה צריך להיות מוגדר, אפילו כמה על פי תקן.
<בן ציון בראנץ: אני מסכים, אבל הליווי היום-יומי, אחרי הכשרה הוא חובה.
אורלי לוי אבקסיס: אתה משרד הרווחה, זה בידיים שלכם.
<בן ציון בראנץ: נכון, אני אומר מה קיים היום.
<בן ציון בראנץ: היום מערכת ההדרכה והתמיכה שניתנת למדריך היא על ידי הצוות הטיפולי , זה לא מספיק.
<בן ציון בראנץ: הייתי רוצה להרחיב.
<בן ציון בראנץ: אנחנו כרגע בדיאלוג עם כמה ארגונים שנקבע להם סטנדרט של כניסה וליווי לתוך הפנימייה.
<בן ציון בראנץ: אנחנו נקבע את השעות ואת רמת ההדרכה.