GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<עדה ליפציגר: יש לנו סגל של מעל 20 מרצים שעובדים במסלול רגיל ובמסלולי התמחות להכשיר בעיקר אנשי חינוך, עובדים סוציאליים, מגיעים לפעמים גם מהנדסים וכו' וכו' שבאים ללמוד במשך שנתיים וחצי את הלימודים, מאושרים על ידי משרד החינוך וככה יש לנו מאגר גדול של הרבה אנשים שלא עובדים באמצעותנו, אבל הם אחר כך באים, הם שגרירים, בגנים ובבתי ספר, מורות, יועצות, מנהלות, שלמדו את המסלול ואחר כך מיישמות את זה בשטח בלי כותרת שאני 'מנחת הורים', אבל בעצם זה שהם כבר למדו, העבודה שלהם משתנה לחלוטין ואנחנו שומעים את זה כל הזמן, 'אנחנו עובדים אחרת, אנחנו רואים את ההורים אחרת', 'כשהורה מגיע אליי לכיתה', אומרת מורה, 'אני מתייחסת אליו כבר לגמרי אחרת מאשר קודם'.
<עדה ליפציגר: כך שאני חושבת שזה באמת מאוד חשוב, לדעתי, שכל אנשי החינוך יעברו את ההכשרה הזאת, והיועצים כמובן.
<עדה ליפציגר: גולת הכותרת היא שד"ר יחיאל לסרי, ראש העיר, הבין שלא מספיק להגיע להורים באשר הם, אלא צריך גם לבנות בית, ואני באתי אליו עם החלום הזה לפני תשע שנים, כשהוא היה יושב ראש הדירקטוריון שלנו, אני רוצה גם בית שלשם הורים יוכלו לבוא.
<עדה ליפציגר: אנחנו נגיע אליהם, אבל גם שהם יוכלו לבוא, לקבל הרצאות, ימי עיון, הכשרות, אני מקצוע שיקבלו הדרכות בנושא של הורים וכמובן אנשי טיפול והשמים הם הגבול.
<עדה ליפציגר: אז הבית קם סוף סוף.
<עדה ליפציגר: זה לקח תשע שנים.
יעקב מרגי: השאלה איך אתם קוראים לו.
<עדה ליפציגר: איך קוראים לו?
<עדה ליפציגר: המרכז להורות משמעותית.
<עדה ליפציגר: בית קסם.
יעקב מרגי: אני בכוונה שאלתי.
יעקב מרגי: קודם כל זה רק ראוי לציון ולברכה.
יעקב מרגי: את ציינת את זה בדברייך ככה.
יעקב מרגי: הפעילות שלכם בבתי ספר להערכתי תתמקד ברובה איפה שהייתה אינטראקציה קצת של צורך בקטע הזה של הנחיית הורים בגלל נסיבות כאלה ואחרות.
יעקב מרגי: הורים מיוזמתם לא יבואו דרך בית הספר, כי אז זה טייטל או תווית.
<עדה ליפציגר: זה משתנה.
יעקב מרגי: כל מה שאנחנו אומרים זה לא מאה אחוז חד משמעי, אנחנו מדברים על האוטומט, על המסה הקריטית בסיפור, לכן תמיד אפשר להעיר משהו.
יעקב מרגי: למה שאלתי מתנ"סים?
יעקב מרגי: כשהורים יוצאים למתנ"ס הם יוצאים לחוג.
יעקב מרגי: זה בשעות פנאי, זה מיוזמתם, זה אפילו נותן להם זקיפות קומה, שהם יכולים להרשות לעצמם לצאת מעבר לטיפול בילדים ומקום עבודה שלהם.
יעקב מרגי: הבית הזה הוא דבר יפה, דבר גדול, רק אל תעמיסו עליו טייטל אחד, שלא ייווצר מצב שהורה שצריך הדרכה והכוונה לא יבוא.
<עדה ליפציגר: זה מיועד לכל ההורים.
יעקב מרגי: אם הבנתם אותי, אם לא, אני אחדד.
<עדה ליפציגר: אני הבנתי לגמרי, ואני אספר לך עוד יותר.
<עדה ליפציגר: כיוון שאתה כל כך צודק - - -
יעקב מרגי: אנחנו חברה עם תוויות ותגיות ואסור לתת - - - זה רעיון אדיר, על הדרך אפשר לא להיות קנאי רק למשימה הזאת, להעשיר את זה כדי - - -
<עדה ליפציגר: אז אני כבר אגיד לך שיצרתי קשר עם האופרה הישראלית וקונצרטים והצגות, של הקשר בין הורים וילדים.
<עדה ליפציגר: זה יהיה בית חי ותוסס, כי אני רוצה שהורים יגיעו ויראו ואז יידעו איך לצרוך אותו.
<עדה ליפציגר: אתה צודק לחלוטין.
<עדה ליפציגר: אז בואו נעשה הצצה קצרה לאיך נראה הבית היום ואני מאחלת לכל עיר בארץ, לכן גם הבאתי את זה, שתבנה כזה מרכז.
יעקב מרגי: נאחל לכל עיר שיהיה לה נמל ואזורי תעשייה גדולים וקניונים כמו בראשון, כדי שירשו לעצמם להוריד את אחוז הארנונה.
<קריאה: זה תלוי במנהיגות של העיר.
<עדה ליפציגר: תצפו בלי מילים.
<עדה ליפציגר: זאת הגינה עם החצר.
<עדה ליפציגר: תבינו, זה כמו בית בתוך שכונה, שכונה עם הרבה צעירים.
<עדה ליפציגר: עצי פרי כמובן.
יעקב מרגי: זה לא בשכונה ו' של אשדוד.
<עדה ליפציגר: זה קרוב למרכז.
<עדה ליפציגר: זו יצירה.
<גילית אנטליון: זו יצירה מיוחדת, יצירה בתוך הקיר, בבטון, זה חצוב בבטון.
יעקב מרגי: מתי הבניין נפתח?
<עדה ליפציגר: בקרוב מאוד.
יעקב מרגי: עדיין לא?
<עדה ליפציגר: היה טקס, אבל טופס 4 צריך להגיע בימים הקרובים.
יעקב מרגי: היו בחירות, אתה חייב טקס.
יעקב מרגי: את יודעת, אם לפרחים ולטפטפות בכיכרות היה פה מה הם היו אומרים?
יעקב מרגי: לא נורא, האתגר הוא למלא את זה בתוכן.
<עדה ליפציגר: לגמרי.
<עדה ליפציגר: זו הרחבה, המשרדים שלנו ממול החדרים.
<עדה ליפציגר: זו רחבת הכניסה.
<עדה ליפציגר: אלה חדרי הדרכה וטיפול להורים ושימו לב מה כתוב שם, זה המשפט שמלווה אותנו לאורך כל הדרך 'אל תוותר על החלומות שלך.
<עדה ליפציגר: אם תוותר, עדיין תתקיים, אבל תפסיק לחיות', וזה המוטיב שמוליך אותנו ואנחנו משתדלים להצליח.
<עדה ליפציגר: אלה חדרי טיפול.
יעקב מרגי: לא חדרי טיפול.
<עדה ליפציגר: אלה כיתות לימוד והדרכה.
<עדה ליפציגר: וגם מפגשים להורים.
יעקב מרגי: הורים לא צריכים טיפול, הם צריכים הנחיה.
<עדה ליפציגר: כל חדר בצבע, יש לנו מוטיבים של שלושה צבעים, ירוק, כתום וכחול.
<עדה ליפציגר: תראו את הספרייה.
<עדה ליפציגר: עמדות מחשב.
<עדה ליפציגר: מרפסות, הבית כולו מרפסות, שירגישו בית, לא מבנה ציבורי.
<עדה ליפציגר: היו הרבה ויכוחים עם מהנדס העיר על זה.
<עדה ליפציגר: זה בית ציבורי.
<גילית אנטליון: אלה תמונות שמעטרות את הבית ואלה תמונות של משפחות מאשדוד.
<עדה ליפציגר: זה מנחות שלנו, עם כיתוב של דוד גרוסמן, שקיבלנו את רשותו לכתוב מתוך הספר שלו, 'חיבוק'.
יעקב מרגי: ומהמשפחות המצולמות קיבלתם אישור?
<עדה ליפציגר: כן, ודאי.
<עדה ליפציגר: זו הרב תרבותיות, משפחה חרדית, משפחה - - - משפחות מתוך אשדוד.
<עדה ליפציגר: זה האודיטוריום להרצאות להורים.
יעקב מרגי: אני אשאל שאלה, עדה.
יעקב מרגי: לא שאלה, מהפרקטיקה אני אומר לך, דבר טוב צריך לשכפל.
<עדה ליפציגר: נכון, בשביל זה הבאתי את זה לכאן.
יעקב מרגי: חז"ל קבעו קביעה שקנאת סופרים תרבה חוכמה.
יעקב מרגי: אני מבקש, מציע, כמובן אני לא יכול לחייב, אם אתם יוצרים איזה חוברת עשייה בתחום הזה, אם לא, אז תצרו, וממש תגרו בפנייה אישית, זו שליחות יותר.
יעקב מרגי: לכאורה את עיריית אשדוד, תעזוב אותי מכל ה - - - ואנחנו יכולים גם באמצעות הוועדה לסייע.
יעקב מרגי: אני חושב שצריך לגרות.
יעקב מרגי: יש ראשי רשויות שצריך רק לנער את האבק מהעין האלקטרונית שיש להם, כי הם עסוקים בדברים אחרים.
יעקב מרגי: מהפרקטיקה בתחומים אחרים אני יכול לומר, כשראש רשות רואה פרויקט שהצליח במקום והוא נדלק על זה, את יכולה סתם ככה בחוברת כזו שתפיצי לגרום לגירוי של רשות, שתיים, אפילו יותר.
יעקב מרגי: אבל התרומה היא רבה.
<עדה ליפציגר: אתם תעזרו לי גם להפיץ את זה.
יעקב מרגי: בשמחה.
<עדה ליפציגר: דימונה היו אצלי עוד כשמאיר כהן היה ראש העיר ואמרו 'אנחנו נעשה יותר מהר מכם את הבית', אבל בינתיים אנחנו כבר עומדים עם הבית, אני מקווה שגם הם יעשו.
יעקב מרגי: את יודעת שיחידת הזמן בנגב שונה מהזמן - - -
<עדה ליפציגר: אנחנו קרובים לנגב, אנחנו בקצה.
<עדה ליפציגר: בכל מקרה אני רוצה להגיד עוד שלושה משפטים.
<עדה ליפציגר: אחד שבאמת המסר שלי זה לעשות בית כזה, בעיניי, בכל עיר ואם בישראל, מצדי גם מועצות אזוריות.
<עדה ליפציגר: אני חושבת שזה מאוד חשוב, זאת אמירה מאוד חשובה, הורים נמצאים במרכז, אנחנו מתייחסים להורים, זה חשוב.
<עדה ליפציגר: אנחנו מתייחסים אליכם כהורים וכו'.
<עדה ליפציגר: דבר שני, אני רוצה להגיד שאנחנו עכשיו בתקווה לעשות משהו, כאן אני מתחברת לתמר, ואוצ'ר.
<עדה ליפציגר: אנחנו ביקשנו כבר מסמנכ"לית העירייה והיא מאוד התלהבה מהרעיון, שראש העיר יעניק לכל יולדת ואוצ'ר לשישה מפגשים בבית עם מנחת הורים, מתנה ללידה.
<עדה ליפציגר: אני מקווה שנצליח ליישם את זה.
<עדה ליפציגר: אני גם מציעה לכם לעשות את זה.
<עדה ליפציגר: אני חושבת שאין דבר יותר טוב מדבר כזה.
<עדה ליפציגר: אנחנו גם עושים סדרות של הרצאות, אז גם זה אנחנו רוצים לתת במתנה.
<עדה ליפציגר: ודבר אחרון, אני רוצה לבקש מהוועדה משהו שבמועצה הציבורית כבר דיברנו עליו לפני מספר שנים ולשים את זה שוב על סדר היום של הוועדה, זה הצעה להקים תת ועדה אצלכם בנושא של הורים.
<עדה ליפציגר: זה עלה כאן ואני חוזרת על זה עוד פעם.
<עדה ליפציגר: זה היה בתקופת נדיה חילו ואנחנו רוצים לחזור על זה עוד פעם.
<עדה ליפציגר: אני חושבת שזאת אמירה מאוד חשובה שהוועדה לזכויות הילד תיצור אצלה תת ועדה בנושא הורים.
יעקב מרגי: את יודעת שאנחנו עוד לא קיבלנו מעמד של ועדה סטטוטורית.
יעקב מרגי: את רוצה שנעשה ועדת משנה?
<עדה ליפציגר: זה יבוא ביחד, זה לא סותר.
יעקב מרגי: יסלקו אותנו מהחלון.
יעקב מרגי: לא, אני אומר את זה כמחאה על זה שעדיין ועדה חשובה כזו לא קיבלה מעמד של ועדה.
<עדה ליפציגר: תגיד מה צריך לעשות, אנחנו איתכם.
<רינה כהן: יש לי בקשה ליושב ראש הישיבה וליושבת ראש הוועדה, שהוועדה תגבה ותצא בקריאה לחיזוק לראש עיריית אשדוד על הדבר היוצא מן הכלל שהוא עשה.
יעקב מרגי: אני רוצה לתת גם לראשון לציון לדבר.
<רינה כהן: ראשון לציון, זה בסדר, הם ידברו.
יעקב מרגי: ואז נוציא ברכה מרוכזת.
יעקב מרגי: חשוב לי לדעת, הזמנו נציגי שלטון מקומי?
<רחל סעדה: כן, לא הגיעו.
<עדה ליפציגר: אני פעם הייתי אצל מנכ"ל השלטון המקומי והצעתי לו לעשות את זה בכל הערים בארץ.
<עדה ליפציגר: המנכ"ל הקודם הקודם - - -
יעקב מרגי: אני אשאל שאלה, את לא חייבת לדעת, אבל יכול להיות שאת יודעת.
יעקב מרגי: את יודעת אם הפרויקט הזה שהצגת לנו נמצא בסל הקניות של הרשויות המקומיות במפעל הפיס?
<רינה כהן: לא, עדיין לא.
<רינה כהן: הוא בעזרת ה' יהיה, אבל עדיין לא?
יעקב מרגי: עוד קריאה למפעל הפיס.
<עדה ליפציגר: ד"ר יחיאל לסרי מסר התנצלותו - - -
יעקב מרגי: לראשי רשויות יש היום תחרות מי בונה אצטדיון יותר גדול ויותר מפואר ושעובר את ה-100 מיליון.
יעקב מרגי: לפעמים ראשי רשויות משעבדים את הזכאות שלהם - - - שתבינו טוב טוב, אנחנו בעד היכלי תרבות, בעד ספריות עירוניות, בעד אצטדיונים, בעד הכול, יש רשויות מקומיות שיש להם אצטדיון, אבל מה לעשות, בנתניה ובפתח תקווה בנו אצטדיון, צריך אצטדיון אחר ומתרצים לנו בערך נדל"ני.
יעקב מרגי: וזה שעבוד, שעבוד של הזכאויות שלהם במשרדי הממשלה ובמפעל הפיס לפעמים לעשור-עשור וחצי.
יעקב מרגי: יש עירייה מסוימת שחיכו שהשעבוד על היכל התרבות יסתיים, הוא עוד לא הסתיים והתחיל שעבוד על האצטדיון.
יעקב מרגי: אני לא אומר, הכול חשוב, אבל זה התפקיד שלנו.
יעקב מרגי: אני סתם סחתי לפי תומי.
<רינה כהן: זה ערכים וסדר עדיפויות של עיר.
יעקב מרגי: אני אמרתי לחלל האוויר, כדי שתבינו שזה מעיק, ושראשי הרשויות יבינו שאנחנו לא עיוורים, אנחנו רואים שהמזרקות פורחות בשנה מסוימת ובתאריכים מסוימים ושהכיכרות - - - אנחנו מבינים ויודעים את זה.
<רינה כהן: כשיש פרחים זה גם חשוב.
<דב ברנשטיין: תרשה לי לחלוק עליך.
<דב ברנשטיין: ראש עיריית עכו, שמעון לנקרי, לא יסכים איתך, עם מה שאמרת עכשיו.
יעקב מרגי: יכול להיות, אני לא אמרתי על הכלל.
<דב ברנשטיין: הוא השקיע בקונסרבטוריון.
יעקב מרגי: אני לא אמרתי על הכול.
יעקב מרגי: כשאני אמרתי את ההערה, אני לא אומר את זה על הכלל, תמיד יש טובים, כולם טובים, רק, שוב, זה עניין של המשקפיים שכל אחד שם, וכשאנחנו מדברים על פרויקטים חשובים, חשובים באמת, אז העצמת הורים זה פרויקט לכאורה מובן מאליו, אבל הוא לא קיים, רק בשנים האחרונות, בגלל שאנחנו אוהבים לעבוד אחרי שאנחנו או נכנסים בקיר עם הפנים, או חוטפים משהו בסיטואציה שהתעוררה ומתעוררים מאיזה הלם.
יעקב מרגי: אבל חשיבה באמת ערכית, רב מערכתית, נטולת נגיעות כמה שאפשר - - -
<עדה ליפציגר: אני רוצה רק לומר שראש העיר, ד"ר יחיאל לסרי, התנצל שהוא לא יכול להגיע, הוא נמצא היום במשרד הרווחה בדיון על נושא עוני.
יעקב מרגי: הוא שלח לנו נציגה ראויה.
<עדה ליפציגר: ותודה לגילית ולדורית שהן עובדות איתי ביחד ועושות את כל העבודה בשטח.
יעקב מרגי: תודה רבה לכם.
יעקב מרגי: ראשון, בבקשה.
<ליליאן ללום: שלום.
<ליליאן ללום: לא ידעתי שאני אדבר, אז לא הבאתי, לא מצגת ולא כלום, הבאתי את האני מאמין שיש בראשון.
<ליליאן ללום: קודם כל אני פסיכולוגית חינוכית, עבדתי 15 שנה בשירות הפסיכולוגי.
<ליליאן ללום: לפני 15 שנה ראש העיר הקודם חשב על רה ארגון והוא כתב משבצת הורים.
<ליליאן ללום: לא ידענו מה לשים שם, הציעו לי להיכנס לשם, אני לא באה מתחום ההורות, אבל בהשראה של גב' רינה כהן ועוד כמה אנשים אמרתי שזה באמת משהו חדש שאפשר לעשות בתחום החברתי.
<ליליאן ללום: אז היום אנחנו עובדים כמרכז להורות ומשפחה.
<ליליאן ללום: אנחנו לא באים ללמד הורים איך להיות הורים, כי האני מאמין שלי הוא שבאמת אין יותר טוב מהורה לדעת איך לחנך את הילד שלו, אבל אנחנו פותחים שיח על הורות.
<ליליאן ללום: אנחנו פונים לאוכלוסייה הנורמטיבית.
<ליליאן ללום: לא כל ההורים רוצים שילמדו אותם איך לעשות ומה לעשות ובראשון זה הכיוון שאנחנו מאוד מדגישים, השיח על הורות על ידי כל מיני מסגרות וכל מיני אפשרויות, כמו הרצאות לקהל הרחב, שהן חינם, כי באמת, אחרי הרבה מלחמות עם הגזבר אני אמרתי שאם החניה היא חינם, גם הורים יכולים ליהנות מהרצאה חינם פעם בחודש.
<ליליאן ללום: יש לנו סדנאות בכל בתי הספר.
<ליליאן ללום: הצמדנו לכל בית ספר יסודי מנחת הורים ואני פה מאוד מתחברת לנושא של הפלטפורמה.
<ליליאן ללום: היא קיימת, בית הספר קיים, אם אנחנו עובדים עם האגף לחינוך יסודי או עם האגף לחינוך קדם יסודי או על יסודי, אנחנו יכולים להיכנס לכל מקום ואנחנו רואים את זה היום.
<ליליאן ללום: יש לנו פורום הורים, דלת פתוחה, אתר בפייסבוק.
<ליליאן ללום: כל הדברים שהיום חייבים לעשות, אבל מה שהכי חשוב זה הקשר עם ההורה כדי לא לאיים עליו, להגיד לו 'תבוא, תהיה במשפחה הגדולה הזאת'.
<ליליאן ללום: הרבה ערים באו ללמוד מאיתנו, כי באמת בנינו במינהל החינוך, בעיריית ראשון, רק עם התקציב של העירייה, מסגרת שהיא פועלת היום והיא מיוחדת ועונה על הרבה מאוד צרכים.
<ליליאן ללום: אנחנו לומדים היום הרבה מאשדוד ומנסים גם להרחיב, כי אין סוף לחלומות.
<ליליאן ללום: היום אנחנו עובדים על מרכז לאמהות ותינוקות, זה החלום הבא.
<ליליאן ללום: באמת הקשר עם כל המרכזים שנוגעים לאמהות הצעירות, אסף הרופא, יש לנו כמה היבטים.
<ליליאן ללום: אני רוצה להגיד שהמקום שלנו הוא בעיקר להוביל מדיניות של למידת תפקידי הורים.
<ליליאן ללום: זה חשוב מאוד.
<ליליאן ללום: אני חוזרת על זה, אנחנו לא באים במקום מישהו אחר, אנחנו באים לשנות, וזה תהליך ארוך.
<ליליאן ללום: המהפכה קרתה, אני אומרת, לפני 15 שנה אף אחד לא הבין על מה אני מדברת.
<ליליאן ללום: אני היום אומרת שאם זה קרה, זה סימן שיש משהו שם.
<ליליאן ללום: אם היום, אחרי 15 שנה, הורים באים כל חודש להרצאות, הורים חדשים, גידלנו דור, אני אומרת, מכללת ההורים עוד מעט מתבגרת, בשנה הבאה נדבר על גבולות, על כל מה שקורה עם ילדים גדולים יותר.
<ליליאן ללום: לכן המהפכה לוקחת זמן, מהפכה זה תהליך ו - - -
יעקב מרגי: אבל היא צריכה להתחיל.
<ליליאן ללום: ואנחנו התחלנו ב-2000, היום אנחנו עוד נמצאים וזה קורה.
<ליליאן ללום: כולם יודעים שיש עשייה עם הורים.
<ליליאן ללום: יש תקציב, כל שנה הוא שונה בהתאם למה שקורה בעיר, וכל עיר, אני מאמינה, יכולה לתפור לפי מה שמתאים לה.
<ליליאן ללום: הפרטנרים, ועדי הורים, אנחנו עושים פעילות להורים, הפרטנרים זה באמת הבמה הציבורית, אנשים שיושבים במועצת העיר ושהם כן מקורבים לנושא והפרטנרים הכי גדולים הם ההורים.
<ליליאן ללום: היום יש לנו באמת הורים שפועלים למען הורים, שמוכנים בתוך המסגרות שלהם להיות השגרירים שלנו, וזה משפט הסיום שלי בכל מפגש, 'הורים, אתם השגרירים שלנו, מחר בבוקר תלכו להורים אחרים ותגידו להם – חבל שלא היית'.
<ליליאן ללום: או אחרי סדנה.
<ליליאן ללום: אני לא יכולה למכור סדנה, זו חוויה רגשית, איך אפשר למכור חוויה רגשית, אבל הורים שהיו בסדנה ממליצים להורים אחרים.
יעקב מרגי: שיווק אתם עושים?
<ליליאן ללום: כן, אנחנו עושים שיווק, כי אנשים חייבים לדעת.
<ליליאן ללום: לדעת איך עושים, איפה עושים, מה עושים, אז בדרכים המצומצמות שיש לנו.
<ליליאן ללום: ברור שאם התקציב היה יותר גדול, אם היו לנו יותר תקנים, אם, אבל אני לא אהיה ב'אם', אני ב'יש'.
<רינה כהן: מה שצריך להוסיף, שאת העירייה הראשונה, ראש אגף הראשון להורות ומשפחה בתוך עירייה, היא אגף בתוך העירייה.
<רינה כהן: אגף עצמאי בתוך מינהל חינוך, אגף להורות ומשפחה, שראש העיר הקודם הכריז עליו.
<רינה כהן: עבדנו קשה בשביל זה, אבל הצלחנו, מהמקום הזה אפשר להוביל מדיניות עירונית.
<רינה כהן: אין מקום אחר שמתוכו אפשר להוביל מדיניות עירונית וכאן מופעלת בראשון לציון מדיניות עירונית בנושא העצמת הורות.
<רינה כהן: כל הכבוד.
יעקב מרגי: גשם נוצר מטיפות, הרבה טיפות, ואנחנו בכיוון.
יעקב מרגי: בעזרת ה', דברים טובים.
יעקב מרגי: לפני שאני אתן למשרדי הממשלה לתת לנו קצת גם מהשקפת עולמם, ויכול להיות שיש עשייה, אני רוצה שפרופ' צ'רלס גרינבאום, ממרכז האריס באוניברסיטה העברית, בבקשה.
<צ'רלס גרינבאום: תודה רבה.
<צ'רלס גרינבאום: שוב, אני מצטרף לאיחולים לוועדה על עצם עריכת הדיון הזה.
<צ'רלס גרינבאום: זה דבר מאוד מאוד חשוב.
<צ'רלס גרינבאום: הייתי בוועדה הזו בכובע אחר מבחינת האגודות לזכויות האדם, במיוחד בנוגע לילדים במעצר או במאסר.
<צ'רלס גרינבאום: אני רואה קשר בעניין הזה בזה שהורות וחיי משפחה תקינים בגיל הרך הם בעצם הערבות הכי טובה לזה שהילד לא יסתבך בדברים האלה וגם בזה אנחנו צריכים לעסוק.
<צ'רלס גרינבאום: אני מסתכל סביבי ואנחנו מדברים כאן על הורות.
<צ'רלס גרינבאום: בדרך כלל יש שני סוגים של הורות, יש אבהות ויש אמהות ואני רואה כאן רק שלושה-ארבעה - - -
יעקב מרגי: אבל זו אותה הורות.
<צ'רלס גרינבאום: זה לא אותה הורות.
<צ'רלס גרינבאום: זה אותה הורות, אבל סגנון אחר.
<צ'רלס גרינבאום: יש על זה הרבה מחקרים.
יעקב מרגי: לנו יש רגישות באוזן.
יעקב מרגי: אם לא תאמר שזו אותה הורות, אנחנו כביכול מכוונים להורות אחרת, או מבנה אחר.
<צ'רלס גרינבאום: שניהם הורים, שניהם חשובים, אבל אנחנו רואים שהמין הזכר, אנחנו כאן רק ארבעה, כולל אותך, כבוד יושב הראש.
<צ'רלס גרינבאום: אנחנו אמנם שוחים בשמנת, אבל בכל זאת אנחנו צריכים להכיר בזה שאבות, גם במחקרים וגם בטיפולים הם פחות פעילים.
<צ'רלס גרינבאום: אני חושב שכל אחד שיש לו קשר לנושא יודע את זה ואנחנו צריכים לתת גם על זה לתת את הדעת.
<צ'רלס גרינבאום: אני אומר את זה כהתחלה.
<צ'רלס גרינבאום: מה שאני מבקש, בקצרה, לעשות, רבותיי, זה להוציא אל הפועל חלק מההמלצות הכלליות שהיו כאן וגם אולי הספציפיות משני מקורות.
<צ'רלס גרינבאום: אחד, מה שקורה במשפחות, מה ניתן לעשות כדי להעצים את ההורים וגם את המשפחות.
<צ'רלס גרינבאום: אני רוצה להגיד שילד חי במשפחה לא רק עם הורים, גם עם אחים ואחיות ומשפחה מורחבת, כשהמשפחה עכשיו, אני לא צריך להדגיש את זה, היא רב גונית, אנחנו צריכים למשפחה כמשפחה ולהורים בתוך המשפחה.
<צ'רלס גרינבאום: זה דבר אחד.
<צ'רלס גרינבאום: מה ניתן לעשות עד ש-, וזה מזכיר, כבוד היושב ראש, את מה שאמרת, שמערכת החינוך היא חשובה, אבל יש גם דברים שקורים לפני שהילד מגיע אליה ואנחנו צריכים לתת את הדעת על זה.
<צ'רלס גרינבאום: יש גם העניין של הקשר בין המשפחה לבין מערכת החינוך במסגרת החינוך החל מהגן.
<צ'רלס גרינבאום: בנוגע לראשון, וזה כדי שאנחנו נוכל להוציא מן הכוח אל הפועל, שתי הנחות שהן מאוד חשובות, אחת, שאנחנו עובדים בעצם בעניין שניתן לקרוא מניעה.
<צ'רלס גרינבאום: מניעה של בעיות התפתחות, מניעה של בעיות קוגניטיביות חברתיות ואחרות.
<צ'רלס גרינבאום: ושנית, הוצגו כאן כמה וכמה מסגרות מאוד חשובות, מאוד מרשימות, אבל אנחנו צריכים לקחת בחשבון שלא כל הורה בא לכל פעולה ולמעשה בנוסף לזה שאנחנו מציעים להורים מסגרות להיפגש בהן, אנחנו צריכים גם לעשות out reach, הושטת יד להורים כדי להביא אותם ל - - -
יעקב מרגי: הנגשה.
<צ'רלס גרינבאום: הנגשה של המסגרות האלה.
<קריאה: זה לא בדיוק הנגשה, באים למשוך אותם.
<קריאה: חיזור אחרי ההורים.
<צ'רלס גרינבאום: כבוד היושב ראש, אני חושב שזה יותר מאשר הנגשה, זאת אומרת אני צריך ללכת לא רק לעשות כאן מקום בשביל נכים להיכנס, אלא למשוך את האנשים להיכנס, ולפעמים - - - אני לא רוצה להגיד שההורים נכים, אבל זה בעצם העניין.
<צ'רלס גרינבאום: במיוחד נאמר בנוגע לקבוצות שאין להן היכולת לפעמים להגיע.
<צ'רלס גרינבאום: הורה שעובד מ-6 בבוקר עד 6 בערב, הוא צריך מסגרת מיוחדת כדי להיכנס.
<צ'רלס גרינבאום: קודם כל, בקצרה, כמה מהפעולות של מרכז האריס בעניין הזה.
<צ'רלס גרינבאום: קודם כל יש שני סוגים של התערבות, רבותיי, שאני מציע שניתן לעשות.
<צ'רלס גרינבאום: יש דברים, ואנחנו שמענו חלק מהדברים המרשימים, התערבות עם ההורים עצמם או עם המשפחות עצמן.
<צ'רלס גרינבאום: מה שאנחנו מציעים במרכז האריס זה למעשה תכנית של פרופ' מרשה קייטס שנקראת 'אם לאם', שאמהות, יושבות כאן רק אמהות כרגע, זה יכול להיות וצריך להיות בעתיד גם אבות.
<צ'רלס גרינבאום: אמהות מנוסות מבקרות אצל אמהות פחות מנוסות, או שלפעמים יש להן בעיות, או שלפעמים יש להן, וזה עניין נפוץ, דיכאון אחרי לידה או אפילו מה שנקרא לא כל כך דיכאון, אבל מצב לא קל לאמא.
<צ'רלס גרינבאום: בעצם אמהות לא מנוסות מתקשרות עם אמהות מנוסות.
<צ'רלס גרינבאום: במשך שנה, פעם בשבוע האמהות שעושות את זה מתנדבות, זה נמצא עכשיו בכמה וכמה מקומות ודי מתקבל.
יעקב מרגי: איך זה קיים?
יעקב מרגי: בקו טלפוני או מפגשים?
<צ'רלס גרינבאום: מפגשים.
<צ'רלס גרינבאום: נפגשים בבית של האמא הצעירה.
<צ'רלס גרינבאום: זה די מתקבל וזה עובד.
<צ'רלס גרינבאום: דבר שני, וזה דבר שאני אישית מעורב בו, וזה בעניין של הושטת יד, או הנגשה, לארגון ויצ"ו, ואנחנו תומכים בזה ופעילים בזה באוניברסיטה העברית, זה קו טלפון שאנשים יכולים להתקשר עם בעיות בנוגע לגידול ילדים.
<צ'רלס גרינבאום: זה בכל הארץ ואנחנו מנסים, שוב פעם, להושיט יד לאוכלוסיות שלא כל כך מגיעות לעניין הזה.
<צ'רלס גרינבאום: מחר, דווקא מחר אחרי הצהריים יהיה טקס פתיחה של מרכז כזה בבאר שבע, במיוחד בשביל האוכלוסייה הבדואית, שלהרבה מהם אין מחשבים, להרבה מהם כן יש טלפון נייד ולמעשה זו אפשרות.
<צ'רלס גרינבאום: אנחנו, ויצ"ו והאוניברסיטה העברית, מציעים את זה גם לחברה החרדית ואנחנו מציגים גם קו מיוחד בשביל החברה של העולים מאתיופיה.
<צ'רלס גרינבאום: אלה דברים שאנחנו מנסים לעשות כדי למשוך אנשים שלא היו מגיעים אולי למסגרות האחרות.
<צ'רלס גרינבאום: אנחנו גם צריכים, דב מזכיר לי, דבר כזה לעובדים זרים, או איך שקוראים להם, שחסרים את הדבר הזה.
<צ'רלס גרינבאום: יש עוד דבר שאני רוצה להזכיר, פרופ' מרים רוזנטל, מהאוניברסיטה העברית, עובדת זה שנים בעניין של המסגרות הקבוצתיות שילדים נמצאים בהן, במיוחד מעונות היום וגנים, במיוחד יש עדיין, למרות מאמצים של עוד רבים וטובים, אין סטנדרטים מספיקים לעניין הזה והמקובל בארץ הוא פחות.
<טלי בריל: יש 400,000 ילדים מגיל לידה עד3 שלא נמצאים במערכת ציבורית.
<צ'רלס גרינבאום: עוד יותר גרוע.
יעקב מרגי: אבל לא בגלל זה נזניח - - -
<טלי בריל: סליחה, 370 מתוך 400.
יעקב מרגי: גברתי, אבל לא בגלל זה נזניח את מה שכבר מאורגן ונגיש.
<טלי בריל: לא, נהפוך הוא, אבל צריך להחיל את זה על הרבה יותר.
יעקב מרגי: יש ויכוח סביב הנקודה שהזכרת, בין הכנסת לממשלה, יותר ארגוני הנשים, שבדרך כלל הם מפעילים את הרשתות, הם קצת שמים ברקסים על חוק הפיקוח על המעונות.
יעקב מרגי: אני חושב שהן לא עושות נכון, למרות שאני חוטף גם מבית, אני חושב שצריכים לשלב ידיים וליישם את חוק הפיקוח על המעונות וזה רק יוסיף ברכה.
<צ'רלס גרינבאום: אני מסכים איתך וגם בעקבות יושב הראש.
<צ'רלס גרינבאום: מה שזה אומר, והנקודה שלך מדגישה את הצורך במדיניות ציבורית שתכלול גם את הילדים בתוך המעונות, כיוון שלמה ארגוני הנשים מושכים את הרגליים?
<צ'רלס גרינבאום: כיוון שאין להם תקציבים, יש להם תקציב מוגבל.
<צ'רלס גרינבאום: יש לחץ עצום להכניס ילדים למסגרות האלה, הם נמצאים במצב שפשוט בלית בררה מורידים את הרמה של הדבר הזה, לא בכוונה.
<צ'רלס גרינבאום: כל ארגוני הנשים עושים את המקסימום כדי לשרת את הציבור, מי שיותר מי שפחות, אבל כאן צריכים באמת עזרה מסיבית מהקופה הציבורית בעניין הזה.
<צ'רלס גרינבאום: דבר אחרון שאני רוצה להזכיר כאן.
<צ'רלס גרינבאום: אנחנו שמענו את זה, אם יש לנו מנחים להורים בכל מקום, אנחנו צריכים גם איכשהו להכשיר את האנשים האלה, והכשרה זו אחת ההתערבויות הכי חשובות שאנחנו יכולים לעשות.
יעקב מרגי: מניסיון שלך, יש תכנית הדרכה כזו?
יעקב מרגי: יש הכשרת מנחי הורים?
יעקב מרגי: יש תעודה?
<רינה כהן: יש 26 תכניות מכשירות.
יעקב מרגי: אנחנו במזרח התיכון, אני מבין, עוד לא סיימתי.
יעקב מרגי: ללימודי תעודה?
<צ'רלס גרינבאום: לימודי תעודה.
<צ'רלס גרינבאום: אם כי, יתקנו אותי אנשים אחרים, זה קצת פרוץ.
<צ'רלס גרינבאום: זאת אומרת מה ערך התעודה, מה באמת עושים כדי להשיג את התעודה.
יעקב מרגי: אוה, אני דיברתי עם איש אקדמיה.
יעקב מרגי: אני מבין, מיד קפצו ממשרד החינוך, הבנתי שזה כבר לא - - -
<צ'רלס גרינבאום: בסדר, סטנדרטים, כבוד יושב ראש.
יעקב מרגי: בוא נתחיל ממשהו.
יעקב מרגי: אני מבקש להתכנס, יש הרבה בעלי רשות דיבור והיום קצר, המלאכה מרובה ואני לא יכול לומר שהפועלים עצלים.
<צ'רלס גרינבאום: כמה מילים על הדוח שהוזכר בהתחלה על ידי ד"ר תמר ארז, קשרי משפחה, מסגרת הילד בגיל הרך.
<צ'רלס גרינבאום: זאת אומרת זה דוח של היוזמה למחקר יישומי בחינוך של האקדמיה הלאומית, שיצא לפני כמעט שלוש שנים עכשיו ולמעשה יש עכשיו עבודה ברוכה במשרד החינוך, במיוחד הוועדה בראשות גב' בטי ריטבו, כדי ליישם את העניין הזה.
<צ'רלס גרינבאום: אם כי אני רוצה, וכאן אני רוצה אולי להגיד שני דברים בעניין הזה, קודם כל אני רוצה להדגיש פה, מבחינת מחקר, התרומה העצומה שיש להורים להתפתחות הילד, גם מבחינה חברתית וגם מבחינה קוגניטיבית, ההישגים שלו בגן ובבית הספר, ותכניות ההתערבות שמעצימות את ההורים בעניין הזה, יש להן הצלחה אדירה, גם בארץ וגם בחוץ לארץ.
<צ'רלס גרינבאום: זאת אומרת, אני אומר את זה בפשטות, אבל זה נכון, אם אנחנו רוצים לשפר את בתי הספר באיזה שהיא צורה אין דרך יותר יעילה לעשות את זה מאשר להעצים את המעורבות של הורים בבית הספר.
<צ'רלס גרינבאום: זה יותר חשוב, אני מוכן להגן על העמדה הזו, מאשר לשפר שיטה זו או אחרת.
<צ'רלס גרינבאום: אם יש שיטה חדשה להוראת מתמטיקה, אתה צריך לעבוד מאוד מאוד קשה להראות הישגים, אם תעצים את ההורים בכל שיטה שהיא, תשתף אותם בלימודים של הילדים, ההישגים הם גדולים.
<צ'רלס גרינבאום: גם, אגב, בתוך אוכלוסיות מעוטות יכולות, בעניין הזה, שהן בדרך כלל המוזנחות, זה מאוד מאוד חשוב.
<צ'רלס גרינבאום: מילה אחרונה וזה בעצם מעבר לעניין של משרד החינוך, יש כאן המלצות לחקיקה ראשית של הכנסת בעניין הזה.
<צ'רלס גרינבאום: למעשה צריכים לעגן בחקיקה ראשית את מחויבותו של משרד החינוך לערב, לשתף הורים, וזאת בהתאם להצהרת מדיניות שתעוגן בחקיקה בהרבה מאוד מקומות.
<צ'רלס גרינבאום: מה שחסר לנו בארץ זה חקיקה מה הזכויות של הורים בבית ספר ובגן, מה החובות של הורים בבית ספר ובגן.
<צ'רלס גרינבאום: למשל יכול להיות, אני לא ממליץ על זה כרגע, שאנחנו צריכים לחייב שהורים ומורים ייפגשו.
יעקב מרגי: אני חושב בנימה זו שהפנית אותנו למשרד החינוך, כיוונת.
יעקב מרגי: אמנם שינית לי את סדר הדוברים, אבל נפתח במשרד החינוך.
יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע את נציגת משרד החינוך את העשייה, אם ישנה ומה היא, בתחום העצמת ההורים.
יעקב מרגי: אבל ממש בקצרה, לא לחזור על דברים שנאמרו.
<בטי ריטבו: קצת קשה בקצרה כי אני שמחה לומר שהרבה דברים נעשים.
<בטי ריטבו: היד עוד נטויה, אבל אני רוצה לומר שהתפיסה שאנחנו מבקשים להוביל במשרד החינוך היא התייחסות להורים כשותפים מתוך הנחה שאי אפשר בלי וממש התייחסות להורים כמעגל שאנחנו חייבים להתייחס לאורך כל הדרך, גם כשאנחנו מדברים על קידום הבריאות וגם כשאנחנו מדברים על מניעת מצבי סיכון.
<בטי ריטבו: אני רוצה לחזק את מה שנאמר עד עכשיו, כן, אנחנו בהחלט חושבים שיש צורך בעבודה משותפת של משרדי הממשלה ושל ארגונים נוספים לחיזוק מעמדו של ההורה ולהעצמת ההורות בישראל משתי בחינות.
<בטי ריטבו: גם מהיבט של קידום וחיזוק החברה, ושבוודאי, אנחנו משרד החינוך, הילדים הם המרכז, אבל אי אפשר ללא הורים והורים שתהיה להם היכולת לתקשר עם הילדים, לחנך ולגדל, זה רק יהיה לטובת כמובן הילדים והחברה.
<בטי ריטבו: ההיבט האחר, המקביל, שאני רוצה להביא, זה העניין של צמצום מצבי סיכון.
<בטי ריטבו: אנחנו היינו שותפים, היינו בוועדת ההיגוי של מחקר שהוצג כאן בוועדה הזאת, של אוניברסיטת חיפה, שבדק מדגם של 8,000 ילדים ומתבגרים, זה סדר גודל עצום, בנושא של מצבי סיכום ומצבי התעללות, והתוצאות הן קשות.