GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יוליה בן משה: אין קביעות לא לסייעות ולא להורים, ואז כולם חיים בחוסר ודאות, אז אם אפשר לחשוב מאיפה, בחקיקה או לא בחקיקה, מגייסים סייעות, כמו חיילים משוחררים מעולם הרפואה, כמו בנות שירות לאומי עם אוריינטציה של רפואה.
<יוליה בן משה: גם אם יהיה חוק אבל לא יהיה מאיפה לחפש סייעות, אנחנו נישאר באותה בעיה, ובאמת לוודא שאם הולכים חוק על סוכרתיים, אז יהיה ישור קו בין הלקויות של כל המחלות הכרוניות.
אורלי לוי אבקסיס: האמת היא, אני חייבת להגיד, לפחות הצעת החוק שלנו מדברת על סיוע לילדים הסובלים ממחלה כרונית במוסדות חינוך.
אורלי לוי אבקסיס: היא לא עושה את הפיצול.
אורלי לוי אבקסיס: אין פה את ההפרדה.
אורלי לוי אבקסיס: היא בעצם רואה בכולם את הצורך של הילד בליווי הזה.
<יוליה בן משה: צריך באמת רק בחקיקה לוודא מאיפה מביאים את הסייעות, כי זו הבעיה.
אורלי לוי אבקסיס: יכול להיות שאנחנו נפתור את זה עוד בטרם חקיקה.
אורלי לוי אבקסיס: חקיקה, לוקח לזה זמן, וכדומה, ולמשרדים הרבה פעמים יש את הכלים לעשות את זה.
אורלי לוי אבקסיס: חקיקה, אני רואה בה כפתרון, לפעמים הפתרון הכי טוב אבל הוא הפתרון הסופי כי עד שאתה מגיע לשם, יש אפשרויות לטפל בזה בדרך, ואני חייבת להגיד שיש חוזר מנכ"ל של משרד החינוך, שראה את הבעיה הזו, שהציף את הנושא וגם ניסה לתת פתרון למרות שהיום אנחנו יודעים, אנחנו מגלים תוך כדי תנועה כל מיני בעיות שאותן צריך לפתור.
אורלי לוי אבקסיס: גם כשזה לא חוק, אז זה לא בבסיס התקציב, אם אני לא טועה, ולכן צריך לחפש את התקציבים, וזה הקושי האמיתי שעליו אנחנו מדברים, על אי היכולת לצפות את הבאות, וזה תלוי תקציב או כמה תקציב נשאר למשרד או מאיפה לגייס את התקציב.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נפנה לעירית ליבנה, אבל לפני כן עוד הורה רצה לדבר?
אורלי לוי אבקסיס: כל ההורים שנמצאים פה, אנחנו עכשיו עושים את הסבב של ההורים ואחר כך אנחנו עוברים לגורמי המקצוע.
אורלי לוי אבקסיס: אז אם יש עוד הורה שרוצה להוסיף על הדברים, זה הזמן.
<אריאלה טובי: שמי אריאלה טובי, אני אמא של הראל, הוא סוכרתי שנה.
אורלי לוי אבקסיס: בן כמה הוא?
<אריאלה טובי: הוא כיום בן 7.
<אריאלה טובי: גילינו את זה כשהוא היה בן 6.
<אריאלה טובי: הוא בדיוק היה לפני עליה לכיתה א' וגם אנחנו נתקלנו באותם קשיים.
<אריאלה טובי: כשהגענו לבקש סייעת, אז איך זה שבאתם עכשיו?
<אריאלה טובי: הועדה כבר נסגרה.
<אריאלה טובי: לא בחרנו מתי לקבל את הסוכרת, אז העניין הזה של הזמן, מתי לגשת, זו בעיה שצריך לפתור אותה.
<אריאלה טובי: חוץ מזה כל החוסר ודאות.
<אריאלה טובי: כל הזמן הזה לקח חודש עד שאמרו לנו, מגיע סייעת, לא מגיע סייעת.
<אריאלה טובי: לא ידענו תחילת שנה, אנחנו מתחילים אותה כהורה מלווה לילד או..
<אריאלה טובי: לא ראינו את הסייעת, לא הכרנו אותה.
<אריאלה טובי: כשדיברתם פה על הכשרה, הסייעות לא עוברות שום הכשרה.
אורלי לוי אבקסיס: לא, הן עוברות הכשרה.
<אריאלה טובי: אני לא יודעת על איזה הכשרה אתם מדברים.
<אריאלה טובי: הסייעת שלנו יש, אני יודעת שיש מקומות, שיש סייעת, כי פשוט דיברתם הרבה על ההכשרה ונורא חשוב לי להדגיש את זה.
<אריאלה טובי: יש מקומות שאולי יש חובשים שבאים עם איזשהו רקע.
<אריאלה טובי: מהמקום שאני באה, אני גרה במודיעין.
אורלי לוי אבקסיס: רשות חזקה.
<אריאלה טובי: רשות חזקה בהחלט, אבל עדיין בכל מה שקשור לסייעות, הן לא עוברות איזושהי הכשרה.
<אריאלה טובי: אנחנו היינו צריכים לדאוג שהסייעת תגיע איתנו באחד מהביקורים.
אורלי לוי אבקסיס: איך משרד הבריאות נותן לדבר כזה לקרות?
<אריאלה טובי: תראי, גם אנחנו כהורים - - -
אורלי לוי אבקסיס: זה הממשק או החוסר ממשק בין הרשות המקומית למשרד הבריאות?
<אריאלה טובי: אני לא אחות ובעלי לא רופא, ואנחנו מתמודדים עם הסוכרת מצוין, אבל זה לא אומר שהיא צריכה לבוא עם איזשהו רקע, אבל היא גם לא עוברת הכשרה.
אורלי לוי אבקסיס: יכול להיות שזה בעיה נקודתית אבל היא מציפה פה איזושהי שאלה לדעתי מהותית ונורא מדאיגה.
פנינה תמנו: הייתי מצפה שלא נהיה בשלב שיש הכשרות, אלא בשלב שכל ילד מקבל סוג של זמן היכרות, זמן הבנה.
פנינה תמנו: כל ילד הוא עולם ומלואו.
<אריאלה טובי: גם הילד לא מקבל סייעת שהיא קבועה, והיא יוצאת לחופשים או שבאותה רשות יש ילדים שהם קטנים יותר ויש עדיפות לתת לילדים הקטנים את הסייעת, ויש ימים שחסרה סייעת.
אורלי לוי אבקסיס: אז מעבירים אותה?
<אריאלה טובי: אין דבר כזה סייעת מחליפה.
אורלי לוי אבקסיס: אז ההורים הם הסייעת המחליפה.
<אריאלה טובי: ההורים או המורה, אם היא מספיק בעניינים, ויש לה את היכולת.
<אריאלה טובי: בכל זאת יש לה כיתה של 30 ילדים.
<אריאלה טובי: הנושא של ההכשרה, אין דבר כזה הכשרה.
<אריאלה טובי: ההורים דואגים להכשיר אותה.
אורלי לוי אבקסיס: לא, זה לא אמור להיות ככה.
אורלי לוי אבקסיס: זה לא ככה.
אורלי לוי אבקסיס: אני רואה את הפרצופים של הנציגות של משרד הבריאות והן אומרות, לא, לא, לא עם הראש.
אורלי לוי אבקסיס: אחרי כן נברר איזה חובה יש על הרשות לדאוג להכשרה, מיהם המכשירים, איזה מסגרת מכשירה, מה הם צריכים לעבור, מה אורך הזמן.
אורלי לוי אבקסיס: אני לא יודעת אבל זה צריך להיות מוסדר.
<אריאלה טובי: אני מעולם לא שמעתי על סטנדרטיזציה של ההכשרה.
אורלי לוי אבקסיס: זה בדיוק מה שאנחנו תיכף נשאל.
<סמדר יעקבזון: ברוב המקרים ההורים לוקחים את הסייעת למרפאת האם שלהם ושם היא עוברת איזושהי הכשרה.
<אריאלה טובי: וכשהסייעת לא מתאימה ומחליפים אותה, אז צריך להעביר את הסייעת.
אורלי לוי אבקסיס: את במצב טוב, את הצלחת להחליף.
אורלי לוי אבקסיס: אחרות פה מדברות על זה שהן 3 שנים מבקשות, מתחננות להחליף.
<אריאלה טובי: וכשהיא לא נמצאת - - -
<בתיה רוזנגרטן: כן, צריך ממלא מקום, ואין.
<אריאלה טובי: בדיוק.
<אריאלה טובי: להתחיל להכשיר את המורה גם.
אורלי לוי אבקסיס: אתה גם רצית, ואנחנו מייד נעבור לנציגים של המשרדים.
<איתי אור: בוקר טוב.
<איתי אור: בהמשך למה שהיא אמרה, ההכשרה עצמה לא נעשתה גם אצלנו.
<איתי אור: אנחנו ביקשנו, והסכימה אותה סייעת, עד שהשגנו אותה, לפנות לבית החולים על חשבונה, על חשבון הזמן הפרטי שלה, ועשינו איזשהו תאום עם הצוות המטפל בבית החולים.
<איתי אור: אז הכשרה מסודרת לא נעשתה.
<איתי אור: דבר נוסף שהיה והוא גם כן היה בבחינת אבסורד, זה שכשכבר היא התחילה לעבוד והיא עבדה חודש-חודשיים, היא ניגשת אלי בדחילו ורחימו, אותה סייעת ואומרת לי, תשמע איתי, לא נעים לי אבל המועצה לא העבירה אלי את התשלום החודשי ואני יודעת בוודאות שהיא כבר קיבלה את הכסף.
<איתי אור: זה מצב שעמדתי בו במצב לא נעים מולה ומול הגורמים האחרים.
<איתי אור: זה דבר נוסף.
<איתי אור: היה קושי רב לגייס את אותה סייעת מכיוון שהתשלום שהיא מקבלת הוא תשלום מזערי, זניח.
אורלי לוי אבקסיס: מה זה התשלום, כמה לשעה?
<אריאלה טובי: 22 שקלים.
<איתי אור: זה הרבה, אגב, 22 זה הרבה.
<איתי אור: היא קיבלה אצלנו פחות.
<איתי אור: אנחנו מדברים כבר על מישהי שהגיעה אלינו וזה היה ממש במזל רב.
<איתי אור: זאת אישה שהייתה עובדת סוציאלית במקצועה.
<איתי אור: היא הייתה בין עבודות וממש התגייסה.
<איתי אור: היא התנדבה.
אורלי לוי אבקסיס: שאני אבין, אז בעצם אנחנו מדברים על סייעות שבסך הכול זה גם לא רק שמשלמים להן 22 שקלים לשעה, זה גם לא משרה מלאה.
אורלי לוי אבקסיס: כאילו עכשיו לכו תנסו לגייס כוח אדם איכותי, והאחריות.
<אסנת מנגל: רק להגיד, שהסייעת הראשונה שלנו, פשוט פחדה מדם.
אורלי לוי אבקסיס: מאוד מתאימה למקצוע.
אורלי לוי אבקסיס: מי גייס אותה?
<אסנת מנגל: אחת העיריות הכי חשובות.
<אסנת מנגל: ירושלים.
<רחל לוין: רחל לוין מירושלים.
<רחל לוין: אני לא יודעת אם זה קשור לחקיקה.
<רחל לוין: אני לא יודעת איך אפשר לסדר את זה, אבל מאחר ומדובר בילדים עם מחלה כרונית, שלצערנו היא לא הולכת לעבור בשנים הקרובות, כל שנה מחדש יש לי בתיק "פקטה" שלמה של טפסים וניירות לביטוח לאומי.
<רחל לוין: בקיצור, מלא.
אורלי לוי אבקסיס: אתם מתחילים את כל התהליך מהתחלה בכל שנה?
<רחל לוין: כל שנה.
אורלי לוי אבקסיס: למה, מישהו המציא תרופת פלא ואנחנו רק צריכים לגלות מי מקבל אותה ומי לא?
<רחל לוין: מה שלא ברור, למה זה פתוח לאורך כל השנה?
<רחל לוין: מה קורה עם מישהו שמגלה במהלך השנה בזמן שהועדה לא מתכנסת, שהילד שלו חולה בסוכרת.
<רחל לוין: אני לא מצליחה להבין למה ועדה כזאת לא צריכה לפעול לאורך כל הזמן?
אורלי לוי אבקסיס: ותאמינו לי, ואני אשאל בשם הועדה.
אורלי לוי אבקסיס: אם יש לך עוד משהו להוסיף.
<רחל לוין: יש לי עוד משהו גם באותו עניין בעצם, אבל זה כבר אולי מול קופות חולים.
<רחל לוין: מרשמים.
<רחל לוין: הילד הוא סוכרתי.
<רחל לוין: זה לא ישתנה בזמן הקרוב.
<רחל לוין: כל חודש לזכור קודם כל שעומד להיגמר האינסולין ולזכור שעומדות להיגמר הפומפריות וזה רק פעם ב-25 יום אפשר לקנות פומפריות.
אורלי לוי אבקסיס: תראי, זה לא הנושא אבל זה נתן לנו תמונה גם לדברים הנוספים, כלומר אם מישהו טעה וחשב שההתמודדות להורים לילדים סוכרתיים זה מסתכם רק במערכת החינוך, צריך להבין שזה פסיק קטן.
<בתיה רוזנגרטן: סליחה, אני עברתי את הזמן של הגנים אבל בגנים גם לא מקבלים סייעות, אז מגיל 3 אני צריכה להיות בבית עם הילדות.
<סמדר יעקבזון: היום זה מגיל 3 עד 5, יש כבר.
<בתיה רוזנגרטן: אבל גם וזה קשה לקבל.
<בתיה רוזנגרטן: עוד יותר קשה מבית הספר.
אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שאנחנו קיבלנו מההורים תמונה די, אני חייבת להגיד, לא בצורה יפה את כל ההתנהלות.
<סמדר יעקבזון: אם אני יכולה עוד משפט אחד רק.
אורלי לוי אבקסיס: נראה לך שאני לא אתן לך?
<סמדר יעקבזון: אני רוצה באמת להביע את הערכתי לכל ההורים ולכל הילדים שנמצאים פה, כי הערת הערה מאוד חשובה.
<סמדר יעקבזון: אנחנו כולנו מעבירים מסר מאוד חשוב, שילד סוכרתי צריך לגדול כילד נורמטיבי לגמרי, והתחזוקה היא בעיקר מאחורי הקלעים ושקופה לרואה וההורים עושים ימים כלילות ולא ישנים בלילות ומשתדלים לתת את החוזק ואת המסר הזה לילדים שלהם.
אורלי לוי אבקסיס: את מתכוונת לילות כימים.
<סמדר יעקבזון: לילות כימים, ובסופו של דבר באמת הפן הזה שאנחנו עוסקים בו הוא באמת פסיק קטן מתוך התמודדות מאוד מורכבת.
אורלי לוי אבקסיס: את הפסיק הזה אנחנו מנסים לשים במקום.
<סמדר יעקבזון: תודה רבה.
אורלי לוי אבקסיס: אני לא יודעת מאיזה משרד להתחיל, אבל אני רוצה להתחיל עם משרד הבריאות לפני שאני מגיעה למשרד החינוך.
אורלי לוי אבקסיס: שם לפרוטוקול והתפקיד.
<עדינה יוסף: אני מייצגת את המחלקה לאם וילד ואנחנו שותפים בוועדה הבין משרדית.
<עדינה יוסף: נתחיל מההכשרה.
<עדינה יוסף: קיים נוהל הכשרה לכל המחלות הכרוניות לפי הפעולות הנדרשות מהסייעת.
אורלי לוי אבקסיס: איפה זה נמצא, הנוהל?
<עירית ליבנה: חוזר מלווה אישי.
<עדינה יוסף: 48/2009.
אורלי לוי אבקסיס: זה נמצא באינטרנט שלכם?
<עדינה יוסף: כן.
אורלי לוי אבקסיס: קל להגיע לשם?
<עדינה יוסף: חוזר מלווה אישי, 48/2009.
אורלי לוי אבקסיס: הרשויות המקומיות מודעות לזה?
<עירית ליבנה: אני רוצה לצטט.
<עירית ליבנה: עירית ליבנה, המפקחת על תחום הבריאות, משרד החינוך, ומובילה עם משרד הבריאות את הועדה הבין משרדית שפועלת בשיתוף פעולה מלא.
<עירית ליבנה: "הדרכת המלווה האישי תתבצע על ידי הגורם הרפואי".
<עירית ליבנה: זה לא הנוהל, זה הכוונה לנוכל.
<עירית ליבנה: "בתלמיד, ותאשר את ההדרכה כמפורט בחוזר מנכ"ל משרד הבריאות 48/2009, מתן אישור למלווה אישי לביצוע פעולות טיפוליות (תיקון) או נהלי משרד הבריאות המתעדכנים מעת לעת.
<עירית ליבנה: על הרשות המקומית לוודא עם המלווה האישי טרם העסקתו כי בידיה או בידיו האישור הנדרש המעיד כי אכן קיבל הדרכה על ידי הגורם הרפואי המטפל בתלמיד, על פי חוזר מנכ"ל משרד הבריאות, והסכמת ההורה להעסקה".
פנינה תמנו: אבל רבותיי, זה סיפור של סעיף שלא מתבצע.
אורלי לוי אבקסיס: שנייה, אני חייבת להגיד משהו.
אורלי לוי אבקסיס: זה נחמד מאוד שבחוזר אומרים, אחריות השלטון המקומי.
אורלי לוי אבקסיס: מי דואג שהשלטון המקומי מכיר את זה, שהשלטון המקומי פועל לפי זה, שהשלטון המקומי מגייס, שהשלטון המקומי מביא את ההדרכה הספציפית הזו שתאשפר באמת להעסיק, כי אנחנו שמענו פה.
אורלי לוי אבקסיס: מה שהקראת אמור להשיב, לפחות ליישב את דעתנו בנושא הזה כי גם צריך את הסכמת ההורה למלווה, כי גם צריך לעבור הכשרות מסוימות, כי גם צריך להביא כוח אדם מסוים שיכול לעמוד בתנאים האלו.
אורלי לוי אבקסיס: חבר'ה, אני שמעתי פה תלונות לפחות מהנציגות המאוד מצומצמת, שהיא לא כל כך מצומצמת, של ההורים פה, והתלונות חזרו על עצמן.
אורלי לוי אבקסיס: לי נדמה ששום סעיף ממה שהקראת, לא מתקיים בפועל.
<עירית ליבנה: קודם כל אני רוצה להגיד לפני שהגבתי בהשלמה.
<עירית ליבנה: אני רוצה למחות.
<עירית ליבנה: יש כמעט 700 ילדים שמקבלים.
<עירית ליבנה: מילה טובה, מילה טובה, והערכה לא נאמרה פה על המערכות הציבוריות.
אורלי לוי אבקסיס: עירית, שנייה, קודם כל אני חושבת, הורים פה גם שיבחו אותך ואת העבודה שלך.
<עירית ליבנה: לא אותי.
אורלי לוי אבקסיס: אולי באמת יש לנו בעיה בעבודה בכנסת כי הועדות בדרך כלל דנות איפה שיש ליקויים, כדי לתקן.
אורלי לוי אבקסיס: אז אולי זה גם מרגיש שכאילו אנחנו תוקפים באיזשהו אופן.
אורלי לוי אבקסיס: לא, לא זו כוונתנו.
אורלי לוי אבקסיס: הכוונה שלנו, גם אמרתי, נעשו דברים ותוך כדי תנועה אנחנו מגלים עוד ליקויים ואותם אנחנו באים לתקן, אז אם זה לא הובן, אני מקווה שהייתי מספיק ברורה עכשיו.
<עירית ליבנה: הדיון בין הועדה למרכז השלטון המקומי מתקיים.
<עירית ליבנה: הייתה ועדה משותפת.
<עירית ליבנה: אני חוזרת, הרשות היא הגורם שמשרד ממשלתי יכול לעבוד מולה ולא מול 1,700 הורים, רבותיי.
<עירית ליבנה: הרשות המקומית באמצעות מרכז השלטון המקומי ובאמצעות משרד החינוך, שיש ביניהם דיבור כל הזמן כי יש שיתוף פעולה, היא הגורם שמקבל.
<עירית ליבנה: ישבנו ביחד איתם.
<עירית ליבנה: המרכז השלטון המקומי הנחה כמו שהוא מנחה, את הנושא של הליך העסקה של עובד ברשות המקומית, חלשות כחזקות.
<עירית ליבנה: רבותיי, לא של חס וחלילה רק חזקות.
<עירית ליבנה: דווקא לחלשות לשמחתי אנחנו נתקלים בזה שהן כן מקיימות את הדברים וכן עושות את המאמצים.
אורלי לוי אבקסיס: שהאנשים מספיק יודעים מה ולאן לפנות.
<עירית ליבנה: חסר לי הנציג של מרכז השלטון המקומי.
אורלי לוי אבקסיס: גם לנו מאוד חסר.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו עדיין מחכים.
<איתי אור: כשאנחנו פנינו למשרד של עירית, הטיפול היה לקוי.
<איתי אור: סליחה, הוא היה לקוי.
<איתי אור: אפילו הייתה שם קרירות, כתף קרה, לא פעם, לא פעמיים.
<איתי אור: הרבה טלפונים, מכתבים.
<איתי אור: אז אולי כשאפשר לתת מחמאה, ניתן מחמאה, אבל שלא צריך לתת מחמאה אז פשוט לא ניתן.
אורלי לוי אבקסיס: יש פה גם לח"כים כמה שאלות, ולא נפספס.
<אסנת מנגל: אבל עירית כן עזרה לנו.
יעקב מרגי: זה לא אישי, רבותיי.
יעקב מרגי: גוף שלטון הוא משרד ממשלתי מאשר.
יעקב מרגי: הועדה הבין משרדית מאשרת, והכל מכוונות טובות.
יעקב מרגי: אף אחד לא רוצה לא לעשות את עבודתו.
יעקב מרגי: השאלה היא כזו, אחרי האישור, אם יש לכם אינסטנציה, נוהל עבודה, נוהל פיקוח ובקרה מול הרשויות, איך זה נעשה, האם זה נעשה, האם זה נוצל כראוי.
יעקב מרגי: אנחנו מלאים דו"חות מבקר על הרבה תחומים שיש את האישור וזה הולך לייעוד אחר או אין מוטיבציה לראש רשות לעשות או לאשר את זה, או ועדות בתוך הרשות.
יעקב מרגי: השאלה אם משרד הבריאות או הועדה הבין משרדית הזו בודקת, יש לה כלים לבחון לפיקוח ובקרה מול הרשויות ומול המשפחות.
יעקב מרגי: יכול להיות שזה נעשה.
יעקב מרגי: לא נורא באמת אם אותה ועדה, אחרי שהיא אישרה איקס מקרים, תעשה לה מדגמית, אזורית, בחינה מול ההורים, לשמוע גם את הקצה, לשמוע את הטיפול קצה, איך זה נעשה.
יעקב מרגי: השאלה אם זה נעשה, כי לפי מה שאני שומע מההורים פה, יש חוסרים כאלה ואחרים.
יעקב מרגי: צריך לראות איפה פה בשרשרת המזון הזו משהו לא עובד.
יעקב מרגי: הזמן של ההורים יקר מאוד.
יעקב מרגי: עם הבעיה הם באו לפה ושטחו את הבעיה.
יעקב מרגי: יש פה דיון כדי לאתר את החוליה החלשה בשרשרת המזון הזו של הטיפול.
פנינה תמנו: אני חושבת שאנחנו מדברים על נושאים רפואיים.
פנינה תמנו: באוויר סוג של המלצה.
פנינה תמנו: הוראות המנכ"ל זה סוג של המלצה שהיא מיושמת, אוקי, לא מיושמת, לא באמת מפקחים או שלא מתריעים, שזה גם דבר מאוד חשוב.
פנינה תמנו: השאלה שעולה לי, מדוע זה צריך להיות כשזה נושא רפואי כל כך חשוב, זה צריך להיות באחריות הרשות המקומית.
פנינה תמנו: אני מאמינה שזה צריך להיות אולי באחריות משותפת של משרד הבריאות ושל משרד החינוך, שיביאו את הרשויות המקומיות למצב שהן חייבות להיות.
פנינה תמנו: ..
פנינה תמנו: כי אם היינו שם באחריות משותפת, הרי ברור שלא היית אומרת, יש לי הוראת מנכ"ל והיא לא מיושמת.
פנינה תמנו: אני חושבת שבמצב הדברים הנוכחי זה לא יכול להסתיים בהוראה שהיא סוג של המלצה.
אורלי לוי אבקסיס: לא, לא, הוראת חוזר מנכ"ל הוא מחייב.
פנינה תמנו: מחייב, אבל זה לא קורה בפועל.
אורלי לוי אבקסיס: אז בואו ננסה לעשות סדר.
אורלי לוי אבקסיס: עירית, אנחנו באמת מנסים לראות איך אנחנו יכולים לתקן, והשאלה פה, ואני חושבת ששני הח"כים באמת הציפו אותה, זה כאשר חוזר המנכ"ל לא מתקיים, למי פונים?
אורלי לוי אבקסיס: מי אחראי לטפל כאשר אנחנו נפגשים או עם אטימות או עם חוסר ידע או עם חוסר רצון או עם חוסר מוטיבציה או יכולת של עירייה כזו או אחרת או שיש שם מטעמה, בממשק הזה מול ההורים.
אורלי לוי אבקסיס: מי אמור לנער אותם?
אורלי לוי אבקסיס: מי אמור לטפל בבעיה?
אורלי לוי אבקסיס: כי אם הם ימשיכו להתנהל רק מול אותה כתובת, ברור שזה מה שיקרה.
<עירית ליבנה: בכל העברת כספים לרשות מקומית יש בקרה.
<עירית ליבנה: הרשות דרך אגב מקבלת 75% להעסקה פר שעה.
<עירית ליבנה: מוסיפה 25% שזה ההסכמה הבין משרדית ומרכז השלטון המקומי, שזה מתחלק בין משרדי הממשלה לרשות המקומית.
<עירית ליבנה: הרשות המקומית מקבלת באמצעות המת"מ, כמו שהיא מקבלת לכל דבר, ויש בקרה כי זה כספים צבועים.
אורלי לוי אבקסיס: לא, לא בקרה.
<עירית ליבנה: בקרה כספית, קודם כל רבותיי, כי גם זה לא היה, והכספים האלה הלכו לדברים אחרים, אז קודם כל שהמדינה מעבירה כסף, יש לה follow לגבי הניצול שלו.
<עירית ליבנה: זה אחד.
<עירית ליבנה: וגם זה לא היה, והכל ממוחשב תודה לאל, שאי אפשר להגיד כן, כשיש עדויות ממוחשבות.
<עירית ליבנה: גם הנושאים של הטיפול שלנו, הכול ממוחשב, הכול באינטרנט, וכשאנחנו שומעים, כן, אבל הגשנו, ותיכף אגיב על התאריכים, יש עדויות של מתי אתה מגיש, מה שלחת.
<עירית ליבנה: רבותיי, הכול נעשה בצורה מסודרת.
<עירית ליבנה: במקביל, השנה הרשויות ממלאות טופס בקרה, מי הסייעת, תעודת זהות, האם קיבלה הכשרה, איפה קיבלה הכשרה, ומדגמית אנחנו בודקים.
<עירית ליבנה: עכשיו התחלנו עם בדיקה לעומק.
אורלי לוי אבקסיס: אז זה נוהל חדש.
<עירית ליבנה: כן.
אורלי לוי אבקסיס: קודם כל יפה, מברכים.
אורלי לוי אבקסיס: את רואה עירית, אנחנו יודעים גם לברך.
אורלי לוי אבקסיס: קודם כל אני שמחה שזה הנוהל החדש שנכנס.
<עירית ליבנה: משרדי הממשלה לא יכולים לעשות את התפקיד של הרשות המקומית, ואמרנו מי חסר לנו פה.
<עירית ליבנה: לכן ציינו גם שההורה צריך.
<עירית ליבנה: אנחנו קוראים גם להורים והם יודעים את זה, שיהיו בקשר עם אגף החינוך לגבי בחירת הסייעת, לגבי החלפה אם צריך, לגבי הכשרה, מרפאות הסוכרת.
אורלי לוי אבקסיס: ומשרד החינוך?
<עירית ליבנה: הרשות.
<עירית ליבנה: אנחנו צריכים להציב לעצמנו צעדים שאנחנו יכולים לעמוד בהם.
<עירית ליבנה: לא לזרוק באוויר אוקי, תגייסו כי יש 1,700 פניות לוועדה.
<עירית ליבנה: רבותיי, צריך לחשוב משהו ריאלי לתפקוד.
<עירית ליבנה: אנחנו משפרים כל הזמן.
<עירית ליבנה: אני רוצה רגע למחות.
<עירית ליבנה: הועדה מתכנסת לעומת חינוך מיוחד, 3-4 פעמים מאפשרת, כל פעם חודשיים, הגשה.
<עירית ליבנה: כל מרפאות הסוכרת שאנחנו כל שנה נפגשים איתם, אנחנו מכנסים כל שנה את מרפאות הסוכרת מכל הארץ.
<עירית ליבנה: אנחנו יושבים בשניידר, יושבים עם כל המנהלים והעובדים הסוציאליים, מבהירים שוב, מעלים בעיות.
<עירית ליבנה: אנחנו הבהרנו שכל ילד שמתגלה, הועדה לא מחכה, ואני מוחה על זה שאתם אומרים, כי אין ילד סוכרתי שהגיע אלינו לוועדה ולא קיבל, למחרת הרשות קיבלה העסקה, ומחייב אותה במועד הבא שהאתר נפתח, כדי שזה יהיה ממוחשב,
אורלי לוי אבקסיס: עירית, אמרת פה מסר שאני חושבת שחשוב מאוד לחזור עליו.
אורלי לוי אבקסיס: את אומרת, אין מצב שבו גילינו ילד, גם אם זה באמצע השנה וגם אם זה בתקופת הביניים, בין ועדה לוועדה, שהתגלה פתאום.
אורלי לוי אבקסיס: אין מה לעשות, מחלות מתגלות לא לפי תאריכים מסוימים, ובאותו רגע שהוא התגלה והגיעה בקשה,
<עירית ליבנה: מיידית מקבל אישור.
אורלי לוי אבקסיס: ממי מגיעה הבקשה?
<עירית ליבנה: מהרשות המקומית.
אורלי לוי אבקסיס: ויכול להיות שהרשות המקומית לא יודעת?
<עירית ליבנה: מה פירוש לא יודעת?
אורלי לוי אבקסיס: שבין הזמנים האלה - - -
<עירית ליבנה: יודעים הכול.
<עירית ליבנה: זה כתוב לה בנוהל.
אורלי לוי אבקסיס: יש לכם גם פרוטוקול אחר כך להעביר לאתר שלכם ולהסביר להורים את הזכויות.
אורלי לוי אבקסיס: נגיד גם זה לא מתקיים, עירית, מי הכתובת הבאה?
<עירית ליבנה: של הורה?
<עירית ליבנה: אין.
פנינה תמנו: אבל אני חושבת, גבירתי יושבת הראש, לפני שאת מתקדמת, נראה לי שפה הבעיה.
פנינה תמנו: את נגעת בנקודה מאוד חשובה.
פנינה תמנו: מה שהיא אומרת, ברגע שהגיעה בקשה לוועדה, אין בעיה, אתם מקבלים, אבל בדרך, עוד לפני, בטרם, האם אותו פקיד שיושב ברשות השלטונית, ברשות המקומית יכול לבוא ולומר, לשלוף תשובה שהיא חורצת גורל.
פנינה תמנו: זה מה שההורים נתקלים, זה הפנים הראשונות, שבא ואומר, סליחה, הועדה לא מתכנסת כרגע.
פנינה תמנו: האם הנהלים האלה מרועננים עד לדרג הנמוך ביותר?
<עירית ליבנה: באתר של משרד החינוך, באתר של מרכז השלטון המקומי, באתר של משרד הבריאות, כל שנה מחדש.
אורלי לוי אבקסיס: זה מופיע כל הזמן באתר?
<עירית ליבנה: כל הזמן.
אורלי לוי אבקסיס: זאת אומרת, לא לפי זמן.
<עירית ליבנה: זה נשלח משלושה גורמים לרשויות המקומיות.
אורלי לוי אבקסיס: אני כהורה יכולה להיכנס?
<אילנית ויסמן: אבל זאת התשובה שקיבלתי.
אורלי לוי אבקסיס: עירית, אני בכוונה חוזרת.
אורלי לוי אבקסיס: נכון, הנציג, שניים דרך אגב, שניים נרשמו מהשלטון המקומי.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו גם נוציא מכתב בשם הועדה.
אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שזה חמור ביותר.
אורלי לוי אבקסיס: חמור ביותר שהם לא מופיעים פה, בעיקר כאשר אני חושבת או לפחות בגלל שהם לא יכולים להגן על עצמם, זה אחת מהחוליות החלשות בשרשרת ולכן אני שואלת.
אורלי לוי אבקסיס: ברגע שהרשות המקומית נותנת תשובה כמו שהורים פה אומרים, והם לא מוצאים שם את אותה היד המכוונת וגם לא אוזן קשבת, ויכול להיות באמת שגם חלק מהמקומות, האנשים שנמצאים לא מודעים לתפקידם ולחובתם.
אורלי לוי אבקסיס: מה נעשה כאשר האנשים נתקלים בבעיה שכזו?
<עירית ליבנה: ברגע שפונים אלי, ואני בערך 24 שעות עונה לילדים עם סוכרת.
אורלי לוי אבקסיס: מי מכיר את הטלפון שלך?
<עירית ליבנה: מי לא?
<עירית ליבנה: באתר של משרד החינוך יש את הטלפון.
<עירית ליבנה: אני מקבלת גם ב-23:00 טלפון, מחר לא נותנים לילד שלי לצאת לטיול, אז אני מקפיצה איזה חבר רופא שכן יתערב או את עדינה או מישהו.
<עירית ליבנה: זה עד לרמות כאלה, כי בפירוש המדיניות שלנו היא לא לסרב לילד חולה כרוני, בעיקר הסוכרתי.
<עירית ליבנה: זה המשקל.
<עירית ליבנה: לא למנוע ממנו שום פעילות כולל היציאות לפולין, כולל היציאות לגדנ"ע.
<עירית ליבנה: רבותיי, אני לא צריכה להגיד לכם שמשרד הביטחון מתנער ואנחנו מתעקשים, והגעתי עד ללשכת הרמטכ"ל יום אחד בגלל ילד סוכרתי, כדי שכן יתנו.
<עירית ליבנה: עכשיו אני רוצה רגע עוד להגיד משהו.
<עירית ליבנה: פונים אלינו.
<עירית ליבנה: אלינו, זה משרד הבריאות או משרד החינוך.
<עירית ליבנה: אנחנו אומרים, תלכו לרשות.
<עירית ליבנה: יש פה נוהל שאי אפשר לוותר עליו.
<עירית ליבנה: יש מנהל ציבורי.
אורלי לוי אבקסיס: אתם מחזירים אותם עוד פעם לרשות?
<עירית ליבנה: לא, כדי שהם ישלחו, כי הרשות היא גורם שמעבירים לה כסף.
<עירית ליבנה: אורלי, אי אפשר להעביר להורה כסף.
אורלי לוי אבקסיס: עירית, בסדר, השאלה אם לא את פונה לרשות ואומרת, חבר'ה, הנוהל הוא כזה.
אורלי לוי אבקסיס: כשהורה מגיע מול פקיד ברשות והוא כבר הגיע אלו בסיבוב הזה איזה פעם-פעמיים, לעומת נציג של משרד החינוך שמרים טלפון לרשות ואומר לו, חבר'ה, אתה חורג מהוראה מחייבת.
<עירית ליבנה: גם וגם.
<מלכה פרגר: אני מנהלת השירות הארצי לעבודה סוציאלית.
<מלכה פרגר: אני חושבת שבאמת הטיפול צריך להיות מקומי, והקשר הישיר של ההורים עם מישהו מהרשות.
יעקב מרגי: סליחה, אני מייד אתן לך להשלים, כדי שתהיה לך אפשרות להשלים כמו שצריך.
אורלי לוי אבקסיס: תקשיבי, אנחנו מנצלים את חברותו פה מכמה כובעים: אחד, הוא היה שר, ושר טוב, ויכול להביא גם את הפן הזה, אבל הוא גם היה מהשלטון המקומי.
יעקב מרגי: גם בוועדה הזו, וגם מורה וגם אזרח.
יעקב מרגי: בואי תקשיבי, עירית, אף אחד לא מערער על העבודה שאתם עושים, אבל כמסתכל מהצד בדיון, בואי ננסה לסדר, נפרוס את זה.
יעקב מרגי: יש לנו בעיה.
יעקב מרגי: האגודה מלינה, אומרת, יש קשיים.
יעקב מרגי: הביאו הורים שמציינים את הבעיות ספציפית.
יעקב מרגי: הכי קל לבוא ולומר, ההורים תעשו, ההורים, תלכו לרשות, ההורים זה.
יעקב מרגי: .
יעקב מרגי: אני רוצה לומר לך, אם אני עכשיו משרד הבריאות, אני כשר, והייתי בדיון כזה, הייתי אומר למחלקות המקצועיות שלי, סליחה, סליחה, מתי בדקת מול הרשות?
יעקב מרגי: אני הייתי מציע לכם לכנס ישיבה, שולחן עגול עם האגודה שהיא נציגת ההורים.
יעקב מרגי: לא צריך להביא את ההורים.
יעקב מרגי: לשמוע איפה כואב.
יעקב מרגי: רמזתי לזה בהתייחסות הקודמת שלי.
יעקב מרגי: אני שומע מכם כמה אתם בסדר.
יעקב מרגי: כמה שאתם עושים את העבודה, בסדר, ויש נהלים ויש הכול.
יעקב מרגי: אם הכול היה עובד, לא היו לנו דו"חות לבקר.
יעקב מרגי: לא היו כשלים.
יעקב מרגי: מה לעשות, זה טבע הבירוקרטיה, ישנן בעיות.
יעקב מרגי: עובדה שההורים מתקשים.
יעקב מרגי: זה נופל בדרך.
יעקב מרגי: אין לי ספק שאתם עושים עבודת קודש.
יעקב מרגי: אין ספק שאתם קשובים, אבל גם בדרך את רואה שיש עדיין מי שנופל בין הכיסאות.
יעקב מרגי: אנחנו נשב פה ונתכתש.
יעקב מרגי: זה מה שצורם לי בדיון פה.
יעקב מרגי: אני לא שומע את זה.
<סמדר יעקבזון: אני דווקא מתחברת למה שאתה אומר ואני כן חושבת שאולי הפתרון יהיה בזה שבכל רשות מקומית תמונה עובדת סוציאלית דווקא, שיש לה את כל הכישורים לעשות את החיבורים, לקבל את הקהל,
יעקב מרגי: לא נפל לך האסימון.
יעקב מרגי: לא הבנת אותי.
יעקב מרגי: אתם הריבון, משרדי הממשלה, סליחה.
יעקב מרגי: הטיפול קצה זה הילד.
יעקב מרגי: באמצע יש לנו את הרשות.
יעקב מרגי: אני כריבון חייב לבדוק את עצמי.
יעקב מרגי: לבדוק את עצמי זאת אומרת, כן, גם מה עושה הרשות.
יעקב מרגי: אני יכול לזרוק ולומר, הרשות לא בסדר.
יעקב מרגי: אני כריבון, אני כמשרד ממשלתי צריך לבדוק אם הרשות עובדת כמו שצריך.
יעקב מרגי: גם אם תמני עובדת סוציאלית אחראית לרשות.
<סמדר יעקבזון: אנחנו כבקרה, אנחנו נחשוב על דרך הבקרה, אבל אני אומרת שצריך לחשוב על דרכים נוספות, אחרות, ובאמת חסר כאן הגורם המשמעותי, כי אני מאמינה, אנחנו נעשה את הבקרה מרחוק.
<סמדר יעקבזון: עדיין ההורים שיושבים כאן עדיין צריכים מישהו נגיש וזמין אצלם ולא במשרד החינוך למעלה.
<סמדר יעקבזון: צריך מישהו שיהיה לידם, ליד הבית.
אורלי לוי אבקסיס: אני מסכימה, אבל כשאנחנו מגלים שזו הבעיה, אז אנחנו צריכים לתת כתובת נוספת שהיא תוכל להזיז דברים, כי הכוח של עירית שמרימה טלפון לרשות המקומית מול הכוח של אריאלה, אמא של הראל, שמרימה טלפון, את מבינה שההתייחסות היא אחרת.
אורלי לוי אבקסיס: את מבינה שהטיפול או הרצון להזיז את הדברים מתנהלים בצורה אחרת.
אורלי לוי אבקסיס: באמת הייתי רוצה לקחת את ההערה של השר לשעבר מרגי ולראות איך אנחנו כן גורמים לזה שיהיה ממשק בין האגודה שמקבלת בעצם את הפניות, את רוב הפניות, לבין המשרד הרלוונטי או נציג מטעמי המשרדים, כדי להציף בעיות ולדאוג לטיפול.
אורלי לוי אבקסיס: עירית, אני יודעת שכשאת מגלה משהו, את נלחמת כדי לתקן אותו.
אורלי לוי אבקסיס: אני מכירה את זה.
אורלי לוי אבקסיס: יכול להיות שחלק מהדברים פשוט לא מגיעים אליכם כי הם נתקעים ברשות המקומית או כי הם נתקעים במקומות אחרים, וזו אחת מהבעיות שצריך לחשוב ולהבין, כשהרשות המקומית היא לא פרטנר שאפשר לסמוך עליו יותר מדי.
אורלי לוי אבקסיס: אני יודעת את החיוך הזה שלך, והנה אפרופו, הם גם לא פה.
אורלי לוי אבקסיס: מה שמעיד.
אורלי לוי אבקסיס: ואנחנו ועדה של הכנסת, של המחוקק, ואני באמת לא מבינה.