GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<קריאה: אם נעשתה הפרדה בין יהודים לערבים, למה לא לבדוק גם את זה?
<רחל לב ויזל: כי יש שוני.
יעקב מרגי: אני מבקש, לכולם יש שאלות אבל אם נפתח את זה, לא נגיע לשום מקום.
<רחל לב ויזל: אנחנו מנסים לעשות את האומדן אבל יש בעיה כשאנחנו משווים את זה ללשכה המרכזית לסטטיסטיקה.
<רחל לב ויזל: קודם כל, אנחנו יכולים לקחת רק את הילדים שמתאימים מבחינת הגילאים והם באותם גילאים.
<רחל לב ויזל: אנחנו מגיעים לקבוצה ותסתכלו על המספר למעלה בקבוצה היהודית – 545,700 ילדים יהודים שמתאימים לקבוצה הזאת.
<רחל לב ויזל: גם כאן אני רוצה לסייג נקודה מסוימת.
<רחל לב ויזל: אנחנו לא יכולנו בלשכה המרכזית לסטטיסטיקה להפריד בין מי שדתי לבין מי שלא דתי.
פנינה תמנו: 500 אלף ילדים שנכנסים לקטגוריה של מה?
<רחל לב ויזל: של בין 12 ל-17.
<קריאה: מתוכם 250 אלף שעברו פגיעה כלשהי.
<רחל לב ויזל: תקשיבו לי.
<רחל לב ויזל: אני אנסה לדבר לאט ואז תבינו מהר.
<רחל לב ויזל: אני אסביר.
<רחל לב ויזל: לנו היה מדגם של 8,239 – ואני מדברת עכשיו על הממלכתי, יהודי.
<רחל לב ויזל: זה המדגם.
<רחל לב ויזל: אנחנו לוקחים את הילדים באותם גילאים ואנחנו לוקחים מהלשכה המרכזית לסטטיסטיקה את הילדים באותם גילאים שמספרם הוא 500 אלף ילדים.
<רחל לב ויזל: כשאנחנו גוזרים את האחוזים בתוך המדגם שלנו, אתם רואים את העמודה הראשונה, אנחנו יכולים את אותם אחוזים לייחס לאומדן.
<רחל לב ויזל: זה האומדן.
<רחל לב ויזל: האומדן הוא לא מספר חד משמעי אלא זאת הערכה.
<רחל לב ויזל: כך עושים.
<רחל לב ויזל: רציתי לסייג כאן נקודה אחת קטנה.
<רחל לב ויזל: כל הקבוצה הזאת של ה-500 אלף ילדים, הם בני 12 עד 17, אבל אנחנו לא יכולנו למיין אותם לפי דתי או לא דתי.
יעקב מרגי: למרות שהמחקר הוא רק על הממלכתי.
<רחל לב ויזל: בדיוק.
<רחל לב ויזל: למרות שהמחקר הוא רק על הממלכתי.
<רחל לב ויזל: לממלכתי-דתי אנחנו ניכנס רק השנה הזאת לבחון את המספרים.
<רחל לב ויזל: כשאנחנו מסתכלים על הילדים הערבים, אנחנו רואים כמה ילדים – ועכשיו אנחנו מסתכלים על פגיעה מינית ומתייחסים לאומדן – ורואים שקרוב ל-150 אלף ילדים – כשאני מתייחסת לכולם, לכל המדגם הזה – דיווחו שהם נפגעו מינית בסך הכול בחייהם.
<רחל לב ויזל: כשאנחנו עוברים לשנה האחרונה, שזה השקף הבא, לאומדן, כי היה לנו בתוך המחקר שאלה האם בשנה האחרונה גם נפגעת ולא בסך הכול – אז אנחנו רואים, תסתכלו על הפגיעה המינית ואני מחברת עכשיו את שתי קבוצות הילדים, שבעצם קרוב לשמונים אלף ילדים בשנה האחרונה נפגעו מינית וזאת לא סקירת מערכות.
<רחל לב ויזל: אנחנו מסתכלים על הפגיעה הפיזית.
<רחל לב ויזל: קרוב לחמישים אלף ילדים נפגעו פיזית והיו זקוקים לטיפול רפואי.
<רחל לב ויזל: אנחנו מסתכלים על פגיעה רגשית, ופגיעה רגשית זה לא שהעלבתי את הילד שלי בזה שאמרתי לוש אין לי זמן עכשיו לראות את הציורים שלו מהגן, זה לא אלא זה אתה טיפש, אתה לא שווה כלום, אני שונא אותך, חבל שנולדת לי וכולי, וזה משהו שחוזר על עצמו וזה פוגע וזאת התאכזרות ישירה לנפשו של הילד והיא מקמטת אותו ומקפלת אותו ומוחקת אותו.
<רחל לב ויזל: כשאנחנו מדברים על חשיפה לאלימות במשפחה – מה שאנחנו קוראים ילדים עדים לאלימות או להזנחה – אנחנו רואים עוד פעם את המספרים.
<רחל לב ויזל: אם אנחנו לוקחים לגבי השנה האחרונה את סך כל הילדים – כי יש ילדים שחוו את זה ואת זה ואת זה וצריך לזכור זאת ואי אפשר לחבר את כל המספרים - אנחנו רואים שבשנה האחרונה 164,823 ילדים נפגעו באחת מהפגיעות.
<רחל לב ויזל: זה בשנה האחרונה.
<רחל לב ויזל: כמות פגיעות של 314,924 סוגי פגיעות.
<רחל לב ויזל: זאת אומרת, כשאנחנו משווים את זה ל-49 אלף ילדים, דיווחים שמגיעים לרשויות, זה פי שלוש ילדים נפגעים במדינת ישראל ולא מגיעים לשום מקום.
<רחל לב ויזל: במחקר אנחנו מתייחסים למוכנות לדווח ולשתף בפגיעה.
<רחל לב ויזל: אחד הדברים שאנחנו רואים, וזה משהו מאוד חיובי שצריך לזכור אותו, הוא שילדים מעדיפים לספר לאחד ההורים שלהם או לחבר או לחברה.
<רחל לב ויזל: זה משהו מאוד מאוד חיובי שצריך לחשוב עליו וגם איך מחזקים אותו.
<רחל לב ויזל: אלא אם כן ההורה הוא שותף לפגיעה ואז כמובן לא משתפים אותו.
<רחל לב ויזל: למי הם לא מוכנים – והם אומרים למי לא היית מוכן בשום פנים ואופן לספר – אנחנו רואים הבדלים בין שתי החברות, אבל מבחינת האחוזים אנחנו רואים שלאנשי מקצוע ילדים לא מוכנים לספר את סיפור הפגיעה וזה נותן לנו איזשהו מדד או איזשהו כיוון אותו צריך לעשות.
<רחל לב ויזל: גורמים מעכבי דיווח.
<רחל לב ויזל: שלושה סוגים של גורמים.
<רחל לב ויזל: רגשות – פחד, בושה, עלבון.
<רחל לב ויזל: חששות - שזה יכול להיות חשש מאונס ויכול להיות שהפוגע יפגע בעצמו במיוחד אם זה אבא או אימא שלי ויכול להיות שכל המשפחה שלי תיפגע ואז האחים שלי לא יוכלו להתחתן אם אני אפתח את הפה.
<רחל לב ויזל: הבעיה המרכזית בעיני כשאנחנו רואים את המספר הזה, זה חוסר מידע של הילדים למי לפנות.
<רחל לב ויזל: 25 אחוזים בקרב היהודים וקרוב לעשרים אחוזים בקרב הערבים לא יודעים למי לפנות ואנחנו צריכים לכן לחשוב מה אנחנו עושים עם זה.
<רחל לב ויזל: מה כן מעודד דיווח.
<רחל לב ויזל: שוב אנחנו רואים שלושה גורמים.
<רחל לב ויזל: הראשון, כאב בלתי נסבל, סף כאב פיזי בלתי נסבל.
<רחל לב ויזל: השני, מישהו אחר יזם וזה לא הילד הוא זה שהביא את זה.
<רחל לב ויזל: השלישי, גורמים מוסריים שגם זה מעלה לחשיבה דבר מאוד חשוב וזה שראיתי מישהו אחר שנפגע ולא רק אני, לא יכולתי לעמוד בזה ואז פניתי או שהחלטתי שיש לי משהו מוסרי ומגיע לו עונש.
<רחל לב ויזל: (חילופי יו"ר – היו"ר אורלי לוי אבקסיס)
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו חייבים להתקדם.
אורלי לוי אבקסיס: נמצא כאן סגן שר החינוך שצריך לעבור לישיבת ועדה אחרת.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לשמוע מה משרד החינוך מתכוון לעשות עם הממצאים הללו.
אורלי לוי אבקסיס: כמה דקות אתם צריכים כדי לסיים?
<רחל לב ויזל: עוד חמש-שבע דקות.
<צבי איזיקוביץ': אם את רוצה, אני יכול לוותר.
אורלי לוי אבקסיס: אני ממש לא רוצה לוותר אבל אני כן רוצה לראות איך אנחנו מתחילים לפעול בנושא.
<צבי איזיקוביץ': על זה אני רוצה לדבר.
<צבי איזיקוביץ': יש לי מספר נקודות שאני חושב שנובעות מהמחקר הזה.
<צבי איזיקוביץ': ראשית, היקף המספרים אותם שמעתם – ואני חושב שאם הייתם מתעמקים, הייתם מודאגים לא פחות מאתנו – והיקף הנתונים האלה מצביע על כך שהתעללות בילדים זאת בעיה חברתית.
<צבי איזיקוביץ': זה לא איזה סיפור לשבעה פסיכולוגים ו-14 יועצים.
<צבי איזיקוביץ': האנשים האלה לא יכולים אפילו לגרד את הקרח.
<צבי איזיקוביץ': זאת בעיה חברתית ויש להתייחס אליה כאל בעיה חברתית.
<צבי איזיקוביץ': אני מדבר על כך שאנחנו מציגים כאן פלח.
<צבי איזיקוביץ': תזכרו, גילאי 0-12, אנחנו לא יודעים עליהם כלום.
<צבי איזיקוביץ': אנחנו מדברים על 12-17 באוכלוסייה הכללית ולא באוכלוסיות סיכון.
<צבי איזיקוביץ': זה אומר שיש לנו בעיה חברתית ממדרגה ראשונה.
<צבי איזיקוביץ': נקודה שנייה.
<צבי איזיקוביץ': מכאן נובע שיחידת ההתייחסות חייבת להיות קהילתית.
<צבי איזיקוביץ': צריך לצאת לקהילות ולמשפחות ולהעצים אותן.
<צבי איזיקוביץ': כולם מדברים על העצמה אבל אף אחד לא יודע בדיוק מה זה.
<צבי איזיקוביץ': אני רוצה להגדיר לכם את זה וזה נורא פשוט.
<צבי איזיקוביץ': העצמה זה ליצור איזון בין צרכים לזכויות.
<צבי איזיקוביץ': כשאני מדבר על קהילות, כל הזמן מתמקדים בכמה הקהילות חדשות וכמה מכורים לסמים יש בקהילה אבל אף אחד לא מתמקד בכמה כוחות יש בקהילה ואיך אפשר לעשות הפינג של הכוחות האלה להתמודד עם הבעיה.
<צבי איזיקוביץ': זאת יחידת הניתוח שלנו – קהילה.
<צבי איזיקוביץ': יש מודלים קהילתיים ואנחנו נציע אותם.
<צבי איזיקוביץ': מעבר לכך, אנחנו חוזרים בחזרה להתפרנס מהמחקרים, אבל אנחנו נציע מודלים שהם לא אינדיבידואליים ולא מבוססי פסיכותרפיה.
<צבי איזיקוביץ': זה לא שאני מזלזל בפסיכותרפיה.
<צבי איזיקוביץ': אני אומר שברמה של פסיכותרפיה אי אפשר להתמודד עם התופעה הזאת.
<צבי איזיקוביץ': נקודה שלישית.
<צבי איזיקוביץ': העניין הוא לזהות משאבים בקהילות האלה ולנסות להתחיל להנחיל לקהילות את הקונספט שהוא אמנם סקנדינבי במקורו אבל לא הסקנדינבים המציאו אותו.
פנינה תמנו: כשאתה מדבר על קהילות, אתה מסתכל על החברה הישראלית כמגזרית כי כאשר לקחתם את המחקר הזה, בעצם המחקר הזה ראה – חוץ מההפרדה בין האוכלוסייה הערבית מול האוכלוסייה היהודית – כילדי ישראל.
פנינה תמנו: עכשיו אתה בא ואומר קהילות.
<צבי איזיקוביץ': אני מדבר על קהילות כיחידות גיאוגרפיות בהן מתגוררים אנשים באופן לא קשור לאיזה צבע יש להם ולאיזו עדה הם שייכים.
<צבי איזיקוביץ': התופעה לא צבועה וגם לא נמצאת בנתיבות.
פנינה תמנו: לא דיברתי על הצבע.
אורלי לוי אבקסיס: בואו נעשה סדר בדיון.
אורלי לוי אבקסיס: מי שרוצה לדבר, יבקש רשות כי יש כאן הרבה משתתפים ואנחנו רוצים לשמוע את כולם.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו חוזרים פעם אחר פעם אחר פעם ואומרים שמדובר במחקר שנעשה בבתי הספר הממלכתיים.
אורלי לוי אבקסיס: זאת השכבה פחות או יותר של הציבור הישראלי בלי הנגזרות המאוד קטנות.
אורלי לוי אבקסיס: לכן זאת תמונת המצב של החברה הישראלית בשנת 2013.
אורלי לוי אבקסיס: זה מה שקורה עם הילדים שלנו.
אורלי לוי אבקסיס: כשמדברים על קהילה, מדברים על המקום בו הילד חי, בו הילד מתחנך וגם שם יש כוחות מסוימים.
אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת – ותקן אותי – שמדברים על ערכים ועל דברים בסיסיים שאמורים להיות הבסיס עליה החברה מאשרת או לא מאשרת, זאת אומרת, מה מקובל, מה לא מקובל, שלילדים גם יהיה את הביטחון למי לפנות כי אחד הנתונים הכי מזעזעים הוא חוסר מידע לגבי מה אנחנו עושים עם הפגיעה שלנו ומי הכתובת.
<צבי איזיקוביץ': אני מרשה לעצמי להוסיף שלפני הישיבה דיברתי עם ידידי דוקטור קדמן והוא אמר לי שמשתמע מהדברים שלי שאני מתנגד לדיווח חובה.
<צבי איזיקוביץ': לא.
<צבי איזיקוביץ': אני לא מתנגד לדיווח חובה אבל מי שמשלה את עצמו שדיווח חובה יפתור את הבעיה, הוא לא יודע מה הוא אומר.
<צבי איזיקוביץ': דיווח חובה לפעמים הוא חיוני, ברוב הזמן הוא חיוני, אבל הרבה מהקליינטורה שעל הדפים שלנו צועקים שהם דיווחו וחוץ מזה שכולם ידעו שאכלתי מכות, לא קרה כלום.
<צבי איזיקוביץ': לזה אני מתכוון.
פנינה תמנו: יש מקום להבהיר שאתה לא מדבר על הקהילות.
פנינה תמנו: כשאתה אומר שאתה רוצה להעביר את האחריות – כך אני הבנתי – לקהילה, נדמה לי, ופחות לרגולטור.
<צבי איזיקוביץ': אני השתמשתי בביטוי ואמרתי שיש להעצים קהילות ולהעצים קהילות, פירוש הדבר הוא למצוא מה הווקטור האידיאלי בין זכויות וצרכים.
פנינה תמנו: כולל הרשויות.
<צבי איזיקוביץ': הרשויות צריכות להיות.
פנינה תמנו: זאת הנקודה שרציתי להבהיר.
<צבי איזיקוביץ': אם את סומכת על שירותי הרווחה או החינוך לפתור את הבעיה הזאת לבד, אני מודיע לך שלא יעזור.
<צבי איזיקוביץ': הם לא יכולים.
<צבי איזיקוביץ': זאת בעיה גדולה מדי ששירותי הרווחה והחינוך יפתרו אותה.
אורלי לוי אבקסיס: אני בטוחה, מה גם שאנחנו מסתכלים על מה קורה היום כאשר כל עובד סוציאלי מטפל בבין 150 ל-300 לתיקים.
אורלי לוי אבקסיס: אין סיכוי בעולם שהוא יוכל להתמודד עם זה.
אורלי לוי אבקסיס: גם התחושה של אותם ילדים שאומרים דיווחתי, כמו שאמרת קודם, אבל חוץ מזה שכולם ידעו שחטפתי מכות או שמישהו התעלל בי, לא נעשה בזה כלום.
אורלי לוי אבקסיס: גם זה חוסר האונים של המערכת.
עדי קול: המאמר הבסיסי ביותר בזכויות ילדים בארצות הבית, הכותרת שלי – כתבה אותו הילרי קלינטון – הייתה It Takes a Village.
אורלי לוי אבקסיס: צריך כפר שלם כדי להציל ילד אחד.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לא מדברים על זה כידיעה חדשה.
אורלי לוי אבקסיס: הידיעה החדשה הם הנתונים.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לא מדברים על הצלת ילד אחד אלא אנחנו מדברים על הצלת חצי מהמדינה ועכשיו.
עדי קול: מדברים על הצלת חברה.
אורלי לוי אבקסיס: מדברים על הצלת חברה.
אורלי לוי אבקסיס: מחר-מחרתיים, אותם ילדים שלא יהיה להם למי לפנות, שלא תהיה להם את הכתובת והם לא יקבלו את הטיפול, יהפכו להיות פוגעים ואז לא נדבר על חמישים אחוזים אלא נדבר כבר על שבעים אחוזים, אם לא יותר.
אורלי לוי אבקסיס: לאחר שתסיים את דבריך, אני רוצה לעבור לסגן שר החינוך.
אורלי לוי אבקסיס: אתה לא היית כאן, אבל שיבחתי את משרד החינוך על פתיחת שעריו ועל שיתוף הפעולה.
יעקב מרגי: עדכנתי אותו.
אורלי לוי אבקסיס: בלעדי זה לא היינו יודעים את התשובות האלה.
<צבי איזיקוביץ': שתי נקודות.
<צבי איזיקוביץ': נקודה אחת היא שאנחנו צריכים לפנות לילדים וללמוד מהם ולשתף את הילדים בגורלם.
<צבי איזיקוביץ': זה לא איזה דבר שהוא עכשיו במודה אלא זה איזשהו דבר שהוא עומד ביסוד כל הדברים שאנחנו עושים עם רחל.
<צבי איזיקוביץ': לדוגמה, ראיינו לעומק – ואין לנו כל הזדמנות להראות את זה – מאות ילדים וראיינו לעומק מאות בעלי מקצוע כך שאנחנו לא מזלזלים בבעלי מקצוע.
אורלי לוי אבקסיס: יש פער בין בעלי המקצוע לבין הילדים?
<צבי איזיקוביץ': עצום.
אורלי לוי אבקסיס: מבחינת התפיסה.
<צבי איזיקוביץ': יש פער עצום, מטבע הדברים.
<צבי איזיקוביץ': הדבר האחרון.
<צבי איזיקוביץ': יאנוש קורצ'ק אמר פעם שאין ילדים רעים אלא יש ילדים שרע להם.
<צבי איזיקוביץ': תודה רבה לכם.
אורלי לוי אבקסיס: כמו שהבטחתי, אנחנו עוברים אליך סגן שר החינוך.
אורלי לוי אבקסיס: איך אנחנו יכולים להתחיל כבר מחר בבוקר?
אורלי לוי אבקסיס: מה אנחנו הולכים לעשות?
אברהם וורצמן: קודם כל, בוקר טוב לכולם.
אברהם וורצמן: חבריי חברי הכנסת, יושבת ראש הוועדה חברתי אורלי לוי אבקסיס, דוקטור יצחק קדמן ידידי יושב ראש המועצה לשלום הילד, החוקרים, מי שדאג למחקר, כל החברים שנמצאים כאן, חבריי למשרד החינוך והחברים כולם.
אברהם וורצמן: קודם כל אני רוצה להודות על ההזדמנות לבוא ולהשמיע את המחקר החשוב הזה, להביא את הנתונים האלה שנמצאים עכשיו בשידור, להביא אותם למודעות כי הנתונים הם פשוט מזעזעים.
אברהם וורצמן: הם כואבים.
אברהם וורצמן: המחקר הוא מחקר עמוק ומחקר רציני ומקיף, ואני מצטרף לחשיבות שהמחקר נעשה מול ילדים שזה דבר שבהחלט הוא מאוד מוסיף למהימנות של המחקר ולחשיבות שלו.
אברהם וורצמן: אני רוצה להודות גם לכם שדאגתם לזה וגם לכל מי שאפשר לזה לבוא לידי ביטוי כי הנתונים הם קשים וחשוב מאוד שנטפל בהם ונוכל לפעול כדי שלא יהיו ושיהיו כמה שפחות.
אברהם וורצמן: דבר נוסף שאני רוצה לומר מהלב.
אברהם וורצמן: לפני כן החזקתי תיק רווחה ואני מכיר את התחומים האלה לא מעט.
אברהם וורצמן: נפגשתי עם הרבה משפחות כאלה ואמנם אנחנו כאן מדברים על סטטיסטיקה, אבל צריך לזכור שמאחורי כל מספר יש נשמה של ילד או ילדה.
אברהם וורצמן: יש ילד קטן באיזה בית שהוא עכשיו במצוקה ובצרה בה הוא נמצא ובעיני החשיבה צריכה לראות בעיניים את הילדים, את הילד והילדה שנמצאים אי שם בבעיה ואנחנו צריכים להיות שם בשבילם.
אברהם וורצמן: אני רוצה לחלק את ההתייחסות שלי לכמה חלקים.
אברהם וורצמן: דבר ראשון, מודעות.
אברהם וורצמן: אין ספק שמודעות היא דבר מאוד חשוב בכל כלי אפשרי וגם במערכת החינוך, גם במדיה, גם באמצעות אנשי מקצוע, בכל מקום בו אנחנו יכולים לחזק את המודעות, ונמצאים כאן גם הרבה נציגים שקשורים למי שיכול לסייע בהפצת המודעות, לעודד דיווח, אל מי אתה יכול לפנות כי כמו שנאמר לפעמים יש ילדים שלא יודעים להיכן לפנות.
אורלי לוי אבקסיס: הנגשה.
אברהם וורצמן: הנגשת המידע ואל מי אתה יכול לפנות.
אברהם וורצמן: אני גם מצטרף לדברים של אורלי שלאחר הפנייה הדברים גם יטופלו.
אברהם וורצמן: לא רק שילד או ילדה יוכלו לפנות אלא שהם יטופלו.
אברהם וורצמן: זה דבר ראשון ודבר מאוד משמעותי.
אברהם וורצמן: דבר שני הוא פעולות מניעה.
אברהם וורצמן: אני רוצה לחלק את פעולות המניעה לכמה ציבורים רלוונטיים.
אברהם וורצמן: ציבור ראשון הוא ציבור הילדים עצמו.
אברהם וורצמן: זאת אומרת, עצם זה שבאים ומדברים על הדברים בבית הספר, עם אנשי החינוך בבית הספר ועם הילדים ונותנים לילדים כלים גם להתמודד - זה שילוב של מניעה ומודעות אבל לפעמים גם ידע של הילדים עצמם – זה יכול להביא גם למניעה של פעולות כאלה ואחרות.
אברהם וורצמן: הדבר השני הוא פעולות ההסברה והמניעה גם אצל הורים.
אברהם וורצמן: במחקר ראינו שיש לא מעט פגיעות שנעשות על ידי בן משפחה או הורה או מכר ואני חושב שאנחנו כמערכת צריכים יותר מול ההורים – כי יש הרבה הורים שלא יודעים או שרגילים או שאלה נורמות או שכך ההורים שלהם התייחסו אליהם וכולי, ולא משנה מהיכן זה בא – וככל שאנחנו נוכל לתת יותר כלים להורים, טוב.
אברהם וורצמן: אני לא חושב שתפקידנו לחנך את ההורים אבל ההורים הם הרי שותף מאוד מרכזי בחינוך הילדים.
אורלי לוי אבקסיס: אדוני סגן השר, בוא נפרוט את זה.
אברהם וורצמן: אני פורט.
אברהם וורצמן: דבר ראשון שאנחנו כבר מתחילים בו בתקופה הקרובה, נתחיל בעזרת השם בינואר, זה פיילוט שלנו בעשרה ישובים שמייצגים את האוכלוסיות השונות של בית ספר להורים.
אברהם וורצמן: בית ספר להורים בא לתת כלים להורים להתמודד עם סוגיות בחינוך הילדים, בהתנהלות נכונה מול הילדים.
אברהם וורצמן: אין ספק שהמחקר שלכם יסייע לנו כדי להתמודד עם הדבר הזה ובוודאי שהנושאים האלה יבואו לידי ביטוי.
אברהם וורצמן: דרך אגב, אנחנו מתחילים היום בעשרה ישובים והכוונה תוך שלוש שנים שכל הורי ישראל יעברו את ההכשרה הזאת של בית ספר להורים.
אברהם וורצמן: זאת אומרת, יש לנו כאן כלי מאוד משמעותי שאם נדע לתת להורים – דרך אגב, אנחנו מדברים על הורים לילדים בגיל גן –
פנינה תמנו: כמה ישתתפו בפיילוט הזה?
אברהם וורצמן: אנחנו מתחילים עכשיו בפיילוט להורים ב-500 גנים ובשנה הבאה זה יגדל הרבה.
אברהם וורצמן: התכנית שלנו היא שתוך שלוש שנים זה יהיה הורי ישראל.
אברהם וורצמן: זה דבר מאוד מאוד משמעותי ומאוד גדול שיש לנו הזדמנות להגיע למפגש ישיר מול כל הורי ישראל.
אברהם וורצמן: אם נדע לתת כלים, אם נדע להבליט דברים, יש הרבה הורים שהם בחוסר מודעות איך להתמודד עם דברים, איך להתמודד עם קשיים וכולי וכולי.
אברהם וורצמן: אם נדע לתת את הדברים האלה בצורה נכונה, אני חושב שזה יכול מאוד מאוד לסייע.
אורלי לוי אבקסיס: כאן זה עניין של נגישות.
אורלי לוי אבקסיס: אתה יודע מי הכתובת, אתה יודע מי הסמכות ולאן ללכת.
אורלי לוי אבקסיס: למה שמשרד החינוך לא ישים – וזה גם משהו שלא קשור לתקציב – בלוח המודעות המרכזי, גם במזכירות, מי הכתובת בתוך הספר.
אורלי לוי אבקסיס: נפגעת, פגעו בך, אתה חש מאוים – יש לך למי לפנות.
אברהם וורצמן: קודם כל צריך לזכור שבכל בית ספר יש יועץ.
<קריאה: לא תמיד הילדים רוצים לפנות אליו.
<קריאה: יש את אחות בית הספר.
אורלי לוי אבקסיס: אחות בית ספר שמגיעה לתת חיסונים בעשרים שניות.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נטפל גם בזה.
אורלי לוי אבקסיס: בדרום כבר יש אחיות בית ספר.
אברהם וורצמן: גם את האחיות נחזיר.
אורלי לוי אבקסיס: בדרום הצלחנו להחזיר ואנחנו מקווים מאוד שנצליח לעשות את זה בפריסה ארצית כי לאחות יש גם את הכלים לזהות ילד שמתנהג בצורה מסוימת שהיא אופיינית לפגיעה כזו או אחרת.
אורלי לוי אבקסיס: הילדים האלה מדברים, גם אם לא בשפה שלנו וגם אם לא במלים אבל אנחנו צריכים ללמוד את השפה הזאת ולתת כלים.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לתת עוד רעיון למשרד החינוך והוא להעביר הכשרות למורים, למי שבא במגע יום יומי עם הילדים כדי לזהות איתותים.
אברהם וורצמן: עוד לא סיימתי את דברי.
אורלי לוי אבקסיס: אני אשמח אם זאת כוונתכם.
אברהם וורצמן: קודם כל, תודה על ההערות שהן חשובות.
אברהם וורצמן: אני רושם אותן וניקח אותם הלאה.
אברהם וורצמן: נעביר אותן גם לאנשי המקצוע.
אברהם וורצמן: יושבים כאן אנשי מקצוע של המשרד.
אברהם וורצמן: אורלי דיברה על הכשרות וזה הנושא הבא שהתכוונתי להעלות.
אברהם וורצמן: כל מה שקשור להכשרות, גם לאנשי ההוראה – שאלה גם המורים וגם היועצים – גם לאנשי טיפול בקהילה כמו עובדים סוציאליים וכולי, איך יותר לאתר ולטפל בצורה נכונה, כמובן שהדברים האלה הם חשובים ומשמעותיים.
אברהם וורצמן: אני רוצה לחזק מאוד – שוב, גם כמי שבא מתוך עולם הרווחה - ואני חשוב שחיזוק הקהילה ממנה הילד בא, וזה לא משנה כרגע מאיזו קהילה אלא באמת במובן הכללי ---
פנינה תמנו: אני מבינה שאתם לא הבנתם את כוונתי.
פנינה תמנו: לא דיברתי על פירוט קהילות.
פנינה תמנו: רציתי להבין מה הכוונה.
פנינה תמנו: התחושה שלי הייתה שאנחנו מעבירים עוד הפעם את האחריות לקהילה, לבלתי פורמלי, וזה לא המטרה שלי.
אברהם וורצמן: לא מעבירים.
אברהם וורצמן: אדרבה.
פנינה תמנו: הבנתי שמדובר על כלל המערכת העוטפת והתיישבה דעתי.
פנינה תמנו: לכן אל תסיקו כאשר אני אומרת את המילה קהילה, שאני מדברת על יוצאי אתיופיה.
פנינה תמנו: הבעיה היא כנראה אצלכם.
אברהם וורצמן: זאת לא הייתה הכוונה.
אברהם וורצמן: אדרבה, הכוונה הייתה לחזק גורמים קהילתיים.
אברהם וורצמן: זה בהחלט גם התפקיד של המערכת.
אברהם וורצמן: זאת לא הפלה של הדבר כלפי הקהילה אלא התפקיד של המערכת, של המשרדים, של אנשי המקצוע לעבוד מול אנשי הקהילה כדי לחזק את העניין.
אורלי לוי אבקסיס: בואו נשים נקודה על השולחן.
אורלי לוי אבקסיס: המדינה מספקת את השירותים דרך השלטון המקומי, דרך הנציגות של המשרדים בקהילה.
אורלי לוי אבקסיס: אם זאת מחלקת רווחה, היא לא רק של העיר או לא רק של משרד הרווחה אלא זה בשיתוף הן של המקומי והן של משרד הרווחה.
אורלי לוי אבקסיס: גם לא סתם יש מצ'ינג, דרך אגב.
אורלי לוי אבקסיס: אותו כנ"ל לגבי משרד החינוך, משרד הבריאות וכדומה.
אורלי לוי אבקסיס: לכן, הנציגים בשטח הגיאוגרפי באותו מקום וגם – כן, בואו לא נתבייש להגיד – יוזמות מקומיות יתקבלו בברכה.
אורלי לוי אבקסיס: שיתוף הפעולה בין הגורמים הממסדיים לבין הגורמים ההתנדבותיים, הוא מבורך והוא מתבקש.
<קריאה: גם העסקים.
אורלי לוי אבקסיס: העסקים.
אורלי לוי אבקסיס: הנה דוגמה לכך, מי שיזם את המחקר.
אורלי לוי אבקסיס: מי שמימן בסופו של דבר את המחקר הזה לא היה הממסד אלא בעלי עסקים וכשאין זה, טוב שיש את זה לפחות.
אברהם וורצמן: אורלי, תני לי ברשותך להשלים כי אני ממש חייב לצאת.
אברהם וורצמן: בכל מקרה, יש עוד שני תחומים שכמובן צריך להתייחס אליהם.
אברהם וורצמן: האחד הוא ענישה.
אברהם וורצמן: אי אפשר להתעלם מענישה.
אברהם וורצמן: השני, חקיקה.
אברהם וורצמן: אני לא רוצה להרחיב בזה כי זה לא המנדט שלי דווקא אבל כמובן שזה גם חלק מתמונה כוללת.
אברהם וורצמן: שוב אני רוצה לומר שאנחנו כחברי כנסת, כנציגי ממשלה, חייבים לדעת שנושאים כאלה חייבים להיות בראש סדר העדיפות שלנו, שכל ילד וילדה שסובל פגיעה מסוימת ולא משנה מאיזה סוג, זאת צריכה להיות בעיה שלנו ואנחנו צריכים להיות רגישים וקשובים ולדאוג ולהיות מוטרדים מהעניין.
אברהם וורצמן: אני מקווה שבעזרת העבודה המשותפת שלנו – ושוב פעם תודה לכל מי שהביא את הדברים למודעות, ואני אביא את הדברים במשרד שלנו – נוכל לצמצם ולמנוע כמה שיותר את התופעות הכאובות האלו.
אורלי לוי אבקסיס: אני מעבירה את זכות הדיבור לחברת הכנסת קארין אלהרר שגם היא צריכה לצאת.
אברהם וורצמן: אני מתנצל שאני עוזב אבל אני הולך לישיבת ועדה נוספת.
אורלי לוי אבקסיס: נשמח לקבל ממשרד החינוך התייחסות איך אנחנו מנגישים את הגורמים המטפלים, את הגורמים שיכולים לשמוע בהמשך, בוודאי מי הם כך שידע כל ילד בתוך המסגרת למי עליו לפנות, מי חייב לספק לו את כל התשובות, להנחות אותו וללוות אותו.
אורלי לוי אבקסיס: אני פונה אליך, נציגת משרד החינוך שנשארה כאן, היינו רוצים לדעת לגבי הנושא של ההכשרות, איך זה מתקדם, איך זה יתפוס כך שלכל מורה במדינת ישראל יהיה את ארגז הכלים לזהות ילד נפגע ולדעת מה נעשה אתו.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להגיד לך שלחצי מהמורים אין מושג והם מפחדים מהרגע שבו ילד יבוא ויגיד להם שהוא נפגע מינית או שהוא עובר התעללות כזאת או אחרת.
אורלי לוי אבקסיס: זה קורה כי אין להם את הכלים וגם לחלקם אין מושג מה לעשות.
<קריאה: כי הם לא נמצאים בהפסקות עם הילדים.
אורלי לוי אבקסיס: אני יכולה לומר לך שהמורים עובדים מאוד קשה וזה לא המקום לבוא ולתקוף אותם.
אורלי לוי אבקסיס: אני יכולה להגיד לכם שאם אנחנו לא נדע לספק להם גם את ההכשרה הראויה, שיהיו מיני עובדים סוציאליים לפחות במפגש הראשוני עם הילד, אנחנו לא נצליח להתקרב לילד.
אורלי לוי אבקסיס: חברת הכנסת קארין אלהרר, בבקשה.
קארין אלהרר: תודה גברתי יושבת הראש.
קארין אלהרר: קודם כל, תודה על המחקר שהוא מאוד מאוד חשוב.
קארין אלהרר: אני חייבת לומר שהנתון שמטריד אותי יותר מכל, במיוחד גם לנוכח הפתרונות שהוצעו, זה הנושא של ילדים שנפגעים על ידי המשפחה.
קארין אלהרר: חייבים להבין שאם לא ניתן איזשהו פתח חוקי לילדים האלה כן להיות עצמאיים ולא קשורים בהורים שלהם, אפילו בנושא הבדיקה הרפואית שאחרי המעשה, אפילו בעניין של למי להתלונן ומה לעשות, בלי האישור של ההורים שהם האפוטרופסים הטבעיים שלהם, אנחנו חוטאים למטרה ולא נשיג את התוצאות אותן אנחנו רוצים.
אורלי לוי אבקסיס: אני כבר עובדת על הצעת חוק בנושא.
אורלי לוי אבקסיס: אשמח אם תצטרפו אלי כל חברי הוועדה.
עדי קול: אני הנחתי הצעה כזאת לגבי קטין עצמאי.
אורלי לוי אבקסיס: את יודעת שהבעיה אחר כך היא להעביר את זה בוועדת שרים ושם נצטרך כוחות משותפים.
קארין אלהרר: בכוחות משותפים הצלחנו להעביר לא מעט דברים ועוד נכונות לנו הצלחות רבות.
קארין אלהרר: אני חושבת שזאת הבעיה העיקרית שאמורה להטריד אותנו, מה שקורה בתוך המשפחה, כי דברים שקורים בחוץ הם יותר שקופים, רואים אותם בצורה טובה יותר כשבודקים וכן יש פיקוח, אבל במשפחה הקושי הרבה יותר גדול.
אורלי לוי אבקסיס: גם החסם הפסיכולוגי הוא הרבה יותר גדול.
קארין אלהרר: החסם הפסיכולוגי וגם החסם המעשי.
קארין אלהרר: היכולת לתת לאיזשהו גורם, לאיזשהו פונקציונר ולהגיד נפגעתי, היא מאוד מאוד קשה.
קארין אלהרר: כאשר ההורים הם הגורם שאמורים באופן טבעי לדאוג לילדים והם עושים את זה פחות טוב, אז התוצאות ניכרות.
אורלי לוי אבקסיס: צריך לזכור שיש התיישנות, לצערי הרב, על עבירות בתוך המשפחה, מה שלא הולם את ההרכב הנפשי של אותו מתלונן והרבה פעמים היכולת שלהם לאסוף את עצמם דווקא בהיותם בגירים כדי להגיש את התלונה, אבל שם נחסמת הדרך שלהם.
אורלי לוי אבקסיס: על זה אנחנו מנסים לעבוד.
אורלי לוי אבקסיס: היה קשה לנו בכנסת הקודמת ואני מקווה מאוד שהפעם – ואני מסתכלת על ארגוני הסיוע לנפגעי תקיפה מינית - נצליח.
פנינה תמנו: גם אני איאלץ לצאת לכמה דקות לוועדת ביקורת המדינה, אבל אני אחזור כי הנושא כאן לטעמי הוא הנושא החשוב ביותר.
פנינה תמנו: זה מדהים כי בעצם בשמונת החודשים שאני נמצאת בכנסת, אני חושבת שהוועדה הזאת הייתה אחת הוועדות הכי חשובות לי ודנו בהרבה מאוד נושאים, כולל הנושא האחרון שהעלתה חברת הכנסת קארין אלהרר בכל מה שנוגע לילדים ועצמאותם לעניין בדיקות כאלה ואחרות מבלי שההורה יודע כאשר מדובר בפגיעות רבות שהן בתוך המשפחה.
פנינה תמנו: אני חושבת שהמחקר הזה כן צריך להרעיד וליצור מודעות מאוד מאוד גבוהה.
פנינה תמנו: כמו שבכנסת הזאת ובמושב הקודם ראינו כמעט בכל יום שעלו הצעות חוק על הטרדות מיניות כלפי נשים ועברו כאן חוקים מאוד מאוד חשובים בכל מה שקשור להטרדות מיניות נגד נשים בתוך העבודה, אני לא רואה שום סיבה שכל הזמן אנחנו נראה שיעברו כאן חוקים שמגינים על הילדים.
פנינה תמנו: התחושה שלי היא שאנחנו לא ממצים גם את הכלים שעומדים לרשותנו וגם את החקיקה שאמורה להגן על ילדים והדברים הבסיסיים.
פנינה תמנו: אני מרגישה שגם את הדברים הבסיסיים טרם ניצלנו והתחושה היא שגם כאשר אני שומעת את סגן שר החינוך שמדבר על פיילוט להכשרת הורים, עדיין לא ממצים את הדברים הבסיסיים בתוך בתי הספר, שאלה פתרונות ראשוניים.
פנינה תמנו: כאשר יש את שיעורי כישורי חיים, האם הם חוזרים על זה פעם אחר פעם?
פנינה תמנו: האם באמת מכניסים אנשים שהם מספיק ידידותיים לילדים ומדברים את השפה שלהם כדי שתהיה להם אחר כך בסוף היום את היכולת ואת האומץ לבוא ולומר אנחנו נפגענו?
פנינה תמנו: האם באמת המדינה רצתה בכלל לחשוף את הנתונים האלה?
פנינה תמנו: חבל לי מאוד, אני מאוד מעריכה את העבודה של החברה שלך אבל מי שראשון היה לקפוץ ולבקש את הנתונים האלה – זאת המדינה.
פנינה תמנו: אני חושבת שמדינת ישראל והציבור הישראלי משלם במיטב כספו כדי שהעולם המודרני לא יתעתע בנו.
פנינה תמנו: זה שהילדים שלנו לבושים היטב והכול נראה זוהר, ובעולם המודרני יש את הקניון והג'ימבורי ותחרות למי יש יום הולדת יותר יפה וטובה, זה לא אומר שהילדים שלנו לא נמצאים בסיכון כזה או אחר.
פנינה תמנו: המחקר מציף את המציאות וקצת מפזר את הערפל.
פנינה תמנו: הוא מראה שמעמד הילד לצערי, עם כל הצעקה והזעקה שאנחנו מעלים כאן בוועדה הזאת, הוא עדיין לא תופס מקום נכבד בחברה הישראלית.
פנינה תמנו: על זה אנחנו צריכים לעבוד.
פנינה תמנו: אנחנו צריכים לגלות אפס סובלנות.