GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ליאת קליין: יש צורך במאבק ציבורי חברתי משולב על כל הנושא הזה, ובעיקר אני מסמנת פה את כל הנושא של מניעה, של איתור, של זיהוי ושל דיווח, ששם, לדעתי, לא עשינו את כל מה שאפשר.
<ליאת קליין: יש עדיין לאן ללכת.
<ליאת קליין: אני יכולה להגיד שבתקופה האחרונה אנחנו מקדמים שורה ארוכה של הצעות חוק, פועלים בכיוונים שונים מול בתי המשפט, מתוך החשיבות של ההכרה המשפטית בזה, על כל הנושא, גם של חובת הדיווח עצמה, שזה נושא סופר מורכב ועולה לדיון פעם אחר פעם, הנושא נמצא עדיין במשרד המשפטים, על מה היא חובת הדיווח הזאת, האם היא רחבה מדי, היא לא רחבה מספיק.
<ליאת קליין: יש המון מקרים שהיום לא מכוסים בתוך המקרים של חובת דיווח, למשל פגיעה מינית שלא נעשית על ידי בן משפחה, יכול להיות שהשכן במכולת פגע בחמש ילדות שונות, אבל אין לנו חובת דיווח במקרה הזה.
<ליאת קליין: ומצד שני חובת דיווח שלפעמים יכול להיות שימוש לא נכון וזה יכול ליצור נזקים מאוד מאוד גדולים, במקרה של ילד שהוא לא בשל עדיין לצאת ועל כל המורכבות של חקירה משטרתית.
<ליאת קליין: כל הנושא הזה הוא נושא מאוד מורכב, מאוד ייחודי, ואני חושבת שפה אנחנו מסמנות איזה שהוא כיוון שצריך ללכת בו.
<ליאת קליין: גם בנושא הבסיסי של חובת הדיווח עצמה, לנסות ליצור איזה שהיא נוסחת איזון, שמצד אחד תאפשר לנו יותר יכולת לאתר ולזהות בזמן אמת, ומצד שני להפוך את המקום של הדיווח לדיווח מותאם ונכון ורגיש לצרכים הפרטיים של אותה הפונָה ואותו פונֶה.
<ליאת קליין: זה צריך להיעשות גם בעשייה המשפטית ובחקיקה וגם בהטמעה אצל הגופים השונים.
<ליאת קליין: וכאן ככה יושבות חברת הכנסת מיכל רוזין וחברת הכנסת אורלי לוי, הצעת החוק שמובילות מיכל ואורלי ביחד, הן מקדמות הצעת חוק שמבקשת לחייב הכשרות לאנשי מקצוע, אחר כך אתם תרחיבו על זה, מתחום הבריאות, הרווחה והחינוך על הנושא של התעללות בילדים.
<ליאת קליין: בכל הנושא של אנשי המקצוע בתחומים האלה.
<ליאת קליין: הם אלה שפוגשים את הילדים רוב שעות היום, בבתי ספר, בתי חולים, יש להם כלי אמיתי לזהות ולאתר.
<ליאת קליין: גם אם יש חובת דיווח, לא תמיד לאותם אנשי מקצוע יש יכולת לדעת איך מאתרים ואיך מזהים.
<ליאת קליין: הנושא של פגיעה מינית זו דיסציפלינה שכבר היום מוכרת כנושא שדורש מומחיות אמיתית וידע מדויק והיום אין את הידע הזה אצל כל הגורמים.
<ליאת קליין: לכן הציפייה שלנו, ואנחנו כן קוראות שזה יבוא, זה כבר נעשה בדרך של הצעת חוק, אבל כן לתמיכה במובן הזה של קידום הנושא של לחייב את כל אנשי המקצוע מכל התחומים השונים, גם איך מזהים ואיך מאתרים, אבל גם איך מדווחים ועושים את זה נכון.
<ליאת קליין: היום חובת הדיווח מאפשרת גם ערוץ של פנייה לרווחה, גם ערוץ של פנייה למשטרה, צריך לדעת מתי הכלי הוא יותר מתאים, איך עושים את זה בצורה נכונה.
<ליאת קליין: אני חושבת שהיום אפשר לדבר על זה שמורים ורופאים, המון אנשי מקצוע, צריכים לעבור הכשרות בעזרה ראשונה כתנאי בסיסי לקבלת תעודת רישיון, אבל על הנושא הזה, של איתור וזיהוי, שהוא סופר חשוב וכל כך בסיסי ואת הנזקים שלו אנחנו רואות אחר כך בכל כך הרבה צורות, אין היום חובה כזאת, וזה משהו שכדאי ונכון לעגן בחקיקה.
<ליאת קליין: אני אגיד ככה כאמירה אישית, שאנחנו מגיעות לכאן לכנסת די הרבה, אנחנו נמצאות פה המון בדיונים שונים.
<ליאת קליין: אם זה בנושא של זנות, מדברים תמיד על הקשר בין פגיעה מינית בילדות למקרים של תופעות של זנות וזנות קטינים בוודאי.
<ליאת קליין: אנחנו מגיעות לפה על כל הנושא של הפרעות אכילה ועל הקשר בין זה לבין פגיעה מינית.
<ליאת קליין: אנחנו מדברים על כל הנושא של התמכרויות שונות והקשר לפגיעה מינית.
<ליאת קליין: נראה שלכול אנחנו עושים, אבל אנחנו לא עושים פה, בשורש, בנושא של פגיעה מינית אין מספיק עשייה ברמת השיקום, ברמת הטיפול, ברמת האכיפה ובטח ובטח בנושא של רמת המניעה, כדי לעצור את התופעה הכול כך מושרשת הזאת.
אורלי לוי אבקסיס: אז כשאנחנו מדברים על הנושא של המניעה ואתם מספרים שהסדנאות, אמרתם 11,000 סדנאות בשנה בבתי הספר, שזה נראה לי לא מעט, אבל שוב פעם, זה תלוי במי?
אורלי לוי אבקסיס: במנהל שמחליט אם הוא לוקח את הסדנה?
אורלי לוי אבקסיס: זה לא משהו - - - ?
<מרים שלר: קודם כל אני גם מברכת מאוד על הדיון הזה ובאמת מזל טוב על המינוי של יושבת ראש הוועדה.
<מרים שלר: אני חושבת שחלק מהבעיה, באמת אנחנו מדברות פה הרבה מאוד על החוסר בהכשרה והחוסר ביכולת להכיל את הנושא הזה ואני חושבת שבאופן עקרוני כל הזמן יש פרדוקס, כי חושבים שיש באמת המון המון התקדמות והתקדמנו והשיח מאוד מאוד התקדם, אבל בסופו של דבר עדיין יש קשר שתיקה סביב הנושא הזה, עדיין יש המון המון המון ילדים במדינת ישראל שפשוט הם במצב של מוות.
<מרים שלר: אנחנו צריכים להבין את זה, אנחנו צריכים להבין שעכשיו השקיעו כל כך הרבה כסף בסיפור הזה של הבר נוער ורצו לדבר על הסיפור של הרצח ורצח זה תמיד הנושא העיקרי, וצריכים להבין שפגיעה מינית לילד בבית ספר, לילדה בגיל ההתבגרות, בגיל הילדות, זה שווה למוות.
<מרים שלר: אנחנו צריכים להתגייס בתור חברה ולראות מה אנחנו עושים עם זה.
<מרים שלר: זה לא פחות ממגפה, זה לא פחות מתופעה, וזה לא יכול להיות שאנחנו נשלים עם המספרים האלה כשאנחנו באים לכנסת עוד פעם ועוד פעם ועוד פעם, מדברים על זה, 1 מ-3, 1 מ-5, חוזרים הביתה, כולם עצובים ושום דבר לא משתנה.
אורלי לוי אבקסיס: אבל דברים כן השתנו.
אורלי לוי אבקסיס: כי אם אנחנו מדברים על - - -
<מרים שלר: זה השתנה מבחינת השיח - - -
אורלי לוי אבקסיס: אבל שוב פעם, מבחינת השיח ומבחינת רצונו הטוב של המנהל במקום.
<מרים שלר: מבחינתי זה לא השתנה, עד שאין שיעורי חובה בתנ"ך, אין שיעורי חובה במתמטיקה, אין שיעורי חובה ב - - -
אורלי לוי אבקסיס: מה, כישורי חיים תגידו לי עוד פעם?
אורלי לוי אבקסיס: אני אגיד לך - - -
<הילה סגל: אני אשמח להתייחס בצורה מסודרת.
אורלי לוי אבקסיס: אני אתן לך להתייחס בצורה מסודרת, רק נקודה אחת, על כישורי החיים.
אורלי לוי אבקסיס: כל נושא שאנחנו מדברים בו, אם זה בוועדת הבריאות על נושא של השמנה בקרב ילדים, אומרים לנו כישורי חיים, אם זה בנושאים של היגיינה, כישורי חיים, אם זה בנושאים חברתיים אחרים, כישורי חיים.
אורלי לוי אבקסיס: כמה שעות כישורי חיים יש במערכת החינוך ובמערכת בכלל כדי שאפשר יהיה לדחוף שם את כל הסל הזה?
מרדכי יוגב: סליחה, הערה קצרה, אני חושב שנכון להפריד ודבר ראשון לחייב את השתלמויות המורים.
<מרים שלר: בדיוק, זה מה שאני רוצה להגיד.
<מרים שלר: אני רוצה להתחיל מזה שקודם כל אני חושבת שצריך לציין שיש פרטנרים מצוינים.
<מרים שלר: מאז שהילה סגל נכנסה לתפקיד באמת יש המון המון שותפות והרבה מאוד דיאלוגים, יש שותפה שהיא מחויבת שמבינה לא פחות מאיתנו, הרבה יותר מאיתנו בחלק מהמקרים, ובאמת יש עם מי לדבר ויש שותפה.
פנינה תמנו: השאלה אם זה מספיק ו - - -
<מרים שלר: אבל זה לא מספיק, הילה וכמה מנחות שלה זה לא מספיק, זו בדיוק הבעיה.
אורלי לוי אבקסיס: כמה מנחות יש לך, הילה?
<הילה סגל: יש לי 70 איש ברחבי הארץ שהם רק מומחים לעניין, אבל אני אשמח להתייחס, כי אני לא חושבת שזה סותר.
<מרים שלר: אוקי, מנקודת המבט שלנו, שאני יכולה לצעוק על כסף שאת לא יכולה, אז אני אצעק.
אורלי לוי אבקסיס: נכון, היא עוד יכולה לשלם בתפקיד שלה.
<מרים שלר: נכון, היא יכולה לשלם בתפקיד, אני לא, אני יכולה לצעוק.
<מרים שלר: מה שאני אומרת זה שבאמת יש לנו שותפה, יש את כל התנאים, אבל לא יכול להיות שאנחנו נשלח את זה ובאמת יש המון המון רצון טוב אבל בכישורי חיים בחודש פברואר נותנים לילדים דף בבית ספר מצולם, 'הורים, שימו לב, זה השבוע של פגיעה מינית', ובזה סיימו את הנושא הזה, אי אפשר לדבר על זה שיש העלאת מודעות וכישורי חיים ופגיעה מינית.
<מרים שלר: אם המורות לא עוברות את ההכשרה, אם היועצות לא עוברות הכשרה, אנחנו יודעות שזה נושא שמאוד מאוד קשה להכיל, אנחנו יודעות, אם זה 1 מ-3, אז חלק גדול מקרב האוכלוסייה של המורות עברו גם כן פגיעה - - -
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לחדד את השאלה של חבר הכנסת מוטי יוגב, מה עומד בבסיס ההתנגדות להכניס את זה בתוך מערכת שעות הלימוד של ההכשרות להוראה, שזה יהיה build in, כמו קורס חובה.
אורלי לוי אבקסיס: מצדי שיישבו ביחד, יחשבו מה זה מצריך, יכול להיות קורס קצר, יכול להיות מספר נקודות כאלה ואחרות, אבל לא ייתכן שמורה שמגיע למערכת, לא יהיו לו את הכלים האלה כדי לזהות את אותם הילדים שהוא רואה אותם כל יום.
<מרים שלר: נכון, לא ייתכן בכלל, אם אנחנו מדברות על הכשרה ש - - -
אורלי לוי אבקסיס: אז מה הבסיס להתנגדות?
אורלי לוי אבקסיס: אני יודעת שזה משהו שאתם מנסים להוביל לא מעט.
<מרים שלר: אז בסיס ההתנגדות, קודם כל יש כמה רבדים, יש את הרובד הזה של הכשרה, שתמיד כשהעלינו את הנושא והיינו אצל השר גדעון סער, והעלינו את הנושא, ואז איך אפשר להכניס עוד נושא לסמינר ולקורסי ליבה.
<מרים שלר: מבחינתי זה הקורס הראשון שצריך להיות שם, כי זה הדבר הכי חשוב.
<מרים שלר: מה זה מעניין אם ילד יודע מתמטיקה, אם הוא מת מבפנים.
<מרים שלר: זה בכלל לא רלוונטי.
<מרים שלר: לא ספרות, לא תנ"ך, לא מתמטיקה, אנחנו צריכות לדבר על זה שאין הכשרה מינימלית, אז ברגע שאין הכשרה ואין יכולת להכיל את הסיפור, אז לא רוצים לגעת בסיפור.
<מרים שלר: קודם כל אנחנו צריכים ללמד כל מורה בישראל וכל גננת וכל בן אדם שמתעסק במערכת החינוך שאפשר קודם כל להכיל את הנושא.
<מרים שלר: תאמינו לי, כל הזמן מאשימים את הנפגעות, למה לא באו?
<מרים שלר: למה לא סיפרו?
<מרים שלר: למה לא באו?
<מרים שלר: אם יש - - -
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לומר משהו, אם אינני טועה, ותתקנו אותי, בכל בית ספר, אולי אפילו מעבר למורה, חייבים לעבור הכשרה לעזרה ראשונה.
<מרים שלר: נכון.
<קריאה: אני יודעת מה עוברים בתחום שלנו, בעזרה ראשונה אני לא מבינה.
<מרים שלר: זה קורס ליבה, בדקנו את זה.
<מרים שלר: זו בדיוק השאלה ששאלתי, אם חייבים עזרה ראשונה, זה בדיוק העזרה הראשונה.
<מרים שלר: איך אפשר לחשוב על מצב כזה, שגם, דרך אגב, לא בלימודים, אין שום קורס על טראומה, אין שום קורס על פגיעה מינית, אז למה שמורה תראה את זה?
<מרים שלר: למה שיהיה מצב?
<מרים שלר: עכשיו, אנחנו כל הזמן באים בטענות לנפגעות, למה לא סיפרו, למה לא הלכת לאף אחד?
<מרים שלר: - - -
אורלי לוי אבקסיס: הם מספרים, אבל בשפה שלא תמיד יש לנו את התרגום שלה.
<מרים שלר: בדיוק, יש להם בוחן מציאות קודם כל מאוד מאוד מדויק, הם יכולים לאתר בן אדם שיכול להכיל סיפור או לא יכול להכיל את הסיפור.
אורלי לוי אבקסיס: אני כבר אגיד שזה יהיה חלק מההמלצות שלנו בסיום הוועדה.
<מרים שלר: אני רק אסיים בזה שמבחינת הסדנאות זה באמת תלוי ברצון הטוב של אותו מנהל/מנהלת.
<מרים שלר: זהו.
<מרים שלר: אין שום מחויבות להעלות את הנושא הזה לסדר היום ב - --
אורלי לוי אבקסיס: אז אנחנו נכניס פה גם לגבי ההכשרה של הצוות המקצועי, כמו שנעשה עם קורס עזרה ראשונה.
אורלי לוי אבקסיס: אם זה לא קורס עזרה ראשונה, אז אני לא יודעת מה כן.
אורלי לוי אבקסיס: זה ממש מציל חיים.
אורלי לוי אבקסיס: וכמובן את הנושא של אולי חיוב בבתי הספר, לפחות פעם בשנה, של אותן הסדנאות.
<קריאה: אני מבקשת רק שיתאפשר לי - - -
אורלי לוי אבקסיס: אני אתן לך, אני מבטיחה לך שניתן לך.
אורלי לוי אבקסיס: אני מראש רוצה להתנצל, חברים, אנחנו בימים של דיוני תקציב בחוק ההסדרים, בערך בעוד רבע שעה אני חייבת לצאת מכאן לוועדת העבודה והרווחה, יש שם נושא מאוד מאוד חשוב, אמנם הוא לא מדבר על ילדים, אבל על אוכלוסיית הקשישים ויש לזה השלכות מטורפות, והיד שלי חשובה שם.
אורלי לוי אבקסיס: לכן אני לא מפקירה פה, אנחנו כבר תיאמנו עם חברת הכנסת והחברה הקבועה בוועדה שתמשיך את הדיון, ברגע שאני אוכל לחזור חזרה אני גם אחזור חזרה, אבל בינתיים, כל עוד אין לי קריאות אס.
אורלי לוי אבקסיס: או.
אורלי לוי אבקסיס: אס אז אני כאן.
<ניצה סקולניק: אני רוצה להתייחס.
<ניצה סקולניק: בתור גננת ממש חשוב לי להזדהות עם מה שהיא אמרה.
<ניצה סקולניק: אני גננת 40 שנה, בשנים האחרונות אני מפקחת על הגנים.
אורלי לוי אבקסיס: מטעם משרד החינוך?
<ניצה סקולניק: לא, פרטי.
<ניצה סקולניק: אני עברתי פגיעה מגיל 6 עד גיל 16, עד שברחתי מהבית.
<ניצה סקולניק: אני שגרירה של המרכזים, בזכותם אני מי שאני, אני אימא לשמונה ילדים.
<ניצה סקולניק: היו מזמינים אותי בתור מישהי שיודעת לגנים, אז אני רק מדברת על אבא שהתקשר אליי מגן באשדוד, שילד פגע בבת שלו, היא באה עם פגיעה, הוא צילם את זה והוא שלח אליי, והוא שאל את הגננת מה קרה והיא אמרה 'אני לא יודעת, זה היה בשירותים'.
<ניצה סקולניק: אם יש בתוך גן 35 ילדים עם סייעת אחת וגננת, היא לא יודעת מה קורה לילדים בכלל, הילדים הולכים לבד לשירותים, הוא צילם והוא אומר לי 'מה אני עושה?
<ניצה סקולניק: ' אמרתי לו 'מה זאת אומרת מה אתה עושה?
<ניצה סקולניק: תתקשר למפקחת'.
<ניצה סקולניק: לקח לו יומיים להגיע למפקחת, להגיע ליועצת, ואמרתי לו, 'תוציא את זה לעיתונות', ותוך שנייה פתאום טיפלו בו.
<ניצה סקולניק: זה נשמע נורא.
<ניצה סקולניק: זה מתחיל, כמו שאת אומרת, משם.
<ניצה סקולניק: אותה ילדה כבר נפגעת, אותה ילדה כבר פוחדת ללכת לשירותים, לאותה ילדה יש סיוטים.
<ניצה סקולניק: אני זוכרת את עצמי מהגן, כשאני באתי מסריחה מזרע ומשתן, אז הגננת אמרה לי 'תשבי במחסן, תגידי לאמא שתקלח אותך'.
<ניצה סקולניק: אז היום, נכון, זה היה לפני 55, היום יש מודעות, אבל אם יש מודעות ואין מי שיטפל בזה מה שווה המודעות?
<ניצה סקולניק: מה שווה שילדים מחכים שיטפלו בהם?
<ניצה סקולניק: הם אומרים 'העובדת הסוציאלית לא פנויה, אין לה תקן'.
<ניצה סקולניק: מה אין לה תקן?
<ניצה סקולניק: כמו שהיא אומרת, זה למות, לא לחיות.
<ניצה סקולניק: אני בגיל 40 התחלתי לחיות, רק אז העזתי לספר והייתי גננת והייתי הכול, אבל מי האמין לי?
<ניצה סקולניק: ברגע שסיפרתי המשפחה שלי הוקיעה אותי.
<ניצה סקולניק: אז תודה לאל שאני יכולה לעזור.
<ניצה סקולניק: אני רוצה להיות שגרירה, אני באה לבית ספר, רוצה לתת למתבגרים, להגיד להם מה מרגישים בגיל הזה, איך מרגישים, ילדות לא יודעות שום דבר, כן מותר לי, אסור לי, מה, הן לא יודעות כלום.
<ניצה סקולניק: הן באות לספר את הסיפור שלהן.
<ניצה סקולניק: על זה אנחנו צריכים לדבר.
<ניצה סקולניק: לא, לעשות, מאמי, לא לדבר.
<ניצה סקולניק: לעשות פעולה, זה חירום, זה פשוט חירום.
<ניצה סקולניק: מי שלא היה שם לא מבין איזה השלכות יש לזה.
אורלי לוי אבקסיס: ראשית אני רוצה להודות לך ששיתפת אותנו בסיפור המאוד אישי והמאוד כואב.
אורלי לוי אבקסיס: אני חייבת להסביר לכם מה קורה.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לא אלה שיכולים עכשיו להחליט איך יתנהלו הדברים מכאן ואילך.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו יכולים להתריע, אנחנו יכולים להמליץ, אנחנו יכולים לבקש, אנחנו יכולים אפילו לדרוש.
אורלי לוי אבקסיס: בשורה התחתונה, ופה אנחנו צריכים גם את משרד החינוך וגם את משרד הרווחה, וכמובן הבריאות, איפה שנחתכים גם התקציבים ולכן גם היה ראוי - - - אני מאמינה שגם המשרד לביטחון פנים, אנחנו יכולים להכניס לפה עוד המון המון משרדים נוספים, אבל מה שאומר שבסופו של דבר הצעות החוק הללו, גם אם נגיש אותן באופן אישי, כמו שאנחנו עושות כחברות כנסת שמעורות בתחומים הללו, אם הם לא יזכו לתמיכה של השרים בוועדת שרים לענייני חקיקה, לא נוכל להתקדם.
אורלי לוי אבקסיס: לשמור על זה, על סדר היום הציבורי, ככה בשיח, ולא לתת לזה לרגע לרדת, זה מחובתנו, זה תפקידנו, אנחנו עושות את זה.
אורלי לוי אבקסיס: אני יכולה לומר לכם בהתחייבות אישית, ואני מאמינה שגם החברים כאן שותפים לדרך, אנחנו לא ניתן לזה לרדת ולו לרגע אחד מהשיח ומהזעזוע, כי יידע כל אדם במדינת ישראל, גם כשישמע את הנתונים האלה ברדיו, כשייתקל בהם בעיתונות, כשייתקל בהם בדוח של המועצה לשלום הילד, בדוח של ארגוני הסיוע, בדוח של ה-מ.מ.מ., חדשות לבקרים, יידע שיש לו ילד קטן שנמצא בתוך המערכות הללו, שיידע ש - - - אני מאמינה בלדבר ברחל בתך הקטנה.
אורלי לוי אבקסיס: כשאתה מדבר אל בן אדם בבת שלו הקטנה, תאמיני לי, היכולת שלו לזעוק את הזעקה הזו מביאה לכך שגם יהיו שינויים שם, איפה שמחליטים את ההחלטות.
אורלי לוי אבקסיס: וזה תפקידנו ועל כך אנחנו לא נוותר.
<אליזבתה ניקלואיצ'וק: אורלי, אני רק רוצה להגיד כאן שלפעמים אנחנו במרכזי הסיוע מרגישים את עצמנו כמו בתכנית 'קחי אותי שרון'.
<אליזבתה ניקלואיצ'וק: יש לנו המון המון ידע, אנחנו לא באים בשטח של בית הספר כדי להחליף את המורה או את היועצת, אנחנו אומרים 'קחו את הידע שלנו כעזרה', אנחנו יכולים להיות טריגר לילדים לפנות, יש לנו המון כלים.
<אליזבתה ניקלואיצ'וק: ועוד פעם, ההתמחות שלנו היא כזאת, ההתמחות שלנו היא פגיעה מינית וזיהוי ואיתור, ולפעמים יש תחושה שאנחנו מתחנפות במרכזי הסיוע, בכל מקום, כדי שיכניסו אותנו וכדי שיממנו, והתחושה הזאת של קיבוץ נדבות, שאני זועקת, עוד פעם - - - את יודעת את הגישה שלי, אני פסיכולוגית עם תואר שני והילדים שלי אומרים 'עזבי את העבודה, תפתחי קליניקה', ולא תשבי בלי משכורת.
<אליזבתה ניקלואיצ'וק: זו התמכרות לתחום.
אורלי לוי אבקסיס: אל תעשי את זה, ליזה, אני רואה איזה עבודת קודש את עושה.
<אליזבתה ניקלואיצ'וק: אני לא אעשה את זה, כי אני אגואיסטית, יש לי שלושה ילדים ושלושה נכדים ובעזרת ה' יהיו עוד, אני רוצה להם חיים אחרים.
<אליזבתה ניקלואיצ'וק: בגלל זה אני לא הולכת להחליף אף אחד בבית הספר, אלא לעזור.
<אליזבתה ניקלואיצ'וק: אנחנו מפנים, אנחנו כגורם מתווך, אבל תתייחסו למרכזי הסיוע כמשהו אידיאולוגי חברתי שכל כך יכול להיות אחד מתוך הרבה.
<אליזבתה ניקלואיצ'וק: אנחנו נעשה את הפסיפס של תמיכה בילדים ושל זיהוי ואיתור בצורה הכי מקצועית שיש.
<אליזבתה ניקלואיצ'וק: מבטיחים.
<אליזבתה ניקלואיצ'וק: לא לוקחים מקום של אף אחד, אני לא מתיימרת להיות מורה.
אורלי לוי אבקסיס: ואת עכשיו העלית נקודה שאני אנצל אותה, כי מרכזי הסיוע ביקשו באמת גם זכות דיבור.
אורלי לוי אבקסיס: אמרת, אנחנו מרגישים הרבה פעמים כמו קבצנים שמבקשים נדבות, בגלל שאין מספיק תקציבים ואין מי שיממן את העבודה המבורכת.
<מרים שלר: אולי כדאי לציין שמבחני התמיכה של הרווחה עוד לא התפרסמו - - -
<אליזבתה ניקלואיצ'וק: אנחנו חודשיים בלי משכורת.
אורלי לוי אבקסיס: אני כבר יכולה לומר לכם שאנחנו נגיש מכתב בשם חברי הוועדה לשר הרלוונטי ואנחנו גם נדבר וכבר דיברנו אז על מבחני התמיכה.
אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שיהיה שינוי לטובה, אני יכולה לומר לך כבר, משיחות שהיו לי עם שר הרווחה החדש, זו המגמה שלו.
<מרים שלר: זה מה שהובטח לנו.
אורלי לוי אבקסיס: זה מה שהובטח גם לי, ואנחנו נבקש גם שיפדו את ההבטחות.
אורלי לוי אבקסיס: מאחר שחסרים כספים במערכת אנחנו גם מברכים על כל עזרה מבחוץ שיכולה להביא לכך שנוכל להעביר את הידע הזה לכמה שיותר אנשים.
אורלי לוי אבקסיס: רונית רפאל, בבקשה.
<רונית רפאל: קודם כל אני מברכת על מה שקורה כאן היום.
<רונית רפאל: אני חושבת שזה מהלך הראשון למלחמה.
<רונית רפאל: מבחינתי זה סוג של מלחמה.
<רונית רפאל: אנחנו בעצם באיזה סוג של מלחמה מבחינתנו, כי מה שקורה לילדים זה ילדים שאנחנו אמורים להגן עליהם והם יום יום עוברים איזה סוג של התעללות ואנחנו שומרים על כולם ואנחנו כל היום בעיתונים, אבל בעצם לא שומרים על הילדים שלנו, שזו החובה שלנו.
<רונית רפאל: התחברתי עם גב' ורטהיימר, הבעלים של שאנל, שהיא מתנגדת לפדופיליה, ובעצם מי שהכניסה אותי לכל המהלך הזה חמש שנים קודם זו הייתה מרב מיכאלי שיושבת כאן איתנו היום.
<רונית רפאל: היא התקשרה אליי ואמרה 'רונית, הולכים לסגור איזה מרכז לסיוע, בבקשה עזרה'.
<רונית רפאל: כמובן שזו בכלל לא הייתה שאלה, בכלל לא הייתי בתוך התחום הזה ואז כמובן שהתנדבתי בלי שום חוכמה ומתוך כך זה הפך להיות חלק מחיי, זה הפך להיות חלק, לאסוף באובססיה את כל הכתבות ואת כל מה שמדברים, ואני מנסה להפוך את זה למאבק עולמי, לא רק למאבק ישראלי, כי בעצם לי יש ילדים ולכל אחד מאיתנו יש ילדים ורק עצם המחשבה מחלחלת בי שאני יכולה למות, ואני בטוחה שהגברת שישבה פה עכשיו ודיברה, הערצה מהממת בשבילך, אבל יש עוד מיליונים כאלה בעולם שזה עצוב ונורא.
<רונית רפאל: אם אתם תראו את הנתונים מהאו"ם, ליאור, תראה לנו רגע את הנתונים מהאו"ם, רק לשנייה.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו עוברים למצגת, אז אנחנו נכבה את האור.
<רונית רפאל: לא צריך, רק תסתכלו ש-150 מיליון בנות ו-70 מיליון בנים נאנסים מדי שנה, 275 מיליון ילדים חווים התעללות מינית בתוך הבית שלהם, על ידי אחד מבני המשפחה, 1,800,000 ילדים מועסקים בזנות ו-100 מיליון ילדות נימולות מדי שנה.
<רונית רפאל: אם זו לא מלחמה, אז מה מלחמה?
<רונית רפאל: אנחנו צריכים פשוט להתייחס לזה כמו אל מלחמה ממש ולהתגייס ולגייס את כל הצבא שיש לנו כדי להגן על הילדים שלנו.
<רונית רפאל: אני יותר מזה לא יכולה לעשות הרבה, אני יכולה לתרום, להפעיל את כל האנשים שאני רק יכולה ולעזור, אבל אני בטוחה, אורלי, וכל מי שנמצא פה, יכול לעשות הרבה יותר.
<רונית רפאל: אני אעשה כל מה שאני יכולה לעשות כדי לעזור, אבל אתם יכולים לעשות הרבה יותר.
<רונית רפאל: כל המהלכים בידיים שלכם בעצם.
אורלי לוי אבקסיס: את יודעת, הכול יחסי ואני יכולה לומר, שוב פעם - - -
<רונית רפאל: בואו נראה את ה - - -
אורלי לוי אבקסיס: ראיתי, אני נורא אהבתי, מה גם שזה מונגש לילדים בצורה כזו שגם - - - בואו נראה, התמונות הרבה יותר - - -
<אורית סוליציאנו: אני אגיד שני משפטים על הסרטון.
<אורית סוליציאנו: נעשתה עבודה גם יצירתית מאוד יפה.
<אורית סוליציאנו: גם אנחנו הולכים לעשות קמפיין, להפיץ אותו באינטרנט, גם כלי עבודה בסדנאות שלנו.
<אורית סוליציאנו: הוא עשוי בצורה מאוד מאוד עדינה והמטרה שלו היא בעצם לתת להורים כלים לזיהוי ואיתור פגיעה מינית.
<אורית סוליציאנו: (סרטון).
<אורית סוליציאנו: אני רוצה רק להגיד משפט.
<אורית סוליציאנו: הסרטון הזה מתוכנן להיות מתורגם עכשיו לאנגלית, לרוסית, לערבית.
אורלי לוי אבקסיס: זה ממש לגיל הרך.
<אורית סוליציאנו: ולהורים.
אורלי לוי אבקסיס: תסלחו לי, אני גם חושבת שזה באמת סרט שהוא פחות אגרסיבי, עדין, השאלה היא כמה באמת כלים ההורה יכול לקבל מכך.
<רינת קדם ברט: אני יכולה לומר באמת שהחשיבות הראשונה של הסרט הזה הוא בהעלאת המודעות.
<רינת קדם ברט: אם את שואלת על כלים, זה קודם כל הידיעה שההורה מעביר לילד שהוא יכול לדבר על זה, שיש מי שיכיל את זה.
<רינת קדם ברט: אני חושבת שבכל העניין הזה של פגיעה מינית בילדים, אחד הדברים הכי קשים לילד זה לבוא ולדבר.
<רינת קדם ברט: אגב, לא רק על פגיעות מיניות.
<רינת קדם ברט: אנחנו רואים את זה גם בסדנאות שאנחנו מביאות לבתי הספר, כל הנושא של מיניות הוא נושא שהרבה פעמים מתפרש בגיל הצעיר כנושא שאי אפשר לדבר עליו, כי זה הורס את הרומנטיקה, כי זה הורס כל מיני דברים כאלה.
<רינת קדם ברט: אחד הדברים המעניינים באמת שקורים בסדנאות שלנו, שהילדים מתחילים לדבר אחד עם השני, על מה נעים, על מה לא נעים, על מה כדאי, מה לא כדאי.
אורלי לוי אבקסיס: אני עכשיו באמת רוצה לפנות לנציגת משרד החינוך, ואני חייבת לומר משהו מהחוויה האישית של הבנות שלי במערכת החינוך, ואל תיבהלי, זו דווקא מחמאה.
אורלי לוי אבקסיס: אני לא יודעת אם זה קשור באמת למורות שם, או למשהו אחר, אבל היועצת וגם המורות מוצאות לעצמן זמן אחת לחודש לשבת רק עם הבנות, כנראה עושים את זה גם עם הבנים בנפרד, ולהעלות את המודעות של הפרטיות, של מתי משהו צריך להתפרש כלא בסדר, מתי חודרים לטריטוריה, באמת, ויש שם שיחות, ובגלל הפתיחות הזו של אישה מול ילדות, אני מדבר איתך על ילדות בכיתות ה' ו-ו', ואת דיברת קודם על הנושא של הבושה לדבר על הדברים, הן לא רוצות כל כך לשתף אותי גם במה נאמר, אני בתור אמא, ואני די פתוחה, אני חייבת להגיד, לפחות כך אני מחשיבה את עצמי, בדברים שנאמרים שם בתוך אותו שיעור, ואני חושבת שזה באמת משהו מאוד מבורך.
אורלי לוי אבקסיס: הייתי רוצה לדעת אם זו איזה שהיא הוראה כללית.
אורלי לוי אבקסיס: פרט כמובן לסדנאות שנעשות לגבי ההטרדות באינטרנט, שזה גם נעשה במערכת החינוך, לפחות בבית הספר של הבנות שלי.
אורלי לוי אבקסיס: הייתי רוצה לדעת על ההתייחסות של משרד החינוך למה שנאמר פה עד עכשיו, לגבי ההכשרות של המורים, לגבי הכנסה של זה באמת לתכנית הלימודים של התואר, אולי כמו בקורס עזרה ראשונה, שאנחנו מבקשים מאותם מורים לקחת.
אורלי לוי אבקסיס: הנושא של למה הסדנאות האלה לילדים תלויות רק ברצונו הטוב של מנהל בית הספר, ובהיעדר אחיות בית ספר ויועצות חינוכיות בתוך שטח בית הספר, איזה פתרונות יש.
<הילה סגל: אני רוצה להגיד שבדרך לפה היום אמרתי שאני באה לקהילה של אנשים שאני חלק מהחברים שבה.
<הילה סגל: אני לא באה להתגונן, אני לא באה לתקוף, אני באמת באה לראות איך מייצרים פה איזה שהוא מאמץ משותף ולהגיד מה התפיסה שלנו.
<הילה סגל: החברות היקרות במרכזי הסיוע הן חברות שלי גם, מקצועית כמובן, ואנחנו בקשר מתמשך ואני מודה להן על הנתונים שאנחנו בהחלט לומדים אותם, כמו נתונים נוספים של באמת גופים רציניים ואחראים.
<הילה סגל: אני רוצה להגיד שאפשר להתווכח על מידת הכיסוי או מידת הרזולוציות, אבל המשרד שלנו לקח על עצמו את האחריות בנושא של החינוך המיני, של מניעת הפגיעה, של צמצום הפגיעה וכחלק מהאחריות הזו הוא עושה כמה צעדים.
<הילה סגל: אני אנסה להתייחס לשאלות שעלו, כדי לנסות לתת שתשובה.
<הילה סגל: דבר ראשון, אני לא יודעת כמה יודעים, אבל במדינת ישראל יש 6,400 עמותות, כולם כולם רוצים להיות בתוך כיתת הלימוד, כולם.
<הילה סגל: כולם רוצים ללמד את הילדים משהו מהאג'נדה שלהם.
<הילה סגל: אני לא משווה את מרכזי הסיוע, יש כמה וכמה באמת גופים שהם רציניים ואחראים ומסורים והם באמת עם איזה שהיא תפיסה מאוד עקרונית, אבל צריך להבין גם את הסיטואציה הזאת שבעצם כולם כולם רוצים להגיע אל אחרון הילדים של כולנו וללמד אותם משהו.
<הילה סגל: ואנחנו רוצים להגיד מסר מאוד ברור - - -
אורלי לוי אבקסיס: לא, הילה, תקשיבי.
אורלי לוי אבקסיס: אני מבינה לאן את חותרת וגם אליי מגיעים, כיושבת ראש הוועדה לזכויות הילד, המון המון עמותות שרוצות להביא את משנתן ושיגייסו גם את הרעיון והתכניות שלהם למערכת החינוך.
אורלי לוי אבקסיס: פה אנחנו מדברים על נקודה שבה יש גם ידע שנצבר המון שנים, אבל את יודעת מה, בואי נשים את העמותות האלה בצד, את ארגוני הסיוע בצד, למה אין תכנית שיקבע משרד החינוך?
<הילה סגל: יש תכנית.
אורלי לוי אבקסיס: מה צריך להיות מלומד בה?
אורלי לוי אבקסיס: מה הן ההכשרות שאותו צוות מקצועי בתוך בתי הספר צריך לעבור.
אורלי לוי אבקסיס: מצדי שיהפוך את זה לקורס שהמועצה להשכלה גבוהה תגדיר אותו, אחר כך אנחנו נבדוק, ולכן לבוא ולהגיד שיש אלפי עמותות וכולם רוצים להגיע לאחרון התלמידים, זה נראה לי סוג של התחמקות.
<הילה סגל: אני ממש לא רוצה להתחמק, אני רוצה להגיד מה יש היום חובה, מה אין, יש לי בהחלט מה להגיד על האין ואני רוצה כן לשתף בעוד רציונלים.
<הילה סגל: למשל, ואת זה אמרתי בדיונים קודמים, אנחנו כן מוצאים במחקרים שונים, והיה לנו גם דיבור על זה עם המועצה לשלום הילד, על המשמעות, למשל, של מורה שאכפת לה ומייצרת קשר משמעותי עם ילד, גם בלי בהכרח שתהיה לה מומחיות כזאת או אחרת - - -
אורלי לוי אבקסיס: לא, זה תלוי באופי ובאישיות של אותה מורה.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לא עושים מבחני אישיות למורים כשהם נכנסים לתוך מערכת החינוך, אני לא יודעת אם במזל הטוב שלי נפלה בכיתה של הבת שלי מורה כזאת רגישה, כי זה באמת כמו רולטה רוסית, אם יצא לך מזל אז קיבלת מורה - - -
<הילה סגל: או-הה.
<הילה סגל: אמירה חמורה.
אורלי לוי אבקסיס: לה או-הה?
אורלי לוי אבקסיס: זו אמירה אמיתית.
אורלי לוי אבקסיס: אם אתם לא בודקים, לא עושים מבחני אישיות וגם לא נותנים סדנאות חינוכיות בתוך המסגרת של הלימודים לתואר, איך אנחנו יכולים לצפות - - -
<הילה סגל: לא, אני אגיד מה אנחנו כן עושים.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו עושים אתנחתא קצרה, כי גם אני אחר כך רוצה שיבינו אותי כשאני רצה לוועדת העבודה והרווחה.
אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, בקצרה.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו ניתן גם לח"כים עכשיו להתבטא ואנחנו נחזור אלייך להמשיך.
מרב מיכאלי: תמיד אני מספרת את הסיפור הזה, שכשהקמנו את עזרת נשים בשנת 96', שלי יחימוביץ ואני, שהזמנתי אותה להיות חברה בקבוצה, ישבנו אצל זבולון המר בשבתו כשר חינוך והפצרנו בו לתת תקציבים לתכנית שנכתבה על ידי שפ"י (שירות פסיכולוגי ייעוצי) ביחד עם מרכזי הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית לחינוך, בעניין פגיעה מינית, שאגב, בכיתה ה'-ו' זה נהדר, זה רק צריך להתחיל מה זה קודם, בגיל גן.
מרב מיכאלי: אז יש תכניות נפלאות במשרד החינוך ועד שלא ניתן כסף להשתלמות מסודרת של כל המורות והמורים ואנשי ונשות המקצוע להטמעה - - -
אורלי לוי אבקסיס: ברגע שזה יהיה חובה, הם גם יהיו חייבים להביא תקציבים, את יודעת.