GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רינה כהן: בגלל הפער הגדול בין גודל האחריות ההורית והיותם המחנכים הראשונים והטבעיים והמציאות שבתוכה הם מתפקדים ובתוכה חיים הילדים, מציאות מצד אחד רבת סיכויים, אבל מהצד השני רבת סיכונים, הפער בין גודל האחריות לגודל הסיכונים והסיכויים מתלווה למיעוט המשאבים הרלוונטיים שיש להורים כדי לממש את אחריותם ההורית וליישם אותה הלכה למעשה.
<רינה כהן: אי לכך אני רוצה ללכת להיבט הפרקטי של הדברים.
<רינה כהן: תיאוריות למדנו ומכירים, ומי שרוצה יוכל גם לקרוא ואפשר להפנות וכולם כבר יודעים את הדברים, אני רוצה להגיד משפט שאני אומרת אותו ועומדת מאחוריו, אבל אני מכירה את הקולות השונים שנשמעים בשטח ואני רוצה להגיד שהורות ישראלית 2014 היא הורות בסיכון.
<רינה כהן: היא הורות בסיכון שיוצרת בעקבותיה את שרשרת הסיכון.
<רינה כהן: סיכון לא מתחיל עם ילדים ובני נוער, הוא מתחיל בהורות בסיכון, שיוצרת ילדים ובני נוער בסיכון ועוברת לחינוך בסיכון ומורים בסיכון.
<רינה כהן: אנחנו כולנו בשרשרת אחת, וכדי לקטוע את שרשרת הסיכון ולעבור לשרשרת הסיכוי יש צורך חיוני בהעצמת הורים.
<רינה כהן: אבל יש תנאים שבהם אפשר להפעיל העצמת הורים וצריך לחשוב מה אנחנו עושים עם התנאים הללו.
<רינה כהן: קודם כל יש צורך במודעות הורית, במודעות ציבורית ובמודעות מקצועית שיש צורך ויש גם אפשרות ללמוד תפקידים משפחתיים.
<רינה כהן: זה לא שנולדנו עם כל הדברים, נולדנו עם מסוגלות הורית פנימית פוטנציאלית ועכשיו צריך לעזור להוציא אותה מהכוח אל הפועל.
<רינה כהן: אנחנו כהורים כבר מזמן לא טבע, אנחנו תרבות, מזמנו של אברהם אבינו אנחנו תרבות, כי ידעתיו למען אשר יצווה את ביתו ובניו אחריו.
<רינה כהן: הוא מצווה להעביר את התרבות, זה הסיפור.
<רינה כהן: אם אנחנו כהורים צריכים להעביר תרבות והתרבות היום זה רב תרבותיות, אנחנו זקוקים לסיוע, אנחנו זקוקים להדרכה ויש הרבה ידע ויש הרבה סיוע שאפשר לתת.
<רינה כהן: אנחנו זקוקים לאנשי מקצוע שהוכשרו לתפקיד הזה ולנושא הזה.
<רינה כהן: יש לנו מגוון מקצועות וצריכים בתוך מגוון המקצועות הכשרה ייחודית לנושא של העצמת הורים.
<רינה כהן: לא בגלל שלמישהו יש בעיה, אלא בגלל שהמציאות היא מציאות מורכבת, רבת סיכויים ורבת סיכונים.
<רינה כהן: אנחנו זקוקים למקומות, לבתים להורים, לא בית הורים, אלא בית להורים, שזה הבית שלהם, שמדברים בו הורות, שניתן לבנות בו קהילת הורים, להיוועץ עם אנשי מקצוע ולהיות בתוך קהילה של הורים וללבן סוגיות ונושאים הוריים שישנם בשפע.
<רינה כהן: אנחנו זקוקים, מה לעשות, לתקצוב הולם שיאפשר לכל הורה באשר הוא, להשתמש בשירותים הללו להעצמת ההורות שלו, שירותים נגישים וזמינים, גם מבחינת העלויות שלהם, עלות השווה לכל נפש.
<רינה כהן: בוודאי שצריכים לשלם משהו, אבל ממש לא כל הורינו יכולים לשלם אלפי שקלים כדי לעבור קורס כזה או קורס אחר ולנסוע 100 קילומטר לכיוון הזה ו-100 קילומטר לכיוון ההוא.
<רינה כהן: הדברים צריכים להיות נגישים וזמינים.
יעקב מרגי: תתכנסי למה שאת רוצה לומר ונפתח את הדיון.
<רינה כהן: המועצה הציבורית על כל ארגוניה וחבריה קוראת לוועדה לזכויות הילד, בראשותה של חברת כנסת אורלי אבקסיס ובניהול הישיבה היום של חבר הכנסת מרגי, לפעול למימוש וליישום המלצות ועדת השופטת סביונה רוטלוי בתחום סיוע המדינה להדרכת הורים בתפקידם ההורי.
<רינה כהן: השופטת בדוח שלה כותבת את הנושא הזה מפורשות.
<רינה כהן: עד היום עוד לא הגענו לטפל בהמלצה המיוחדת הזאת של השופטת.
<רינה כהן: המועצה קוראת לוועדה לחתור לקידום חמשת התנאים של מודעות, אנשי מקצוע, בית להורים, קהילת הורים ותקצוב הולם.
<רינה כהן: המועצה קוראת לוועדה לחתור לקידום היווצרות התנאים הללו כדי שנוכל באמת לעסוק בהעצמת הורים כשהעצמת הורים נעשית בדרך מקצועית מחד ובגישה רב תרבותית מאידך, כי כל הורה צריך לקבל את מה שנחוץ לו על פי היכולות שלו ועל פי הרצונות שלו.
<רינה כהן: אנחנו צריכים להיפגש עם ההורה בציר ההורות, צרכים, יכולות ורצונות של ההורה ואנחנו כולנו כאן יושבים עם ההורים ביחד, אנשי המקצוע מספיק מקצועיים והכשרנו את עצמנו לדבר הזה כדי שנתאים את עצמנו להורה והוא יוכל לקבל את מה שנחוץ לו.
יעקב מרגי: תודה רבה, רינה.
יעקב מרגי: אני מבין שמצגת אין לנו עדיין, אז נעביר את רשות הדיבור לגב' תמר ארז.
<תמר ארז: שלום, בוקר טוב.
<תמר ארז: כמו שהוצגתי, שמי תמר ארז, אני במקצועי פסיכולוגית חינוכית והתפתחותית.
<תמר ארז: במעגל החיים, וזה רלוונטי ליום המשפחה, יש לי שלושה בנים בוגרים ואני מאוד עוקבת אחרי התפתחותם כהורים וחמישה נכדים.
<תמר ארז: בעבודתי הציבורית היום אני חברת הוועד המנהל של האגודה הישראלית למען הילד בגיל הרך, מייצגת אותה ופועלת בשיתוף עם חבריי במועצה הציבורית להורים בישראל.
<תמר ארז: ברצוני להגיד שתי מילים במקום יו"ר האגודה שלנו שנעדרת היום בגלל מחלה.
<תמר ארז: אין ייצוג הולם, להערכתנו, לסוגיות זכויות הילד מתחת לגיל 3, גם בוועדה לזכויות הילד, כאשר הסיבה, להערכתנו, היא שאין חובת מדינה לדאוג לכלל התפתחות הילדים ולדעת על מצבם.
<תמר ארז: אנחנו מתקשים למצוא מידע על התפתחותם של ילדים בגיל הרך.
יעקב מרגי: אני רוצה רק שתחדדי, כשאת אומרת, בכל אופן אנחנו יושבים פה באכסניה של הוועדה לזכויות הילד וחלק גדול מהדיונים שלנו לא מתחילים בילדים בגיל 3.
יעקב מרגי: כשאת עושה הקבלה לחוק חינוך חינם?
יעקב מרגי: כי הוועדה לא מצומצמת, הוועדה דנה מיום הלידה ו - - -
<תמר ארז: אני באה הרבה לוועדה ואני יודעת.
יעקב מרגי: לכן תחדדי למה הכוונה.
<תמר ארז: מידע על כלל הילדים בישראל יש מרגע שהם נכנסים למערכת החינוך, הוא הרבה יותר מקיף מאשר עד כניסתם למערכת באחריות משרד החינוך.
<תמר ארז: קודם לכן אנחנו יודעים על חיסונים, אנחנו יודעים על תאונות, תראה מה יש לילדים בישראל בגילאים הצעירים, תאונות בית, אשפוזים וזהו בערך.
<תמר ארז: על התפתחותם, על מה קורה איתם בהיבטי התפתחות מגוונים אנחנו לא יודעים ולצורך זה חשבנו שחשוב לפתוח את הדיון על זכויות ילדים בשנה ה-25 לאמנת זכויות הילד, היא תיחגג בכל העולם ב-2014, בלקיחת אחריות המדינה לאסוף באופן שיטתי נתונים על הילדים מלידתם באופן עקבי, כי רק על זה אפשר לבסס מדיניות לילדים ולמשפחותיהם.
יעקב מרגי: ד"ר תמר, אנחנו היום בנושא של העצמת ההורים, לכן אני רוצה שתשימי דגש דווקא בנקודות שהצגת, איפה המקומות של ההורים.
יעקב מרגי: כי מה המדינה לא עושה אנחנו יודעים ובוכים, מלינים ועושים.
יעקב מרגי: אנחנו כרגע בהעצמת ההורים.
<תמר ארז: בסדר, הייתי חייבת את הפתיח הזה, כי אני חושבת שצריך להכניס נוהל, שמי שמביא נושא חדש לוועדה, לא בעיה נקודתית, אלא נושא, צריך להביא סקירת נתונים על אותו נושא ומהלך התפתחותו מלידה.
<תמר ארז: כשהיה פה, בוועדה הזו, לפני שנים אחדות, דיון על אכילת יתר, הראשון, הייתה הצגה של תזונת נשים בהריון ותזונת ילדי גן ובית ספר ולא ילדים קטנים.
יעקב מרגי: בילדים קטנים מגיל 3 זה האכלת יתר, לא אכילת יתר.
<תמר ארז: גם זה וגם זה, הם תלויים זה בזה.
<תמר ארז: הנוהל שהייתי ממליצה לוועדה בשם האגודה שלנו זה שנושא עקרוני חדש שמובא לוועדה הזו, תהיה אחריות להכין עליו נתונים מלידה ועד לאותו מועד שדואגים בגלל בעיה כזו או אחרת.
<תמר ארז: אני אסתפק בזה שאמרתי שילדים לא נולדים ממתי שיש איתם בעיה זו או אחרת, גם הוריהם לא.
<תמר ארז: ההורים נולדים בפנטזיה של הורות, בהכנה למשפחה, בבניית זוגיות ומאז אנחנו צריכים ללוות אותם.
יעקב מרגי: אני אשאל שאלה קצת מתגרה.
יעקב מרגי: האם אנחנו כהורים מגדלים ומחנכים את הילדים שלנו להורות?
<תמר ארז: בוודאי.
<תמר ארז: הדוגמה שהם לא חווים בבית - - -
יעקב מרגי: כשאת אומרת בוודאי בואי קחי נשימה ותחלקי את - - -
<תמר ארז: הוראה פורמלית לא, קורסים שיטתיים לא, בוודאי שלא, אבל כמי שעוסקת בנושא הזה הרבה שנים - - -
יעקב מרגי: לא, ודאי כשהבן או הבת יגיעו לשלב שזה יהיה אקטואלי אז אנחנו נדבר קצת יותר, ניגע, עד כמה שהבת או הבן ייתנו לנו לגעת.
יעקב מרגי: כשאנחנו באים ודנים ביום של העצמת הורים, אני ככה נוהג, לפני שאני מבקר או מייעץ לאחרים אני בודק את עצמי.
יעקב מרגי: השאלה אם אנחנו כהורים בקופסה שלנו לאורך הדרך, כשאנחנו מעצימים את דמותו של הילד, אנחנו נותנים לו כלים להיות הורה, מעבר לדוגמה האישית שאנחנו מקרינים.
יעקב מרגי: האם אנחנו, כבית הראשון שלו, אנחנו ככלי הראשון שלו, האם החממה שהוא גדל בה, הוא מקבל את הכלים להיות הורה בעתיד.
יעקב מרגי: אני לא אומר שזו ההכוונה היחידה שצריך לשים, אבל האם אנחנו כמכלול, כל מה שאנחנו משקיעים בילדים ועושים, האם אנחנו שמנו דגש בקטע הזה כהורים.
<תמר ארז: אני חוזרת, אנחנו מטביעים את חותמנו לטוב וגם לרע לפעמים.
<תמר ארז: אבל זה לא מספיק והחברה, בגלל השינויים החברתיים הכול כך גדולים חייבת לטפח ידע הורי וכישורים הוריים כמשימה ארוכת טווח.
<תמר ארז: הורה בכל שלב של התפתחות של ילדיו נמצא בחברה אחרת, נדרש לאתגרים אחרים וצריך מקום ללוות אותו, כי אין מסורת מכוונת כמו שהייתה בחברות מסורתיות וסיפקה אולי את הצרכים.
<תמר ארז: אני רוצה להציג את המוטו שלי, שבחרנו בצוות שלנו למסמך המדיניות.
<תמר ארז: אם ילדיה של הקהילה חשובים לה, עליה לטפח את הוריהם.
<תמר ארז: זו אמונת יסוד והיא נסמכת גם על תוצאות של הרבה מחקר התפתחותי שאני אתן על קצה המזלג את מה שרלוונטי לנו כאן, רק מסרים מרכזיים.
<תמר ארז: אלה שני ניירות המדיניות, הם משותפים למועצה להורות ולאגודה הישראלית למען הילד בגיל הרך.
<תמר ארז: האגודה הישראלית למען הילד בגיל הרך מנסה לבנות מדיניות כוללת בכל היבטי החיים של הילד.
<תמר ארז: המרכזי והראשון שפיתחנו אותו ביחד עם המועצה הוא זכותם של הורים לילדים בגיל הרך למדיניות מסייעת.
<תמר ארז: זה הובא לדיון ציבורי ראשון בוועידת ירושלים להורים של המועצה הציבורית להורים.
<תמר ארז: התבקשנו אז בדיון להתמקד, כדי שיהיה משהו פרקטי כתוצאה מניירות.
<תמר ארז: היו הרבה צעירים שהשתתפו בדיון וביקשו מאיתנו, נציגת האגף לחינוך קדם יסודי מרטין וורמס, אמרה לנו 'למה לא תתחילו מהתחלה?
<תמר ארז: ' כולם אימצו את ההמלצה הזאת.
<תמר ארז: קיימנו דיון נוסף ועיבדנו עם צוות רב מקצועי, שהלך לארגונים אחרים ואנשי פרופסיות באקדמיה וארגונים ציבוריים בתחום הבריאות, החברה, הרווחה, אתיקה משפטית ובאמת קיבלנו פידבק מרבים וכתבנו את ההצעה לתכניות תמיכה בהורים בקהילה לקראת הורות ובשנת החיים הראשונה, כנדבך ראשון, שעליו כתשתית תיבנה התפתחות לפי מיטב ידיעתנו.
<תמר ארז: מומחים באקדמיה הלאומית האמריקאית, בספר מאוד גדול ומקיף רב תחומי, על התפתחות ילדים, עסק בחשיבות ההתנסויות המוקדמות בחיים.
<תמר ארז: שאלת על זה, על התפקיד המרכזי של יחסים מוקדמים של ילדים, קודם עם הוריהם, אחר כך עם מטפלים, עם מחנכים, כאלה המשמשים את התמיכה והתשתית להתפתחות בעתיד, או לחילופין מקור של סיכון והפרעה אם הם לא מספקים את הצרכים היטב.
<תמר ארז: התנסויות מוקדמות מניחות את המצע להתפתחות בריאה, ולחילופין עוני והתנסויות קשות בינקות עלולים להביא להיווצרות הפרעה בתגובות ביולוגיות ללחץ, אלו מצידם בשנים האחרונות, אנחנו יודעים, גורמות לסיכון בריאותי כגון דיכאון, שימוש בסמים, חרדה, סכרת, מחלות לב, אכילת יתר.
<תמר ארז: התוצאות הן באמת בכל היבטי ההתפתחות הפיזית והנפשית.
<תמר ארז: ההשפעה של העוני מתווכת על ידי ההורות.
יעקב מרגי: המסקנה היא שהעצמת ההורים מתחילה עוד בשחר ילדותו של ההורה.
<רינה כהן: ברור.
<תמר ארז: ומה שלא הספקנו אז צריך, כאוכלוסייה סיכונית, להשלים - - -
יעקב מרגי: זה מעגל סגור.
<רינה כהן: 'ואוהבו שחרו מוסר', זה מתחיל מכאן.
יעקב מרגי: נכון, בשחר.
<תמר ארז: אני חוזרת ומסכמת את החלק הזה, חסך חמור בטיפול נאות והזנחה בחודשי החיים הראשונים פוגעים בהתפתחות המוח, זה דבר שהיום ידוע היטב.
<תמר ארז: הפגיעה הזאת תבוא לידי ביטוי מאוחר יותר אצל הילד, בפגיעה בהתפתחות קוגניטיבית, בפגיעה מנטלית, יכולת התמודדות עם לחץ, שהיא שמביאה לקשיים הבריאותיים הגופניים בהמשך גם כן.
<תמר ארז: ההפרעה נהיית קשה יותר במהלך החיים.
<תמר ארז: מה שאנחנו רואים בקטן כמו הפרעות התנהגות בגיל 3, אם זה לא מטופל, יהיה במצב הרבה יותר גרוע בהמשך החיים.
<תמר ארז: אני מביאה כמה מילים על היבטים כלכליים, שמתייחסים לעיתוי ההשקעה החברתית במשפחה.
<תמר ארז: אני חוזרת על המילה משפחה, כי גם האו"ם וגם הידע המקצועי אומרים שהורים הם חלק ממשפחה וכל מי שלוקח תפקידים הוריים ביחס לילד זקוק לאותה תמיכה.
<תמר ארז: ב-2004 הוצג הגרף הזה בוועידה של הבנק העולמי והוא הציג את הידע על התפתחות המוח כאתגר למשקיעים כלכליים.
<תמר ארז: הגרף האדום משמאל מראה את מידת הגמישות של המוח והיכולת לעצב אותו, בגלל הגמישות ולהשפיע עליו, ואנחנו רואים שהיא בשיאה בראשית החיים, עם הלידה, והיא יורדת והולכת עם השנים.
<תמר ארז: ההשקעות החברתיות, לעומת זאת, במדינות המפותחות, זה הגרף הכהה יותר, הולכות בכיוון הפוך.
<תמר ארז: הוצאות על בריאות, חינוך, קצבאות, שירותים חברתיים וטיפול בפשיעה גדלים והולכים עם השנים והדברים האלה מנוגדים לחלוטין, זה שקף שהוצאתי, לממצאים על החזרים לחברה והשקעות אחרות.
יעקב מרגי: את יודעת כמה פעמים נאמרים לפרוטוקולים, גם במליאה, גם בוועדות הכנסת, לאוצר, שכל שקל שאנחנו נשקיע ב-, אבל יש סדרי עדיפויות, או שאין אוזניים כרויות.
<תמר ארז: אחת ההצעות שהייתי חושבת, אבל לא ניקח את הזמן הזה, כנס רציני עם ג'יימס הקמן, חתן פרס נובל לכלכלה, שהתחיל בייסוד אחרי הממצאים שהוא ראה, שהתשואות הגדולות וההחזרים לחברה הם ככל שההשקעה היא מוקדמת יותר, וככל שזה מאוחר יותר, כמעט ואין או מעט מאוד תועלת לחברה יש מההשקעות האלה.
<תמר ארז: ממש גרף הפוך לזה.
<תמר ארז: הוא, עם פרס נובל שלו, הקים גוף שנקרא the Heckman equation organization שבונה ידע רב מקצועי בנושא הזה.
<תמר ארז: אני חושבת שזה יופי של נושא ליום עיון משותף בין ועדות הכנסת ובעיקר האוצר, ללמד אותם את הענף שלו, של כלכלה, של התפתחות אנושית.
<תמר ארז: אבל אני רוצה להגיע להמשך כאן.
<תמר ארז: אני מגיעה להמלצות.
<תמר ארז: כתבתי מה יש בסקירה ואני לא אחזור על זה.
<תמר ארז: סקרנו את חשיבות תקופת ההיריון, תפקוד אימהי ובסוגריים גם אבהי, לא רק אבות מעורבים היום יותר, אלא גם כי הידע היום מדבר על דיכאון אבות אחרי לידה בהיקף דומה לשל אמהות, הוא לא מזוהה, הוא לא מטופל כראוי - - -
יעקב מרגי: הוא לא יוצא החוצה.
<תמר ארז: חשוב לי להגיד שכל הידע הזה תומצת במסמך שלנו, שיש לכם בחומר הרקע, המסמך המלא, ואני לא אחזור עליו.
<תמר ארז: אני רק אגיד שוב, שהקשיים משפיעים על התינוק, אבל גם השפעתם בתגובת שרשרת, שאתה דיברת עליה, הולכת ומתעצמת לאורך החיים.
<תמר ארז: אנחנו הצענו להגדיר את היעדים של תמיכה בהורים קודם כל בתכניות תמיכה אוניברסאלית, נתנו להם דוגמאות, ואמרנו ששירותי תמיכה אוניברסאלית יתרמו רבות גם לאיתור מוקדם והענקת טיפול מתאים למי שזקוקים לזה.
<תמר ארז: תנאים מקדימים לביצוע התכניות: הכשרה נאותה של אנשי כל המקצועות העוסקים בעבודה עם הורים לעבודה עם הורים בשלב הזה במעגל החיים, תנאי נוסף הוא שיתוף פעולה של גורמי רווחה וחינוך בקהילה עם גורמים רפואיים, החל מטיפת חלב, מחלקת יולדות, רופאי ילדים, כל הגופים.
<תמר ארז: זה לא עוד תקציבים - - -
יעקב מרגי: מה טיפת חלב?
יעקב מרגי: את מעודכנת או לא?
<תמר ארז: אני מעודכנת.
<תמר ארז: אמרתי, יש לי כלות ועיניהן כלות לקבל קצת יותר עזרה.
יעקב מרגי: על זה אנחנו בוכים.
יעקב מרגי: אני מתגעגע לאותה אחות שהייתי ילד וביקרה אצלי בבית, לא רק בשביל לחסן, אלא גם לדבר עם האמא על כל ה - - - אני אמרתי את זה בפנייה.
יעקב מרגי: הרי המדינה חיסלה את הדבר הטוב הזה.
<מירה חונוביץ: ממש לא.
יעקב מרגי: בסדר, נשמע מה החזירו.
<תמר ארז: כבוד היושב ראש, בחרנו להתמקד במעט בתקווה שהוא יסייע לנו להגיע למשהו פרקטי, וההמלצות שלנו הן קודם כל שהמדינה תקבע מדיניות ארצית שתתמוך בילדים והורים, מההיריון ועד גיל שנה, ואשר תכלול סל שירותים בסיסי לו הם זכאים.
<תמר ארז: הסל הזה איננו קיים היום, משרד הבריאות לא יכול לתת גם בתחום אחריותו את השירותים שאנחנו מצפים ממנו לתת.
<תמר ארז: הוא צריך תגבור, הוא צריך אחריות לפיתוח השירותים האלה ולפיקוח עליהם.
<תמר ארז: זה ברמה הלאומית.
<תמר ארז: השירותים צריכים להינתן ברשויות המקומיות, כל אחת מהן יכולה, וזה לא דורש תקציב, לאגם ולתאם את כל מה שקיים ברשות בתחום המשפחות הצעירות, בתחילת הדרך, ולהתחיל לאסוף נתונים עליהם, ללמוד מהצרכים שלהם ולתת מענים משופרים.
<תמר ארז: תודה.
יעקב מרגי: אין ספק, אנחנו רואים כמעט קווים מקבילים, גם מה שציינה רינה על החזון שלה ומה שאת מציגה - - -
<תמר ארז: אנחנו ביחד.
יעקב מרגי: אני חושב שבסוף בסוף זה לתת את הכלים.
יעקב מרגי: הזכרתם את מערכת החינוך.
יעקב מרגי: אני חוזר על זה כמעט בכל דיון.
יעקב מרגי: אני רואה בבית הספר לא רק כלי להקניית ידע, הוא בעיקר להקניית ידע ולהביא את הילד להישגים, אבל בתי הספר, ואת נגעת בנקודה, איפה יש לנו את מקור המידע הגדול ביותר?
יעקב מרגי: כשהילד נכנס למערכת החינוך, היום זה בגיל 3, ולמערכת החינוך יש לא רק את הידע, יש את המגע היומיומי, יש את העיניים הבוחנות יום יום, שעה שעה, הרי כולנו באספות הורים יודעים שכשהמורה קורא לנו, או המורה, היא אומרת, 'תגיד לי, מה קרה לבן או לבת שבא - - -?' הם יודעים לזהות.
יעקב מרגי: אני חושב שמערכת החינוך יכולה להרשות לעצמה היום, כשחושבים על רפורמות ושינויים וזה, לתת במה יותר להורים, לא בנו נו נו למורה, נו נו נו ל - - - אם זה סדנאות הורים בשיתוף בתי הספר.
יעקב מרגי: שתהיה פה הפריה הדדית בקבוצות משותפות של הצוות עם ההורים ובתדירות גבוהה.
יעקב מרגי: לא פעם ב- או בשעת כישורי חיים, שאפשר לשרטט אותם קריקטורה, זה משהו שמעמיסים עליו את כל התסכולים שלנו, בשעת כישורי החיים הזו.
יעקב מרגי: מה כבר הילד או הילדה יכולים לקחת מזה?
יעקב מרגי: אני חושב שיש פלטפורמות, לא צריך לייצר פלטפורמות, לא צריך לייצר פלטפורמות, יש שיתופי פעולה בין משרדי הרווחה, המשרד לשירותים חברתיים, משרד החינוך, משרד הבריאות, כולם ייצאו מרוויחים בסוף, גם מערכת הבריאות תרוויח, כל המערכות.
יעקב מרגי: צריך יד מכוונת והלוואי שנצליח לעגן בחוק את המועצה הזו.
יעקב מרגי: יש גם כוונה לעשות את המועצה בחוק לזכויות הילד וכמו שיש לנו - - -
<קריאה: הנציבות.
יעקב מרגי: נציבות.
יעקב מרגי: כמו שיש לנו נציבות למעמד האישה במשרד ראש הממשלה, שאנחנו לפני שמגישים הצעת חוק שיש לה מגע עם הנושא הזה, היא מוציאה את חוות דעתה.
יעקב מרגי: נכון שאותנו, כחברי כנסת, זה מעצבן, כי בסוף היא כותבת, 'אין בזה התחייבות של משרד ראש הממשלה לתמוך בחוק', אבל לפחות היא מביעה את דעתה, חיובי/לא חיובי.
יעקב מרגי: חברי הכנסת פה יצירתיים בחוקים, יכול להיות שאנחנו חושבים שאנחנו יודעים הכול ולפעמים מגישים הצעת חוק, היום, בשנת 2014, שבשנת 2020 ניווכח שהיא רק הזיקה לילדים בטווח הארוך.
יעקב מרגי: צריך נציבות כזו שתבחן את ההשלכות, עיניים מקצועיות, ידיים מקצועיות, שוב, וזה לא כסף.
יעקב מרגי: אני אומר לכם, רבותיי, זה לא - - - ואם זה כסף, זה לא הרבה כסף וצריך יד מכוונת.
יעקב מרגי: לצערי הרב, המערכות שצריכות לאשר חוקים הן חשדניות, משרדי הממשלה שומרים אוטונומית על הסמכויות שלהם וברוב המקרים מפילים חוקים כשלא צריך, אפילו לא משקיעים בזה מחשבה, או לגופו של מציע פוסלים את החוק.
יעקב מרגי: פה זה לא עתיד ילדינו, זה עתידנו.
יעקב מרגי: ילד הוא ילד, במצב נתון, בזמן נתון, אבל הוא לא ילד, הוא הבוגר הבא שראינו בגרף עם ההשקעות.
יעקב מרגי: ואין הסתכלות כזו בפס רחב, אם זה בממשלה, וגם בכנסת.
<תמר ארז: אני לא רואה חברי כנסת.
<תמר ארז: פעם ראשונה שאני בוועדה הזו ואני - - -
יעקב מרגי: אני חייב לסנגר על חברי הכנסת.
<תמר ארז: יש דיון מאוד חשוב אחר?
יעקב מרגי: יש הרבה דיונים.
יעקב מרגי: מחלתה של אורלי לוי, היינו צריכים שלושה חברי כנסת, אחד שיחליף אותה עם האיטלקים, שזה לא פחות חשוב, היחסים הבין פרלמנטריים, אני הייתי צריך לעזוב דיון על ויסקונסין, שירות התעסוקה.
יעקב מרגי: חברי הכנסת רצים בין ועדות ואני יכול רק לסנגר, זה לא בגלל שהוועדה לזכויות הילד לא חשובה.
<קריאה: ואנחנו מעדכנים אותם.
יעקב מרגי: אני אישית בחרתי לי, בקדנציה הרביעית שלי, שתי ועדות חשובות, מבחינתי, עבודה, רווחה ובריאות וזכויות הילד.
יעקב מרגי: לא הוספתי לעצמי דברים אחרים, אז אני יכול להרשות לעצמי לבוא.
יעקב מרגי: חברי כנסת אחרים, יש עליהם, בקואליציה, ארבע או חמש ועדות בבת אחת.
יעקב מרגי: אז תודה רבה על הסקירה.
יעקב מרגי: גב' עדה ליפציגר.
<עדה ליפציגר: שלום לכולם ותודה לוועדה, ורחל, גם לך באופן אישי, על כינוס הנושא הזה המאוד חשוב, ששם את ההורות על סדר היום הציבורי.
<עדה ליפציגר: אני רוצה להביא בעקבות - - -
יעקב מרגי: את לא יכולה להביא לפני שתציגי את עצמי, לא מי את, מה את.
<עדה ליפציגר: אני מנהלת המרכז להורות משמעותית באשדוד.
יעקב מרגי: את יכולה לומר לנו לכמה רשויות מקומיות יש דבר כזה?
<עדה ליפציגר: יש כאן את ליליאן, בראשון יש, יש בחיפה.
<עדה ליפציגר: יש מעט מאוד מקומות.
<רינה כהן: בזמנו היו 60 רשויות מקומיות שהיו בהן מרכזים להורים ומשפחה, השתנו העיתים, השתנו הדברים, אנחנו מצויים היום עם 12 ערים בגודל בינוני ודי חזקות שיש בהן - - -
יעקב מרגי: בדרך כלל זה עם החזקות.
<רינה כהן: שיש בהם מרכזים להורים.
<רינה כהן: מה שנשמט לנו זה טבריה ובית שאן ונתיבות ודימונה ואופקים.
יעקב מרגי: זה מיותר לציין את זה, זה ברור.
<רינה כהן: וקרית שמונה וכו' וכו'.
<עדה ליפציגר: גם בתל אביב לא בדיוק יש.
יעקב מרגי: לא, זה מיותר לציין.
<עדה ליפציגר: גם בתל אביב ובירושלים לא בדיוק יש.
יעקב מרגי: עוד שאלה, וסליחה שהפרעתי לך, יש הפריה הדדית ביניכם?
יעקב מרגי: יש קשר כלשהו ביניכם?
<עדה ליפציגר: בוודאי, אנחנו שותפים גם במועצה הציבורית, משרד החינוך, אנחנו נפגשים - - -
יעקב מרגי: יפה, יש הפריה.
<עדה ליפציגר: בוודאי, אנחנו לומדים גם אחד מהשני.
יעקב מרגי: יפה.
יעקב מרגי: בבקשה, הבמה שלך.
<עדה ליפציגר: מה שאני אעשה כאן, בדקות הקצרות הקרובות, זה לתת סקירה קצרה על דגם שפותח, ואולי הוא מאוד ייחודי גם בארץ, בתחום של מה שקודמותיי דיברו, גם תמר ובוודאי רינה, על החלומות והרעיונות שרוצים לעשות לטובת ההורים.
<עדה ליפציגר: אני רוצה להגיד שאנחנו משתדלים ליישם אותן, אמנם לא הגענו ל-100% של יישום אבל אנחנו בהחלט בכיוון הנכון.
יעקב מרגי: תתחילי במה אתם עושים ואחר כך עם החלומות.
<עדה ליפציגר: החלומות מיושם.
<עדה ליפציגר: אנחנו פיתחנו דגם.
<עדה ליפציגר: קודם כל אשדוד היא עיר חושבת הורים, ראש העיר, ד"ר יחיאל לסרי, חרת על דגלו לשים את ההורות במרכז הבמה בעיר.
<עדה ליפציגר: הורים יותר לא שקופים, נותנים להם שירותים, יש 5,000 הורים בשנה, פחות או יותר, שמקבלים בצורה זאת או אחרת שירותים, ביניהם בשנה האחרונה 500 משפחות שקיבלו חינם הדרכה אישית בביתם, שישה מפגשים וגם לא בביתם ואנחנו משתדלים להקיף גם במערכת החינוך וגם קהלים נוספים בעיר שקשורים להורים.
יעקב מרגי: מתנ"סים?
יעקב מרגי: באמצעות המתנ"סים - - -
<עדה ליפציגר: תיכף אני אגיע.
<עדה ליפציגר: אנחנו פיתחנו בעקבות חלום של רינה כהן לבנות מנחות הורים, גם חינוכיות, גם קהילתיות וגם במקומות עבודה, מעבר לזה שיש מנחת הורים בכלל ויש לנו גם מסלול הכשרה למנחי הורים והתמחויות שונות, אנחנו פיתחנו את שלושת הדגמים האלה בצורה ישימה בשטח.
<עדה ליפציגר: זאת אומרת יש לנו מנחות ערים, גם בגני הילדים, גם בבתי הספר היסודיים וגם בתיכונים.
<עדה ליפציגר: כמובן לא בכולם, כרגע זה ב-6 יסודיים מתוך 40 בערך, ב-8 תיכונים מתוך 11 וב-40 גנים מתוך 150 או 160 גנים, כשמנחות מגיעות אחת לשבוע באופן קבוע לבית הספר.
<עדה ליפציגר: למשל כדוגמה בית ספר יסודי, מנחה עובדת בשיתוף פעולה עם היועצת ונותנת מענה, הן למורים בתפקידם ההורי, הן להורים באופן אישי, מי שזקוק, מופנה באמצעות היועצת, מנהלת או מורים, והן להורי הכיתות במפגשים חד פעמיים וגם בקבוצות הורים לפי צרכים שבית הספר מאתר באותה שנה.
<עדה ליפציגר: זה כבר קיים ארבע שנים בעיר, אנחנו הרחבנו את זה כמובן גם לגני הילדים וגם לתיכונים.
<עדה ליפציגר: בתיכונים וחטיבות הביניים כיוון שזה רק חמש שעות אנחנו משתדלים לתת לפחות לשכבת ז'-ח', לפעמים גם ל-ט'.
<עדה ליפציגר: אני יכולה לספר שבעקבות האירוע האחרון שהיה באשדוד עם הדקירות, בשני בתי הספר, גם של הדוקר וגם של הנדקר, יש לנו מנחות שנמצאות בבית הספר בקשר הדוק עם הצוות החינוכי והן גם דואגות למעגלים של ההורים, לתת הדרכה וסיוע.
יעקב מרגי: אתן יוזמות או יוזמים תכניות יזומות שלא באמצעות בתי הספר?
יעקב מרגי: בכוונה שאלתי על מתנ"סים.
<עדה ליפציגר: כן, זו מערכת החינוך.
יעקב מרגי: כמעין הדרכה, קורס לא רשמי, לא מחייב.
<עדה ליפציגר: אני תיכף אספר.
<עדה ליפציגר: מעבר לזה שאנחנו נכנסים גם לחינוך המיוחד ולמחוננים, זאת אומרת אנחנו משתדלים לתת גם בגנים השפתיים וגם בחינוך של ליקויי למידה, עדיין זה רק שלוש שעות בכל מקום, אבל מנחות נותנות מענה ספציפי וגם למחוננים.
<עדה ליפציגר: זאת אומרת אנחנו מנסים לאתר את אוכלוסיות היעד הספציפיות של ההורים לתת מענה, וכל מה שאני אומרת זה בחינם, ההורים מקבלים את זה על חשבון עיריית אשדוד.
<עדה ליפציגר: מלבד מערכת החינוך, כיוון שהורים פונים בעוד מקומות ולא תמיד מגיעים למערכת החינוך לקבל עזרה, אז פיתחנו את הדגם של מנחת הורים קהילתית ובמספר מתנ"סים.
<עדה ליפציגר: בשני מתנ"סים חרדיים ובמתנ"סים אחרים שוהה מנחה בין ארבע לחמש שעות בשבוע ונותנת מענה, בין אם זה בהרצאה חד פעמית להורים, ובין אם זה הדרכות אישיות שהורים מגיעים למתנ"ס, כי יש הורים שמגיעים למתנ"ס ויותר נוח להם להגיע למתנ"ס מאשר לבית הספר.
<עדה ליפציגר: את זה גם ראינו כחלק מחשיבות להגיע אל ההורים, כמה שיותר אליהם, להנגיש את השירות שלנו להורים.
<עדה ליפציגר: וחשבנו על עוד מסגרת אחת, שבאמת הורים לא תמיד מגיעים למתנ"סים ולא תמיד מגיעים למערכת החינוך, אז מקום נוסף שהם יכולים לקבל את ההדרכה זה במקום העבודה.
<עדה ליפציגר: אלא ששם אנחנו צריכים שיתוף פעולה עם מקום העבודה, כי זה עולה כסף, אז מקומות עבודה שיש להם תקציב, נמל אשדוד כבר שנייה יש שם מנחה ששוהה מספר שעות בשבוע, נותנת מענה באופן אישי וגם עושה קבוצות הורים.
<עדה ליפציגר: עיריית אשדוד, לכל עובדי העירייה יש אחת לחודש הרצאה פתוחה בנושא הורות ושאר העובדים יכולות, מסייעות וכל העובדים, יש תור ארוך, שמגיעים להדרכה אישית.
יעקב מרגי: את יודעת, אני גם כשכיר בעברי וגם כמנהל של גופים, תמיד בשירות הציבורי, כמעסיק, אני יכול לומר, בוודאות, אלה שמרכזים את פעילות הרווחה לעובדים, או הדרכות, מחפשים תכנים לימים האלה.
יעקב מרגי: אני חושב שאם יהיה שיווק נכון, אני לא מאמין ש - - - יש לנו משאב מוכן, תשתית מוכנה, שכדאי כדאי לגרות את מקומות העבודה,לפחות הגדולים.
<עדה ליפציגר: הנה עכשיו דורית הצליחה עם אלתא, להכניס את השירות שלנו לאלתא ואנחנו בדרך לעוד מקומות, טבע, גן כימיקלים ועוד מסגרות שיש בעיר, חברת חשמל, אנחנו רוצים להגיע לבנקים.
<עדה ליפציגר: זאת אומרת בכל מקום שיש חברה ציבורית שחשוב לה העובדים שלה ומבינה שהנושא של הורות הוא חלק מהמהות של האדם שמגיע לעבודה, ואם הוא עסוק בקושי שיש לו עם הילד בבית אז הוא לא פנוי לעשות את העבודה כמו שצריך, אז הם השכילו להבין, ואנחנו באמת מקווים להרחיב את זה לכל מעגלי מקומות העבודה וככה אנחנו מנסים להנגיש את השירות של הדרכה הורית להורים באשר הם בעיר.
<עדה ליפציגר: עדיין לא הגענו למקסימום, אנחנו בדרך, אבל זה הכיוון, וזה מודל שאני מציעה לעשות אותו בכל עיר ואם בארץ, באיגום משאבים מסוים, גם עיר ללא אלימות והתכנית הלאומית, אפשר להשיג משאבים, העירייה ומשרד החינוך, משרד הקליטה וכל הגופים ביחד.
<עדה ליפציגר: אנחנו נותנים גם קבוצות לאוכלוסיות מיוחדות, אוכלוסיות בסיכון, הורים בסיכון.
<עדה ליפציגר: על זה אני לא ארחיב את הדיבור, אבל אנחנו בהחלט משתדלים לתת מענה רחב בכל המקומות שרק מגיעים להורים ויש לנו תקציב עבורם.
יעקב מרגי: האכסניה שלכם זה אגף החינוך?
<עדה ליפציגר: לא, אנחנו יושבים ברשות העירונית למאבק בהתמכרויות ובאלימות.
<עדה ליפציגר: זאת העמותה של עיריית אשדוד.
יעקב מרגי: התקציב הוא עצמאי?
<עדה ליפציגר: התקציב הוא בעיקר מעיריית אשדוד.
<עדה ליפציגר: היא מממנת.
יעקב מרגי: חינוך, רווחה?
<עדה ליפציגר: כן, רווחה מפנה, התכנית הלאומית, חינוך הרבה מאוד כי יהודה פרנקל, שהוא - - -
יעקב מרגי: משאבים מכמה אגפים?
<עדה ליפציגר: מכמה אגפים, בעיקר מהחינוך והעירייה כמובן, שעומדת מאחורי זה.
<עדה ליפציגר: יש לנו מעל 50 מנחות שעובדות אצלנו באופן קבוע, מקבלות הדרכות צמודות, הדרכה מקצועית, ימי עיון, העשרות.