GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עליזה לביא: אחד - על דיון שהיה כאן בנושא של השתתפות עברייני מין בתוכניות ריאליטי, ועל קוד אתי שמתפתח ונכתב בשיתוף מרכזי הסיוע, מכון הישראלי לדמוקרטיה, חוקרים, הוא יהיה כאן בוועדה.
עליזה לביא: הדוח הוא מתקדם מאוד, ואנחנו נקיים כאן ישיבה מיוחדת על אמנה, שמתוך האמנה הזאת, אני זוכרת גם את נציגי קשת ואת האמירה שלהם לגבי הקוד האתי המחייב שלהם, וגם לגבי הימצאות של אותו זמר מפורסם על המסך עדיין.
עליזה לביא: אז גם בנושא הזה אני קוראת מכאן, ואנחנו נמשיך ונטפל בנושא הזה.
עליזה לביא: אני רוצה לנצל את הפורום הזה, המשתתפים בישיבה בוועדה המשותפת להזמין אתכן בשבוע הבא לישיבה מיוחדת של הוועדה המיוחדת של הוועדה לקידום מעמד האשה שתתקיים במתקן של השב"ס.
עליזה לביא: לצערי הרב, לאחר האישור שקיבלנו לקיים פה את היום המיוחד, את הישיבה והוועדה המיוחדת בנושא של יום האלימות נגד נשים שהיה אמור להתקיים כאן בכנסת ישראל, לאחר כל האישורים הנדרשים גם של השב"ס, גם של קצין הכנסת, וכל הנוגעים בדבר, קיבלתי הודעה שאני לא יכולה לקיים את הישיבה הזאת כאן בכנסת ישראל, מאחר ואסירות מנווה תרצה מציגות בפני המוזמנים הצגה, הצגה שהן ביימו, הפיקו.
עליזה לביא: ניסינו, לצערי הרב, היושב ראש לא מאשר לנו לארח כאן בכנסת ישראל את האסירות למרות שהגונדר עצמו היה כאן ואמר שאלו אסירות בסבב חופשה ושהשב"ס לא דורש תנאים מסוימים, לא מתאפשר לנו לקיים.
עליזה לביא: אני לא רציתי לבטל את יום העיון ואת הועדה המיוחדת גם בגלל שאלו אסירות בסבב חופשות ועוזבות, ומבחינתן זה כבר תהליך שהן מקיימות כדי להגיע, להופיע, לספר את הסיפור שלהן.
עליזה לביא: בסיור של הוועדה לקידום מעמד האשה בכלא נווה תרצה, למדנו עד כמה הנושא של פגיעות מיניות משותף לרבות מהאסירות בכלא, ורבות מהן, למעשה 50% מגיע בפעם השנייה.
עליזה לביא: אני לא שואלת ככה בקול אם אין קורלציה בין כל מה ששמענו כאן עכשיו להימצאות שלהן בכלא, וגם על זה נדבר.
<מרים שלר: יש קורלציה, אנחנו עושות קבוצת תמיכה בכלא.
עליזה לביא: מזמינה אתכן לבוא להשתתף בכנס הזה, הוא יהיה במתקן ברמלה ביום שלישי הבא בשעה 11:00, לאחר מכן לבוא להשתתף בדיון המיוחד שמובילה חברת הכנסת מרב מיכאלי במליאה בשעה 16:00.
עליזה לביא: אז תקבלו הזמנות, מי שלא רשום על הוועדה בבקשה, מוזמן.
עליזה לביא: אני רוצה לקרוא את ההחלטות שלנו.
עליזה לביא: הוועדות מברכות את ארגון מרכזי הסיוע, נפגעות ונפגעי תקיפה מינית על עבודתם החשובה והברוכה והמתמשכת.
עליזה לביא: הועדות מודות לאיגוד על חשיפת הנתונים המסייעת בהעלאת המודעות ובמציאת דרכי התמודדות בנושא יום יום, שעה שעה.
עליזה לביא: אנו נפעל להקמת רשות לאומית שתבנה תכנית כלל מערכתית בשיתוף כלל הגורמים הרלבנטי המשרדים במטרה למנוע אלימות מינית, ולהעניק טיפול וסיוע לנפגעות ולנפגעים הרבים, ולהורים, למשפחות ולקהילה.
עליזה לביא: אנו דורשים חובת הכשרה של אנשי המקצוע בכל התחומים והטיפולים העוסקים בילדים, בזיהוי, באיתור, בטיפול נפגעי ונפגעות תקיפה מינית.
עליזה לביא: אנחנו נקיים ישיבה משותפת עם ועדת החינוך והתרבות בהשתתפות שר החינוך, שרת הבריאות, שר הרווחה וסגן שר הדתות לגבי כל הנושא הזה של ההכשרות.
עליזה לביא: אנחנו פונים מכאן לפרקליט המדינה החדש והנבחר שי ניצן, ומברכים אותו על היבחרו, אבל אנו קוראות לו מכאן לבחון את מדיניות התביעה בחוקי עבירות המין והטרדה המינית לאור הנתונים הקשים שהוצגו כאן בפנינו.
עליזה לביא: אנו נקיים ישיבה עם שר הרווחה, בו נרצה לשמוע על דברים שנאמרו כאן בהרחבה על התכנית שלכם לתת מענה לאוכלוסיות המיוחדות כמו שדיברנו כאן ועוד על הפריסה שלכם, על מערך ההכשרות, וגם להבין איך ממופית מדינת ישראל מבחינת הזווית של מרכזי הסיוע.
עליזה לביא: תודה רבה לכולם, אנחנו נמשיך ונעדכן.
עליזה לביא: אנחנו מחכים לכם ביום שלישי הבא.
מיכל רוזין: עד איזה שעה הילדים נמצאים במועדוניות?
<עפרה פז: במועדוניות השירות הוא עד שש וחצי, משעה שתיים נכנסים צוותים של יוניטף.
<עפרה פז: כשאני אומרת צוות של יוניטף, מה שראיתם פה זו ישיבת צוות של הגן הזה.
<עפרה פז: הגננות הן כולן נשים מהקהילה הזרה.
<עפרה פז: המודל הזה הוא מודל שמנסה להכשיר את הנשים מהקהילה לעבודה עם הילדים בסביבה שהיא סביבה מסוימת, זאת אומרת אנחנו לא מתעלמים מהעובדה שאנחנו פועלים בתוך סביבה ישראלית עם גישה חינוכית מסוימת, עם גישה מסוימת לטיפול וחינוך של ילדים.
<עפרה פז: אנחנו בהחלט מנסים לבנות פה איזה סוג של גשר.
<עפרה פז: זו עבודה מאוד מאתגרת, משום שזה לא רק שירות לקהילה, אלא שירות שניתן גם על ידי הקהילה עצמה.
<עפרה פז: כפי שראיתם, יש פה עובדת סוציאלית ישראלית שמנהלת את המקום, את היום יום שלו והיא זו שעוסקת בעבודת התיווך היומיומי הזה של הדילוג בין התרבויות.
<עפרה פז: אנחנו מעסיקים פה גם מדריכות חינוכיות.
<עפרה פז: אני מניחה ששמעתם גם ממירי, אבל תשמעו על הפרויקט הזה ממסיל"ה, שהוא בהחלט בעיניי סוג של דגם ומודל איך אפשר אולי באיזה שהוא אופן לייצר את הגשרים האלה.
<עפרה פז: מציאות מאוד מאוד סבוכה, הישרדות מטורפת, כלכלית ונפשית רגשית, מעשית, של כולנו בתוך הסיפור הזה והניסיון המאוד נואש שלנו, אני לפעמים אומרת, לייצר פה איזה שהוא סוג של אי של שפיות ויציבות לילדים שכל החיים שלהם מסביב מתנהלים בכאוס שאין כדוגמתו.
מיכל רוזין: איזה תפיסות עולם באו איתם למשל, שזיהיתם וראיתם שצריך לשנות, או לגשר?
<קריאה: או לשמר.
מיכל רוזין: למשל?
מיכל רוזין: תני דוגמה.
<עפרה פז: אי אפשר להתחיל לתאר מאיפה התחלנו בכלל את השיח שאנחנו היום מקיימים אותו כבר עוד מעט תשע שנים.
<עפרה פז: קודם כל נדבר על סיפור השימוש באלימות, נוריד אותו מעל הפרק, כי הוא תמיד תפוח האדמה הלוהט על השולחן.
<עפרה פז: במדינות אפריקה סיפור השימוש באלימות, לא רק שהוא לגיטימי, הוא אמצעי הכרחי לחינוך ילדים ולכן כל הסיפור של שימוש באלימות פיזית ואיומים בחינוך של ילדים היה חלק מאוד אינהרנטי מהגישה של אנשי הצוות.
<עפרה פז: להגיד שבמאה אחוז מחקנו את הסיפור?
<עפרה פז: לא נשקר, אבל - - -
מיכל רוזין: במה זה מתבטא?
<עפרה פז: זה יכול להתבטא קודם כל ממש במכות, היום כבר לא של הצוות, אבל של הורים ושל הורים שמבקשים מהצוות להרביץ לילדים, כי זה חלק מהחינוך.
<עפרה פז: להסביר גם מה זו בעצם אלימות, האם אלימות מתחילה ונגמרת במכה או שהיא גם האיום באלימות, זאת אומרת האם המקל שנמצא בפינה הוא כבר מספיק כדי לייצר את השיח האלים בתוך הכיתה ואיפה אנחנו שמים את הגבול.
<עפרה פז: יותר מזה, איך אנחנו מייצרים את האלטרנטיבה, משום שאי אפשר לשמוט את הקרקע מתחת לרגליהם של האנשים באופן כל כך בוטה ולא לתת להם איזה סוג של אלטרנטיבה ואפשרות לחנך את הילדים בצורה אחרת.
<עפרה פז: כמובן שאנחנו מאוד משתמשים בסיפור של החוק פה, אנחנו מבהירים למשפחות ולצוות שלנו שהסיפור של שימוש באלימות מנוגד לחוק בישראל ולכן אנחנו לא מאפשרים לו להתקיים בשום צורה בשיח.
<עפרה פז: אבל כל גישת הגידול של ילדים, העובדה שאנחנו מאוד שמים את הילד במרכז, ילד הוא במרכז ההוויה של משפחה ישראלית, לפחות כמו שאנחנו מכירים אותה בימינו, אצלם זה ממש לא הסיפור, הילד הוא חלק מהטריטוריה המשפחתית שמתנהלת, בטח ובטח בתוך סיטואציה כל כך הישרדותית כמו שהמשפחות האלה מתנהלות כאן.
<עפרה פז: כל הנושא של תרבות פנאי, כל הנושא של בכלל מה זה ללמד ילדים.
<עפרה פז: אנחנו היינו בהתחלה נכנסים לכיתות, ילדים בני שנה, הם יושבים איתם עם לוח של ABC ומלמדים אותם אותיות ומספרים, להתחיל להסביר שסביבה חינוכית מותאמת היא גם מותאמת גיל, כי מבחינת התפיסה שלהם חינוך זה בית ספר.
<עפרה פז: ברגע שילד מגיע לגיל בית ספר, זו המשמעות של חינוך, ומורה שם זה מי שמלמד ABC, לכתוב, לקרוא, מתמטיקה, זה הלימוד.
<עפרה פז: היה צריך ללמד אותם איך מייצרים סביבה מותאמת.
<עפרה פז: כל הנושא של שיחה עם ילדים.
<עפרה פז: בתרבות האפריקאית לא מדברים עם ילדים, אין שיחה עם ילדים, יש פקודות לילדים וילדים הם תמיד משהו שנמצא בצד.
<עפרה פז: האינטראקציה עצמה היא לא של שיח בכלל.
<עפרה פז: ללמד אותם מה זה לדבר.
<עפרה פז: בהתחלה היינו נכנסים לכיתות, מנזר השתקנים, אנחנו לא שומעים את אנשי הצוות מוציאים מילה מהפה, ללמד אותם על החשיבות של השיח, של הטונציה, גם כשתינוק לא מבין הוא מבין את הטון שבו מדברים.
<עפרה פז: זאת אומרת זה היה ממש להתחיל מ-א'-ב.
<עפרה פז: סדר יום, הרגלי היגיינה, תזונה, לאכול כל אחד מהצלחת של עצמו - - -
<מירי ברברו אלקיים: אני רוצה לומר שבעצם בבייביסיטרים, שיש כ-50 ואפילו יותר, והיום רק מודרכים 20, זה להתחיל בבסיס של הבסיס של הבסיס.
<מירי ברברו אלקיים: זאת אומרת באמת לא לשים צלחת מרכזית כשמערבבים אוכל והסלטים, הכול מסביב, אוכלים, לא לשים כלי בצד כשעושים את הצרכים.
<מירי ברברו אלקיים: גם דברים בטיחותיים, אתה נכנס, אתה רואה מדפים מעל לולים עם קומקום חשמלי רותח, עם מיקרו, כמו שאמרתי לך, בשבוע שעבר, תינוקת בת ארבעה חודשים שוכבת 180 מעלות עם בקבוק, בת ארבעה חודשים.
<מירי ברברו אלקיים: זאת אומרת זה להתחיל בבייסיק של הבייסיק של הבייסיק.
<מירי ברברו אלקיים: לאט ממש.
<מירי ברברו אלקיים: וכמובן האלימות.
<מירי ברברו אלקיים: ואחר כך אתה מתחיל עם איזה שהוא סדר יום, או תכנים - - - בשלבים כל כך - - -
<דורית אלטשולר: מירי, אולי תגידי כמה ילדים נפטרו בשנים האחרונות.
<מירי ברברו אלקיים: חמישה תינוקות נפטרו.
<קריאה: בכמה שנים?
<יחיאל מחדון: בשלוש השנים האחרונות.
<מירי ברברו אלקיים: ואני חייבת להגיד, אני אומרת, שבהרבה מקרים אחרים יש יותר מזל - - - כאילו אתה נכנס למקומות שאתה אומר איך?
<מירי ברברו אלקיים: איך הם - - - זה נורא מה שאני אגיד, אבל איך רק חמישה בשלוש שנים.
<מירי ברברו אלקיים: כי באמת - - -
אורלי לוי אבקסיס: מה קורה עם מחלות?
<עפרה פז: יש לנו הרבה סיפורים של מגפות בתוך הבייביסיטרים.
<עפרה פז: אנחנו כל הזמן מתמודדים עם תופעות של - - - היה לנו סיפור החצבת המפורסם שהיה לפני שנה ומשהו.
<מירי ברברו אלקיים: הם באים עם מחלות עור.
<מירי ברברו אלקיים: בגלל שהם גם חיים בסביבה של המון עכברים, גם בבתים, אלה בתים שההיגיינה מאוד ירודה, שיכולה לחיות משפחה שלמה בחדר קטן עם מכת עכברושים, חולדות.
<מירי ברברו אלקיים: זאת אומרת הילדים מגיעים כבר עם - - -
<עפרה פז: העובדה שהמשפחות במצב כל כך הישרדותי אומרת שהם מקבלים לבייביסיטרים גם ילדים חולים כמובן.
אורלי לוי אבקסיס: משרד הבריאות בא, מפקח?
אורלי לוי אבקסיס: מבקר מדי פעם?
<עפרה פז: משרד הבריאות לא מפקח - - -
אורלי לוי אבקסיס: אחיות בריאות הציבור?
<עפרה פז: הוא לא מפקח, אבל - - -
<יחיאל מחדון: הוא מחסן, הם כולם מקבלים חיסונים.
<יחיאל מחדון: הם באים באחוז גבוה, בדיוק כמו החברה הישראלית.
<יחיאל מחדון: מבחינת החיסונים, הם צרכני חיסונים כמעט ב-100%.
<יחיאל מחדון: במבנה של מסיל"ה, בחזית שלו זה טיפת חלב, שכמעט כולה של ילדי העובדים הזרים.
<יחיאל מחדון: אני חייב, בהמשך למה שעפרה אומרת, נורא חשוב להדגיש את זה, שהיה חשוב לנו לעשות את השינוי, שעפרה מציינת אותו, דרך הקהילה הזרה עצמה, לכן הצוות הוא צוות מהקהילה הזרה.
<יחיאל מחדון: מצאנו את הדרך להעסיק אותם ולשלם להם, למרות שהם לא חוקיים ואי אפשר היה לעשות את זה באמצעות ארגוני הנשים הישראליים, אבל לכבד את התרבות ולעשות את השינוי דרכם.
אורלי לוי אבקסיס: הם - - -
<יחיאל מחדון: אלה שהם נכנסים לפה, כן.
<מירי ברברו אלקיים: כן, בהחלט, גם בטיפות החלב.
<עפרה פז: אני אומר משהו על המודל הזה.
<עפרה פז: המודל הזה, יש בו אינטרס עסקי מאוד ברור.
<עפרה פז: שורת הרווח היא שורת רווח מאוד ברורה, זאת אומרת שמי שעושה פה עסק ראוי גם יודע להרוויח בצדו.
אורלי לוי אבקסיס: ההורים רוצים.
<עפרה פז: בוודאי.
אורלי לוי אבקסיס: אין הבדלי תשלום מבחינת ההורים, בין זה לבין - - - ?
<עפרה פז: יש, בפירוש יש.
<עפרה פז: ואם הייתי יכולה לגייס יותר תרומות - - -
אורלי לוי אבקסיס: היית פותחת יותר מסגרות.
<עפרה פז: קודם כל פותחת יותר מסגרות, ויותר מזה, מסבסדת יותר לעומק את הקיימות.
<עפרה פז: היום אני בהרבה דברים תלויה בתשלומי הורים, משום ש - - -
אורלי לוי אבקסיס: אז זה לא רווחי כמו שאמרת קודם.
<עפרה פז: עבורי זה בטח לא.
אורלי לוי אבקסיס: לא, לא, אם אנחנו מדברים על לסבסד, זאת אומרת שזה לא רווחי, כי את אומרת שזה עסק כלכלי.
אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, עסק כלכלי, אם אתה צריך לסבסד אותו, זה כבר אומר שהוא מפסיד.
<עפרה פז: קודם כל אנחנו כבר מסבסדים.
<יחיאל מחדון: אני אגיד לך למי זה רווחי.
<יחיאל מחדון: אומרת עפרה, לקחנו את הבייביסיטר הקיים ואמרנו להם 'בואו ניתן לכם מקום שתפעלו ממנו, אתם תגבו את אותו השכר, לא תשלמו את שכר הדירה ואתם מחויבים למערכת התנהלות - - -
אורלי לוי אבקסיס: אתם בעצם נכנסים באקסטרות, והם ממשיכים לנהל ו - - -
<יחיאל מחדון: נכון.
<יחיאל מחדון: אנחנו מוסיפים מעט על הסכום שההורה משלם שם, וזה דבר שנכנס לקופה פה, ושאר הכסף זה תרומות או הקצבה של העמותה - - -
אורלי לוי אבקסיס: וכמה עולה לכם לקחת את ההפרש, את האקסטרה?
<עפרה פז: בסדר גודל של שנה, אני אגיד בעדינות, למעון של בין 40 ל-60 ילדים אני צריכה לפחות חצי מיליון כדי לגלגל את העסק.
<עפרה פז: בואי נאמר שבלי האקסטרה זה בסדר גודל של 300,000.
אורלי לוי אבקסיס: 300,000 שקל לכמה ילדים?
<עפרה פז: בין 40 ל-60.
<עפרה פז: תראו, המספרים מאוד משתנים.
<עפרה פז: הסכומים הם לא סכומי עתק, הם משאירים אותנו באיזה סוג של שוליים שהוא מאוד אפשרי מצד אחד, ומצד שני יכולת גיוס התרומות שלנו היום היא כמעט אפס יכולת.
אורלי לוי אבקסיס: כמה מסגרות כאלה את חושבת יענו בעצם על הצורך?
אורלי לוי אבקסיס: כמה ילדים יש לכם - - -?
<עפרה פז: אנחנו מדברים על 3,000 ילדים?
<מירי ברברו אלקיים: אנחנו מדברים בערך על 1,300 במעונות ועוד כ - - -
אורלי לוי אבקסיס: הגיל הרך מעניין אותי.
<מירי ברברו אלקיים: 1,300, 1,500.
<עפרה פז: סדר גודל.
<עפרה פז: היום אנחנו נותנים מענה ביוניטף ל-160.
<מירי ברברו אלקיים: חבר'ה, אנחנו חוזרים למסיל"ה.
<מירי ברברו אלקיים: תודה רבה לעפרה.
<עפרה פז: בשמחה.
<עפרה פז: מפגש בבית מסיל"ה
<דורית אלטשולר: בוקר טוב, צהריים טובים לכולם.
מיכל רוזין: זמננו קצר, אנחנו רוצים לנסות להבין באמת איך ניתן לעזור.
מיכל רוזין: האם נמצאים פה ממשרד ה - - -
<דורית אלטשולר: אני מציעה שנפתח בסבב היכרות, כדי שנדע מי נמצא פה.
<דורית אלטשולר: (סבב נוכחות).
<דורית אלטשולר: אני מנהלת מינהל השירותים החברתיים בעיריית תל אביב-יפו, כלומר אני אחראית על שירותי הרווחה והבריאות, טיפול בעולים וטיפול בנפגעי סמים.
<דורית אלטשולר: זה המכלול שהמינהל שלנו עוסק בו בתוך העיר ואנחנו שמים היום דגש על הנושא של העובדים הזרים שזה נושא שהוא בליבת העבודה של עיריית תל אביב-יפו ושל מינהל שירותים חברתיים, עקב העובדה שבתוך העיר הזאת נמצאים כ-70,000 עובדים זרים.
<דורית אלטשולר: היינו, תחשבו שעיריית גבעתיים שמונה כ-60,000 נפש נמצאת פה בתוך העיר.
<דורית אלטשולר: כלומר יש לנו עיר בתוך עיר.
<דורית אלטשולר: אני מברכת על זה שבאתם.
<דורית אלטשולר: אני חושבת שמי שמגיע לכאן רואה דברים אמיתיים, חיים, ויש לי ציפיות מאוד מאוד גבוהות מהאנשים שהגיעו לפה, ואני מכירה אותם, שיעזרו לנו להתמודד עם התופעה, מכיוון שאנחנו מתמודדים עם התופעה הזאת יום יום, שעה שעה, והיא יושבת לפתחה של עיריית תל אביב-יפו בעיקר.
<דורית אלטשולר: אני רוצה בכמה מילים לתאר את הבעיות העיקריות שאנחנו מתמודדים איתן.
<דורית אלטשולר: יש בעיר תל אביב- יפו 1,000 לידות בערך בשנה של ילדי עובדים זרים.
<דורית אלטשולר: בערך 2% מהלידות בבית החולים איכילוב הם של ילדי עובדים זרים.
<דורית אלטשולר: לצערי בקרב הילדים האלה, שראיתם איך הם חיים, זו הדוגמה שראינו בבייביסיטרים, אלה החיים שמדינת ישראל מאפשרת לילדים האלה.
<דורית אלטשולר: אני אומרת את זה בכאב עמוק, כל פעם אני רועדת מחדש כשאני מתארת את התופעה הזאת, כי אני לא מאמינה שהיא קורית במדינת ישראל.
<דורית אלטשולר: ביניהם נולדים הרבה מאוד ילדים עם עיכוב התפתחותי, יש פה נישואים בתוך הקהילה, יש משפחות שמתחתנות אחת עם השנייה, ילד נולד עם עיכוב התפתחותי, ילד נולד, סתם אני אתן דוגמה, עם תסמונת דאון, רואים את זה בבית החולים והכתובת הראשונה היא כמובן מחלקת הרווחה.
<דורית אלטשולר: צריכים לדבר עם האישה הזאת, מי ידבר?
<דורית אלטשולר: העובדים הסוציאליים שאמורים לתת טיפול לתושבי העיר תל אביב-יפו?
<דורית אלטשולר: יש לנו 403,000 תושבים פה ואנחנו מטפלים בממוצע, עובד סוציאלי ל-400 קשישים ועובד סוציאלי לכ-180 משפחות צריך לטפל גם בקהילה הזאת.
<דורית אלטשולר: ואז צריך להתחיל לדבר עם האישה, עם האמא, היא לא יודעת מה זה בדיוק תסמונת דאון והיא מדברת אריתריאית ואותה אישה צריכה להגיע אלינו, כשאין לנו כוח אדם שיטפל בה אקסטרה, זה על חשבון תושבי העיר.
<דורית אלטשולר: אני אגיד מילה על תושבי העיר, השכונות שבעיקר העובדים הזרים נמצאים שם, עוד מעט.
<דורית אלטשולר: ומתחיל סרט של איך מתקשרים עם האישה האריתריאית הזאת שלא מבינה בדיוק מה רוצים ורוצה רק להגיע הביתה, כי היא צריכה להתפרנס ולעבוד משבע עד שבע והילד הזה לא בדיוק מעניין אותה.
<דורית אלטשולר: סיפרה לכם עפרה על הגישה לילדים ואז באה העובדת הסוציאלית ומתחילה לתקשר איתה בידיים, כיוון שאי אפשר לדבר את אותה שפה, או שאנחנו, רחמנא ליצלן, באים למסיל"ה, המקום המדהים הזה שהקים ראש העיר רון חולדאי בשנת 99', שנה אחרי שהוא נבחר, ומבקשים שישיגו לנו מתורגמן.
<דורית אלטשולר: או שמשיגים או שלא.
<דורית אלטשולר: זה הסצנריו.
<דורית אלטשולר: יש לילדים האלה מיצוי זכויות, מגיע להם להיות במעונות שיקומיים, מגיע להם אלף ואחד דברים, אין מי שיתקשר איתם.
<דורית אלטשולר: אני שמחה לומר שיש לנו השנה תפנית מהותית, אני מודה לאפרת במשרד הרווחה שעוזרת לנו מאוד.
<דורית אלטשולר: פעם ראשונה שיש אוזן קשבת והמשרד ישב איתנו כבר על תכנית לסיוע לקהילה הזרה, לילדים שנמצאים בסכנה ובסיכון - - -
<אפרת מייקין כנפו: מתבצעת עבודת מטה בעניין הזה, כדי לנסות לשנות את ההגדרה מסיכון לסכנה.
<אפרת מייקין כנפו: על פי המלצת מבקר המדינה.
<קריאה: ביקורת של מבקר המדינה חייבה את עבודת המטה.
<דורית אלטשולר: נכון.
<דורית אלטשולר: ובתכנית הזאת שהגשנו למשרד הרווחה יש כמובן עובדים סוציאליים, מתורגמנים, מסגרות בקהילה וכדומה.
משה מזרחי: מה זה אומר, זה מרחיב את ההגדרה?
משה מזרחי: מה זה עושה?
<יחיאל מחדון: זה להשוות את ההגדרה ל-1,300 שזרוקים פה.
<יחיאל מחדון: זה להשוות את ההגדרה להגדרה של ילד בסכנה בחברה הישראלית הרגילה, משום שאם היינו שמים ילד, אם פקיד סעד היה רואה את הילד הישראלי בתנאים של חשיפה לחשמל, של ישיבה בתוך לול, ואני אומר דברים שראיתם ואפשר לראות עוד חמור מזה במקומות אחרים, ילד בלול מהבוקר ועד הערב, עם רמת גירויים אפס משבע בבוקר עד שבע בערב, וכאלה דברים, הוא היה מוגדר כילד בסכנה והיה נכנס פקיד סעד לבצע פעולה כדי לחלץ אותו ממצב הסכנה.
<יחיאל מחדון: לא אותה הגדרה היא היום כלפי הקהילה הזרה, ולכן אנחנו רוצים שההגדרה 'בסכנה' תהיה פועלת למעשה ב - - -
משה מזרחי: זה חובק את כל ה-1,300 שאנחנו מדברים?
<יחיאל מחדון: חלק גדול מהם.
<יחיאל מחדון: אני לא רוצה להתחייב עד הילד האחרון, אבל חלק גדול מהם.
<אפרת מייקין כנפו: אני יכולה להגיד לך היום על ההגדרה, גם אם משרד הרווחה באמת ישנה את ההגדרה שלו, זה פחות רלוונטי לילדים מ-0 עד 3, זה עניין של התמ"ת.
<דורית אלטשולר: כן, תיכף אני אגיד משהו.
<דורית אלטשולר: אני אדבר טיפה על ההיסטוריה ויחיאל ירחיב עוד קצת אחריי.
<דורית אלטשולר: בשנת 98', ראש העיר נבחר להיות ראש עיר פעם ראשונה, ב-99' הוא רק ראה את התופעה בתל אביב והחליט להקים את מסיל"ה, המרכז הזה שאנחנו נמצאים בו.
<דורית אלטשולר: הוא הקים אותה בעצם נטו על חשבון עיריית תל אביב, מאז היא פועלת על חשבון עיריית תל אביב, משהו בסביבות כ-600,000 שקל בשנה.
<דורית אלטשולר: כל השרים שהיו פה, ותאמינו לי היו פה שרים וחברי כנסת, ישבו לי פה עם טישואים ומה שאתם רוצים היה פה, שום דבר לא הועיל.
אורלי לוי אבקסיס: היום זה 600,000 בשנה?
<דורית אלטשולר: אני אסביר.
<דורית אלטשולר: היום רק להחזיק את מסיל"ה, את מירי והצוות הנכבד שיושב פה, שנותן טיפה בים, כי למשל ההדרכות שראינו, בבייביסיטרים שראינו, מתוך ה-50 שאנחנו מכירים, שנמצאים פה בקהילה, כ-20 מקבלים היום הדרכה פדגוגית, שזה טיפה בים וזה מכספי תרומות.
מיכל רוזין: סך התקציב של מסיל"ה הוא כמה?
מיכל רוזין: 3 מיליון?
<מירי ברברו אלקיים: שנה שעברה היה 2.4, משהו כזה, כש-2 מיליון זה תרומות.
<דורית אלטשולר: הרוב זה תרומות.
אורלי לוי אבקסיס: כמה מתוך זה עיריית תל אביב?
<דורית אלטשולר: רגע, אני אסביר.
<דורית אלטשולר: עיריית תל אביב שמה רק על מסיל"ה, בממוצע בסיפור הזה, רק בתחום הרווחה, אני לא מדברת על בריאות, אני לא מדברת על חינוך, אני לא מדברת על ביטחון שהעירייה משקיעה פה ים של כסף, רק בתחום הרווחה היא משקיעה כ-2.5 מיליון שקל נטו עירייה.
<דורית אלטשולר: זה אומר 600,000 מסיל"ה פלוס סידורים.
<דורית אלטשולר: יש ילדים שמסודרים בסידור חוץ ביתי, יש לנו 85 ילדים - - - אלה מקרי הקצה, תבינו, מי שמגיע אלינו כבר לפה, זה מקרי הקצה.
<דורית אלטשולר: משרד הרווחה משתתף ב-75%, העירייה 25%.
<דורית אלטשולר: יש לנו ילדים במעונות יום, בודדים, יש לנו משפחתונים, יש סידורי קלט חירום, אבל אנחנו מגיעים רק לקצה, לאלה שמגיעים אלינו במצבים מאוד מאוד קשים.
<דורית אלטשולר: אתם יכולים להבין שיש פה תרבות שהעובדות הסוציאליות של מחלקות הרווחה צריכות להתמודד איתה ללא כלים.
<דורית אלטשולר: תיארה לי איזה עובדת סוציאלית שהייתה צריכה לבוא לביקור בית באיזה חור פה בנווה שאנן, היא אומרת 'לא יכולתי למצוא את המקום, כי אין כתובת', צריך באינטואיציה להגיע למקום, כי זו שכנה אמרה שהיא שומעת שיש פה שלושה ילדים שבוכים כבר שש שעות והיא הגיעה לשם.
<דורית אלטשולר: ואז היא מצאה, פתחו לה את הדלת, היא הזעיקה משטרה, מצאה שלושה ילדים קשורים, קשורים למיטות.
מיכל רוזין: לכמה זמן התקציב הזה?
<דורית אלטשולר: שנייה.
<דורית אלטשולר: היא חיכתה לאמא שתגיע, הילדים היו שם שעות לבד קשורים, ואז הגיעה האמא עם סלים מהסופר ומעוד כמה קניות שהיא עשתה, והיא לא הבינה למה היא הגיעה לשם, מה קרה?
<דורית אלטשולר: 'קשרתי את הילדים', כי באריתריאה קושרים ילדים.
<דורית אלטשולר: לך תסביר שבארץ אני לוקחת אותם עם צו חירום מהבית.
<דורית אלטשולר: אלה התמונות שהעובדים הסוציאליים מתמודדים איתן.
<דורית אלטשולר: אלה המצבים.
<דורית אלטשולר: כשמצלצלים אלינו מבתי חולים ואומרים לנו 'יש פה ילדים שנולדו עם עיכובים התפתחותיים ואין לנו איך לטפל בהם, אין לנו את הכלים'.
<דורית אלטשולר: עוד מילה אני רק רוצה לומר.
<דורית אלטשולר: העובדים הזרים יושבים בשכונות הקשות ביותר בעיר.
<דורית אלטשולר: מבחינה סוציו אקונומית בעיר הזאת יש קוטביות מאוד גדולה.
<דורית אלטשולר: יש לנו את שכונות הצפון של תל אביב, שזה צהלה, רמת אביב ג', שכולכם מכירים, שגרים עשירי העיר, עשירי הארץ, ויש לנו פה את נווה שאנן, את עזרא והארגזים ונווה עופר ויפו ג' ויפו ד' ועג'מי, ששם גרים עניי הארץ.
<דורית אלטשולר: זאת אומרת בתוך העיר הזאת יש קוטביות גדולה שעושה לא טוב לתושבים המקומיים העניים, מכיוון שהעיר מדורגת מ-1 עד 10, מדינת ישראל מדרגת באשכולות 1 עד 10, 10 זה הגבוה, 1 זה הנמוך, ותל אביב-יפו מדורגת 8, היינו תקציבי הממשלה מגיעים אלינו במשורה ואז בעצם מה קורה?
<דורית אלטשולר: אותם התושבים פה שלא נהנים מזה שעשירי הארץ גרים בצהלה וברמת אביב, ואנחנו צוחקים ואנחנו אומרים ששם יש זעם מחמד.
<דורית אלטשולר: אתם יודעים מה זה זעם מחמד?
<דורית אלטשולר: אני חייבת לספר לכם.
אורלי לוי אבקסיס: מה תקציב העירייה לשנה?
<דורית אלטשולר: לא מעניין.
אורלי לוי אבקסיס: מעניין מאוד.
<דורית אלטשולר: אני יכולה להגיד לך את תקציב שירותי הרווחה בעירייה.
אורלי לוי אבקסיס: לא, כשאנחנו שמים את ה-600,000 כדי להחזיק את מסיל"ה - - -
<דורית אלטשולר: זה לא 600, תגידי 2.5 מיליון.
אורלי לוי אבקסיס: 2.5, אני מורידה את הכובע, אבל כשאנחנו מסתכלים על אחת הערים, את נכנסת לסיפור הזה של המדורגת גבוה, הקוטביות הזאת קיימת בתוך מדינת תל אביב, כשהיא משקיעה 2.5 מתוך התקציב שלה, זאת אומרת ש - - -
<דורית אלטשולר: רק בתחום הרווחה.
אורלי לוי אבקסיס: אוקיי, גם זה, בסדר, עושה טובה לאזרחיה וגם עושה טובה לתושביה הדרומיים, אבל כשאנחנו מציגים את זה כאיזה שהוא פרויקט ענק, בואו ניכנס לפרופורציות, כי תקציב עיירת פיתוח לשנה זה 100 מיליון ₪.
אורלי לוי אבקסיס: כשאת מדברת איתי על העיר תל אביב, שמדורגת 8, אני מתארת לעצמי מה התקציב שלה, ויש לה את היכולת לגבות מיסים, איפה היא משקיעה וכמה, בואו ניכנס לפרופורציה.
אורלי לוי אבקסיס: גם זה מבורך, האם זה מספיק?
אורלי לוי אבקסיס: מסתבר שלא, אבל אל תציגו את זה כאילו באיזה שהוא אופן הם לא מקבלים בגלל שנעשה להם עוול, מתוך איזה שהיא חלוקה, כי לעיר כן יש מקורות הכנסה ובממוצע היא 8.
אורלי לוי אבקסיס: בתכל'ס דרום תל אביב זה 0 עד 3 מבחינת האשכולות, לכן ההשקעה פה, בגלל שיש לך את יכולת התקצוב מהאזורים החזקים שלך, מכל המקומות של העסקים והארנונה והמיסים מסביב, אני לא יודעת כמה מדובר מתוך סך הכול התקציב השנתי של העירייה - - -
<דורית אלטשולר: אז אני אגיד לך.
<דורית אלטשולר: אני אתן לך תשובה, לא כרגע.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו אחרי הבחירות, אנחנו לא באים להרוס לאיזה מועמד כזה או אחר.
<דורית אלטשולר: חס וחלילה - - -
אורלי לוי אבקסיס: בסדר, כאשר אין כלום - - -
<דורית אלטשולר: לא, אני רוצה לומר.
<דורית אלטשולר: קודם כל אני לא רוצה שתהיה פה תמונה מעוותת.
<דורית אלטשולר: כל מי שנמצא פה בחדר יקבל את ההשקעה העירונית בתחום העובדים הזרים בכללותה.
<דורית אלטשולר: אני הצגתי רק את תחום הרווחה, שהוא קטן לעומת כל הדברים האחרים.
<דורית אלטשולר: אל תשכחו שיש פה חינוך - - - האישיו זה לא עיריית תל אביב-יפו, מדיניות במדינת ישראל קובעת ממשלה ולא עירייה, וזה הדבר.
<דורית אלטשולר: יש פה אוכלוסייה שלא נקבעה לגביה מדיניות.
<דורית אלטשולר: יש משרד התמ"ת שמחובתו לעשות פיקוח על מעונות היום.
<דורית אלטשולר: יש פה 50 מעונות יום, סו קולד מעונות, שאין עליהם פיקוח.
<דורית אלטשולר: מתי יש פיקוח?
<דורית אלטשולר: ותתקנו אותי אם אני טועה, ואני אשמח להיות טועה, פשוט מהשנים שלי, שאני מלווה את מסיל"ה ונמצאת בוועדות היגוי במסיל"ה ורואה את האנשים ושומעת, והייתה פה תמר שוורץ הרבה שנים והייתם שומעים אותה כמעט בוכה, פונה ופונה פונה, לא תפקידנו, דרך אגב, לעשות מעקב על מעונות היום, אין לנו גם את הכלים, אנחנו לא אנשי חינוך, אנחנו עובדים סוציאליים, אנחנו צריכים להיות צנועים במה אנחנו מסוגלים לעשות ומה לא.
<דורית אלטשולר: אנחנו, מתוך מעורבותנו במקום עושים את הכול כדי לתת הדרכה, כי כשאתה רואה 10 ילדים אוכלים מאותה צלחת, אתה אומר מה אני יכול לעשות למענם.
מיכל רוזין: אנחנו חייבים להתקדם בדיון ויש פה הרבה שרוצים לדבר.
מיכל רוזין: אני רק רוצה לומר שני דברים חשובים.
מיכל רוזין: קודם כל אנחנו פה, כי אנחנו לא חושבים שהאחריות צריכה להיות רק לפתחה של עיריית תל אביב, אנחנו חושבים שהיא צריכה להיות לפתחה של המדינה.
מיכל רוזין: אנחנו פה כי אנחנו אומרים שכל עוד קיימת האוכלוסייה הזאת פה, כל עוד היא נמצאת כאן, אנחנו צריכים לדאוג לרווחתם, בריאותם וחינוכם.
מיכל רוזין: זו הנקודה הבסיסית שממנה אנחנו מתחילים.
מיכל רוזין: האם אנחנו חושבים שהרשות המקומית יכולה לתת יותר?
מיכל רוזין: אנחנו חושבים שכן, אבל, שוב, אנחנו קודם כל חושבים שהמדינה צריכה לתת יותר.
אורלי לוי אבקסיס: את יכולה להתחיל את זה.
אורלי לוי אבקסיס: ככל שהמדינה תיתן היא גם תצפה למאטצ'ינג.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו כן היינו מחפשים איזה שהוא פתרון, ובוא נשים את ה - - -
<דורית אלטשולר: אבל בואי נדבר על מדיניות, כי - - -
אורלי לוי אבקסיס: אני אגיד לך מה, אני מפחדת שנצטרך ללכת ואנחנו - - -
<דורית אלטשולר: אז בואי נדבר על מדיניות.
אורלי לוי אבקסיס: ראינו את התמונה, אנחנו יודעים את המצב הגרוע, כולנו יודעים, ואנחנו יודעים גם את המצב הכללי, פחות רלוונטי לנו שבמדינת דרום תל אביב, לא תל אביב, יש למעלה מ-70,000, יש פה, אני הבנתי גם ממוטי, שיש פה הערכות שונות, זה לא משנה, גם אם יש פה 30,000, ועוד על איזה אוכלוסייה ועל מי הם מטילים את הקושי ומחלישים את החלשים, ומה שרלוונטי, מגיל 3 והלאה יש פתרון ממשרד החינוך, כולם על טייס אוטומטי.
אורלי לוי אבקסיס: לי יותר רלוונטי - - -
<קריאה: הדיון היום הוא על 0 עד 3.
אורלי לוי אבקסיס: כל מי שנכנס למערכת החינוך מתוקצב.
אורלי לוי אבקסיס: יש לו את כל המעטפת, כאילו ילד ישראלי.