GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורלי לוי אבקסיס: היום אנחנו בעידן מסחרי, הטלוויזיה עצמה הפכה להיות מסחרי וכל דבר מעבירים לנו דרך הילדים והילדים יכולים להיות מכשיר מעולה להוציא מההורים כסף אבל הילדים בעצם לא יכולים לגמרי להבין מתי נעשה בהם שימוש, מתי מדובר בפרסומת מסחרית, מתי מדובר במשהו שהוא לא ראוי.
אורלי לוי אבקסיס: יש ילדים שבאמת מזלם שפר עליהם והם נמצאים בתוך מסגרת ביתית שמאוד מכוונת, מאוד שומרת ומאוד מסבירה, אבל בואו נודה שהיום ברוב המשפחות ההורים עובדים ומעט זמן נותר להם להיות עם הילדים והילדים מוצאים את עצמם – ולא סתם אנחנו מובילים בעולם בצריכת ילדים את התקשורת במשך מספר שעות ביום - צורכים את התקשורת הזאת.
אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שזאת אחת המטרות של הוועדה הזאת, לראות איך אנחנו מגינים על הילדים מפני חשיפה לא ראויה ומפני השפעות לא ראויות.
אורלי לוי אבקסיס: אני יכולה לומר לכם שקיבלנו – ואני רוצה לומר תודה רבה לדוד רגב, הבנתי שזה ממך – דוגמאות של פניות ציבור.
אורלי לוי אבקסיס: דוד, תאמר את שמך ואת תפקידך לפרוטוקול.
<דוד רגב: דוד רגב, נציב פניות הציבור ברשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו.
אורלי לוי אבקסיס: הוא העביר אלינו איזושהי טעימה על פניות שהגיעו ומתי נמצאו ראויות או לא ראויות ומתי הוסרו.
אורלי לוי אבקסיס: יש נכונות לטפל בדברים הללו.
אורלי לוי אבקסיס: דוד, אתה תציג את זה אחר כך?
<דוד רגב: כרצונך.
אורלי לוי אבקסיס: יש כאן כמה נקודות שאני כאימא הזדעזעתי.
אורלי לוי אבקסיס: לדוגמה, אחת הפרסומות שלמזלנו הייתה תקופה קצרה לגבי הכריות, ילד שהוצג כמו יו הפנר.
<דוד רגב: תינוק בחיתול שהוא יו הפנר.
אורלי לוי אבקסיס: ושפנפנות מקיפות אותו והוא עם חלוק אמבטיה.
אורלי לוי אבקסיס: אתם יודעים מה, סוג של יאללה, תעברו לפני ותפתו אותי.
<דוד רגב: הוא כאילו מדבר אבל הוא לא מדבר.
אורלי לוי אבקסיס: הנושא הזה נמצא מוצדק וגם הוסר.
<קריאה: יש את הילד שאומר: אתם לא תחליטו עלי.
אורלי לוי אבקסיס: זה השני בתור.
<קריאה: נראה את הילד הזה מול ההורים שלו בעוד כמה שנים.
אורלי לוי אבקסיס: הבן שלי שהוא עוד לא בן שבע אמר לי השבוע: את לא תחליטי עלי.
אורלי לוי אבקסיס: אמרתי לו, עד גיל 18 רוב הדברים אני אחליט עליך.
אורלי לוי אבקסיס: הוא ממש חיקה את המבט הזה של אותו ילד בתשדיר.
<דוד רגב: במקרים האלה אני לפחות כנציב פניות הציבור רואה חשיבות מאוד גדולה לטיפול מהיר ולכן גם יצרנו סוג של מסלול ירוק.
<דוד רגב: הטיפול בתלונות של הפרסומות האלה ממש ארך ימים ספורים.
<דוד רגב: מה שהיה צריך להיות מוסר, הוסר.
<דוד רגב: אנחנו גם עשינו מסלול מקוצר כדי להסיר את התוכן הפוגעני הזה.
<קריאה: הפרסומת הזאת של אתם לא תחליטו עלי מופיעה בשעות 8-7.
<דוד רגב: הפתרון לגבי שוש היה שהיא לא תהיה לאורך כל שעות היום אלא בשעות בהן גם ההורים צופים.
<דוד רגב: זה נדחה לשעה 8 ומ-8 בערב.
<דוד רגב: חזקה על ההורים שכשהם עם הילדים שלהם וצופים בפרסומת הזאת, יש להם אחריות הורית והם יודעים אם להתערב או להחליט אם הילדים יראו או לא יראו או להסביר להם את הדברים.
<דוד רגב: להבדיל מכך, אם הם היו רואים אותה בשעה 2-3, כמו שיושבת ראש הוועדה, עת הילדים נמצאים לבד ואין מי שישגיח עליהם, אז באמת זה יכול לכת לכיוונים אחרים.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לומר לכם שאני קיבלתי אתמול פנייה, אבל אני לא רואה אותה כאן.
אורלי לוי אבקסיס: יש כאן הרבה פניות גם לגבי תכניות ולא רק לגבי פרסומות.
אורלי לוי אבקסיס: בואו נעשה סדר.
אורלי לוי אבקסיס: גם אני צריכה לעשות סדר.
אורלי לוי אבקסיס: יש לנו מסמך של מחלקת המחקר של הכנסת.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נבקש ממריה ושרון שהן עורכות המסמך לתת לנו סקירה קטנה כדי שנבין באיזה מטריה אנחנו עובדים.
אורלי לוי אבקסיס: מיד לאחר מכן נפתח את הדיון ונעלה את החששות.
אורלי לוי אבקסיס: נבדוק מה הם הכלים שעומדים לרשותנו כדי למנוע את אותן סכנות שאנחנו צופים, ואם צריך אנחנו גם נמליץ על בניית מסלול חדש או תשתית חדשה שיצטרכו להכפיף את הדברים לתוכה.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לא רוצים לעשות את זה באמצעות חוק שיכול לקחת הרבה זמן ואני חושבת שלפעמים חוק הוא דורסני מדי אבל לפעמים צריך להתאים את ההתקדמות בה אנחנו נמצאים מבחינה טכנולוגית ותקשורתית לתוך העולם של הילדים כי הילדים היום הם הצרכנים.
אורלי לוי אבקסיס: הם לא מחכים שההורים ינגישו להם את זה אלא הם יודעים לעשות זאת טוב מההורים אבל הם עדיין לא יודעים לסנן את זה.
אורלי לוי אבקסיס: אם אנחנו לא נסמוך על הכלים הקיימים היום, אנחנו נבקש לפתח כלים חדשים.
<מריה רבינוביץ: תודה רבה.
<מריה רבינוביץ: צהרים טובים.
<מריה רבינוביץ: התבקשנו לעשות סקירה קצרה על השתתפות ילדים בתכניות מציאות ובפרסומות בתקשורת מסחרית.
<מריה רבינוביץ: אני אתן סקירה של רגולציה שקיימת היום בתחום.
<מריה רבינוביץ: מכוח חוק עבודת נוער הותקנו תקנות עבודת נוער ב-1999 והן בעצם מסדירות את העניין של השתתפות ילדים מגיל שנה עד גיל 15 בהופעה ובפרסום.
<מריה רבינוביץ: על פי התקנות האלה צריך היתר לילדים להשתתף במופע ציבורי או בפרסום והאחראי על מתן ההיתר זה משרד הכלכלה שאחראי גם על האכיפה של יישום התקנות.
<מריה רבינוביץ: התקנות מפרטות את תנאי העסקתם של הקטינים והן לא מתייחסות באופן מפורש לתכניות מציאות.
<מריה רבינוביץ: זאת אומרת, אין שם התייחסות לסוג תכנית הטלוויזיה בה הילד משתתף וזאת אחת הבעיות.
<מריה רבינוביץ: ילדים שאינם שחקנים ואינם מגלמים תפקיד – אין שם עניין של העסקת הילד – כמו השתתפות בשעשועון או תכנית מציאות, לא נדרש במקרים כאלה היתר להשתתפותם בתכנית.
<מריה רבינוביץ: לסוגיה הזאת התבקש משרד הכלכלה להשיב בשנת 2012 בדיון שהתקיים כאן בנושא הזה.
<מריה רבינוביץ: לפי הבדיקה שלנו, הנושא עדיין בבדיקה והתקנות עדיין לא הותקנו בעניין הזה.
אורלי לוי אבקסיס: מתי בדקת מה קורה עם התקנות?
<מריה רבינוביץ: עכשיו.
אורלי לוי אבקסיס: התשובה שקיבלת הייתה ממשרד הכלכלה וקיבלת אותה בשבוע האחרון.
אורלי לוי אבקסיס: אם יש לכם ביום האחרון תשובות אחרות, אנחנו נשמח לקבל.
<מריה רבינוביץ: בעיה נוספת בתקנות היא שהן מתייחסות לקטינים עד גיל 15 בלבד כאשר אנחנו יודעים שעל פי חוק קטין הוא עד גיל 18.
<מריה רבינוביץ: רגולציה נוספת שקיימת בתחום היא רגולציה של הרגולטורים בתחום התקשורת ואחד מהם היא הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו שמסדירה את אופן השתתפות הילדים בפרסומות בכללים של הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו בנושא האתיקה בפרסומות ובטלוויזיה, כללים שהותקנו ב-1994 ובהם יש התייחסות מפורשת להשתתפות ילדים קטינים עד גיל 18 בפרסומת.
אורלי לוי אבקסיס: מה אומרים הכללים?
<מריה רבינוביץ: הכלל אומר שלא ישדר בעל זכיין תשדיר פרסומות בו מופיעים קטינים בהופעה שאיננה ראויה לקטין או תשדיר כאמור שיש בו משום פגיעה בכבודם של קטינים או ניצולם לרעה בכל דרך שהיא, בין השאר ילדים לא ימליצו בתשדיר פרסומות על מוצר או על שירות שככלל אינו מעניינם של ילדים בני גילם.
<מריה רבינוביץ: הכללים האלה מתוקף החוק של הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו.
אורלי לוי אבקסיס: זה משהו מאוד כולל.
אורלי לוי אבקסיס: הוא בגדר המלצה כי אין כאן באמת תוכן.
אורלי לוי אבקסיס: זה נתון לפרשנות.
<מריה רבינוביץ: בנושא של השתתפות ילדים בתכניות מציאות, השנה פרסמה הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו אמנה בנושא השתתפות ילדים בתכניות מציאות.
<מריה רבינוביץ: האמנה הזאת בעצם קובעת את ההגבלות על השתתפות ילדים בתכניות טלוויזיה לרבות תכניות מציאות ואת ההגנה שיש לתת לילדים בזמן שהם משתתפים ולאחר השידור.
<מריה רבינוביץ: האמנה חלה על תכניות טלוויזיה בהן משתתפים ילדים השתתפות אקטיבית.
<מריה רבינוביץ: כאן ברשותך אני רוצה לחזור לתקנות.
<מריה רבינוביץ: גם בתקנות וגם באמנה, השתתפות אקטיבית של הילד בתכנית, אבל יש תכניות בהן משתתפים הורים ולילד תפקיד משני כביכול ובמקרה כזה לא מקבלים היתר להשתתפות אותו ילד בתכנית אבל הילד עדיין משתתף.
<מריה רבינוביץ: האמנה מצורפת נכון להיום כנספח לחוזה התקשורת בין חברת הפקה להורה של הילד שמשתתף בתכנית.
<מריה רבינוביץ: לצורך זה הילד הוא עדיין מי שלא הגיע לגיל 18 ויש כאן איזושהי אי התאמה בין התקנות שמדברות על גיל 15 וכאן האמנה מדברת על גיל 18.
אורלי לוי אבקסיס: מישהו בודק שזה באמת מיושם?
<הילה וייצמן וייס: אני אשמח להתייחס אחר כך גם לגבי הכללים - שנאמרו בצורה חלקית – שחלים לגבי פרסומות וגם לגבי יישום האמנה.
<הילה וייצמן וייס: אתייחס לכל מה שצריך.
<מריה רבינוביץ: יש כאן איזושהי נקודה באמנה.
<מריה רבינוביץ: האמנה דורשת מצוות ההפקה להיעזר בליווי של פסיכולוגים במהלך ההפקה, בעת שידור התכנית ועד שלושה חודשים אחרי השידור.
<מריה רבינוביץ: יש הסבורים שאם אנחנו מבקשים ליווי פסיכולוגי של הילד במסגרת איזושהי השתתפות, זה ילד שאין לו בעיות אבל עדיין אנחנו רוצים למנוע מצב בעייתי, כך שאולי מלכתחילה עדיף שלא יהיה שם.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו צריכים לקחת בחשבון שיש כאן איזה סוג של ניגוד עניינים, כי אם אותו בעל מקצוע נשכר על ידי חברת ההפקה, מן הסתם הוא לא יגיד שהוא ממליץ לא להעסיק ילדים, מה שבאופן טבעי אולי היה מתבקש אם הוא היה נשכר על ידי ההורים באופן פרטני או באופן פרטי כשהיו אומרים לו שהם חושבים ללכת לתכנית ריאליטי ושואלים להמלצתו.
אורלי לוי אבקסיס: יכול להיות שתשובתו תהיה שונה.
אורלי לוי אבקסיס: נכון אדוני הפסיכיאטר?
<יעקב פולאקביץ: בהחלט.
<קריאה: לנו כפסיכולוגים יש איזו מחויבות למקצועיות.
אורלי לוי אבקסיס: יש כאן כמה אנשי מקצוע.
<יעקב פולאקביץ: זה נכון, אבל יחד עם זאת ברגע שהוא נשכר על ידי גוף מסוים והוא בא לבחון אם הילד יתאים או לא, בעצם באים בפניו פאנל של ילדים ומתוכם הוא מוציא את אלה שנראים לו הכי פחות רגישים או ניזוקים פוטנציאלית אבל אף אחד לא מבטיח שהם לא יהיו ניזוקים בסופו של דבר אחרי שהם יהיו חשופים, יפסידו בתהליך וכולי.
<יעקב פולאקביץ: הדוגמאות הקלאסיות המאוד קשות זה סופר נני והילדים שנגררים על הרצפה שם על ידי הוריהם ובתוך איזושהי תדמית של נפלת למישהו, לתוך המקום הכי פרטי שלהם, לתוך הבית שלהם, שם נפרץ הכול, שם אין שום גבולות והכל חשוף.
<יעקב פולאקביץ: ההתנהגות הכי קשה שלהם, כל מה שיש, הכול חשוף.
אורלי לוי אבקסיס: לגבי זה אין רגולציה?
<יעקב פולאקביץ: כלום.
<יעקב פולאקביץ: איזה רגולציה יש?
<יעקב פולאקביץ: אם אנחנו רואים את זה במסך, מה הרגולציה?
אורלי לוי אבקסיס: אני חייבת לומר שזאת תחושתי האישית.
אורלי לוי אבקסיס: כשאני ראיתי פרק אחד של סופר נני והיה שם מקרה באמת כל כך קשה של ילד, שאני חושבת שזה בכלל לא היה צריך להגיע לשידור, בגלל מה שהילד הזה נדרש אחר כך לעבור מבחינה חברתית וילדים יכולים להיות מאוד אכזריים.
אורלי לוי אבקסיס: אני בטוחה שהנזק גדל הרבה יותר מהתועלת של כמה טיפולים שניתנו במסגרת התכנית.
<יעקב פולאקביץ: אינסטנט טיפול.
אורלי לוי אבקסיס: אותו ילד, לבי יצא אליו.
אורלי לוי אבקסיס: אני לא מתביישת לומר שגם הזלתי דמעה, ועד היום אני מוטרדת ולא יודעת מה קרה לו בעקבות אותה תכנית.
<דוד רגב: אני אגיד לך אחר כך אבל לא לפני כולם כי זאת צנעת הפרט.
<דוד רגב: אני בדקתי את זה.
אורלי לוי אבקסיס: אם אתה לא רוצה לומר, אני מתארת לעצמי שזה לא כזה טוב.
<דוד רגב: מן הסתם.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מעלים כאן
אורלי לוי אבקסיס: נקודות שאני חושבת שצריכות לזעזע כל אחד מאתנו כי לפעמים ההורים בטעות, לפעמים באיזושהי תמימות, עושים משהו.
אורלי לוי אבקסיס: לפעמים אתה יודע גם להאכיל את מי שאתה רוצה בכמה לוקשים שהנה באנו לפתור לך בעיה אבל הם לא מודעים להשלכות.
אורלי לוי אבקסיס: אף אחד לא טורח להסביר להם מה יהיה אתם יום אחרי או מה יהיה עם הילדים האלה יום אחרי.
אורלי לוי אבקסיס: יש את המפלצת רייטינג וצריך לספק אותה והיא באה הרבה לפני טובת הילד.
אורלי לוי אבקסיס: זאת תחושתי ואני מקווה מאוד למצוא תשובות אחרות.
<קריאה: לצערי הילדים הפכו להיות קורבנות של הרייטינג.
<מריה רבינוביץ: אני אחזור לעניין האמנה.
<מריה רבינוביץ: על פי האמנה מבקש מפיק אישור מההורה של הילד להשתתפות הילד בתכנית, אישור רפואי ואישור ממערכת החינוך.
<מריה רבינוביץ: זה דומה גם לתקנות.
אורלי לוי אבקסיס: אם מערכת החינוך לא נותנת אישור ההורה יכול כאפוטרופוס על הילד לחתום?
<טובה בן ארי: אפילו הצו של הרחבת חוק חינוך עד גיל 18 לא מונע מההורים לעשות את זה.
אורלי לוי אבקסיס: זאת אומרת שיש כאן אות מתה כי למערכת החינוך אין באמת say.
<טובה בן ארי: ה-say הוא לאשר לו להיעדר.
אורלי לוי אבקסיס: אם אתם אוסרים, ההורים יכולים לקחת?
<טובה בן ארי: כן.
<טובה בן ארי: הם יכולים לקחת.
<טובה בן ארי: יש תהליך של בדיקה.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לא באנו עכשיו במטרה להדיר את רגליהם של ילדים מהשתתפויות כאלו ואחרות.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו באים ליצור פלטפורמה שתהיה נכונה לילד.
<הילה וייצמן וייס: אין בעיה.
<הילה וייצמן וייס: את שואלת שאלות שנוגעות לאמנה.
<הילה וייצמן וייס: האמנה התקבלה והאכיפה נעשית על ידי הרשות השנייה ולא על ידי משרד החינוך.
<הילה וייצמן וייס: זה לא רלוונטי.
אורלי לוי אבקסיס: זה רלוונטי מאוד.
<קריאה: צריכה להיות חתימה של מנהלת בית ספר.
<הילה וייצמן וייס: שאלתם האם אפשר ללא אישור מנהל המוסד החינוכי לקבל ילד לתכנית.
<הילה וייצמן וייס: אני עונה לך שלא כי אחד התנאים שהאמנה קובעת הוא שיהיה אישור של מנהל המוסד החינוכי.
<הילה וייצמן וייס: כלומר, אי אפשר לוותר על האישור הזה.
<הילה וייצמן וייס: ללא האישור הזה מבחינתנו הרגולטור יפעיל את האכיפה שלו.
אורלי לוי אבקסיס: נמצאת כאן נציגת משרד החינוך.
אורלי לוי אבקסיס: מה תפקידך במשרד החינוך?
<טובה בן ארי: מפקחת ארצית על זכויות תלמידים.
<הילה וייצמן וייס: היא לא זאת שאוכפת את האמנה.
<הילה וייצמן וייס: אנחנו מדברים על האמנה.
אורלי לוי אבקסיס: זה גם לא תפקידה לאכוף.
<טובה בן ארי: בלי חתימת מנהלת בית ספר או מי מטעמה או הפיקוח, ילד לכאורה לא ישתתף בתכנית כזו או אחרת אבל ידוע לי שמנהלים לא חתמו והילדים מופיעים בתכנית כאלה ואחרות.
אורלי לוי אבקסיס: זאת המציאות בשטח.
אורלי לוי אבקסיס: או שאתם לא אוכפים או שמישהו עושה עוקף ואת זה אנחנו צריכים לפתור.
<מריה רבינוביץ: נקודה נוספת.
<מריה רבינוביץ: בהודעה לעיתונות של הרשות השנייה על פרסום האמנה צוין כי בשנת 2012 השתתפו כארבעים ילדים בתכניות טלוויזיה ובשנת 2013 צפוי מספר דומה.
<מריה רבינוביץ: אני לא יודעת מה המספר של הילדים שלמעשה השתתפו בתכניות.
<אריאנה מלמד: זה מאוד לא סביר.
<אריאנה מלמד: כמי שצורכת יותר טלוויזיה מכולכם, זה לא סביר.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו באמת נשאל איך אנחנו בודקים ומה נחשב השתתפות של ילד כדי שהוא ייכנס לסטטיסטיקה.
<אריאנה מלמד: בכל שידור של כוכב נולד יש לפחות עשרים אחים קטנים, בנים של, בנים ובנות של.
<אריאנה מלמד: זה לא יתכן.
<מריה רבינוביץ: ניסינו בזמן הקצר שהיה לנו לבדוק את אופן יישום האמנה ובאמת איך אוכפים את יישומה.
<מריה רבינוביץ: פנינו לזכיינים ולרשות השנייה.
<מריה רבינוביץ: קיבלנו תשובות מישראל 10 ומרשת והתשובה היא פחות או יותר אותה תשובה שאומרת שהאמנה בעניין השתתפות ילדים בתכניות ריאליטי, הנספח הוא חלק בלתי נפרד מהסכם בין הזכיין לבין חברת ההפקה ודינה של הפרת אמנה כדין הפרת הסכם.
<קריאה: שזה אומר?
<אריאנה מלמד: שאפשר לוותר על זה.
<מריה רבינוביץ: שאפשר להפעיל סנקציות.
אורלי לוי אבקסיס: מה הסנקציות?
<אריאנה מלמד: אפשר גם להחליק את זה.
<מריה רבינוביץ: יש סנקציות.
<מריה רבינוביץ: זה עניין של חוזה ואני לא קראתי אותו כי לא קיבלתי דוגמת חוזה.
<אריאנה מלמד: אין לזה שום תוקף מחייב כלפי חוץ.
<מריה רבינוביץ: באמנה אין סנקציה.
<הילה וייצמן וייס: זה חלק מהכללים שחלים על הזכיינים.
אורלי לוי אבקסיס: אתם כרגולטור לא רוצים שהכנסת תכתיב לכם מה כן ומה לא.
אורלי לוי אבקסיס: המצב הקיים היום, ואני אתן לכם בהמשך את זכות הדיבור, הוא לא מספק ואתם תשמעו כאן את גורמי המקצוע ממשרד החינוך עד למצב הפסיכולוגי, הפסיכיאטרי וכולי.
אורלי לוי אבקסיס: בשורה התחתונה או שאתם תספקו לנו בסופו של יום איזשהו בסיס חדש, נוסף, שיהיה עם שיניים, שיהיה בר אכיפה, שיספק איזושהי ראיה שרואה את טובת הילד לפני טובת הפרסומת וטובת המוצר.
<טובה בן ארי: או טובת הציבור.
<טובה בן ארי: זה סוג של סיפוק של צרכים של ציבור שצופה בזה.
אורלי לוי אבקסיס: בשורה התחתונה, אם זה לא יקרה – אז הכנסת תכתיב לכם איך זה יקרה ואנחנו לא רוצים להגיע לשם.
<הילה וייצמן וייס: אני אשמח להתייחס.
אורלי לוי אבקסיס: בוודאי שתשמחי להתייחס.
אורלי לוי אבקסיס: מריה, סיימנו?
<אריאנה מלמד: אני מדברת כאן כמבקרת טלוויזיה וכאימא שחסמה את ערוץ הילדים, תחסום ותמשיך לחסום את ערוץ הילדים בפני בתי.
אורלי לוי אבקסיס: ערוץ הילדים שאמור להיות באמת עם תוכן.
<אריאנה מלמד: זה כובעי וזה הטייטל הכפול שלי כאן.
<אריאנה מלמד: אני באמת רוצה לתת מסגרת קצת יותר רחבה מאשר ילדים בפרסומות הילדים ובתכניות ריאליטי.
<אריאנה מלמד: אנחנו רוצים להגן על ילדים באשר הם ילדים.
<אריאנה מלמד: היחס בין ילדים לטלוויזיה מתחלק לשלושה חלקים.
<אריאנה מלמד: רובם של הילדים הם צופים ועוד מעט אנחנו נשמע מפיה של בתי וחברתה הטובה שעשו מחקר כמותי קטן וראו במה צופים ילדים.
אורלי לוי אבקסיס: איפה הם עשו את המחקר?
<אריאנה מלמד: בבית.
<אריאנה מלמד: פתחנו סוף סוף את ערוץ הילדים.
אורלי לוי אבקסיס: רק על ערוץ הילדים?
<אריאנה מלמד: כן.
<אריאנה מלמד: אמרתי להם שישבו ויראו איך מתייחסים לבנים ואיך מתייחסים לבנות, מי לובש מה, מי עושה מה ואת המסקנות שלהן תכף תוכלו לשמוע.
<אריאנה מלמד: יש לנו ילדים כצופים ואלה טעונים הגנה יותר מכולם מפני שהם לא צופים בטלוויזיה כמונו.
<אריאנה מלמד: מבחינתם מה שקורה על המסך מגדיר לא רק את הנורמטיבי אלא גם את הנחשק וזה חשוב מאוד.
<אריאנה מלמד: מבחינתם לוקח שנים עד שאתה מסביר לילד את ההבדל בין מציאות לדמיון ובין הארי פוטר לבין החיים.
<אריאנה מלמד: בחיים לא עפים וסרט פורנוגרפי, זה בדיוק כמו בהארי פוטר, זה לא אמיתי.
<אריאנה מלמד: מסבירים לילד למה אתה רואה כל כך הרבה חריצים של ציצים על המסך עד גיל עשר ולמה אתה רואה כל כך הרבה אלימות ומה זה עושה.
<אריאנה מלמד: לא בכל בית יכולים להסביר את זה.
<אריאנה מלמד: אני רוצה שתיקחו מכאן משהו תיאורטי אחד.
<אריאנה מלמד: יש תיאוריה שלא כולם מסכימים על קלטיביישן תיאורי, ואולי מישהו כאן מכיר אותה, תיאוריה שאומרת שאם אתה צופה במאה אלף מקרים של אלימות בטלוויזיה עד גיל 18, משהו בך נהיה נייר זכוכית.
<אריאנה מלמד: אין לתיאוריה הזאת אישוש במקרים פרטניים שמישהו רצח בגלל האלימות אבל אני רוצה לתת לכם שלוש דוגמאות לקלטיביישן תיאורי בארץ.
<אריאנה מלמד: אתם מכירים את המבטא הזה שיש לילדות קטנות שמדברות לפעמים עם סימן שאלה בסוף המשפט כשלא צריך?
<אריאנה מלמד: זה הגיע מצפון קליפורניה וזה הגיע דרך דיבוב.
<אריאנה מלמד: זה בכלל לא היה לפני 1992.
<אריאנה מלמד: ב-1992 התחיל ערוץ הילדים עם סדרות מדובבות.
<אריאנה מלמד: משום מה המדבבים אימצו את המבטא המגעיל הזה ולפעמים אני מוצאת את עצמי שואגת על עמליה ואומרת לה: בצפון קליפורניה תדברי כך אבל לא בבית.
<אריאנה מלמד: אתם מכירים את המשפט המדהים שלא היה כאן לפני 1992: התנשאי לי?
<אריאנה מלמד: מישהו פעם שמה את המשפט הזה בעברית?
אורלי לוי אבקסיס: הלוואי שהייתי שומעת את המשפט הזה.
אורלי לוי אבקסיס: אצלי היה: בואי נלך לבחור אולם.
<אריאנה מלמד: אצלי זה היה: אישה, הולכים להתחתן.
<אריאנה מלמד: התנשאי לי מגיע מאין ספור סדרות.
<אריאנה מלמד: התנשאי לי, כריעת הברך, הטבעת, כל הסיפור הזה הוא לא היה קיים בצורה הזאת לפני 1992.
<אריאנה מלמד: צברים ישראלים היו אומרים: רוצה להתחתן כבר?
<אריאנה מלמד: וזה היה במקרה הטוב.
<אריאנה מלמד: דבר שלישי וחשוב לא פחות.
<אריאנה מלמד: נשפי הסיום של כיתה י"ב.
<אריאנה מלמד: בברלי הילס.
<אריאנה מלמד: הקלטיביישן תיאורי עובד בכל המישורים.
<קריאה: עכשיו זה כבר בת-מצווש.
<אריאנה מלמד: זה עובד בכל המישורים.
<אריאנה מלמד: למשל, מה לדעתכם יש יותר, מורים או שוטרים?
<קריאה: מורים.
<אריאנה מלמד: מישהו אמר שוטרים?
<אריאנה מלמד: מי שאמר שוטרים רואה יותר מדי טלוויזיה מפני שיש משהו בצפייה המרוכזת, כמו של ילדינו, שמעוות את המציאות.
<אריאנה מלמד: ילדים כצופים, ילדים כמשתתפים, ילדים כמושאי סיקור.
<אריאנה מלמד: רבותיי, זה נורא נורא חשוב האופן שבו מדברים על ילדים ועל בני נוער.
<אריאנה מלמד: בפרשת אייל גולן היה כתב חצוף של ערוץ 2 שהרשה לעצמו בפריים טיים של החדשות לקעקע אמינות של עדות שלא נבחנה בבית משפט רק מפני שהנערה שמסרה את העדות ההינה בחוצפתה ללכת גם לערוץ 10.
<אריאנה מלמד: הוא התנקם בה דרך זה.
אורלי לוי אבקסיס: את אומרת את זה מתוך מקום של?
<אריאנה מלמד: לא מתוך מקום.
<אריאנה מלמד: אני ראיתי את זה.
אורלי לוי אבקסיס: אבל איך את יודעת שהוא מתנקם בגלל שהיא הלכה לערוץ המתחרה?
<אריאנה מלמד: מפני שהוא אמר: היא לא אמינה והיא גם הלכה לערוצים אחרים.
<אריאנה מלמד: הוא אמר את זה בפריים טיים.
<אריאנה מלמד: למות, אורלי, למות.
<אריאנה מלמד: האופן שבו אנחנו מדברים על ילדים כקורבנות או על ילדים באופן כללי, האופן שבו הורים מדברים על ילדים באימא מחליפה למשל ולא רק בסופר נני.
<אריאנה מלמד: הדבר השלישי הוא ילדים כקהל בתכניות.
<אריאנה מלמד: לא מזמן ב-X פקטור נחשפנו לעובדה מצערת שרוב הקהל הוא בנות 12 ונחשפנו גם לעכוזו של אחד המתמודדים בפני כל הקהל של הבנות.
<אריאנה מלמד: זה לא שהוא חשף את עכוזו כי התחשק לו אלא כי ההפקה אמרה לו.
<אריאנה מלמד: ההפקה רואה מי הקהל שלה.
<אריאנה מלמד: זה היה צריך לא להיות שם, זה היה צריך לרדת בעריכה, אבל לא, פריים טיים, 9 בערב.
<אריאנה מלמד: מה לומדות מזה ילדות?
<אריאנה מלמד: זה בסדר גמור להראות את התחת שלך בטלוויזיה.
<קריאה: הגשנו על זה תלונה.
<אריאנה מלמד: זאת תכנית לילדים.
<אריאנה מלמד: גם שחר חסון.
<קריאה: בערוץ 10?
<אריאנה מלמד: לא משנה איזה ערוץ.
<אריאנה מלמד: זה הכול אותו זבל.
<אריאנה מלמד: מה שילדים לומדים מזה זה לא רק שזה בסדר לחשוף את התחת שלך אלא כדי להגיע ל-X פקטור אני צריכה לחשוף או את החריץ של הציצים, או אם אין לי ציצים, את התחת.
<אריאנה מלמד: סליחה שאמרתי ציצים בקול רם.
<אריאנה מלמד: אני נורא מבקשת מכם להקשיב לעבודה מאוד מאוד יפה שעשו עמליה מלמד ועדי יובל חברתה.
<אריאנה מלמד: נתחיל בעמליה.
אורלי לוי אבקסיס: עמליה, מה בדקתן?
<עמליה מלמד: צפינו שש שעות בערוץ הילדים ותאמיני לי, זה ממש לא כיף.
אורלי לוי אבקסיס: ביום חופש או ביום רגיל?
<אריאנה מלמד: אני מבקשת לתת לה לקרוא, אם אפשר.
<אריאנה מלמד: זה לא יהיה מאוד ארוך.
<עמליה מלמד: אני מבקשת לדבר על המראה.
<עמליה מלמד: טלוויזיה אנחנו קודם כל קולטים דרך העיניים.
<עמליה מלמד: רוב המידע שעובר מן העיניים למוח הוא מידע חזותי.
<עמליה מלמד: בדקתי איך נראים הבנים והבנות בחמש תכניות בהן צפיתי עם חברתי עדי יובל בערוץ הילדים.
<עמליה מלמד: התכניות הן העולם המופלא של ג'מבו שמיועד בעיקר לבנים, סדרה מצוירת.
<עמליה מלמד: החולמים, סדרת דרמה.
<עמליה מלמד: הפרעת קשב שהיא תכנית צחוקים באולפן.
<עמליה מלמד: הפיג'מות שהיא סדרה קומית ו-ניפגש בסיבוב, עוד תכנית צחוקים עם ילדים שמזמינים אותם לאולפן.
<עמליה מלמד: מה שהכי בולט לעין הוא שיש בתכניות האלה הרבה יותר בנים מאשר בנות והכי בולט הוא שיש הבדל עצום בין הלבוש של הבנים לבין הלבוש של הבנות.
<עמליה מלמד: ב-החולמים למשל הבנים לובשים בגדים רגילים של בנים, ג'ינס וחולצה ואילו הבנות לובשות שמלות קצרות, עקבים גבוהים או חולצה עם מחשופים מאוד בולטים.
<עמליה מלמד: כשילדה לובשת מכנסיים, היא גם מתנהגת כמו בן זה כמובן שטויות כי בעולם האמיתי הרבה נשים לובשות מכנסיים וזה לא משנה את ההתנהגות שלהן.
<עמליה מלמד: בתכניות שיש קהל באולפן, גם בפרומואים, מופיעות בנות בחולצות בטן, חולצות חושפניות, גופיות שמבליטות להן את החזה והבנים מתלבשים רגיל.
<עמליה מלמד: אף בן לא מופיע במכנסיים קצרים ואף בן לא חושף את גופו.
<עמליה מלמד: גם כאשר הבנות בקהל, כמו ב-הפרעת קשב, המצלמה – והייתה חבורה של בנות שכולן עם גופיות חשופות, עומדות ושרות שיר של אייל גולן.
<עמליה מלמד: כך גם בפרומו ל-מקום האמיתי.
<עמליה מלמד: אני לא מבינה למה מנחות בתכנית לילדים צריכות להופיע בצורה שמבליטה רק את המיניות שלהן ומה הילדים לומדים מהמנחות בגופיות שרואים להן את השסע בחזה.
<עמליה מלמד: אם מישהו מכם הבין למה זה קורה או למה זה צריך להיות כך?
<עמליה מלמד: שיסביר לי את זה בבקשה.
<אריאנה מלמד: עדי, החלק השני של המחקר.
<עדי יובל: אני מבקשת לסכם את ההתנהגות של הגיבורים בסדרות בהן צפינו ונתחיל בשפה, או בעצם בטון הדיבור.
<עדי יובל: בחמש תכניות שבדקנו, באחת לא היו בנות.
<עדי יובל: בארבעת התכניות האחרות כל הבנות מדברות בקול צפצפני גבוה עם סימני שאלה בסוף המשפט, בצורה שהיא מאוד לא טבעית.
<עדי יובל: אני כבר מכירה בנות שמדברות כך כי הן צופות יותר מדי בטלוויזיה.
<עדי יובל: אין אפילו בת אחת שמדברת בעברית עם אוצר מלים גדול או מעניין.
<עדי יובל: גם כשטל מוסרי, שהוא המנחה של ניפגש בסיבוב, מחקה בנות, הוא עושה את זה באותו קול צפצפני גבוה כאילו כל הבנות בעולם מדברות רק כך.
<עדי יובל: הבנים לעומת זאת צועקים ונובחים.
<עדי יובל: קשה למצוא מישהו שמדבר בקול נורמלי.
<עדי יובל: מצאתי יותר מדי מקרים של אלימות בשש השעות בהן צפיתי.
<עדי יובל: דחיפות, מכות, אגרופים, כאפות ועידוד לאלימות, כמו בפרק של החולמים כאשר הבנים קשורים לבית וכלל לא נענש.
<עדי יובל: הבנים גם מהמרים על כסף בשש-בש, מרמים, גונבים, מתייחסים לבנות בזלזול או חושבים שהן מסכנות ופחדניות.
<עדי יובל: לא מצאתי בתכנית אפילו בת אחת בתפקיד של מנהיגה או גיבורה ראשית שמובילה חבורה של בנים ובנות גם יחד.
<עדי יובל: ברוב התכניות שבדקנו אין בכלל מורים והורים.
<עדי יובל: אם יש הורים או מורים, מתייחסים אליהם בזלזול ובחוסר כבוד.
<עדי יובל: ב-הפרעת קשב צוחקים על הורים ומורים והמסר הוא שהטרדה ואלימות מילולית כלפי המורה וההורה זה ממש בסדר.
<עדי יובל: מה שמפריע לי במיוחד הוא שאף אחד לא מנסה להתווכח עם ההתנהגות האלימה של הבנים.
<עדי יובל: מציגים אותה כאילו זו התנהגות טבעית ונורמלית של ילדים.
<עדי יובל: הבנות מתנהגות בצורה הפוכה.
<עדי יובל: הן בכייניות, מסכנות, תחמניות או סתם נגררות אחרי הבנים.
<עדי יובל: הן מתייחסים לבנים כאילו הם הכול יכולים ואף פעם לא מגיבות נגד הזלזול וחוסר הנימוס של הבנים.
<עדי יובל: כמובן שהן לא אלימות בכלל.
<עדי יובל: הן מוצגות כחלשות כל כך שכל התפקיד שלהן הוא ללבוש בגדים חושפניים ולשתוק.
<עדי יובל: אם אפשר לומר.
<עדי יובל: לנו אין כבלים בבית אלא רק ערוץ חינוכית ואני חיה מעולה ונראה לי שאני חיה יותר טוב מאחרים.
אורלי לוי אבקסיס: בנות כמה אתן?
<עמליה מלמד: 12 וחצי.
<אריאנה מלמד: בית ספר גולדה מאיר, נהריה.
אורלי לוי אבקסיס: אני באמת מודה לכן.
אורלי לוי אבקסיס: עשיתם עבודה נהדרת.
אורלי לוי אבקסיס: ביטאתן מאוד יפה את התחושות שלכן.
<הילי חורב קסוטו: ברשותך, אני מנהלת את ערוץ הילדים ואני מאוד רוצה להגיב ואני אגיד בחן כי אני חלילה לא רוצה לפגוע בבנות אבל תנו לי את זכות הדיבור.
אורלי לוי אבקסיס: אני לא אתן לוועדה הזו להסתיים לפני כולם יגיבו.
<דוד רגב: אני רוצה לומר שאני מחזק מאוד מאוד את דבריהן של שתי הנערות המקסימות.
<דוד רגב: נציבות פניות הציבור ברשות השנייה היא גוף עצמאי שעובד ברשות השנייה ומעבר למענה לתלונות, פיתחתי שורה של כלים ואחד הכלים הוא – זאת אולי מילה גדולה – לחנך את הדור הצעיר לצפות בצורה ביקורתית בתכנים.
<דוד רגב: אנחנו יצרנו שיתוף פעולה עם משרד החינוך, עם האחראית על לימודי תקשורת במשרד החינוך, דורית באלין, ואני מרצה בבתי ספר וממש מלמד את הילדים איך להסתכל על פרסומת בצורה ביקורתית.
<דוד רגב: אנחנו גם מפתחים לילדים ולנוער משהו שביקשתי לפתח, אפליקציה.
<דוד רגב: היום רוב הילדים עם סמארטפונים ואני כן רוצה שהם יתלוננו.
<דוד רגב: לכן אחד הכלים להגיע אליהם, זה התפתח מכך שישבתי עם הבת שלי וראינו את האח הגדול ואמרתי לה להתלונן, אבל היא אמרה שהיא ליד המחשב וזה ייקח זמן.
<דוד רגב: אמרתי לה שאני לה את טופס התלונה אליה ואז התוצאה היא שאנחנו מפתחים כלי כזה.
<דוד רגב: יש לנו נעלם אחד גדול וכאן הן שפכו אור על הנושא הזה.
<דוד רגב: אנחנו לא יודעים מה הילדים רואים.
<דוד רגב: אני יכול לתת לכם דוגמה דווקא מהטלוויזיה החינוכית.
<דוד רגב: חופשת פסח.
<דוד רגב: אתם מכירים את התכנית גלילאו?
<דוד רגב: תכנית מדע לנוער שאף אחד לא חושד שהיא תכנית בעייתית.
<דוד רגב: אחד הדיונים שהיו, וקיבלנו תלונה בנושא הזה, של ילד בן שמונה שראה את תכנית מדע לנוער ובאחד הקטעים דובר שם על הקשר בין גברים קרחים לאון המיני שלהם.
<דוד רגב: קטע שלם בתכנית גלילאו.