GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<חנה בן עמי: אני רוצה להוסיף שפניתי ליועץ המשפטי לממשלה, פניתי לנשיא בית המשפט המחוזי דאז, ורדי זיילר.
<חנה בן עמי: מוורדי זיילר קיבלתי מכתב הערכה, שהוא כתב שאני בדקתי את הדברים לעומקם בכל הקריטריונים ושהוא הביא את זה לידיעת השופטים האחרים, שיבדקו את הדברים לגופם.
<חנה בן עמי: מברק, הוא הבטיח לי שתוקם ועדה שהדברים יידונו בה.
<חנה בן עמי: כמובן שהייתה איזה ועדה לתיקון חוק האימוץ ופה יש דברים שמתייחסים.
<חנה בן עמי: אני, למרות שאלו היו דבריו המפורשים של הנשיא אהרון ברק, אני אפילו לא הוזמנתי כדי לומר מה יש לי בנושא הזה.
אורלי לוי אבקסיס: האם את רואה את התיקון המוצע שעבר בוועדת שרים לחקיקה כאיזה שהוא משהו שבעצם יכול לשפר גם את הרושם שמקבל השופט, כאשר נדון תיק בפניו, שיש שם באמת את השינוי של התסקיר של העובדים הסוציאליים, או את ההתייחסות לגביו, והוא לבד לא יוכל לעמוד כעדות או כהמלצה, כמשהו שבאמת יכול לתת לנו איזה שהיא תקווה לכך שהשופטים יראו תמונה הרבה יותר כוללת ולא מנקודת המבט של אותו עובד סוציאלי, שאולי לא היה לו מספיק זמן, או אולי היה נתון ללחצים, כי יש עוד כמה תכניות שהוא צריך להציל בדרך.
אורלי לוי אבקסיס: לא, היא אמרה שרצו להציל את תכנית האימוץ בצפון.
נסים זאב: השאלה אם אספירין יכול להוריד את כאב הראש?
<חנה בן עמי: אני אסביר איפה הבעיה הקונספטואלית בתחום הזה.
<חנה בן עמי: יש משפחות מבוססות, משכילות, שמחכות לילדים לאימוץ ואותו משרד שמטפל במסירת הילדים לאימוץ הוא אותו משרד שמוציא ילדים מהבית.
<חנה בן עמי: עכשיו כשבאים ורואים - - -
אורלי לוי אבקסיס: זהו, זהו, זהו, תודה רבה, קיבלנו, הבנו.
נסים זאב: עד עכשיו ידענו שיש סחר בנשים, עכשיו יש סחר בילדים.
נסים זאב: צריכים לומר את האמת, סחר בילדים.
אורלי לוי אבקסיס: נסים זאב, לא, לא.
יפעת קריב: העובדים הסוציאליים הם סוחרים?
יפעת קריב: אתה לא חושב שאתה קצת נסחף?
יפעת קריב: העובדים הסוציאליים עושים - - - באמת, באמת יש גבול.
נסים זאב: במסירות נפש הם עובדים.
יפעת קריב: תתנצל בפני העובדים הסוציאליים על מה שאמרת.
אורלי לוי אבקסיס: הוא יצא.
נסים זאב: היא לא יכולה להמשיך את הדיון בלעדיי.
אורלי לוי אבקסיס: עכשיו אני רוצה לתת ליושבת ראש הארגון - - -
נסים זאב: רגע, את הוצאת אותי?
נסים זאב: אני רוצה את זה בכתב, בבקשה.
אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת נסים זאב מורחק לשתי דקות.
נסים זאב: אני לא רגיל שמוציאים אותי.
נסים זאב: אני יודע שמכבדים אותי.
<חנה בן עמי: אני לא אמרתי ולו אפס קצהו של הדברים.
<חנה בן עמי: אבל מאחר ששאלת אותי על הקונספציה ועל דרכי הטיפול וידעתי שאף אחד לא ייתן לי לומר - - -
אורלי לוי אבקסיס: אין זמן.
<חנה בן עמי: אני רוצה להוסיף משפט אחד לגבי אותו תיק, אני לא אתייחס לתיקים אחרים.
<חנה בן עמי: באותו תיק הסתבר לי שהייתה מחלוקת בין פקידות הסעד, הדבר לא הובא לידיעתי.
<חנה בן עמי: ביקשתי שיעבירו לי פרוטוקולים של הדיונים, סירבו, ביקשו - - -
אורלי לוי אבקסיס: מה נסגר שם?
<חנה בן עמי: אני החזרתי את הילדים.
<חנה בן עמי: הם, כשהם ראו שאני מבינה את הסיפור, הם אמרו לי 'גברתי לא צריכה לכתוב פסק דין, הנה הילדים, שתיקח אותם'.
<חנה בן עמי: אמרתי להם, 'סליחה, אבל הילדים האלה כבר שלוש שנים מחוץ לבית.
<חנה בן עמי: אני לא יכולה להחזיר ילדים בלי שיש איזה שהוא פיקוח שיראה שהם מגיעים למקום הראוי להם'.
<חנה בן עמי: תשובתם הייתה, 'אם גברתי רוצה להחזיר את הילדים, בבקשה', אמרתי להם, 'אבל אולי אני טועה?
<חנה בן עמי: תפנו בערעור למחוזי', הם אמרו, 'לא, לא צריך לכתוב פסק דין'.
<חנה בן עמי: אני הבנתי שהתפקיד שלי הוא לכתוב פסק דין, ישבתי ולמרות שהילדים כבר הוחזרו כתבתי פסק דין, הייתה שם עדות של פקידת סעד שהייתה מופרכת שהדברים בעליל נראו - - -
<חנה בן עמי: פירטתי את כל הדברים וכתבתי פסק דין.
<חנה בן עמי: עכשיו - - -
אורלי לוי אבקסיס: לא, לא נשאר לנו זמן.
<חנה בן עמי: אני חושבת שיש שם מערכת של דברים שהטיפול בהם הוא דרך עקלקלה ולא נכונה.
<חנה בן עמי: יש ועדת שניט, שישבה לאחרונה.
<חנה בן עמי: אני חושבת שאם יאמצו אותה כחוק, שכשמדובר - - -
אורלי לוי אבקסיס: לא, גם את זה צריך לעשות באיזונים המתבקשים.
<חנה בן עמי: יש כאן, תוכלו להעביר ביניכם, דרכי התנהלות ודרך הטיפול בהם, אם זה מעניין מישהו.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נבקש מאחד הסדרנים פה להעביר את זה, אם מישהו מעוניין.
<חנה בן עמי: הבאתי מכתבים, אם תרצו לעיין.
אורלי לוי אבקסיס: אני באמת מודה לך, גם על הראייה הנוספת.
אורלי לוי אבקסיס: חברת הכנסת יפעת קריב שביקשה את זכות הדיבור והיא חייבת לרוץ לוועדה אחרת.
אורלי לוי אבקסיס: לאחר מכן יושבת ראש העובדים הסוציאליים ולאחר מכן חבר הכנסת אורי מקלב, ואחר כך אנחנו נשמע קצת עדויות מהאנשים.
<צפרה דוויק: אני מוותרת על מקומי לעדות של אמא שהוציאו לה את הילדים מהבית בסיוע והילדים חזרו הביתה.
<צפרה דוויק: חשוב לי שכולם ישמעו את זה.
אורלי לוי אבקסיס: את מוותרת על זכותך?
<צפרה דוויק: לטובתה, אם אפשר.
אורלי לוי אבקסיס: בסדר, מיד אחרי חברת הכנסת יפעת קריב.
אורלי לוי אבקסיס: אבל את תצטרכי לתת לנו תשובות.
אורלי לוי אבקסיס: אם את מוותרת על זכותך עכשיו, בהמשך תצטרכי לתת תשובות.
יפעת קריב: אני אהיה מאוד קצרה, כי אני צריכה לרוץ לדיון מקביל, שהולך לעסוק בפדופיליה.
יפעת קריב: כנראה הבניין הזה היום מתעסק בהרבה דברים - - -
אורלי לוי אבקסיס: לא איך לעסוק, איך לעצור את הפדופיליה.
יפעת קריב: לא, הולך לעסוק בפדופיליה ובאמת איך אנחנו יכולים לעצור את זה, גם מבחינת חקיקה ובאמת אני חושבת שהשאלה שאנחנו שואלים את עצמנו, כחברי כנסת, זה איך אנחנו מגנים על הילדים, איך אנחנו מגנים על הילדים שלנו בכל מקום ובכל זווית ובכל תופעה ונאמר כאן קודם, טובת הילד, זה מה שעומד לנגד עינינו.
יפעת קריב: אני רוצה לומר שהדבר הכי כואב בעולם, כאמא, ובכלל, זה להוציא ילד מהבית.
יפעת קריב: ואני רוצה לומר את זה גם כעובדת סוציאלית.
יפעת קריב: כעובדת סוציאלית לשעבר, שהיום נמצאת פה בבית המחוקקים, אני מגיעה מהשטח, אני מכירה את העבודה, אני מגיעה משם.
יפעת קריב: אני יודעת עד כמה זה בלתי אפשרי לעובד סוציאלי לעבור את החוויה המאוד מאוד קשה של להיכנס עוד פעם לבית, שעוד פעם יש עליו סיפורים או שמועות, או תלונה, להתחיל לעבור עוד פעם את התהליך.
יפעת קריב: התקווה של כל עובד סוציאלי כשהוא נכנס לבית, 'אמן, שאני אגלה בית שאני אוכל לשקם את מה שקורה בו, שאני אוכל לסייע, שאני אוכל לעזור'.
יפעת קריב: אף אחד לא רוצה להוציא ילדים מהבית.
יפעת קריב: כולנו כבר שנים דוגלים בחיזוק של העבודה בתוך הקהילה, בחיזוק של שירותי הרווחה, וכן, צריך להקצות עוד משאבים ולתת כמה שיותר, כי הילדים צריכים להישאר בקהילה, כמה שיותר קרובים להורים והמקום הטבעי של ילד זה עם ההורים שלו.
יפעת קריב: אבל אני כעובדת סוציאלית עבדתי בעיקר עם בני נוער בסיכון, עבדתי עם בני נוער בקצה הרצף, עבדתי בגן החשמל ובליפתא ובכיכר ציון ובתל ברוך ועבדתי עם צעירים קטינים בני נוער, שאם היינו מוציאים אותם מהבית בזמן הם לא היו מגיעים לזנות והם לא היו משתמשים בסמים, והחיים שלהם לא היו נהרסים.
יפעת קריב: ואני ישבתי עם בני הנוער האלה ברחוב והם אמרו לי 'יפעת, אם מישהו היה מזהה אותנו, אם מישהו היה מוצא והיה מגלה קודם מה עברנו ובאיזה בתים קשים גדלנו, אז החיים שלנו לא היו נהרסים'.
יפעת קריב: כל כך הרבה עובדים סוציאליים, השופטת סביונה רוטלוי, ועדות שהוקמו, שתמיד המטרה היא לשמור על טובת הילד, ואנחנו אחר כך מגיעים לדיון אחר שאנחנו עוסקים בו בבני הנוער ואנחנו רוצים לסייע להורים.
יפעת קריב: אני באמת חושבת שמתנהל פה דיון מאוד מאוד חשוב ואני מצטערת שאני צריכה לצאת לדיון חשוב לא פחות, אבל יש פה שילוב בין הרווחה לבין בתי המשפט, לבין הקהילה - - -
אורלי לוי אבקסיס: מערכת החינוך.
יפעת קריב: אני יושבת בהרבה מאוד דיונים, לא סתם אנחנו כל כך סוערים, גם הסיפור של האימוץ שעלה כאן והאומנה.
יפעת קריב: אנחנו שואלים בחדר הזה הרבה מאוד שאלות במקביל, שיכול להיות שאם נפרוט אותן יהיה לנו יותר קל לדון בתוך כל הסוגיות.
יפעת קריב: ויש לנו מטרה מאוד מאוד חשובה, של להגן על בני הנוער האלה.
יפעת קריב: אני רוצה לברך על ועדת סילמן ועל הדברים שאתה אמרת.
יפעת קריב: אני רוצה לברך - - -
אורלי לוי אבקסיס: רגע, אנחנו עוד לא קיבלנו את המסקנות.
יפעת קריב: על זה שהיא מתנהלת בכלל.
<יוסי סילמן: אבל היא רוצה לברך.
יפעת קריב: אני רוצה לומר שבאמת מבחינתי כעובדת סוציאלית לשעבר, טובת הילד, זה מה שנמצא לנגד עיניי.
יפעת קריב: לא להוציא את הילדים, להשאיר אותם בתוך הבית, לחזק את הקהילה, אבל גם אני רוצה לומר שחייבים לראות את השילוב ולא לפספס אותו.
אורלי לוי אבקסיס: איזונים.
יפעת קריב: לא לפספס את האיזון - - - עם בני נוער שנהרסו להם החיים.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נפנה לאמא שהוצאו הילדים ואחר כך הוחזרו.
<צפרה דוויק: רק, חברת הכנסת, אין עובדת סוציאלית לשעבר.
<צפרה דוויק: תמיד עובדת סוציאלית.
יפעת קריב: אני רוצה לומר שאני מקווה שבבית הזה יהיו יותר עובדים סוציאליים ויותר אנשי חינוך, כי אנחנו צריכים לשבת פה גם כן.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לבקש עכשיו ברגע זה מאנשי התקשורת לכבד ואת הדוברת הבאה לא לצלם פרונטלית.
אורלי לוי אבקסיס: אתם יכולים לצלם את המוזמנים, אתם לא מצלמים פרטים מזהים, כי לאמא הזו יש ילדים ואנחנו מכבדים את הפרטיות ומודים על כך שהיא מוכנה להביא לנו את סיפורה הפרטי.
אורלי לוי אבקסיס: אפשר להקליט, אי אפשר לצלם.
אורלי לוי אבקסיס: אתה מכוון את המצלמה?
<קריאה: אנחנו מטשטשים את זה, יש טשטוש, בעריכה מטשטשים.
<מוזמנת: אני לא רוצה.
אורלי לוי אבקסיס: היא לא רוצה גם טשטוש.
<<מוזמנת: > לא רוצה, סליחה.
אורלי לוי אבקסיס: אתה לא מכוון אליה מצלמה.
אורלי לוי אבקסיס: אבל העדות שלה מאוד חשובה, כדי להבין את ה - - - לא מעניין אותי שאתה מטשטש, האישה לא רוצה.
<<מוזמנת: > אני רוצה להגיד שלום לכולם.
<<מוזמנת: אני שמחה להיות פה ולראות אנשים טובים שרוצים באמת את טובת הזולת בכלל.
<<מוזמנת: אני אספר קצת על עצמי, בקצרה.
<<מוזמנת: אני באה ממשפחה חלשה, המון קשיים, היו לי נפילות, עליות, ירידות, ותמיד הרווחה הייתה שם בשותפות, במענה.
<<מוזמנת: היינו עושים ועדות ביחד, חושבים ביחד.
<<מוזמנת: גם אם הייתי רוצה או לא רוצה.
<<מוזמנת: לאחרונה חזרה הילדה שלי הביתה, בת 5.5, יש לי גם נערה מתבגרת בבית, שלא קל בכלל החיים.
<<מוזמנת: באמת עם שותפות, ביחד.
<<מוזמנת: נכון, היא הייתה במשפחה חסויה ולפעמים אני חושבת שזה טוב שמוציאים ילד מהבית, כי ההורה לפעמים מתעורר וקם על החיים שלו.
<<מוזמנת: נכון שצריך גם לפעמים לנסות בקהילה, יש לפעמים דברים שכן יכולים לעזור ולא יכולים לעזור.
<<מוזמנת: לפעמים הורה בתוך הקהילה, הורה לא קם על הרגליים, וחשוב שכולם יידעו שלפעמים צריך לנער את ההורה, בשביל שהוא יפתח את העיניים למען הילדים.
<<מוזמנת: היום אני יותר יציבה, יותר יודעת, יותר מבינה.
<<מוזמנת: אני מקבלת הדרכת הורות - - -
אורלי לוי אבקסיס: מה שאת אומרת, כדי לחדד, את אומרת שבעצם זה שהוצאו לך הילדים מהבית, נלקחו ממך, את לקחת את עצמך בידיים ועשית תכנית עבודה עם העובדים הסוציאליים, שמה היא כללה?
<<מוזמנת: > יחד עם בריאות הנפש, שיחות נפש, טיפול של DBT, אני לא יודעת אם מישהו שמע, של הפרעת אישיות גבולית.
<<מוזמנת: בדרך כלל האנשים החלשים, יש להם הפרעת אישיות גבולית, אני לא אחת שיכולה לאבחן.
<<מוזמנת: בדרך כלל בוועדות היו פסיכולוגיות, עובדים סוציאליים, כל הגורמים.
<<מוזמנת: אני רוצה גם לשבח את הייפא, שהיא פקידת סעד מחוזית, שהיא יודעת לשקול באמת דברים כמו שצריך ו - - -
אורלי לוי אבקסיס: עשו איתך תכנית עבודה?
<<מוזמנת: > כן.
<<מוזמנת: וכשראו לנכון שאני באמת מסוגלת ועשיתי והתמדתי, עד היום אני ממשיכה, אני לא הפסקתי - - -
אורלי לוי אבקסיס: את בליווי צמוד.
<<מוזמנת: > נכון.
<<מוזמנת: אז באמת החזירו לי את הילדה הביתה.
פנינה תמנו: כמה זמן לא היית עם הילדה ?
<<מוזמנת: > שנה וחצי.
פנינה תמנו: ומה היה קורה אם בשנה וחצי האלה היו מוסרים אותה לאימוץ?
אורלי לוי אבקסיס: זה לא הנושא, פנינה.
אורלי לוי אבקסיס: זה נושא אחר לחלוטין.
<<מוזמנת: > סליחה, עם כל הכבוד, אין זכות לאף אדם לקחת ילד לאימוץ.
אורלי לוי אבקסיס: זה לא באימוץ, זה בהגנה.
<<מוזמנת: > אה, זה פסק הדין האחרון?
<<מוזמנת: > סליחה, אני לא יודעת מה יש ביניכם פה, אבל אני רוצה להגיד משהו.
<<מוזמנת: אנחנו מדינת חוק ואני לא חושבת שיש זכות למישהו לקחת ילד לאימוץ, ואם ילד יוצא לאומנה, זה בהסכמה.
<<מוזמנת: את חותמת - - - אני חתמתי על זה שהבת שלי תצא כי אני הייתי חלשה.
<<מוזמנת: הייתי - - -
אורלי לוי אבקסיס: רגע, שנייה, תעצרי לרגע.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להגיד פה משהו.
אורלי לוי אבקסיס: אנשים באו לפה עם תפיסת עולם מסוימת וכאשר אמא, שלא מתיישרת עם תפיסת העולם של חלק מהמציעים, או של האנשים שנמצאים פה, אנחנו באים לערער אותה?
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו באים לתקוף אותה?
פנינה תמנו: לא, להיפך, אני שמחה על מה שקרה איתה.
פנינה תמנו: אני שמחה מאוד שנתנו לה את מלוא הזכויות.
אורלי לוי אבקסיס: תסלחו לי, תעצרו בזה הרגע.
פנינה תמנו: אני מודה לאלוהים שנתנו לה את מלוא הזכויות, אבל יש מקרים שלא.
אורלי לוי אבקסיס: יופי, ואני מודה לך.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לא מדברים פה בכלל על ברי אימוץ, זה לא הנושא וזה לא הכיוון.
<<מוזמנת: > היום הבת שלי, אני נעזרת ברווחה, הם עוזרים לי במעון אמונה, שהוא רב תכליתי.
אורלי לוי אבקסיס: את מרגישה שנתנו לך את הכלים להיות אמא יותר טובה?
<<מוזמנת: > עד היום הם נותנים לי.
<<מוזמנת: אני אמורה לקבל, כמו סופר נני, הדרכת הורות של אדלר.
אורלי לוי אבקסיס: רק שלא יצלמו אתכם וישדרו את הילדים בפריים טיים.
<<מוזמנת: > באמת, אני גם נלחמתי עם הרווחה, וגם הם נלחמו בשבילי, כי - - - סליחה שאמרתי את זה - - -
אורלי לוי אבקסיס: לא משנה.
<<מוזמנת: > אז אני מקבלת את המענה שצריך.
אורלי לוי אבקסיס: וללא אותו ליווי וללא אותה תכנית ונגיד היית מתעקשת להשאיר את הילדה בבית, את יכולה לתת לנו תמונה מה היה קורה אילולא ההתערבות של אותן עובדות סוציאליות?
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לא מדברים פה על הוצאה לאימוץ, אנחנו מדברים על הוצאה זמנית עד לכשרות הורית.
<<מוזמנת: > כשרות הורית לא מחייבת באלימות רק, היא מחייבת יציבות לבית.
<<מוזמנת: אני ויתרתי על החיים שלי.
אורלי לוי אבקסיס: מה הייתה התמונה לפני?
אורלי לוי אבקסיס: מה הייתה התמונה כשהוציאו אותם?
אורלי לוי אבקסיס: אם את יכולה לשתף אותנו.
יוני שטבון: אני כרגע אמשיך את השאלה של היושבת ראש, מה התהליך שעברת עד שקיבלת החלטה?
יוני שטבון: כי אנחנו רוצים לדעת מה הקריטריונים, רוצים להבין מה עבר עלייך.
<<מוזמנת: > אוקיי.
<<מוזמנת: אז המקרה שלי, שאני ניסיתי לקחת את החיים שלי, לצערי, והבנות נפגעו על הדרך.
<<מוזמנת: לא פגעתי בהן, פגעתי בעצמי, אבל הן נפגעו.
<<מוזמנת: זה היה פעם ראשונה ובפעם השנייה זה באמת היה רציני ואז עם פקידת הסעד ישבנו, אחרי שהשתחררתי מבית החולים וקצת התאפסתי על עצמי, לא ממש, אז סיכמנו שנכון שהילדה תצא מהבית.
<<מוזמנת: ובאמת בהסכמה, כי אני בעצמי נפשית לא הייתי - - -
אורלי לוי אבקסיס: תוך כדי את רואה אותה, את במפגשים איתה?
<<מוזמנת: > הייתי במפגשים.
<<מוזמנת: נכון שהם קצרים, אבל עם הזמן זה היה מתרחב.
<<מוזמנת: כל שלושה-ארבעה חודשים מתרחב.
<<מוזמנת: כל כמה חודשים עושים ועדה, דיון, מתרחב.
<<מוזמנת: אבל הכול היה בהסכמה.
<<מוזמנת: > היא הייתה חודשיים בבית, סליחה, ואחרי זה באו לקחו אותה, הכנתי לה תיקים, הכנתי אותה רגשית ואז מסרתי אותה לעובדת הסוציאלית.
אורלי לוי אבקסיס: אני עכשיו פונה לחבר הכנסת אורי מקלב, שאולי היה חבר הכנסת הכי ממושמע פה, ואני רוצה להגיד לכם, בכנסת שעברה הוא היה אולי הח"כ הכי מעורב בכל הנושאים של הילדים בסיכון.
אורלי לוי אבקסיס: תאמינו לי, עשינו הרבה דברים ביחד ואני מעריכה אותו וגם לומדת ממנו הרבה דברים, ואת קור הרוח שלו אני עוד לא הצלחתי ללמוד.
אורלי לוי אבקסיס: אז בבקשה, חבר הכנסת אורי מקלב.
נסים זאב: זה בגלל שהוא יושב לידי.
אורי מקלב: אחרי כזאת הקדמה אז באמת זה גם מחייב אותי להיות יותר מתון בדברים שלי, אבל בכל אופן אני רציתי להגיד את הדברים.
אורי מקלב: מעבר לתודות על קיום הישיבה והחשיבות של הישיבה וגם מנכ"ל משרד הרווחה שהגיע לפה, והחשיבות של הישיבה אנחנו רואים בנוכחות של האנשים פה, אנשים באים מרחוק, אני גם יצאתי פעמיים החוצה וראיתי כמה אנשים שרצו להיכנס ולא יכלו להיכנס.
אורי מקלב: אנחנו לא מעוניינים לפגוע בעובדים הסוציאליים, אנחנו באמת חושבים שיש הרבה הרבה הערכה אליכם ויכול להיות שהיינו צריכים לעשות יום וישיבה שבה נביע את ההערכה הגדולה על רוב המקרים, של הבעייתיות שאתם נמצאים בחזית הטיפול, או על שליחות הקודש שיש לכם, אבל אי אפשר להתעלם, הדיון שלנו היום זה כן להציף את הביקורת, כשיש את הבעייתיות שיש.
אורי מקלב: לכן לא צריך להיפגע, צריך לשמוע וגם להפנים.
אורי מקלב: ואני חושב שאתם צריכים להפנים דבר ראשון שיש כרסום בדימוי ודאי של העובדים הסוציאליים.
אורי מקלב: זאת מציאות, אתם לא יכולים להתכחש אליה.
אורי מקלב: יש כרסום בדימוי שלכם, וזה לבד צריך לעורר ולצלצל בפעמונים.
אורי מקלב: זה דבר שלא קורה במקרה אחד וזה לא קורה בשנה אחת, זה תהליך ארוך שמגיע בסופו של דבר לדימוי שיש לכם עכשיו.
אורי מקלב: הדימוי הזה, יכול להיות שהוא דימוי לא נכון, אבל אני חושש שיש בזה גם בחלק מהדברים חלק מהותי יותר.
אורי מקלב: החלק המהותי יותר בגלל שיכול להיות שעם השנים יש קהות חושים, אין גורמים מאזנים בתוך הפעילות שלכם.
אורי מקלב: ועכשיו אנחנו רואים שאפילו בית משפט, שהוא נקרא גורם אולי אפילו מאזן, יכול להיחשב כחלק מערכאה שיכולה לאזן דברים, גם זה לא.
אורי מקלב: ואני לא חושב שיש תקדים ששופטת בדימוס מגיעה לוועדות בכנסת ומדברת על בית המשפט בדברים מקצועיים.
אורי מקלב: לא היה דבר כזה - - -
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מברכים את זה.
אורי מקלב: מברכים מאוד, אבל זה מראה כמה שהדבר הזה הוא חריג, כמה שיש בזה מהות.
אורי מקלב: אנחנו גם מעריכים את השופטת שמגיעה לפה ומרגישים שדיברו מהלב, גם אם חלקכם לא מסכימים עם העובדות ולא מסכימים עם הכול.
אורי מקלב: זה דבר שאומר לבד דרשני.
אורי מקלב: למה אנחנו חושבים שיש גם בעיה מהותית?
אורי מקלב: בגלל שיש הרגשה שאתם מתרשמים בתחילת הדרך מההורים וזה כבר דבר שהוא אל חזור.
אורי מקלב: מההורים, חוסר אמון בהורים, או גם אם הייתה בעיות ויש בעייתיות בהורים, אז יש רק דרך אחת לפתור את הבעיה.
אורי מקלב: את הדבר הזה אתם יכולים לראות שהיום יותר ויותר קודם כל הורים נמנעים מלהגיע ללשכות הרווחה לבקש עזרה - - -
<יוסי סילמן: אנחנו לא רואים את זה.
<יוסי סילמן: יש התגברות.
אורי מקלב: אתם רואים אולי גידול, אבל אתם לא יודעים כמה אנחנו, אנשי הציבור, וכמה ההורים וכמה בקהילות מייעצים להם 'אל תיגשו לרווחה, אתם התחלתם את הדרך ברווחה, אתם לא יודעים איך זה ייגמר', וזה הדבר הכי גרוע.
אורי מקלב: אנחנו יודעים את המציאות ואי אפשר להתכחש לזה.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לומר משהו והפעם אני באמת בצד של חבר הכנסת אורי מקלב.
אורלי לוי אבקסיס: אם אני מטפלת בעניין של דיור ציבורי, של אמהות חד הוריות בצו הגנה, עם ארבעה ילדים, שאין לה קורת גג, אבל היא עובדת, היא מחזיקה את הראש מעל המים, היא מרוויחה 4,000 שקל ובגלל זה לא מגיע לה יותר מ-1,000 שקל סיוע בשכר דירה.
אורלי לוי אבקסיס: אבל היא משלמת 1,500 שקל על המעונות לילדים ומה נשאר לה?
אורלי לוי אבקסיס: ממה היא מתקיימת?
אורלי לוי אבקסיס: והפחד הכי גדול שלה, כשהיא פונה אליי לעזור לה בדיור הציבורי, היא בוכה לי בטלפון ואומרת לי, 'אורלי, תעשי טובה, שלא יגעו לי בילדים, כי אם יוציאו לי את הילדים לא שווה שום דבר.
אורלי לוי אבקסיס: הלכו לי החיים'.
אורלי לוי אבקסיס: איך אני אמורה להבטיח לה שאם אני פונה למשרד השיכון ולמשרד הרווחה, כדי לנסות לעזור לה, לא רק היא, היא אמא נהדרת, אני מקבלת גם חוות דעת מהעובדת הסוציאלית שלה, כמה האמא הזו מתפקדת למרות כל הקשיים.
<קריאה: שהיא מרשה להוציא לה את הילדים.
אורלי לוי אבקסיס: לא, זה באותו מקום שבו היא עובדת.
אורלי לוי אבקסיס: היא אומרת 'פשוט אישה למופת', והשורה התחתונה היא שאם היא תישאר ללא קורת גג לילדים יוציאו לה אותם.
אורלי לוי אבקסיס: כי אם היא תפונה מהדיור הציבורי ולא יהיה לה לאן, אתם תגידו לה שתיתנו לה דירה?
אורלי לוי אבקסיס: אני הקראתי פה את המסמך של העובדים הסוציאליים בנוגע לדיור הציבורי, שאין לכם מענים ושמשרד השיכון מתייק את זה לתוך המגרות, אבל הפחד שלה הוא פחד אמיתי, כי אם בגלל עניין כלכלי, לא בגלל יכולת הורית, מסוגלים להוציא לה את הילדים, אפילו אני לא יכולה - - -
פנינה תמנו: זה לא מקרה ראשון.
אורלי לוי אבקסיס: - - - אפילו אני לא יכולה להבטיח לה - - -
<צפרה דוויק: אנחנו לא עושים כאלה דברים.
<צפרה דוויק: מאיפה הדברים האלה?
<צפרה דוויק: בושה.
<צפרה דוויק: אורלי, מאיפה - - - ?
אורלי לוי אבקסיס: חבר'ה, אנחנו לא נעיר הערות ביניים, אם זה גורם לכזו התפרצות.
אורלי לוי אבקסיס: שאלה תיאורטית, אמא שנמצאת ברחוב, תחת כיפת השמים, בגשם, בלי שירותים, בלי מקלחות ובלי מים חמים, שלא לדבר על מקום וסביבה לילד, שיוכל ללמוד, האם את תכתבי שהיא ראויה להמשיך ולגדל את הילד?
<צפרה דוויק: בהחלט כן, מה הקשר?
<צפרה דוויק: אני אמצא לה דיור.
אורלי לוי אבקסיס: איך תמצאי לה דיור?
<צפרה דוויק: יש מעונות זמניים.
אורלי לוי אבקסיס: בשבוע שעבר - - -
מיכל בירן: אורלי, זה שאי אפשר למצוא לה דיור, זו אשמת הממשלה, לא אשמת העובדים הסוציאליים.
פנינה תמנו: אבל זה לא אומר שזה לוקח לה את הזכות להורות.
מיכל בירן: בסדר, אבל היא אומרת שזה לא ייקח לה.
פנינה תמנו: אבל אני אומרת לך שיש לנו מקרים כאלה שיושבים לפתחנו.
אורלי לוי אבקסיס: אבל העניין שהעליתי פה, להראות לכם את החסם של אותם הורים ואת הפחד ואת התדמית.
<יוסי סילמן: קיים חשש.
אורלי לוי אבקסיס: והחשש הזה הוא חשש אמיתי, היא בוכה לי בטלפון - - -
פנינה תמנו: קיים חשש.
פנינה תמנו: הנה, מודה המנכ"ל.
<יוסי סילמן: לא, לא בהכרח הוא אמיתי, אבל קיים חשש.
אורלי לוי אבקסיס: הוא קיים, חברים.
<יוסי סילמן: אי אפשר להתעלם מזה.
<צפרה דוויק: אבל על זה אנחנו מתריעים, אורלי, על זה שעוקפים אותנו - - -
אורלי לוי אבקסיס: נכון, והקראתי פה את המכתב שלך בשבוע שעבר בדיוק, ואתמול הקראתי אותו אצל ראש הממשלה, בדיון על הדיור הציבורי, הוא מאוד פופולרי לאחרונה, בטח כשאני מצטטת אותו בכל מקום, אני גם מודה לך עליו, אבל אני אומרת לכם שזה חשש אמיתי של האוכלוסיות החלשות.
<רות מטות: נכון, וזה נובע מדמוניזציה, מכותרות זולות פופוליסטיות ואז האמא הזאת בירושלים רוצחת את הילדים שלה, כי מישהו אמר לה שעובדים סוציאליים חוטפים ילדים.
<רות מטות: אז לאן הגענו?
<רות מטות: אז שמפה תצא קריאה שלא עושים כאלה דברים.
<רות מטות: שאנחנו לא לוקחים ילדים סתם, כי אין להם איפה לגור.
אורלי לוי אבקסיס: לא, במקרה הספציפי - - -
פנינה תמנו: יש עוד מקרה, בבאר שבע, ילדה.
<קריאה: - - - קודם הדיור הציבורי - - -
<רות מטות: אנחנו לא אשמים שאין דיור ציבורי.
אורלי לוי אבקסיס: העובדים הסוציאליים - - -
אורלי לוי אבקסיס: היא יוצאת החוצה בזה הרגע.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לומר.
אורלי לוי אבקסיס: אני הקראתי את המכתב שלכם ואני מודה לכם על ההתראה, חבל ששר הרווחה לא ייצג את העמדה הזו בוועדת שרים כשהתקבלה ההחלטה לחסל את הדיור הציבורי, שזה השר שלכם, וההחלטה שלכם היא מאוד מאוד משמעותית, כי אתם שם אמרתם, אין לכם ארגז כלים לטפל בהם, ואתם כותבים תסקירים למה אסור לפנות אותם ולמה ההורים האלה מסכנים.
אורלי לוי אבקסיס: אני אומרת, בשורה התחתונה התוצאה היא אחת, לכם אין כלים ולהורים יש פחד ממשי מכך.
אורלי לוי אבקסיס: ולכן כל התפיסה צריכה להשתנות, הטיפול צריך להיות הוליסטי משפחתי ואם אתם תדאגו לקורת גג, כשאני אומרת 'אתם', משרד הרווחה, כי אותה אוכלוסייה, בגלל שינוי הקריטריונים, היא אוכלוסיית רווחה והם נופלים על הכתפיים שלכם.
אורלי לוי אבקסיס: אם ידאגו, ביחד עם המשרדים הרלוונטיים, ואתם גם צריכים לדרוש סיי בעניין של הדיור הציבורי - - -
<יוסי סילמן: אני לא אומר לא, הלוואי.
אורלי לוי אבקסיס: אין הלוואי, אתה צריך לדרוש את זה.
אורלי לוי אבקסיס: אם זה יקרה, תהיה גם יותר הכנסה פנויה לאותם הורים להשקיע בילדים ובמסביב.
אורלי לוי אבקסיס: תודה, אני עכשיו נותנת לחבר הכנסת אורי מקלב לסיים את דבריו.
אורי מקלב: כן, אתם צריכים להפנים את זה.
אורי מקלב: ההרגשה היא גם עכשיו שאתם דוחים מכל וכל את הדבר הזה, את המציאות שקיימת, שכל בקשת עזרה קטנה, כשהולכים ללשכות הרווחה או לעובדים סוציאליים, לא משנה, היא באה ומערערים את האמון ביכולת בכלל, החקירות, הדרישות, השאלות שיש, זה לערער בכלל את ה - - - ולהאמין ביכולות שיש להורים האלה.
אורי מקלב: לכן רוצים להימנע מזה.
אורי מקלב: אני רק אספר לכם בקצרה סיפור אחרון שאני טיפלתי, באמא בת 27, אמא לשלושה ילדים, בת 27, חולה אונקולוגית.
אורי מקלב: היא אישה שמתפקדת בבית, היא מורה, גם עכשיו היא ממשיכה להיות מורה, מורה בחינוך מיוחד.
אורי מקלב: היא ביקשה בסך הכול ביקור בתוך הלשכה בגלל שהיא רצתה להכניס את הילדים למעון על מכסה של הרווחה.
אורי מקלב: זה מה שהיא הייתה צריכה.
אורי מקלב: למה היא הייתה צריכה להגיע ללשכת הרווחה?
אורי מקלב: חולה אונקולוגית, מורה בחינוך מיוחד, היא הייתה אישור מלשכת הרווחה להכניס את הילד למעון מכיוון שעכשיו היא עוברת את הטיפולים והיא לא יכולה להגיע בצהריים הביתה, היא לא יכולה לקבל את הילדים.
אורי מקלב: עם הטיפולים היא מטפלת.
אורי מקלב: היא הייתה צריכה לקבל את האישור הזה על מכסה של רווחה ומה עשו לה?
אורי מקלב: מה עשו מהאישה?
אורי מקלב: היא הייתה אצלי, מה עשו לאישה הזאת בגלל שהיא ביקשה?
<צפרה דוויק: מה עשו?
אורי מקלב: מה עשו?
אורי מקלב: איזה חקירות, איזה דרישות.
אורי מקלב: ביקרו במקום לראות אם היא מתפקדת, אם היא חולה או יכולה לטפל.
אורלי לוי אבקסיס: זה שהם בודקים זה בסדר.
אורי מקלב: זה שהם בודקים, זה בסדר, על מה?
אורי מקלב: בגלל שאישה ביקשה אישור למעון?
אורי מקלב: על זה היא צריכה לעבור את כל ההשפלות האלה ואת כל חוסר האמון?
<צפרה דוויק: עשו את תפקידם.
אורי מקלב: זה תפקידם?
אורי מקלב: בגלל שאישה ביקשה למעון?
<רות מטות: כן, כן.
אורי מקלב: אז אני אומר לכם, אם אתם מרגישים ככה, יותר ההורים לא מבקשים, לא ישלחו למעון, ישלמו מעצמם ולא יבקשו.
נסים זאב: אני חושב שכניסה למעון צריכה להיות דרך צו בית משפט בכלל.
אורי מקלב: רבותיי, אתם צריכים להפנים בעניין הזה, שהתפקיד שלכם והיעד שלכם זה כמה שיותר להשאיר את הילדים אצל ההורים, להורים מותר לטעות הרבה פעמים, זו כמעט זכות לטעות.
אורי מקלב: להורה ולאמא מותר לטעות והיא יכולה לחזור ולטעות והיא עדיין נשארת האמא והיא צריכה להחזיק את הילד.
אורלי לוי אבקסיס: יש הבדל בין לטעות ולבין לפגוע.
אורי מקלב: לכן אני אומר, לא יכול להיות שכל מקרה של טעות, זה הופך שאנחנו שוללים את הזכות להורות.
אורי מקלב: ובמשוואה הזאת, זה המשפט האחרון, שלהורים יש זכות לטעות גם כמה פעמים, העו"סים נמצאים כשהם שם הכי פחות יכולים לטעות.
אורי מקלב: במשוואה הזאת.
יוני שטבון: יש גם תחום אחד שאנחנו לא מדברים עליו פה, זה גם המרחב של סכסוכי גירושין.
יוני שטבון: לא נפתח את זה, אבל זה גם נמצא פה.
אורלי לוי אבקסיס: יוני, אתה לא יודע מה היה פה בשבוע שעבר.
יוני שטבון: אבל גם זה המצב.
פנינה תמנו: לא נפתח את זה.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לתת לעוד חוויות אישיות של אמהות.
אורלי לוי אבקסיס: ואני רק אומרת לכם שבעקבות ההמלצות של הדוח תהיה פה ישיבת המשך בעוד כשבועיים או שלושה, אנחנו נעדכן, כל מי שלא הספיק לדבר ומעוניין ידבר אז.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה עכשיו לתת לכמה אמהות לדבר ולאחריהן אנחנו ניתן לפרופ' אסתר הרצוג לומר כמה מילים וגם ניתן לנציג אבות לדבר, אבל אתם לא פותחים פה את העניין.
<קריאה: אורלי, בלי מצלמות.
אורלי לוי אבקסיס: חבר'ה, כשהאמהות מדברות בלי מצלמה.
<קריאה: יש אמהות שלא אכפת להן - - -
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נביא אמא שאין לה בעיה להיחשף.
<רות מטות: אבל יש בעיה עם הילדים.
<רות מטות: גם אם לאמא לא, יש בעיה עם הילדים.
<יניב מויאל: היא תקבע, לא אתם.
<רות מטות: לא, על פי החוק, יש בעיה עם הילדים.
<רות מטות: גם לאמא לא אכפת לה להיחשף, יש בעיה אם יש ילדים.
אורלי לוי אבקסיס: לכן אנחנו לא חושפים.
אורלי לוי אבקסיס: הוראה כוללת, לא חושפים.
מוזמנת: אני אמא לשני ילדים.
מוזמנת: במשך שמונה שנים בית המשפט לענייני משפחה לא מקבל החלטות בתיקים שלי באופן רגיל, לא קשור רק למשמורת.
מוזמנת: מזונות, רכוש, הכול.
אורלי לוי אבקסיס: כמה זמן את שם?