GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורלי לוי אבקסיס: בעיקר אם אין אחות בית ספר לפחות שתהיה יועצת.
פנינה תמנו: הורידו באופן קבוע מכל בית ספר?
אורלי לוי אבקסיס: בחצי מבתי הספר היסודיים אין יועצות.
<הילה סגל: יש היום יועצות שלא יושבות על תקן, אלא על כך שמנהלת מחליטה שיש צורך.
אורלי לוי אבקסיס: שהיא מסבסדת חלק ממנה.
פנינה תמנו: זה צריך לבוא בהצעת חוק.
אורלי לוי אבקסיס: אז בואי תעזרי לי.
אורלי לוי אבקסיס: יש לכם שר חינוך, יש הצעת חוק.
פנינה תמנו: בבקשה, נגיש הצעת חוק.
פנינה תמנו: זאת בושה וחרפה.
אורלי לוי אבקסיס: אולי יהיה לנו יותר קל להעביר את זה.
אורלי לוי אבקסיס: כבר בכנסת הקודמת ניסיתי להעביר את זה.
אורלי לוי אבקסיס: לצערי הרב, משרד החינוך התנגד.
פנינה תמנו: הן שומרות הסף, הן צריכות להיות הקשר הישיר לדיווח מול משרד הרווחה.
אורלי לוי אבקסיס: ולהן יש גם כל הכלים.
פנינה תמנו: אז מה, במקומות שאין יועצות זה אומר שהילדים האלה מופקרים?
אורלי לוי אבקסיס: הם יגידו לך, לא, מה פתאום, יש לנו המורים, יש לנו כמה עיניים.
יעקב מרגי: יש יועצת נודדת.
<הילה סגל: לא, אין יועצת נודדת.
יעקב מרגי: אין דבר כזה?
<הילה סגל: אין דבר כזה.
פנינה תמנו: זה בדיוק מה שקורה.
פנינה תמנו: מה שלא בא בטוב יבוא בחקיקה.
<הילה סגל: אני רק אתייחס למורכבויות.
<הילה סגל: אפרופו הוועדה של וינטר שאני חברה בה באמת יכולים להיות מצבים שמזהים שמשהו מדאיג.
<הילה סגל: אין שיתוף פעולה של הילדה או של הילד.
<הילה סגל: אני גם יודעת להגיד מה המגבלות שלנו.
<הילה סגל: כתוב לנו על המצח "ממסד", לפעמים הם מעדיפים לדבר עם גורמים אחרים.
<הילה סגל: אנחנו מאוד מעודדים.
<הילה סגל: באתר שלנו יש כל העמותות שיושבות כאן.
<הילה סגל: אנחנו מפנים, בהסברה שלנו אנחנו מחלקים, כי אנחנו אומרים – תפנו למי שתפנו, העיקר שתפנו.
אורלי לוי אבקסיס: כמה שעות הסברה מערכת החינוך מקדישה לנושאים האלה?
<הילה סגל: אנחנו מדברים פה על רצף.
<הילה סגל: אנחנו מדברים על איתור מצוקה, על ניצול מיני, על כבוד האדם.
<הילה סגל: על איזה רצף אנחנו מדברים?
<הילה סגל: אני יכולה לתת רשימה מסודרת.
אורלי לוי אבקסיס: כישורי חיים.
אורלי לוי אבקסיס: אני יודעת שזה סעיף סל כזה שהכול נכנס פנימה, ואין זמן לעשות בסוף שום דבר.
אורלי לוי אבקסיס: ילד מכיתה א' עד סוף חטיבת הביניים שאז הוא מתעצב ומתחיל לבנות לעצמו מה בסדר ומה לא בסדר – כמה שיעורים בנושא הזה ייצא לו לקבל?
<הילה סגל: אני מוכנה להעביר רשימה באיזה נושאים ובאלו שעות.
אורלי לוי אבקסיס: אוקיי, קחי לך עבודה.
<הילה סגל: אבל על מה אנחנו מדברים?
<הילה סגל: על איתור סכנות באינטרנט?
<הילה סגל: על התמודדות עם ניצול מיני?
אורלי לוי אבקסיס: אני נותנת לך עבודה – תפרטי לנו מה נעשה בכישורי החיים האלה.
אורלי לוי אבקסיס: דרך אגב, כשאת מפרטת לנו מה נעשה תזכרי להגיד לנו כמה שעות שבועיות של כישורי חיים יש בפנים.
<הילה סגל: שעה שבועית אחת עד סוף כיתה ט'.
יעקב מרגי: זה מה שנקרא במערכת "שעת חברה"?
<הילה סגל: לא.
<הילה סגל: בתכנית הליבה יש שעות צבועות לזה במערכת.
<הילה סגל: בית ספר שלא מקיים את זה - -
אורלי לוי אבקסיס: תגידי לנו גם כמה שעות מיועדות לכל נושא.
פנינה תמנו: כל יום שעה.
פנינה תמנו: מה זה פעם בשבוע שעה אחת?
אורלי לוי אבקסיס: כישורי חיים זה גם תזונה נכונה.
אורלי לוי אבקסיס: את לא יודעת כמה יש בסעיף הסל הזה.
פנינה תמנו: לא נותנים להם כישורי חיים, ובסוף הם הולכים מחוץ לכיתה כדי לקבל את כישורי החיים האלה.
יעקב מרגי: ההורים עוברים היום כישורי חיים אצל הילדים.
יעקב מרגי: מאחר שיש לי בן בחינוך הממלכתי - -
אורלי לוי אבקסיס: מהניסיון שלי עם הבת שלי – אני לא יודעת אם זאת יוזמה של בית הספר או של משרד החינוך עושים להם שיעורים גם פרטניים וגם מגדריים, זאת אומרת הבנות לבד והבנים לבד והסבר גם של היועצת וגם של המורה שהיא מדהימה.
<קריאה: באיזו כיתה היא?
אורלי לוי אבקסיס: זה קרה בשנה שעברה כשהיא הייתה בכיתה ו', ועכשיו הילדה השנייה שלי בכיתה ו', וגם היא עוברת את זה השנה.
אורלי לוי אבקסיס: אז אני לא יכולה להגיד לך אם זאת יוזמה מקומית, אבל מהבחינה הזאת היא באה עם תובנות והסברים שאני פשוט התמוגגתי.
<קריאה: כמה פעמים בשבוע?
<הילה סגל: שעה קטנה בשבוע.
פנינה תמנו: כמה פעמים יש אצל הבת שלך?
אורלי לוי אבקסיס: אני יודעת שבעיקר לקראת סוף השנה היו להם כמה שיעורים.
אורלי לוי אבקסיס: זה מה שיפה – זה בדיוק הזמן שאתה מתחיל להתבגר, פתאום מתחילות תופעות של הורמונים - -
יעקב מרגי: אני אומר לך שתבדקו – לא כל בתי הספר מעניקים את השעה הזאת.
יעקב מרגי: יש לי בן בחטיבת ביניים בכיתה ח', ואני מכיר את מערכת השעות שלו היטב – אין שם שעה של כישורי חיים.
אורלי לוי אבקסיס: תלמדו לימודי ליבה, ואולי תקבלו כישורי חיים.
יעקב מרגי: לא, זה במקיף ממלכתי, לא ברשת, לא בחינוך עצמאי.
יעקב מרגי: יש לי בן בכיתה ח' בחטיבת ביניים ממלכתית, ואין שם שעה של כישורי חיים.
פנינה תמנו: - - - מסגרות שלכם שהכול כישורי חיים.
יעקב מרגי: זה מסגרת של משרד החינוך, לא שלי.
<הילה סגל: זאת מסגרת של כולנו, לא?
פנינה תמנו: לפעמים אני אוהבת לתת לו להרגיש מקופח.
אורלי לוי אבקסיס: אבל בבית הספר שדיברתי עליו יש גם יועצת במשרה מלאה.
אורלי לוי אבקסיס: אז התברכנו.
<ריקה אלקיים: המשרד מכיר בתופעה.
<ריקה אלקיים: בעבר לא שמו את זה על השולחן.
<ריקה אלקיים: מכירים בתופעה, עובדים במיזם משותף גם עם העמותות שנמצאות כאן, ויש הקצאה של שר הרווחה 5 מיליון לתחום.
<ריקה אלקיים: בתוך זה יהיה לנו סקר; יש תכנית שכבר תתחיל בתל-אביב, יש תכנון לירושלים, ויש עוד שמונה רשויות שאיתרו מוקדים.
<ריקה אלקיים: אנחנו לא יודעים מספרים מדויקים, ולכן נעשה סקר.
<ריקה אלקיים: כשיסתיים הסקר יהיה לנו קצת יותר מידע.
אורלי לוי אבקסיס: יש צפי מתי הסקר?
<ריקה אלקיים: כמה חודשים.
יעקב מרגי: החשב הכללי כבר אישר לכם לצאת לסקר?
<ריקה אלקיים: כן.
<ריקה אלקיים: יש לנו תכניות של מרחב פתוח בתוך הקהילה.
<ריקה אלקיים: אנחנו פותחים מקומות כדי שיהיה להם מקום לנוח, רגיעה, לאתר אותם ולהפנות אותם לטיפול.
<ריקה אלקיים: יש לנו גם תכנית של האינטרנט שזה דבר חדשני.
<ריקה אלקיים: אנחנו באמת רואים שהתופעה באינטרנט לא פחותה מהתופעה ברחוב.
<ריקה אלקיים: גם לזה אנחנו ניתן את ההתייחסות בתכנית שתוקם.
אורלי לוי אבקסיס: מתי מתחילה התכנית?
<ברוריה זלצמן: ב-2014.
<ריקה אלקיים: אבל כבר התחילו בתהליכים - -
<ברוריה זלצמן: עיריית תל-אביב כבר קיבלה כסף, לא את כל 5 מיליון.
<ברוריה זלצמן: קיבלנו ל-2013; נתוקצב ל-2014.
<ברוריה זלצמן: אנחנו הוצאנו אתמול קול קורא לעמותות.
<ברוריה זלצמן: אנחנו ניתן את זה לעמותה להפעיל את התכנית, אבל התכנית היא במימון מלא של משרד הרווחה.
אורלי לוי אבקסיס: אבל באותו מכרז אלה עמותות שיש להן ניסיון בתחום?
יעקב מרגי: טוב, זה בתל-אביב.
יעקב מרגי: מה עם המדינה?
<ברוריה זלצמן: המדינה נותנת - -
יעקב מרגי: זאת המדינה, תל-אביב.
יעקב מרגי: מה עם המדינה שלנו?
יעקב מרגי: מה איתה?
יעקב מרגי: מתי?
<ברוריה זלצמן: המדינה הגדולה נותנת את הכסף למדינה הקטנה.
יעקב מרגי: אני יודע, היא תמיד נותנת לתל-אביב.
יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע - -
<ברוריה זלצמן: בתל-אביב יש "סלעית" שמתקיימת חמש שנים.
פנינה תמנו: סליחה, לפני שאת מפרטת.
פנינה תמנו: מה שחשוב שבסוף הנתונים שאתם לוקחים, והנוער שאתם תטפלו בו לא יהיה נוער שהוא רק תל-אביבי.
<ברוריה זלצמן: לא.
<ברוריה זלצמן: זאת תכנית ארצית.
<ברוריה זלצמן: זאת תכנית שממשלת ישראל נותנת לעיריית תל-אביב לכסף שנותנת לעמותה - -
יעקב מרגי: בתל-אביב זה ב-2014; בארצית, מתי זה יוצא?
<ריקה אלקיים: יש גם תכנית בירושלים, ויש עוד שמונה רשויות שמתחילות כבר.
<מריה רבינוביץ': אבל אלה תכניות שמצומצמות לנערות, לפי מה שהבנתי.
<ברוריה זלצמן: לא, ממש לא.
<ריקה אלקיים: לא, אנחנו פתחנו את זה.
<ריקה אלקיים: השירות שלנו עבר לטפל גם בבנים.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נשמע את משרד הקליטה, ותאמינו לי שיהיו פה מסקנות וגם המשך.
<ברוריה זלצמן: אני רוצה להבהיר: התכנית שתוקצבה על-ידי מדינת ישראל, משרד הרווחה - -
יעקב מרגי: לא חשדנו שהאיחוד האירופי מימן אותה.
יעקב מרגי: הוא מממן רק תכניות מדיניות.
<ברוריה זלצמן: - - היא תוקצבה לתכנית שמוגדרת כאיתור וטיפול בנוער וצעירים בזנות בגילאים 25-13, בנים ובנות.
פנינה תמנו: אבל למה אי אפשר היה לחלק את זה לצפון, מרכז, דרום?
יעקב מרגי: זה הבוס שלה, זה החבר שלה.
יעקב מרגי: השר נתן - - -
אורלי לוי אבקסיס: הוא היה צריך לתקצב יותר.
אורלי לוי אבקסיס: חברים, משרד הקליטה, ואנחנו מסכמים.
<שרה כהן: משרד הקליטה הוא, מזווית הראייה שלנו, השלמה למה שניתן למערכות השירותים.
<שרה כהן: אנחנו מנסים לתת זרקור ייחודי של פיתוח מענים שקשורים לאוכלוסיות של עולים תוך הצורך ברגישות תרבותית כלפי אוכלוסיות יעד שונות.
<שרה כהן: בשנה האחרונה זיהינו את הנושא של הנערות העולות כמגדר שמצוי בסיכון מוגבר - -
יעקב מרגי: מה הגדרת עולה בשנים?
יעקב מרגי: שנת 60' זה עולה?
אורלי לוי אבקסיס: 10 שנים.
אורלי לוי אבקסיס: עכשיו מעלים ל-15, נכון?
<שרה כהן: ברשותך, אני רוצה לענות לך.
<שרה כהן: באופן שבו שירותי הרווחה מתייחסים לאוכלוסיית העולים כאל אלה שנולדו בחו"ל וגם לאוכלוסייה של בני נוער, נערים ונערות שנולדו בארץ להורים עולים.
<שרה כהן: מבחינתי כל התכניות שהן פרי פיתוח ומתוקצבות באמצעות השירות שלי, כמו גם בתכנית הלאומית לילדים ונוער בסיכון הצרכים של אוכלוסיית העולים הם גם כאלה של ילדים שנולדו בארץ להורים עולים - -
פנינה תמנו: מה זה "הורים עולים"?
פנינה תמנו: אם חבר הכנסת מרגי עלה בגיל שנתיים, האם הבן שלו נקרא עולה?
פנינה תמנו: בואו נודה על האמת, אין הגדרות באמת רציניות.
<שרה כהן: אנחנו מדברים על האוכלוסייה שעלתה בשני העשורים האחרונים.
<שרה כהן: כי ילדים ונוער הם כאלה שנולדו בארץ.
<שרה כהן: זאת אוכלוסיית היעד שלנו, כשעד גיל 18 זאת בדרך כלל אוכלוסייה שעלתה בשני העשורים האחרונים בגל הגדול של ברית המועצות לשעבר וקצת לפני כן האוכלוסייה של יוצאי אתיופיה.
פנינה תמנו: בכמה הסיכון שלהם יותר גבוה?
<שרה כהן: האוכלוסייה של ילדים מגיל לידה עד 18 היא כ-10% מכלל אוכלוסיית הילדים במדינת ישראל.
<שרה כהן: אנחנו סוברים ששיעורם בסיכון הוא לפחות כשיעורם באוכלוסייה.
<שרה כהן: מנתונים שונים שאנחנו מקבלים, לדוגמה מהנתונים של התכנית הלאומית לילדים ונוער בסיכון לגבי כלל אוכלוסיית הילדים העולים מתוך כלל האוכלוסייה היהודית אנחנו מדברים על 19%.
אורלי לוי אבקסיס: כפול.
<שרה כהן: זאת אומרת זה לא אחיד, אבל כשאנחנו בודקים במצבי סיכון שונים אנחנו רואים שיעור גבוה יותר של האוכלוסייה של הילדים העולים.
אורלי לוי אבקסיס: גם בצריכת אלכוהול ראינו את זה.
פנינה תמנו: אבל כמה מתוך 620?
<שרה כהן: אנחנו מניחים שבטווח של 20%-15% מתוך כלל האוכלוסייה שהיא האוכלוסייה המאותרת.
<שרה כהן: אנחנו סוברים שיש בהחלט אוכלוסייה לא מאותרת שצריך להגיע אליה.
<שרה כהן: אנחנו חושבים שחלק מהמאפיינים הייחודיים של אוכלוסיית העולים מחייבים קצת יותר רגישות באיתור, כי לדוגמה נערות עולות יכולות לקיים הרבה פעמים אורח חיים נורמטיבי לחלוטין בתוך בית הספר, להגיע בזמן, להשיג הישגים מאוד טובים, ואחר-הצהריים לעשות פעילויות אחרות שאנחנו לא מגדירים אותן כפעילויות חינוכיות מיטיבות, נקרא לזה כך.
פנינה תמנו: את בטח מכירה את התופעה בקרב ילדות עולות, ובמיוחד בנות שהן גם מאתיופיה וגם מרוסיה שהולכות לכפרים ערביים ומגיעות למצבים מאוד קשים?
פנינה תמנו: זה קורה כל חמישי, כל שישי.
פנינה תמנו: יש עמותות שמנסות לטפל בזה, אבל אני יכולה להגיד לך שבנושא הזה יש אוזלת יד מאוד רצינית.
פנינה תמנו: מה אתם עושים בנדון?
<שרה כהן: זאת אחת הנקודות שעלתה, ובעצם גם אני מציפה אותה כל העת בקשר עם השירותים השונים.
<שרה כהן: מה שאני יכולה לומר הוא שבשנה האחרונה משרד הקליטה הקצה תקציב נוסף של כ-1 מיליון שקל לצורך פיתוח כמה דגמי עבודה שמותאמים למאפיינים של הנערות העולות מתוך ההתבוננות בהתנהגויות מיניות מסכנות והתנהגות מינית בלתי מובחנת מהסוג שאת מציינת.
<שרה כהן: איך התקדמנו?
<שרה כהן: האנשים שנמצאים כאן סביב השולחן הם שותפים שלנו לדרך.
<שרה כהן: אני יכולה להגיד שעשינו כמה מהלכים שמאפשרים סוגים שונים של דגמי התערבות, לדוגמה: בפתח-תקווה יחד עם עמותת על"ם אנחנו זיהינו יחד עם היישוב קבוצה של נערות יוצאות חבר המדינות שכבר בהחלט מזוהות כמצויות בזנות שהיא הרבה פחות מזדמנת, אלא מזוהות כאוכלוסייה בסיכון הרבה יותר גבוה.
<שרה כהן: יחד איתן פתחנו מענה שאנחנו נותנים לו את התקציב עבור כוח אדם שמותאם לאיתור של הנערות ולהנגשה שלהן למערכת השירותים.
<שרה כהן: זה נעשה יחד עם על"ם.
<שרה כהן: זאת תכנית חדשה.
אורלי לוי אבקסיס: רוב העולים שאנחנו עכשיו מזהים אותם כאוכלוסייה בסיכון יתר מגיעים לפריפריה.
אורלי לוי אבקסיס: תקשיבי לי טוב: רוב העולים מגיעים לפריפריה.
אורלי לוי אבקסיס: בפריפריה אין על"ם, ואני גם לא בטוחה שיש התכניות האלה שהן פועל יוצא של שיתוף פעולה עם על"ם.
<רעות גיא: יש ב-40 יישובים בארץ; גם בפריפריה ובעיקר בפריפריה.
אורלי לוי אבקסיס: אבל התכניות האלה שאנחנו מדברים על זנות קטינים.
אורלי לוי אבקסיס: את השירותים האלה צריך לפתח בפריפריה.
אורלי לוי אבקסיס: לא "צריך" – חובה.
<שרה כהן: אין לי אתך חילוקי דעות לגבי צורך ביצירה של רשת שירותים בכל מקום- -
<שרה כהן: עוד שני משפטים.
אורלי לוי אבקסיס: משפט אחרון.
אורלי לוי אבקסיס: נתתי לזה שעתיים.
אורלי לוי אבקסיס: זה לא אופייני אף על פי שפה אני אוהבת לקיים ישיבות ארוכות.
<שרה כהן: שני משפטים כי חשוב לי להראות את הספקטרום של העבודה.
<שרה כהן: בחיפה אנחנו עשינו שלוש תכניות: אחת היא בכיוון של נערות יוצאות אתיופיה במזרח חיפה שזאת תכנית איתור מתוגברת יחד עם תכנית חדשה של החצר הנשית - -
אורלי לוי אבקסיס: אתם יודעים שזאת תופעה שדיברה עליה חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה?
אורלי לוי אבקסיס: היא כבר לא רק בדרום, היא בצפת.
אורלי לוי אבקסיס: מה המענים בצפת?
פנינה תמנו: בחופש הגדול אמא מתקשרת אליי.
פנינה תמנו: הילדה שלה בת 13 נמצאת שבועיים ברהט.
פנינה תמנו: אף אחד לא נכנס להוציא אותה.
פנינה תמנו: ממש עצוב.
אורלי לוי אבקסיס: דרך אגב, יש חרדים שעושים את הדברים האלה.
פנינה תמנו: פניתי אליהם.
יעקב מרגי: גם הם לא מסוגלים לעשות הכול.
<שרה כהן: יש כאן תהליכי אכיפה של הוצאה של נערות שנמצאות במקומות האלה - -
אורלי לוי אבקסיס: אבל אז צריך לדאוג להן למקומות במסגרות חוץ-ביתיות.
<שרה כהן: משפט סיום אחד: בנינו דגם בחיפה גם עם תכנית "ערים בלילה" ועל"ם, ושתי תכניות חדשות ביישובי החומש לעולי אתיופיה גם בנתניה וגם בקריית מלאכי ברמה של שכונות מאוד קשות.
<שרה כהן: יחד עם עמותת "החצר הנשית" פיתחנו את הדגם שפיתחו בתל-אביב, והעתקנו אותו למקומות שהם חפים לגמרי מסוג כזה של מענה.
<שרה כהן: אנחנו נלמד מכל התהליכים.
<שרה כהן: גם "אשלים" מעורבת בזה כי אנחנו רוצים לייצר ידע- -
פנינה תמנו: אתם שותפים בוועדה הבין-משרדית?
<שרה כהן: זאת לא ועדה.
<שרה כהן: זאת תכנית בין-משרדית, זאת אומרת שותפים לה - -
פנינה תמנו: אני שואלת אם בתכנית הבין-משרדית אתם שותפים.
<שרה כהן: בוועדה הזאת אנחנו לא שותפים.
פנינה תמנו: חבל מאוד.
פנינה תמנו: אתם צריכים להיות שותפים.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לסכם.
פנינה תמנו: רק תרשמי לך שאתם צריכים להיות שותפים.
פנינה תמנו: אולי תבדקו את זה.
אורלי לוי אבקסיס: בסדר, זאת פדיחה, הם לא הוזמנו, כנראה.
<שרה כהן: אליעזר שמע עכשיו, ואני מניחה שהוא יבדוק את זה.
פנינה תמנו: להניח זה לא טוב, חשוב לעשות את זה.
פנינה תמנו: חשוב שמשרד הקליטה יהיה בוועדה הזאת.
<אליעזר רוזנבאום: יבוצע, אין בעיה.
<אושרה לרר: רציתי לחדד שהתכניות של היחידה לשוויון בין המינים שאני ממונה עליה עובדות בעיקר בפריפריה.
<אושרה לרר: הפריפריה אצלנו לא נגמרת בחיפה ולא בבאר-שבע ולא בין גדרה לחדרה.
אורלי לוי אבקסיס: אני באה מבית-שאן, וכשאני שומעת שמדברים על חיפה כפריפריה אני אומרת, טוב, חבר'ה, אתם כנראה באמת במדינת תל-אביב.
אורלי לוי אבקסיס: צאו קצת החוצה, תחתימו דרכונים, תעשו משהו.
אורלי לוי אבקסיס: לא חייבים מטוס כדי להגיע לשם, יש מעבר גבול באמצע.
<אושרה לרר: אצלנו יש חלוקה כזאת – לא הפעמון הרגיל של גאוס במרכז, אלא בדיוק להפך.
<אושרה לרר: זאת אומרת עיקר התקציבים עובדים אצלנו בתוך הפריפריה.
אורלי לוי אבקסיס: בעיקר כשבפריפריה יש קושי ביכולת התקציבית של המקומות, אם אנחנו מדברים על עיירות פיתוח, לתקצב.
אורלי לוי אבקסיס: כשמדברים על תקצוב של 5 מיליון של העיר הכי עשירה במדינת ישראל כדי לפתח – ואני בעד, שלא תטעי – זה קצת חורה לי כתושבת הפריפריה שהדברים האלה נעצרים שם.
אורלי לוי אבקסיס: זאת אחת המסקנות של הוועדה היום, ואני חושבת שכל החברים יסכימו אתי: פריסה ארצית של התכניות שאמורות להתמודד עם התופעה החברתית המסוכנת כל כך הזאת שבה ילדים נופלים קורבן לניצול קשה, בעיקר בשל בעיה חברתית וכלכלית.
אורלי לוי אבקסיס: זאת חובתה של המדינה לספק את השירותים האלה.
אורלי לוי אבקסיס: היא לא פילנתרופית – אני נורא מצטערת, המדינה לא עושה פה טובה לאף אחד.
אורלי לוי אבקסיס: המדינה עושה טובה לעצמה.
אורלי לוי אבקסיס: היא תבנה חברה יותר טובה.
אורלי לוי אבקסיס: כדי שזה יקרה אנחנו צריכים לספק את השירותים, ולא משנה אם אתה גר בתל-אביב, אם אתה גר בצפת או בירוחם.
אורלי לוי אבקסיס: המענה הזה צריך להיות מענה כולל, בפריסה ארצית שתיתן פתרונות; לא רק מערכת החינוך שתקצב בצורה דיפרנציאלית את ההכשרות לגבי מגדר ו- -
<ליאת קליין: שוויון בין המינים.
אורלי לוי אבקסיס: שוויון בין המינים.
יעקב מרגי: אפילו אני קלטתי.
אורלי לוי אבקסיס: אפשר לומר יותר "מלחמת המינים", אבל בסדר.
אורלי לוי אבקסיס: הייתי רוצה לראות את על"ם בבית-שאן, הייתי רוצה לראות אותם בצפת, הייתי רוצה לראות אותם בקריית-שמונה, הייתי רוצה לראות אותם בשלומי, הייתי רוצה לראות אותם בקצרין, הייתי רוצה לראות אותם בדימונה, בירוחם.
אורלי לוי אבקסיס: הייתי רוצה לראות אותם בכל מקום שדווקא שם, לפי מה שאנחנו יודעים ולפי המחקרים – ולא צריך להיות גאון גדול כדי להבין – בהם רמת הסיכון גבוהה יותר.
אורלי לוי אבקסיס: אולי במדינת תל-אביב אנחנו יותר שמים לב כי חלקם – איך אמרת?
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו צריכים לזהות אותם לפני כן כי בסוף הם מגיעים באוטובוסים או בטרמפים לתל-אביב, אבל הם מתחילים במקומות האלה.
אורלי לוי אבקסיס: שם הטיפול יהיה יותר נקודתי ושם יהיה לו אפקט יותר גדול.
אורלי לוי אבקסיס: כשהם מגיעים לתל-אביב הם כבר בתוך התהליך.
אורלי לוי אבקסיס: הם כבר נשרו ממערכת החינוך, הם כבר עזבו את הבית, והם התחילו להישען על טובות של כל מיני אנשים, ועל הטובות האלה צריכים לשלם.
<קריאה: בתל-אביב זה מצטלם יותר טוב.
אורלי לוי אבקסיס: שנית, אני רוצה לקיים ישיבת ביקורת כשההמלצות של הוועדה הבין-משרדית יפורסמו.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו היינו רוצים לקיים ישיבה משותפת גם עם הוועדה למאבק בסחר בנשים מאחר שההמלצות יהיו לא רק לגבי זנות בקרב קטינים.
אורלי לוי אבקסיס: אני מבקשת מהמשרדים הרלוונטיים לתת אחת ולתמיד הגדרה אחידה מהו נוער העוסק בזנות; שתהיה הגדרה אחידה של כל המשרדים, וכפועל יוצא מכך גם יידעו לזהות את המצבים האלה כי אם אנחנו מדברים על זנות מזדמנת זאת לא הגדרה שרוב אנשי המקצוע רגילים לה בדרך כלל, ואז ככה נוכל גם לזהות אותה.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מבקשים ממשרד החינוך את רשימת הנושאים הנדונים במסגרת "כישורי חיים" תוך שימת דגש על השיעורים הרלוונטיים לתחומים שבהם הוועדה הזאת עוסקת תוך כדי סקירה של מה שנעשה מהכניסה למערכת החינוך, כלומר כיתה א', ועד סוף חטיבת הביניים.
<הילה סגל: לא עד סוף י"ב?
אורלי לוי אבקסיס: תביאי עד סוף י"ב.
אורלי לוי אבקסיס: עד סוף י"ב זה בסדר גמור, זה אפילו טוב.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לדעת ממשרד החינוך אלו הכשרות לזיהוי מצבים מקבל הצוות המקצועי, כלומר המורים שבאים במגע עם התלמידים?
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו רוצים לקבל אחת ולתמיד בצורה מסודרת את הפריסה של הייעוץ בבתי הספר.
אורלי לוי אבקסיס: אחיות אנחנו יודעים שאין, אבל לפחות נדע כמה חסרים ובאלו שכבות גיל בעיקר.
אורלי לוי אבקסיס: אליעזר, מתי אמרת שיהיו המלצות?
<אליעזר רוזנבאום: בחודשיים הקרובים, אולי קודם.
<אליעזר רוזנבאום: עכשיו הסתיימו החגים, ואני מבקש שניכנס להילוך מוגבר.
אורלי לוי אבקסיס: אז אנחנו נקבע בעוד שלושה חודשים.
אורלי לוי אבקסיס: זה יהיה מושב ארוך, ואני מאמינה שזה מספיק זמן.
אורלי לוי אבקסיס: מריה, מה בנוגע לתכנית?
<מריה רבינוביץ': העדכון לגבי ההתקדמות בתכנית ותוצאות המחקר.
אורלי לוי אבקסיס: העברת המחקר.
אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, סקר כדי שנדע מה היקף התופעה.
אורלי לוי אבקסיס: הייתי גם רוצה לשמוע מעמותות וארגונים שעובדים בשטח לגבי הצעות – איך אנחנו יכולים לעזור במערכות השונות לאיתור המוקדם תוך כדי שימת דגש על האפיונים השונים של המרכז והפריפריה.
אורלי לוי אבקסיס: אם משרד החינוך נותן יותר כסף לפריפריה אנחנו רוצים לדעת שזה נעשה בצורה כזאת שיהיה לזה כמה שיותר אפקט.
אורלי לוי אבקסיס: ישיבת המשך בעוד שלושה חודשים.
אורלי לוי אבקסיס: בוקר טוב, אני מתכבדת לפתוח את הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, היום 21 באוקטובר 2013, י"ז בחשוון תשע"ד, השעה כבר 12:10, התעכבנו קצת כי כן היינו רוצים להראות איזה שהיא מצגת ואנחנו ניתן את הבמה ל"לקט ישראל" לעשות זאת.
אורלי לוי אבקסיס: אבל לפני כן, הנושא היום הוא כמובן דו"ח הלמ"ס: 40% מילדי ישראל נמצאים בסיכון לעוני.
אורלי לוי אבקסיס: חשוב לי לשים כמה דברים על השולחן.
אורלי לוי אבקסיס: מדי שבוע בשבוע אנחנו דנים כאן בעיקר בנושאים שצריכים להטריד כל אחד ואחת מאתנו בחברה הישראלית, גם כאלו ששפר מזלם וילדיהם לא נמצאים בסיכון אבל אנחנו לא יכולים להתעלם מהתמונה הכוללת - וכשאני אומרת התמונה הכוללת, תנסו לדמיין בעיניכם, להיכנס לכיתה של אחד הילדים שלכם ולחשוב 40% מהם, ממי שנמצא במערכת הרגילה, זה לא איזה תופעת שוליים שאולי ניפגש בה, אם בכלל, במהלך החיים, כאשר אנחנו מדברים על 40%, תעשו חשבון פשוט בכיתה כמה ילדים שם הם ילדים שהסכנה היא מנת חלקם, כמה ילדים העתיד שלהם מוכתב בגלל אותם נתונים, בגלל חוסר ההתמודדות שלנו, הן כחברה והן כמי שמפעילה את השירותים – והנתונים האלה רק ילכו ויצמחו.
אורלי לוי אבקסיס: בשבוע שעבר ניהלנו כאן דיון על תופעת הזנות בקטינים וכאשר אנחנו מדברים על כניסה של קטינים למעגל הזנות, אנחנו מדברים על כניסה של ילדים בגילאים 12 ו-13.
אורלי לוי אבקסיס: אני יש לי ילדות בגילאים הללו, אני לא יכולה לתאר לעצמי, שילדים בגיל הזה נאלצים למכור את גופם כדי לשרוד, שהרחוב כבר לא מפחיד אותם.
אורלי לוי אבקסיס: אני מנסה לחשוב, זו כבר קדנציה שנייה שלי פה, הדברים האלו, התרענו עליהם, ד"ר יצחק קדמן נמצא כבר כל כך הרבה שנים בתחומים הללו.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מתריעים וזועקים, לפעמים כמו קול קורא במדבר, אף אחד לא שומע.
אורלי לוי אבקסיס: ולא מקשרים בין הדברים כי כשאנחנו מדברים על 40%, זה אחוזים, זה מספרים, אנחנו לא מכירים את הילדים, אנחנו לא מכירים את הפרצופים.
אורלי לוי אבקסיס: הילדים שלנו מכירים את הפרצופים, הם נפגשים אתם יום יום ובחלקם זה רק עניין של זמן עד שהם ייפלו לעבריינות נוער, לזנות, לסמים, אלוהים יודע לאן.
אורלי לוי אבקסיס: אבל כשאני מסתכלת למה הדבר דומה, אני לא יכולה שלא לשאול איך ומה קרה לנו כחברה, כי אם בסופו של דבר המדינה או החבר'ה למעלה שמקבלים את ההחלטות מסתכלים כמו איזה משקיף מן הצד שזה לא נוגע לו, כי זו לא האוכלוסייה שלו, זו לא חלקת האלוהים הקטנה שלו, אין הסבת תקציבים כמו שהיה ראוי שיהיה, ומסתכלים מן הצד כאילו זו גזירה משמיים.
אורלי לוי אבקסיס: נסו לחשוב ולדמות שני ילדים קטנים הולכים לאיבוד ביער, הולכים לאיבוד במדבר, אני רק יכולה לדמיין איך היינו מגיבים, כל מהדורת חדשות שהיינו פותחים היתה מתחילה בדיווח מה קורה עם אותם ילדים, היינו מרימים מסוקים לאוויר, היינו מוציאים תקציבים, היינו מתנדבים, המדינה היתה מפנה את המשאבים שלה, את הכוחות שיש לה על שני ילדים קטנים – וכך ראוי שיהיה – היינו יודעים כל פרט ופרט עליהם, על משפחתם, על איך הם גרים, מה לבשו באותו יום, מה מסכת החיים שלהם.
אורלי לוי אבקסיס: וכשאני מסתכלת ואני שואלת, לנגד עינינו עומדים היום 40% מילדי מדינת ישראל, אותם ילדים אבדו או שהם בתהליך ללכת לאיבוד, האם אנחנו לא צריכים לחפש אותם?
אורלי לוי אבקסיס: האם אנחנו לא צריכים לעשות כל מה שביכולתנו כדי לדעת מה קורה אודותיהם, לא נתעניין?
אורלי לוי אבקסיס: האם אין לנו את האמצעים כחברה?
אורלי לוי אבקסיס: בטח שיש לנו את האמצעים כחברה, הרי אנחנו מסיטים תקציבים ולפעמים אנחנו אפילו יודעים להיות בזבזנים אובר כאשר משהו נוגע אלינו.
אורלי לוי אבקסיס: וזה סדרי העדיפויות כי אם 12 מיליארד יוצאים מהכספים של כולנו, מבוזבזים מבלי לבדוק אם הם מקיימים את המטרה של החוק שבגינם הם קיבלו את הכסף ואנחנו לא בודקים מה קורה שם ואנחנו לא בודקים איך מתפתחת התעשייה בפריפריה כי זו מטרת החוק, וגם תעסוקת עובדים, אנחנו לא בודקים אם זה מקוים הלכה למעשה, יש לנו כנראה עודף תקציבים, כנראה שיש לנו מיליארדים שאין לנו מה לעשות בהם.
אורלי לוי אבקסיס: אבל השאלה היא בסופו של דבר, האם אנחנו לא צריכים לדעת מה קורה עם 40% מילדי מדינת ישראל?
אורלי לוי אבקסיס: אני שואלת, מתי אנחנו נתעורר ומתי נבין שהשער שמאחוריו אובדת כל תקווה נסגר לנו בפרצוף, אבל הוא נסגר כאשר מאחוריו כלואים 40% מילדי מדינת ישראל.
אורלי לוי אבקסיס: לא ייתכן שאנחנו עושים פה ועדות, לא ייתכן שאנחנו מסיקים מסקנות, לא ייתכן שאנחנו פונים למשרדים השונים ואנחנו לא מקבלים מענים, ואני אומרת את זה לכל הנציגים של כל המשרדים.
אורלי לוי אבקסיס: קיימנו פה דיון, אולי דיון ראשון של המושב שעבר על הנושא של מעונות נעולים, באפריל, תוך חודש המשרדים – משרד החינוך, משרד הרווחה, משרד הכלכלה ומשרד השיכון – היו צריכים לתת לנו נתונים ואיך מתמודדים עם הבעיה של מחסור במקומות של מעונות נעולים לנערים פורעי חוק.
אורלי לוי אבקסיס: לפעמים זה גם כן אותם ילדים שצריכים להיות בהגנה, בהגנה מהחברה, בהגנה מהמשפחה, בהגנה ממי שמדיח אותם לזנות ועד היום לא קיבלנו תשובות.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו עוררנו אותם, שאלנו, ביקשנו שוב, ושוב פעם כלום.
אורלי לוי אבקסיס: אז אם אנחנו מיותרים, בואו בבקשה נעשה את כל מה שקשור מעכשיו ואילך רק על נושאי חוץ וביטחון.
אורלי לוי אבקסיס: אבל אנחנו חיים פה ביום יום, החיים שלנו זה החיים עם החברה הסובבת אותנו.
אורלי לוי אבקסיס: יש לנו אחריות, יש לנו חובה, ועד שלא נבין את זה ולא נעביר את זה למי שאחראי אצלנו במשרדים, ואני לא אומרת את זה סתם, אני פונה פה לכל הנציגים של כל המשרדים, אם לא תבואו לפה עם תשובות – אני כבר פניתי ליושב ראש הכנסת – אנחנו מכינים תיק כזה גדול עם כל הפניות של הוועדה, עם כל חוסר ההיענות של כל המשרדים שנוגעים בוועדה הזאת, בילדי ישראל, עם האדישות הבלתי נסבלת שלפעמים נדמה לי שהחברה שלנו בחציה אפתית ובחצי השני שלה היא פשוט אכזרית.
אורלי לוי אבקסיס: אבל נסו לשער בעצמכם שהיה מדובר בילד הפרטי שלכם, שבסוף זה יגיע אליו, תרצו או לא תרצו, זו החברה שאנחנו מכתיבים לו לחיות בתוכה.
אורלי לוי אבקסיס: לאכזריות הזאת צריך לשים סוף, גם לאפתיות כי האפתיות מכתיבה את המשך ההידרדרות.
אורלי לוי אבקסיס: כל יום של הזנחה בתחום הזה מביא להידרדרות ולצלילה בכל מה שקשור בדברים הללו.
אורלי לוי אבקסיס: וכל שנה של עיכוב במתן מענים – כי השיקום הוא תמיד הרבה יותר ארוך, זה כמו להתחיל לחבר פסיפס, הכד נשבר, לכו חפשו איזה חלק מתאים למה – בואו נשמור עליהם לפני שנצטרך לתקן את המצב שאליו הכנסנו אותם.
אורלי לוי אבקסיס: אני אומרת את הדברים הללו לא רק באכזבה, באיזשהו אופן גם חוסר אונים כי לפעמים אני מרגישה שישנם מספר אנשים שזה "צבוע" עליהם והם ימשיכו ויגידו, יש מי שיגיד את הדברים, אנחנו מסתכלים על זה, אנחנו רואים עמותות שהפקרנו להם את הנושא הזה, אז המועצה לשלום הילד עושה את העבודה, משרדים אחרים עושים את העבודה, עמותות שונות, על"ם וכדומה, יש יותר מדי עמותות, אבל תודה לאל על אלו כאשר המדינה לא עושה את תפקידה, תארו לכם שלא היה לא זה ולא זה.
אורלי לוי אבקסיס: ואני שואלת, עד מתי?
אורלי לוי אבקסיס: אם אנחנו לא נבין, שלכל החלטה שלנו יש השפעה ישירה על אותם ילדים, אפילו חוק הדיור הציבורי בכל הנושא של מעבר לשכר דירה בשוק החופשי ישאיר אנשים ללא קורת גג, אנשים עם ילדים.
אורלי לוי אבקסיס: הם יצטרכו לחפש מאיפה לחפש את הכסף או מי יערוב להם כי אתם יודעים מה קורה בשוק דירות ההשכרה החופשית, בלי ערבויות, בלי התחייבויות, אין לך סיכוי בכלל – ופה יש בטח אנשים שיש להם ילדים סטודנטים שהם עורבים להם לגבי השכירות – מי יערוב לאלה?