GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<דוד קורן: עובדה שהצבא קיבל את זה, ואנחנו שותפים עם הצבא בנושא של הורדת האובדנות.
<דוד קורן: ובמהלך שנה יש לנו בערך 20 פניות של חיילים שנמצאים, כיוון שהזמינות של נשק היא קלה, שאת כל ה-20 אנחנו מצילים.
<דוד קורן: את כל ה-20.
<דוד קורן: באותו היום כמובן, אני לא מדבר על הלאה.
<דוד קורן: וזה הערך, ומשם התסכול שלנו.
<דוד קורן: אני לא אכנס כרגע, את ציינת נכון חברת הכנסת אורלי לוי-אבקסיס, לא הגענו להבנה עם משרד הבריאות והרווחה, וכמו שאת אמרת, אני לא אחזור על זה.
<דוד קורן: התסכול שלנו הוא גדול, כי מניעת אובדנות מבחינתנו זה, אני לא אגיד שזה קל, אבל זאת מצווה.
<דוד קורן: זה עומד בזה שהשרה יעל גרמן ביקשה להתייעץ עוד פעם, לראות איך וזה תקוע שם.
אורלי לוי אבקסיס: משרד הרווחה מבחינתו מבין את החשיבות ומוכן?
<דוד קורן: מוכן, כן.
אורלי לוי אבקסיס: אבל הוא תולה את עזרתו בשיתוף פעולה עם משרד הבריאות?
<דוד קורן: כן, בדיוק.
אברהם מיכאלי: אני חושב שאנחנו נעשה הכל כדי שאתם תשולבו במסגרת הפרויקט הלאומי, כי אתם שייכים לדבר הזה.
<דוד קורן: אנחנו היינו שותפים לפיילוט גם, אגב, והוא הצדיק את עצמו מאד.
אברהם מיכאלי: ולכן תמשיכו להיות שותפים גם בפרויקט הקבוע שאנחנו הולכים לייסד אותו.
אברהם מיכאלי: אין ספק שאתם צריכים להיות שם.
אברהם מיכאלי: והמצוקה הכלכלית שלכם, אני ואורלי טיפלנו בזה עוד בקדנציה הקודמת ואנחנו העלינו את זה כמה פעמים.
אברהם מיכאלי: ראיתי כמה שקשה בנפרד לטפל בזה, אבל כשנכניס את זה לפרויקט, אתם תראו שזה יהיה כיוון של פיתרון מעשי, כמו שאומרים.
<עדי להב: אני רוצה להציג את עצמי.
<עדי להב: שמי עדי להב, אני מנכ"ל עמותת סהר – סיוע והקשבה ברשת.
<עדי להב: תחום המניעה אצלנו הוא בתחומי האינטרנט, כשאנחנו מפעילים מספר תכניות.
<עדי להב: אנחנו מפעילים קו חם אינטרנטי ומעבר לזה אנחנו מפעילים פרויקט ייחודי, שבמסגרתו מתנדבים שלנו מחפשים הודעות מצוקה ברחבי הרשת.
אורלי לוי אבקסיס: אוקיי, קודים מסוימים שאתה מזין למחשב ואז הוא מקפיץ לך את ה - - -
<עדי להב: כן.
<עדי להב: אנחנו באמצעים שונים, אנחנו קיבלנו מחברת רובוטים של חברה מסחרית שירות, שבמסגרתו כל יום הוא סורק לפי מילות חיפוש שאנחנו נותנים, מילים - - -
אורלי לוי אבקסיס: תספר לנו כמה בממוצע בשבוע, ביום.
אורלי לוי אבקסיס: תן לנו תמונה.
<עדי להב: אוקיי.
<עדי להב: אנחנו מקבלים מאות הודעות.
<עדי להב: ההודעות שאנחנו משאירים, ואני לא אכנס לכל הלוגיסטיקה והמחשבה מאחורי זה, אנחנו משאירים בחזרה כ-150 הודעות לאנשים שנמצאים במצוקה.
<עדי להב: לא כל הודעה אנחנו מיד מגיבים אליה.
<עדי להב: הודעות שאנחנו חשים שאכן יש תועלת בהתערבות שלנו ויש - - -
אורלי לוי אבקסיס: איך אתם מתערבים?
<עדי להב: אנחנו משאירים הודעות אמפטיות לאותו אדם אם זה בבלוג או אם זה בטוקבק.
אורלי לוי אבקסיס: ויש לזה אפקט?
<עדי להב: כן, וודאי, יש לזה אפקט.
אורלי לוי אבקסיס: איך זה נמדד?
<עדי להב: זה נמדד על ידי כמות האנשים שלאחר מכן אנחנו רואים שמגיעים אלינו לשיחות בערב, או נכנסים לקבוצות התמיכה שאנחנו מנהלים.
אורלי לוי אבקסיס: אני זוכרת שבשנה שעברה היה איזה שהוא סיפור על נערה, לא בארץ, שהעלתה לבלוג או לאינטרנט את הרצון שלה להתאבד, וזה היה כמו ארבה שעט על הירוק, דווקא ההיפך: כאלה שעודדו אותה לעשות וקדימה.
<עדי להב: נכון.
אורלי לוי אבקסיס: זה היה בחוץ לארץ.
אורלי לוי אבקסיס: זה היה מטורף.
אורלי לוי אבקסיס: גם פה זה קורה?
אורלי לוי אבקסיס: גם פה זה קורה.
<עדי להב: אני רוצה להסב את תשומת ליבם, באמת בהמשך למה שיוכי אמרה.
<עדי להב: הזירה האינטרנטית שבה אנחנו נמצאים, לא תמיד זוכה לתשומת הלב.
<עדי להב: כשיוכי דיברה על האנשים והילדים שידעו סביב.
<עדי להב: חלק גדול מאותם בני נוער שמבצעים ניסיונות אובדנות או שמתאבדים בסופו של דבר, מביעים את המצוקה הרבה שלהם באמצעות האינטרנט.
<עדי להב: אנחנו פוגשים אותם שם.
<עדי להב: היום בבוקר קראתי בלוג מזעזע של ילדה שלכאורה נראה מצב כלכלי סביר, אבל שמספרת על כל גורמי הסיכון שלאחר מכן מביאים לאובדנות.
<עדי להב: אם זה שתייה, אם זה עישון, אם זה עישון סמים וכדומה.
<עדי להב: הזירה האינטרנטית היא זירה מאד עדכנית, היא קיימת.
<עדי להב: אנחנו נמצאים שם.
<עדי להב: אנחנו נמצאים שם כמו שציינתי גם בקו חם, גם בצורת חיפוש אקטיבי של הודעות וגם בקווי מצוקה בערבית.
<עדי להב: אנחנו היחידים שמפעילים קו מצוקה בשפה הערבית לאנשים שנמצאים בישראל ודוברים ערבית.
<עדי להב: אנחנו מעריכים שמגיעים אלינו סדר גודל של בין 400 ל-500 ילדים שפונים אלינו בקו המצוקה ומספרים על הדברים שמציקים להם.
<עדי להב: ועוד סדר גודל מאותם 150 הודעות, אני מעריך שכ-100 מהן זה באמת לילדים.
<עדי להב: זאת הפעילות שלנו בתחום.
אורלי לוי אבקסיס: דובר אחרון.
<מיכל: שמי מיכל, אני אמא של עילם שהתאבד.
אורלי לוי אבקסיס: בואי.
אורלי לוי אבקסיס: אם הייתי יודעת קודם, אני תמיד בוועדה רוצה להביא את הפן האישי.
אורלי לוי אבקסיס: בואי תצטרפי אלינו לשולחן.
אורלי לוי אבקסיס: מאחר שלך יש עמותה ואתה פעיל מאד, גם תדבר.
<אבשלום אדרת: המשפחות שנמצאות כאן כולן חברות בעמותה.
<אבשלום אדרת: יש לנו עוד משפחות.
אורלי לוי אבקסיס: אה, יש פה עוד משפחות משביל החיים?
<אבשלום אדרת: מעמותת בשביל החיים.
אורלי לוי אבקסיס: אז אנחנו חייבים להתגבש לידי סיכום.
<אבשלום אדרת: אני רוצה רק להוסיף, דרך ההתאבדות של הבן שלי, היא מאד רלבנטית למה שדובר כאן עכשיו, על האינטרנט.
אורלי לוי אבקסיס: ספר לנו בקצרה.
<אבשלום אדרת: את אמרת שזה קורא בחוץ לארץ.
<אבשלום אדרת: לא, זה לא קרה בחוץ לארץ.
<אבשלום אדרת: זה לפני 16 שנים, כשהאינטרנט היה בסך הכל בחיתוליו.
<אבשלום אדרת: הבן שלי נקלע למצוקה קשה מאד בזמן השירות הצבאי.
<אבשלום אדרת: הוא היה ילד מאד מופנם, מסוגר.
<אבשלום אדרת: הוא פנה לאינטרנט ושם הוא שיתף במצוקות שלו.
<אבשלום אדרת: הוא לא שיתף אותנו, את ההורים, ושם הוא הגיע למקומות שאחרים עודדו אותו להתאבד והסבירו לו איך הוא צריך לכוון עם ה-M16.
<אבשלום אדרת: וככה, בדיוק איך שהסבירו לו, ככה מצאו אותו.
<אבשלום אדרת: וזה היה לפני 16 שנים.
<אבשלום אדרת: האינטרנט היום הרבה יותר מסוכן.
אורלי לוי אבקסיס: זה קרה בארץ?
<אבשלום אדרת: זה קרה בישראל.
<אבשלום אדרת: זה קרה בקריית אונו.
אורלי לוי אבקסיס: מי שהמליץ לו איך לעשות היה ישראלי?
<אבשלום אדרת: זה קורה כל הזמן.
אורלי לוי אבקסיס: מה שמעניין אותי, הוא שילם על כך?
אורלי לוי אבקסיס: כלומר, הוא נדרש לחקירה וכדומה, אותו אדם?
<אבשלום אדרת: לא, לא.
<אבשלום אדרת: מי שדיבר איתו זה היו אנשים מכל מיני מקומות בעולם.
אורלי לוי אבקסיס: הבנתי, בסדר.
<אבשלום אדרת: אבל מה שאני למדתי אחרי זה, זה באמת את העוצמה של התופעה הזאת, ונרתמתי לעסוק בנושא הזה של מניעה, כי המשפחות שיושבות כאן לא רק חוות התמודדות קשה מאד.
<אבשלום אדרת: דיברנו כאן על ילדים.
<אבשלום אדרת: צריך להזכיר עוד שני היבטים של ילדים.
<אבשלום אדרת: אחד, איך ההתאבדות של ההורים משפיעה על הילדים.
<אבשלום אדרת: זו התמודדות קשה מאד לילדים.
<אבשלום אדרת: לפעמים שנים עד שהילדים בכלל יודעים על זה, עד שמספרים להם שהאבא או האמא התאבדו ואיך להתמודד עם זה, ואיך לספר לאחים של הילדים.
<אבשלום אדרת: מתי לספר את זה?
<אבשלום אדרת: מתי הגיל המתאים לספר ואיך להעביר את זה ואיך לטפל בזה בכלל.
אורלי לוי אבקסיס: ואיך מספרים.
<אבשלום אדרת: אז אני למדתי מתוך הנושא הזה, שהתאבדות זה פשוט LIFE TIME STORY - סיפור לכל החיים.
<אבשלום אדרת: לכל המשפחה, לכל החיים.
<אבשלום אדרת: ומה שאנחנו מנסים לעשות בעמותה, אני יושב ראש העמותה השנה, זה פשוט לעשות כל מאמץ, כל מה שאנחנו יכולים, כדי למנוע את הסבל ואת הצער הזה לעוד משפחות.
<אבשלום אדרת: הפעילות של הוועדה והפעילות שלך בנושא הזה, הן ראויות לכל שבח.
<אבשלום אדרת: אני רוצה להדגיש ואני אמרתי את זה קודם בוועדת הכספים, יש לנו בעיה בתחום החינוך.
<אבשלום אדרת: עובדה שכל היום הזה אין דיון בוועדת החינוך.
אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת מיכאלי מאד רצה לעשות דיון בוועדת החינוך.
אורלי לוי אבקסיס: לצערנו הרב ועדת החינוך לא שיתפה פעולה.
אורלי לוי אבקסיס: אני לא יודעת, מסיבה כזו או אחרת, אני מקווה מאד שזה לא סטיגמתי.
אורלי לוי אבקסיס: אני מקווה מאד שזה לא מהול בדברים, אולי מה שעוד יותר מחדיר את הפחד לגעת בדברים האלה.
<אבשלום אדרת: זה כנראה העניין.
אורלי לוי אבקסיס: שאם נדבר אולי אנחנו נציף את התופעה.
אורלי לוי אבקסיס: ושוב פעם, השאלה היא איך מדברים ומה אומרים.
אורלי לוי אבקסיס: אבל זה לא בגלל שלא הייתה כוונה.
<אבשלום אדרת: לא, אני יודע.
<אבשלום אדרת: אני יודע שהייתה כוונה והייתה פנייה.
אורלי לוי אבקסיס: ולצערנו הרב.
אורלי לוי אבקסיס: אבל יש פה נציגי משרד החינוך.
<אבשלום אדרת: אבל זה מראה עד כמה הנושא הזה עמוק ומושרש, ולהוציא את השיח על זה - זו פעולה לא פשוטה.
אברהם מיכאלי: שר החינוך שותף מלא לפרויקט, ושרת הבריאות הבוקר אפילו חידדה את זה, בעניין השאלה של ד"ר אבשלום אדרת, שאולי הוא גם נרתע מזה.
אברהם מיכאלי: היא אמרה לא, הוא מגויס באופן מלא להיכנס לפרויקט ולטפל.
אורלי לוי אבקסיס: אני רק אצטט משהו מתוך המחקר של מחלקת המחקר של הכנסת.
אורלי לוי אבקסיס: יש הכשרות אבל הן בהחלט לא מספיקות.
אורלי לוי אבקסיס: אני מקווה מאד שבמערכת החינוך, כמו במערכות המקבילות האחרות, שיש להן איזה שהוא ממשק עם הילדים, אנחנו נגלה בתוך המסגרת של התכנית הלאומית הזו, שההכשרות תתרחבנה, שתהיה אחידות לגבי אותן ההכשרות, שלא כל אחד יחזיק באיזו שהיא תפיסת עולם או דברים אחרים שיכולים להוות חוסר איזון או חוסר תיאום.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו גם נעקוב אחרי זה.
אורלי לוי אבקסיס: חברה, אם אנחנו מסיימים היום, זה לא אומר שבזה זה תם.
אורלי לוי אבקסיס: אני ממש אעקוב אחרי יישום ואיפה עומדת התכנית הלאומי, ואנחנו נרחיב שם הרבה יותר.
אורלי לוי אבקסיס: אני מאמינה ששם תהיה גם זכות הדיבור לכולם.
אורלי לוי אבקסיס: זה לא אמור להיות עוד הרבה זמן, בינואר אמורה התכנית לצאת לפועל.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו בחודשים פברואר-מרס כבר נזמן דיון.
<מיכל: אני רוצה להעלות פן נוסף שבעצם לא עלה פה.
<מיכל: וזה הפן של ה-לפני, שאנחנו עמדנו בו ולא ידענו מה לעשות.
<מיכל: למי פונים?
<מיכל: מי באמת עוזר?
<מיכל: יש סטיגמה שכאילו בריאות הנפש הציבורית היא ברמה מאד נמוכה, שאסור לפנות אליה משום שזה פותח תיבת פנדורה ורישומים וסטיגמות וכל מיני דברים אחרים.
<מיכל: אז מה אתה עושה כהורה שיודע שהילד שלך במצוקה אדירה ואתה לא יודע למי לפנות?
<מיכל: אין לך למי לפנות.
<מיכל: ואנחנו עמדנו במצבים האלה ואנחנו היינו בטיפול של פסיכיאטריים פרטיים ושל מוסדות פרטיים ואחר כך גם בשירות הציבורי, ואף אחד לא.
<מיכל: לדוגמא, יש עמותה שנקראת מיל"ם, שמיועדת למשפחות של נפגעי נפש.
<מיכל: מישהו יודע על זה?
<מיכל: אף פסיכולוג לא אומר את זה.
<מיכל: אף פסיכיאטר לא מפנה את המשפחה.
<קריאה: כן, בוודאי שיודעים.
אורלי לוי אבקסיס: חברה, שנייה, אני ממש לוקחת ברצינות את מה שאמרת עכשיו.
אורלי לוי אבקסיס: אני פונה גם למשרד החינוך, גם למשרד הרווחה וגם למשרד הבריאות, לפרסם דבר ראשון בעמוד הפייסבוק, שהורים יידעו מה הן הכתובות, מי אנשי המקצוע ומה אותו מסלול שמשפחות שיודעות שיש סיכון לבן המשפחה, מה המסלול שעליהן לעמוד.
אורלי לוי אבקסיס: מה האופציות שעומדות לרשותן, ועם איזה נציג הן יכולות להיות בקשר, לדבר.
אורלי לוי אבקסיס: כי יכול להיות שמה שמתאים למשפחה אחת, לא מתאים בהכרח למשפחה אחרת, או למגזר כזה או אחר.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו פונים אליכם לעשות את זה ולהעביר לנו בזמן הקרוב, לא צריך לחכות עד פברואר, להודיע לנו מה כל אחד עשה ואיפה זה עומד, ולא באיזה מילים קטנות ומוסתרות.
אורלי לוי אבקסיס: בראש הדף המוביל באתר.
<מיכל: אני פה גם מטעם בשביל החיים, שזו עמותה שאותנו הצליחה אחרי.
<מיכל: אבל אני אומרת – אולי יכלו להציל את עילם לפני, וגם אותנו, כי אנחנו משפחה אבודה.
<מיכל: משפחה שהלכה לאיבוד.
<מיכל: אז כולנו מדברים על אחרי ומה עושים.
<מיכל: חברה, יש את ה-לפני.
<מיכל: והלפני זה הסיפור.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לא רוצים להגיע לאחרי.
אברהם מיכאלי: המלחמה שלנו זו המניעה.
אברהם מיכאלי: לא רק לטפל אחרי.
אורלי לוי אבקסיס: עוד מילה ובזה זה נסגר.
<ענת ברונשטיין קלומק: שמי ענת ברונשטיין קלומק, דוקטור לפסיכולוגיה קלינית מהמרכז הבין תחומי.
<ענת ברונשטיין קלומק: אני רוצה להגיד מילה לגבי ה-לפני.
<ענת ברונשטיין קלומק: אנחנו מדברים היום על ניסיונות אובדניים שהם אכן מאד חשובים להתייחס אליהם, לטפל בהם.
<ענת ברונשטיין קלומק: אני רוצה לקחת את ה-לפני, של דיכאון ושל פסיכו-פתולוגיה.
<ענת ברונשטיין קלומק: דיכאון זו מחלה נפוצה מאד בילדים ונוער.
<ענת ברונשטיין קלומק: דיכאון ניתן לטיפול, ניתן למניעה.
<ענת ברונשטיין קלומק: גם את זה הורים, אנשי מקצוע - צריכים לדעת.
<ענת ברונשטיין קלומק: פשוט היה לי חשוב מאד שהנושא של דיכאון ... בילדים.
<ענת ברונשטיין קלומק: אני לא מדברת על עצבות, דיכי, בעסה, בלוז שיש לכולנו.
אורלי לוי אבקסיס: מה היקף התופעה בקרב ילדים?
<ענת ברונשטיין קלומק: יש המון המון מחקרים, אבל מדברים על אזור ה-10%, 15%.
<ענת ברונשטיין קלומק: יש מחקרים שמראים פחות, יש מחקרים שמראים יותר.
אברהם מיכאלי: זה עצום.
אברהם מיכאלי: אנחנו מדברים על 10%.
אברהם מיכאלי: זה מספרים עצומים.
אורלי לוי אבקסיס: אז זה כמה ילדים בכיתה.
<ענת ברונשטיין קלומק: בוודאי, בוודאי, וזו תופעה שניתנת לטיפול, ניתנת למניעה, אפרופו רפואה מונעת.
<ענת ברונשטיין קלומק: אם אנחנו נעבור בתחום של בריאות הנפש ובמניעת אובדנות למונע אמיתי, ב-לפני, ונתפוס את הילדים עם דיכאון-.
<ענת ברונשטיין קלומק: צריך להבין, אובדנות היא סימפטום של דיכאון.
<ענת ברונשטיין קלומק: DSM.
<קריאה: לא רק.
<ענת ברונשטיין קלומק: לא, אני מדברת על ההיבט הזה.
<ענת ברונשטיין קלומק: אני מדברת רק בהיבט של הדיכאון הקליני.
<ענת ברונשטיין קלומק: אני יודעת, אני זאת שאמרתי שאובדנות היא מורכבת ויש הרבה גורמי סיכון.
<ענת ברונשטיין קלומק: אני מדברת בהיבט של הדיכאון הקליני, שחשוב לי להכניס ב-לפני, כי אני יודעת שהרבה מאד מהילדים והמבוגרים - - -
אורלי לוי אבקסיס: ואת זה אפשר לאבחן.
<ענת ברונשטיין קלומק: אפשר לאבחן.
<ענת ברונשטיין קלומק: רק בהיבט הזה.
<ענת ברונשטיין קלומק: אני אחרונה שצריך להגיד לך שזה רק אחד מה - - -
אברהם מיכאלי: אפרופו אינטרנט, אפרופו פייסבוק, אפרופו המקרה המפורסם שקרה עם הילדה שהציקו לה, אנחנו יודעים - - -
אורלי לוי אבקסיס: ועם הילד שהציקו לו.
אברהם מיכאלי: והילד שהציקו לו.
אברהם מיכאלי: ולכן כל הדברים האלה, לצערי, לא המנהלים ולא המורים כנראה מודעים מספיק לבעיות האלה בבתי הספר, והמערכת שלנו, אני לא יודע, משום מה אני רואה אצלם הסתגרות.
אברהם מיכאלי: לא לפתוח את הראש ולדבר על זה בצורה מקצועית.
אברהם מיכאלי: אני מסכים עם שירלי שכל דבר צריך לעשות בחכמה ולא ליצור גלים שהם רק יזיקו.
<ליאור: אני ליאור, אני ניהלתי את הפיילוט של התכנית הלאומית למניעת התאבדות.
<ליאור: בהמלצות של התכנית ואני חושב שזה מה שחשוב, משרד הבריאות נערך יחד עם משרד החינוך בחלק שלו, לקלוט 5,000 ילדים בשנה.
<ליאור: מתוך ה-5,000, ההנחה היא שבקרבם יהיו אלה שהם עם הפוטנציאל להתאבדות.
<ליאור: אבל אם התכנית תיושם באופן מלא בשנה - - -
אורלי לוי אבקסיס: ארצי.
<ליאור: ארצי, כל שנה ייקלטו לתוך המערכת לטיפול, מי לשני טיפולים ומי ליותר, בין 3,500 ל-5,000, אב הקושי הגדול יהיה להזין את זה למשרד הבריאות ולשפ"חים (שירותים פסיכולוגיים חינוכיים) של משרד החינוך.
אורלי לוי אבקסיס: והממשק של השיתוף, אנחנו חוזרים אליו.
אורלי לוי אבקסיס: אני יכולה להגיד לך שמנכ"ל משרד הרווחה אמר שמחפשים איזו שהיא תוכנה, כי אחרת הכל יהיה במיילים או בפקסים, שאם לא תהיה תוכנה אז גם עם מיילים ועם פקסים אין מה לעשות, נשים עליהם כוח אדם.
אורלי לוי אבקסיס: אבל מחפשים איזה מוצר מדף שיוכלו להתאים אותו, כדי ליצור את הממשק הזה עם החיסיון והכל, ועל זה אנחנו מברכים.
אורלי לוי אבקסיס: יש לנו ישיבת ביקורת מעקב כדי לדעת איפה זה עומד, לגבי היישום לפחות של הפיילוט של דו"ח וינטר, שאני חושבת שהוא מכסה פה גם את הנושא הזה בצורה מאד מאד מקיפה לגבי שיתוף במידע.
<מיכל: סליחה שאני מתפרצת, אבל מה זה שני טיפולים?
<מיכל: מה עושים עם שני טיפולים?
<מיכל: אתם מדברים פה על משהו שהוא- - -.
<מיכל: חברה, מה עשינו?
<ליאור: לא, לא 3,000 שני טיפולים.
<ליאור: יש כאלה שיצטרכו אבחון ראשוני שני טיפולים ויחזירו אותם, ויש כאלה שיקבלו 50 טיפולים.
אורלי לוי אבקסיס: לא, לא, הכוונה היא לתפור חליפה מותאמת לצרכן שלנו.
אברהם מיכאלי: בואו נגיע לתחנה, והאמינו לי שהדברים האלה יפורטו שם.
<מיכל רפפורט: אני ד"ר מיכל רפפורט ואני פסיכיאטרית ילדים ומנהלת מרפאה בנתניה ואני באה מטעם האיגוד של פסיכיאטריה של הילד.
<מיכל רפפורט: קודם כל לגבי המספרים, אתם מדברים על חדרי מיון, על מרפאות.
<מיכל רפפורט: אנחנו היום, במרפאה שלי בנתניה, מקום קטן, לא גדול אפשר להגיד, שלושה ניסיונות אובדניים.
<מיכל רפפורט: סליחה, מחוות ודיבורים לילדים שנבדקים אצלנו, זה לא מגיע לשום מקום.
<מיכל רפפורט: זאת אומרת זה לא בחדר מיון.
<מיכל רפפורט: ילדה שאמרה שהיא רוצה להתאבד, זה עבר בפייסבוק, יועצת, זה, חברות, אמרו, הגיע אלינו.
<מיכל רפפורט: אנחנו מתחילים איזה שהוא תהליך, לא תמיד זה ממשיך.
<מיכל רפפורט: פה אני מדברת על הסטיגמה, אני חושבת שזה נורא חשוב במדינה להכניס את הסטיגמה.
<מיכל רפפורט: מה יקרה?
<מיכל רפפורט: מה יגידו לצבא?
<מיכל רפפורט: מי יידע מזה?
<מיכל רפפורט: לא חשוב שהכל סודי, אבל זה לא מספיק מועבר להורים ולבתי הספר.
אורלי לוי אבקסיס: שיידעו שזה לא הולך איתם.
<מיכל רפפורט: כנ"ל כל מרפאה עושה באזור שלה, אבל אני יכולה להגיד שבאזור שלנו זה כבר די מדובר, אבל ההורים לא מספיק יודעים את זה.
<מיכל רפפורט: אני חושבת שזה נכון להכניס בדפי הפייסבוק או WHAT EVER, גם את העניין הזה, שהדברים הם סודיים.
אורלי לוי אבקסיס: הם סודיים, הם לא מגיעים לצבא ולא מגיעים אחר כך ולא מלווים.
אורלי לוי אבקסיס: זה לא הגיבנת שנשארת על הגב.
<מיכל: > המבחן של זה הוא מבחן המעשה.
אורלי לוי אבקסיס: רצית להגיד משהו?
<יוכבד בן-נון: אני יוכי בן-נון, אני יושבת ראש הסתדרות הפסיכולוגיים.
<יוכבד בן-נון: הניסיון המעשי שלי הוא של קרוב ל-30 שנה כפסיכולוגית ראשית של בית החולים מאיר, כפסיכולוגית ילדים שאחראית בתחום בריאות הנפש על חדר מיון ילדים.
<יוכבד בן-נון: אני רוצה לומר שמבחינת המספרים, בהחלט זה מתקרב למה שד"ר קדמן ציין.
<יוכבד בן-נון: אני במשך שנים הייתי עורכת גם סיכומים שנתיים שהייתי מעבירה לימימה גולדברג, עם ניתוחים באמת, משהו דומה לאותו ... כל הסיפורים של ניסיונות אובדניים, והיו לי כ-38-40 מקרים לשנה, באופן די יציב ועקבי לאורך הרבה שנים, כאשר המקרים והנסיבות היו בהחלט מאד מגוונים.
<יוכבד בן-נון: אני רוצה להגיד, וזה המסר המרכזי שלי, שהקושי הכבד ביותר הוא באמת התפרים בין המערכות.
<יוכבד בן-נון: בין הבריאות לבין החינוך, כשאתה מחזיר ילד אחרי ניסיון אובדני לקהילה, ואין לך כתובת טיפולית, אין לך רכז - - -
אורלי לוי אבקסיס: אין מעקב.
<יוכבד בן-נון: זה הנושא שבהחלט צריך לעבוד עליו.
<יוכבד בן-נון: יש כתובות.
<יוכבד בן-נון: יש שירותי קופות חולים, בכל קופת חולים יש - - -
אורלי לוי אבקסיס: בקיצור, אנחנו פה בבעיה של מיצוי זכויות, מיצוי שירותים ומיצויי ליווי.
<יוכבד בן-נון: גם, וגם עם ההורים, כחלק אינטגראלי מעבודת בתי הספר, של השפח"ים, של היועצות, פתיחה של הנושא מול ההורים בשיחה גלויה של העלאת הנושא, של העלאת המודעות, של מתן הכתובות, של מתן סימני אזהרה, של מתי הילד שלי במצוקה ולמה אני צריכה לשים לב.
אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת מיכאלי, בצורה כזו או אחרת עוד יושב כאן, אבל ליבו ומחשבתו גם בוועדה נוספת שדנה בנושא הזה, ועדת העלייה והקליטה, שאנחנו גילינו שיש שם לא מעט ניסיונות.
אברהם מיכאלי: אחוזים מאד גבוהים לצערנו.
אורלי לוי אבקסיס: הדובר האחרון, ואנחנו סוגרים את הישיבה.
<יוסף וייס: אני יוסי וייס, אבל שכול.
<יוסף וייס: בני דרור התאבד לפני כ-8 שנים.
אורלי לוי אבקסיס: בן כמה הוא היה?
<יוסף וייס: הוא היה בן 21.5 שנים, חודש וחצי אחרי השירות בצבא, עם כל הסימנים, אבל לא באתי לספר את הסיפור האישי שלו.
<יוסף וייס: אני בא לספר התרשמות.
<יוסף וייס: לי אין תואר.
<יוסף וייס: אני שמונה שנים באוניברסיטת החיים.
<יוסף וייס: קיבלתי את הדוקטורט בלהסתכל ולשמוע, והתפתחתי בנושא הזה.
<יוסף וייס: אני ראיתי פה, אצלנו, בוועדה הזו, משהו מאד מאד ציורי.
<יוסף וייס: רבותי, נושא האובדנות הוא בניין של 10 קומות.
<יוסף וייס: על הגג למעלה יושב מר מתאבד, עם רגל אחת באוויר, ואז אדוני ער"ן יכול לטפל בו.
<יוסף וייס: כי הוא עם הרגל באוויר.
<יוסף וייס: בדלת של הגג, מחדר המדרגות לגג, יושב אדון סה"ר, שהוא עוד יכול לשמוע ועוד להרים טלפון – מהר, חברה, יש לו עשרה צעדים מהדלת עד הגג, בואו נזעיק אמבולנס לתפוס אותו עכשיו.
<יוסף וייס: בכל אחת מהקומות יושב הפסיכולוג והפסיכיאטר והעובד הסוציאלי ושומרי הסף והאנשים האלה והעמותה הזו, שעוד יכולים לעצור אותו.
<יוסף וייס: עמותת בשביל החיים מפטרלת על המדרגות מלמעלה עד למטה, ועומדת בכניסה, מנסה למנוע ממנו בכלל להיכנס לבניין.
<יוסף וייס: זו בערך התמונה הציורית של מה שקורה.
<יוסף וייס: בנוסף, אנחנו, בשביל החיים, גם דואגים לנראות החיצונית של הבניין, חברה, תשמעו, זה בניין שצריך לטפל בו.
<יוסף וייס: יש מישהו על הגג.
<יוסף וייס: יש מישהו בקומה שלישית, בואו תזדרזו, הוא כבר הגיע לקומה הרביעית וכל הדברים האלה.
<יוסף וייס: אם הצלחנו, כל אלה שהם דיירי הבניין, דירה להשכיר, אם הצלחנו – אשרינו.
<יוסף וייס: אם נכשלנו – ותסלחו לי על הציורית של אם נכשלנו – אז גם, אנחנו בשביל החיים נמצאים שם, למטה, כשתגיע המשפחה, לטפל בהם.
<יוסף וייס: אנחנו כולנו יושבים באותו בניין וזה העולים החדשים והחיילים והמסכנים האלה וכן הלאה וכן הלאה.
<יוסף וייס: זה לא מאופיין לאף אחד.
<יוסף וייס: היו מקומות שאנשי מקצוע ששמעתי מהם, אמרו שדווקא משפחות מצוקה, בגלל ההסתגלות שלהם לבעיות מצוקה, הם יותר מחוסנים והם יותר עמידים במכות ושינויים.
<יוסף וייס: ואחר כך הלכו לקבוצות האחרות.
<יוסף וייס: אין.
<יוסף וייס: זה חותך את כולם ולא יעזור.
<יוסף וייס: אני מאד מקווה שהיום, שהסתייעו הדברים אחרי עבודה מאומצת של חברי הכנסת, של השרה ושל הארגונים השונים, נצא לדרך שנוכל לאכלס את הבניין בצורה כזו, שבקומה ראשונה יהיה מועדון ריקודים, בקומה שנייה יהיה חוג שש-בש, ולא צריך לדאוג לאף אחד על הגג ודברים כאלה.
אורלי לוי אבקסיס: ובנימה זו אנחנו נסיים.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נעשה ביקורת לגבי הקיום, התחלת ויישום של התכנית הלאומית, באמת בכוונה.
אורלי לוי אבקסיס: ובנושא של ער"ן אנחנו גם נבקש תשובות נוספות, וגם איך הם משתלבים, בגלל שיש להם את הניסיון, את המידע וכדומה, איך אנחנו משתמשים באותם כוחות שנמצאים הרבה זמן בשטח ועושים עבודת קודש.
<מיכל: כנ"ל לגבי שביל החיים.
אורלי לוי אבקסיס: ובשביל החיים.
אורלי לוי אבקסיס: והמחשבה שרק שיתוף פעולה בין כל הגורמים הרלבנטיים האלה, יביא לתוצאות טובות, וכמובן השיתוף במידע.
אורלי לוי אבקסיס: שוב פעם אנחנו חוזרים בלופ לנושא של דו"ח וינטר והשיתוף במידע בין הגורמים השונים.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נוכל לפתור הרבה בעיות והלוואי וכך יסתייע בידינו.
אורלי לוי אבקסיס: צהרים טובים.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו שמחים לפתוח היום את ישיבת הוועדה המיוחדת לזכויות הילד.
אורלי לוי אבקסיס: היום, ה-19 בנובמבר 2013, ט"ז בכסלו התשע"ד.
אורלי לוי אבקסיס: כמו שכולם ודאי יודעים, היום הוא יום הפג הבינלאומי ואנחנו בפורום מובילים אותו כבר שנה רביעית עם הפסקה קטנה של שנה בגלל פגרת בחירות, מאחר ובשנה שעברה בתאריכים הללו לא הייתה כנסת, אבל כמובן שלא עצרנו לרגע, ובעיקר איגוד הניאונטולוגים, משרד הבריאות, עמותת לה"ב, עמותה למען הפגים, וכל מי שנוגע בתחום המשיכו גם כאשר הייתה פגרת בחירות.
אורלי לוי אבקסיס: אני יכולה לבשר לכם שבוועדת ביקורת המדינה דנו בנושא והיו שם בשורות טובות.
אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שאנחנו יכולים לצאת פחות או יותר מהיום הזה עם כמה בשורות כאשר אחת הבשורות תהיה גם כאן.
אורלי לוי אבקסיס: נבקש גם לפרוטוקול שיחזרו על הדברים שנאמרו לנו על ידי מנכ"ל משרד הבריאות וזה סוכם אתו גם לפני הישיבה שלנו.
אורלי לוי אבקסיס: הנושא בו נדון כאן יתחלק לשני חלקים.
אורלי לוי אבקסיס: הנושא הראשון הוא הנושא של הקמת בנק חלב אם והנושא השני הוא תמיכת הקהילה בפגים, הטיפול והליווי של הילדים שמשתחררים הביתה ממחלקת הפגים.
אורלי לוי אבקסיס: לצערנו הרב עד היום אין ממש תמיכה מותאמת לנושא הפגים, הן על ידי הרופאים שאולי אין להם מספיק כלים כי רופא ילדים הוא בדרך כלל לא רופא ניאונטולוג.
אורלי לוי אבקסיס: לאותם רופאים יש את הידע בשוני בין התינוקות השונים – וזה לא רק הגיל הביולוגי אלא צריך לזכור שיש התפתחות שהיא אופיינית יותר לילדים שנולדו טרם עת, עם בשלות כזאת או אחרת או חוסר בבשלות במערכות שונות ולכן היחס אליהם, המעקב והטיפול התומך צריך להיות בצורה מותאמת.
אורלי לוי אבקסיס: גם כאן אני מקווה מאוד לבשורות ממשרד הבריאות וכי גם כאן יש כמה הבנות מול איגוד הניאונטולוגים.
אורלי לוי אבקסיס: ד"ר צנגן גם ידבר על כך.
אורלי לוי אבקסיס: נתחיל בנושא הראשון, הקמת בנק חלב אם.
אורלי לוי אבקסיס: אני אומר כמה משפטים בנושא הזה ומיד נעבור לאנשי המקצוע שיוכלו להסביר את הנושא טוב יותר.
אורלי לוי אבקסיס: למיטב הבנתי אחת הבעיות הגדולות שהמערכת נתקלת בה היא באמת בכך שחלב אם יכול להציל חיי פגים.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מדברים על פגים שהמערכות שלהם לא בשלות מספיק, בין היתר גם מערכת העיכול, המעיים וכדומה.
אורלי לוי אבקסיס: לכן בחלק מהמקרים תחליפי החלב יכולים להעמיס על אותה מערכת וכאשר היא בתת תפקוד, היא יכולה לקרוס ולהביא לסכנת חיים.
אורלי לוי אבקסיס: לכן האוכל המותאם ביותר הוא חלב אם.
אורלי לוי אבקסיס: בואו נזכור שהלידה של פגים היא לידה שלא בזמן, היא אירוע טראומתי, הגוף מגיב באופן כזה או אחר בהתאם למטופלת, ולכן כשאנחנו מדברים על חלב אם, לא תמיד יש באפשרות האימהות לייצר את החלב, מה גם שקיים כל הלחץ שמסביב שהוא גם לחץ נפשי לא קטן, העבודה מסביב לשעון, זה שהילד נשאר בפגייה כאשר האימא משתחררת, יכול להיות שיש גם ילדים גדולים בבית שגם בהם צריך לטפל וכל הדברים האלה לא תורמים.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להגיד תודה לחברי הכנסת, לחיליק בר ולפנינה תמנו-שטה שהם מאוד פעילים בוועדה.
אורלי לוי אבקסיס: לידיעתי הגיע שנוצר איזשהו מצב של שוק שחור לחלב אם, וזה אחד הדברים המסוכנים כי אני מאמינה שכמו שאני הזדעזעתי, בטח עוד הרבה מהאנשים הזדעזעו, מהסיפור שקרה בשניידר, עת קרתה הטעות במנות החלב השאובות בין שתי אימהות.
אורלי לוי אבקסיס: מסתבר שלא רק שטעו בחלב אלא אחד הבקבוקים היה נגוע בווירוס HIV, איידס, וזה יכול להיות מאוד מדבק.
אורלי לוי אבקסיס: כל הסחר הזה בחלב אם, פרט לנושא הזה של הזיהומים והחיידקים האחרים שיכולים לעבור, היום למערכת אין את הכלים כדי לבדוק את איכות החלב, את זה שאין בו חיידקים כאלו ואחרים, ואנחנו חושפים את הילד – בעיקר ילד עם מערכת חיסון מאוד ירודה כי הוא נולד לפני הזמן – לדברים קטסטרופליים.
אורלי לוי אבקסיס: כאן באה יוזמה להקים בנק חלב אם שיהיה מפוקח, שיהיה מפוסטר, שיהיה בדוק וזאת כדי למנוע מצבי הידבקויות.
אורלי לוי אבקסיס: אני מעבירה את השרביט ואת זכות הדיבור לקובי שיף.
<שמואל צנגן: קובי שיף הוא מומחה בנושא הזה.
<שמואל צנגן: הוא חבר בוועד האיגוד הישראלי לרפואת הילוד, הוא גזבר האיגוד והוא בקי מאוד בנושא.
<יעקב שיף: בראשית דברי אומר שכל האיגודים הבינלאומיים, כולל ארגון הבריאות הבינלאומי, האגודה האמריקאית ברפואת ילדים ולפני חודשיים גם האיגוד האירופאי לתזונה, כולם ממליצים חד משמעית על הקמת בנק חלב אם ומתן חלב אם מתורם לפגים, של אימהות שהן לא מניקות.
<יעקב שיף: כפועל יוצא של ההמלצות האלה, יש היום באירופה 186 בנקים ובארצות הברית יש 14 ועוד ארבעה בהקמה, כלומר, 18 בנקים.
<יעקב שיף: גם הוועדה ב-2006, בה ישבתי, שמשרד משרד הבריאות הקים להקמת בנק חלב אם, גם היא יצאה בהמלצה גורפת להקים בנק חלב אם בישראל.
<יעקב שיף: כתבנו פרוטוקול ברור איך לעשות את זה, כך שאין אפילו שאלות אלא רק לקחת את הנייר ולהתחיל לעבוד.
<יעקב שיף: למה בכלל יש הסכמה להקים בנק חלב אם.
<יעקב שיף: אנחנו יודעים שחלב אם מתורם, אין ספק שהוא עוזר לתינוקות.
<יעקב שיף: אין לנו ספק שחלב אם הוא האוכל הכי טוב לילדים ולפגים ונשאלת השאלה מה קורה עם חלב מתורם.