GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שי סופר: בטווח הקרוב יסתיים תהליך התקינה, זה לא תהליך שהוא מסובך כי המערכת עצמה אינה מורכבת.
אורלי לוי אבקסיס: מה זה "טווח קרוב"?
כמאל קייס: המערכת נמצאת כרגע בפיילוט בחברת "משדן", אנחנו עוקבים אחריה.
כמאל קייס: עשינו ניסוי לפני כחודש במערכת הזו, היא לא עבדה כנדרש, מתוכנן במקרה למחר ניסוי שני אחרי הסרת ליקויים עם מכון התקנים, אני מאמין מאופי התקלה שהיתה שמחר יהיו תוצאות חיובית ואז אפשר ללכת למכון התקנים ולבצע תקן למערכת הזאת.
אורלי לוי אבקסיס: כמה זמן זה לוקח?
כמאל קייס: אם התוצאה מחר תהיה חיובית אני מעריך טווח של חודשים בודדים עד שיהיה תקן לתוספת תקן מיגון ברכב.
כמאל קייס: זה הליך מאוד חשוב, ברגע שמשרד התחבורה מחייב מערכת כתקן, הוא בדק אותה והוא בטוח שהיא עובדת.
אורלי לוי אבקסיס: בדקתם עוד מערכות חוץ מהמערכת הזו?
כמאל קייס: כרגע, בגלל ייחודיות המקרה, אין מערכות כאלה שידועות לנו בעולם, זו מערכת, אני חושב, די תקדימית בנושא הזה.
כמאל קייס: מערכת כזו לסוג העבודה הזה לא הובאה לידיעתנו.
יצחק קדמן: יש הרבה מאוד טכנולוגיות, מגלאי נפח ועד כל מיני דברים אחרים.
כמאל קייס: בוודאי, אנחנו מדברים כרגע רק על מערכת בהסעות ילדים שמחייבת את ביצוע הסריקה של הנהג, לא על - - -
אורלי לוי אבקסיס: השאלה היא – ואנחנו יודעים כי הרי הוצגו לנו פה טכנולוגיות נוספות בפעם שעברה, היתה מצגת, הקרינו לנו סרטים, ראינו מהטכנולוגיות, אני חושבת, הכי יקרות, כמו סרטי ג'יימס בונד, ועד לאפליקציה המאוד זולה בטלפון.
אורלי לוי אבקסיס: השאלה שלי היא האם משרד התחבורה ננעל על פרויקט מסוים – אני לא אומרת שחלילה וחס הוא לא בסדר – אבל בדק רק אותו או שהוא בדק גם חלופות אחרות?
שי סופר: ברשותך, רק ארצה לסיים את הסקירה שלי, דיברתי על רכבי הסעות.
שי סופר: ברכבי הסעות הראיה שלנו היא כדוגמת המערכת הזאת, זאת אומרת, מערכת שמחייבת נהג ללכת פיזית.
שי סופר: גם רכב הסעות שונה לגמרי מרכב פרטי, הראייה היא לחייב את הנהג להגיע עד לקצה האוטובוס, מה שאין לנו ברכב פרטי.
שי סופר: ברכב פרטי יש היום שני פתרונות שאנחנו רואים אותם כמאוד אפשריים וישימים, האחד זה גלאי משקל ונפח למיניהם שיושבים בדרך כלל על כיסא הבטיחות ומאפשרים להורה למנוע שכחה.
שי סופר: זה מאוד דומה ל"בייבי סנס", מי שמכיר, איזשהו גלאי שברגע שהתינוק קם מהכיסא הוא ישר יודע שהתינוק לא יושב על הכיסא ולהפך, הוא מזהה את זה בצורה חד-חד-ערכית.
שי סופר: האפשרות השלישית שקיימת כמובן היא האפליקציה, האפליקציה זה פתרון מצוין אבל חייבים שיהיה לצורך העניין "סמארטפון" להורה, ברגע שיהיה סמארטפון שהוא גם כמובן מבוסס ג'י.
שי סופר: פי.
שי סופר: אס ויודע לזהות תנועה, יודע לזהות אם ההורה עצר את רכבו, אם הוא יצא מרכבו, ברגע כזה האפליקציה יודעת לתת מענה מצוין.
אורלי לוי אבקסיס: מה היא עושה בעצם אם יצאת מהרכב?
שי סופר: היא יודעת לבוא ולשאול אותך האם שכחת את הילד באוטו.
אורלי לוי אבקסיס: ככה, זה צריך להיות משהו מאוד - - -
שי סופר: מאוד בסיסי ופשוט.
אורלי לוי אבקסיס: לא, מאוד מפחיד.
אורלי לוי אבקסיס: אתה יודע, הורה יוצא וגם אם הוא על הידיים אתה תחזור לראות שהוא לא באוטו.
שי סופר: כן, עם צפצוף לא נעים.
ציפי חוטובלי: האפליקציה עובדת אוטומטית מהרגע שבאתה ברכב?
ציפי חוטובלי: את אפליקציית ה-Waze"" צריך להפעיל.
ציפי חוטובלי: לזכור להפעיל אפליקציה זה גם דבר שדורש מודעות, אז אני אומרת, מי שכבר יודע להפעיל אפליקציה כבר יזכור את התינוק.
אורלי לוי אבקסיס: בתחילת הנסיעה את מפעילה אותה.
שי סופר: אני רק רוצה לסייג ברשותך, גברתי, ולספר דבר כזה, ואנחנו מצאנו את זה כשחקרנו בזמנו היה איש היי-טק ששכח את ילדתו ברכב, כשהוא יצא לדרך אני בטוח שהוא היה מפעיל את האפליקציה כי הוא זכר שיש לו ילדה ברכב, במהלך הנסיעה התקבלה לו שיחה מאוד חשובה מהעבודה והוא שכח הכול.
שי סופר: הוא היה זוכר בתחילת הנסיעה להדליק את האפליקציה, אני מאמין שזה היה מציל את הילד, מציל את המצב.
יצחק קדמן: יש גם אפליקציות נורא פשוטות, תוריד את נעל שמאל, בעיקר ברכב אוטומטי, שים על הילד, ברגע שתצא מהרכב אתה לא יכול ללכת.
יצחק קדמן: זה לא עולה כסף, זה לא עולה שום דבר.
אורלי לוי אבקסיס: שים עליו את הארנק.
נירה למאי: שים עליו את הפלאפון.
יצחק קדמן: אבל זו קרינה, אני נזהר, הנעל לא עושה לו כלום.
אורלי לוי אבקסיס: הלאה.
שי סופר: זהו, סקרתי בפניך למעשה שלוש טכנולוגיות.
אורלי לוי אבקסיס: היתה טכנולוגיה שמנעה את נעילת החלונות במקרה שיש מישהו באוטו, מה קורה עם הטכנולוגיה הזו?
שי סופר: זו טכנולוגיה שהיא הרבה יותר מורכבת ליישום, זו טכנולוגיה שמחייבת גלאי נפח.
שי סופר: בראייה שלנו להכניס אלמנט כזה לכלי רכב קיים יכול להיות גם יקר וגם בעייתי, אנחנו חושבים שהפתרונות האחרים הם הרבה יותר ישימים.
אורלי לוי אבקסיס: היה עוד פתרון שהוא היה מעניין, משהו בשלבי רעיון, לשים דווקא על הנורה הפנימית באוטו, הנורה כשאנחנו פותחים וסוגרים את הדלתות, משהו שיזהה, אתה זוכר?
מיכה בר מאיר: כן, זו מערכת עם אינפרה אדום שמותקנת בנורת הרכב.
אורלי לוי אבקסיס: ואז היא בעצם לא מתערבת בטכנולוגיות המתקדמות של הרכב ולכן אין סכנה שהיא יכולה לפגוע בתפעול התקין של האוטו.
מיכה בר מאיר: היא מזהה את התינוק, היא מזהה כל תנועה, ברגע שהילד נוכח היא מתריעה.
מיכה בר מאיר: זאת אומרת, עצרת את הרכב, אתה לא יכול לצאת מהרכב בלי שאתה לוקח אתך את הילד.
אורלי לוי אבקסיס: היא מצפצפת?
מיכה בר מאיר: היא מצפצפת.
מיכה בר מאיר: אני לא זוכר שהם נקטו באיזה מספר.
אורלי לוי אבקסיס: הם נקטו פה במספרים, אנחנו נבדוק את זה, אני חושבת שהם נקטו בסביבות ה-100 עד 300 שקל.
מיכה בר מאיר: יכול להיות, יש לי את המידע, אני יכול להעביר לך, הגשנו אותו בפעם הקודמת.
אורלי לוי אבקסיס: אז תעבירו לנו את זה.
אורלי לוי אבקסיס: למה טכנולוגיות כאלו לא בדקתם?
שי סופר: פשוט אנחנו לא רואים שהמערכות האלה הגיעו לבשלות בזמנו, כשהיתה לנו ועדה הזמנו את כל מי שהיה אמון בתחום והסתכלנו על בשלות טכנולוגית, ראינו 3 מערכות שהן בשלות טכנולוגית.
שי סופר: אם נכון להיום, מאי 2013, יש מערכות שהן בשלות טכנולוגית נשמח לבחון אותן.
שי סופר: בכלל כל התחום של טכנולוגיות ברכב הוא תחום שכל הזמן רק מתפתח.
אורלי לוי אבקסיס: אבל לכן, אם נגיד יש הוראה של משרד התחבורה אולי להרכיב טכנולוגיה שמראש לא הטכנולוגיה יקרה במיוחד אבל בכלל – כמו שאתה רוצה לעבור טסט אז בוחנים לך אם הווינקר עובד אז מכניסים גם את הנקודה הזו, או לפחות במשפחות עם ילדים, צריך למצוא איזשהו פתרון, ואז זה כבר הופך להיות ייצור יותר המוני ולכן מוריד את העלויות פר יחידה.
שי סופר: אני שוב אומר, מערכת שאתה מתקין בתוך כלי הרכב הרבה יותר מורכבת ליישום מאשר מערכת שאני מרכיב על כיסא בטיחות או על ה"סמארטפון" שלי כי יש למערכת בתוך הרכב משמעויות של תקינה.
אורלי לוי אבקסיס: הנורה.
שי סופר: זה לא משנה.
אורלי לוי אבקסיס: הנורה, אתה לא מתערב בחשמל של האוטו.
כמאל קייס: סליחה, אבל מישהו צריך להבטיח שהנורה היא ב-100% מהמקרים כן מזהה, אין כשלים ולכן חייב העניין לעבור דרך - - -
אורלי לוי אבקסיס: לכן שאלתי אם זה נבדק.
כמאל קייס: כל המערכות, כל המוצרים הידועים לנו המוצעים כיום, לאף אחד אין תקן, הוא לא נבדק מקצועית שאפשר לרגולטור, למישהו שמחייב את זה בחוק, להיות בטוח ולהגיד להורים: אם אתם שמים את המערכת הזאת אתם יכולים להיות שקטים שהילד שלכם לא ישכח.
אורלי לוי אבקסיס: אז איך בסופו של דבר מתקדמים עם טכנולוגיה כזו?
אורלי לוי אבקסיס: מה התהליך?
אורלי לוי אבקסיס: סתם עכשיו יש לי איזה סטארט-אפ במוח, בא לי איזשהו רעיון – אני רוצה סתם פה בסיעור מוחות – מה אני עושה עם זה?
יצחק קדמן: קודם רושמת אותו כפטנט.
בני דאון: קודם כל בודקת את מי את מכירה במכון התקנים, איך את מגיעה למכון התקנים כי בלי מכון התקנים אי אפשר להפוך להיות משהו שהוא סטנדרטי, שהוא גדול.
בני דאון: יש שם את הפקק הזה.
אביבית ארווץ: נכון ויותר מזה, אם אין תקינה בארצות הברית אז אין תקינה בישראל.
כמאל קייס: לא, זה לא מדויק מאחר ואנחנו רואים במכון התקנים בבדיקה של החברה "משדן" בניית תקן ייחודי לישראל.
אורלי לוי אבקסיס: איך הם הגיעו אליך?
כמאל קייס: בוועדה הקודמת.
אורלי לוי אבקסיס: אבל היו פה עוד אנשים בוועדה הקודמת.
מיכה בר מאיר: הם הגיעו דרכנו, דרך .
מיכה בר מאיר: ITS
אורלי לוי אבקסיס: ITS זה סוג של עמותה, נכון?
מיכה בר מאיר: איגוד.
אורלי לוי אבקסיס: ואנשים משלמים לכם כדי להיות חברים, נכון?
מיכה בר מאיר: כן, אבל ללא קשר אנשים מגיעים עם פיתוחים ואנחנו מחויבים לטכנולוגיה, לא לחברים.
אורלי לוי אבקסיס: אז אתה אומר שמי שלא נמצא תחת קורת הגג שלך לא יכול להגיע אליו?
מיכה בר מאיר: בוודאי שהוא מגיע.
אורלי לוי אבקסיס: אז שמישהו יסביר לי איך מגיעים אליך.
מיכה בר מאיר: כל מי שהגיע לפה דרכנו, אף אחד מהם לא חבר האיגוד, הם פנו אלינו כי אנחנו נחשבים כאוטוריטה מקצועית בתחום הטכנולוגיה.
מיכה בר מאיר: רק בתוך האיגוד יש לחברות למעלה מ-50 מהנדסים שונים בתחומים ועוד מדענים מפתחים ויש לנו צוותים מקצועיים שיושבים על כל תחום, אני מרכז את התחום הזה, אתה המידע והמחקר והם הגיעו אלינו.
מיכה בר מאיר: אתמול הגיעה אלי חברה שיש לה פיתוח דומה לרכבי הסעה רק בטכנולוגיה שונה, עם אותם יישומים, שהנהג צריך ללכת אחורה ולדווח וזו מערכת שלא מתערבת ברכב.
אורלי לוי אבקסיס: מה היתה העלות שלהם להתקנה?
מיכה בר מאיר: אין לי מושג, הם יצטרכו להיפגש עם כמאל כי זה האופי ואנחנו גם עובדים בשיתוף עם הרשות הלאומית וגם אליהם מגיע המידע שלנו.
אורלי לוי אבקסיס: כמאל, כולם צריכים לעובר דרכך?
כמאל קייס: אם צריכים בסוף לחייב את המוצר כחובה צריך שיהיה לו תקן ולעבור דרך התקינה, אבל אם זה אביזר לפרסום ולעידוד אז לא, לא מחויב לעבור דרכנו כל עוד שזה לא מחויב בחקיקה.
כמאל קייס: בחקיקה זה כבר חייב לעבור דרך המשרד.
אורלי לוי אבקסיס: סיימת?
שי סופר: כן.
יצחק קדמן: קודם כל יש לי שאלה ואחר כך כמה הערות.
יצחק קדמן: השאלה שלי אליך – ושוב, סליחה שאני חוזר ל-"low-tech" ולא ל-high-tech"" – באחד המקרים שבהם תינוק נשכח באמת ברכב, שלא מזמן היה אותו גזר הדין של אותו נהג הסעות שהשאיר אותו, היתה שם בעיה שרכב ההסעות, שהיה רכב הסעות שהסיע כל בוקר ילדים לגן, היה צבוע מבחוץ באופן שעוברי אורח לא יכולים לראות מה יש ברכב.
יצחק קדמן: עלתה בשעתו הצעה למנוע מרכבי הסעה, ולא צריך פה שום טכנולוגיות, כיסוי כזה של החלונות בדרך שעוברי אורח לא יכולים לראות.
יצחק קדמן: אגב, בלא מעט מקרים עוברי אורח הצילו ילדים כי פשוט הם עברו, ראו, דיווחו למשטרה, באו ופרצו לרכב.
ציפי חוטובלי: מה זה כיסוי, וילונות או חלונות אטומים?
אורלי לוי אבקסיס: הם שמים כמו מדבקה.
קריאה: השחרה של החלונות.
יצחק קדמן: עטיפה של מדבקה בין אם לצורך פרסומת ובין אם לצורך יופי או מה שלא יהיה.
יצחק קדמן: למה לא לחייב את חברות ההסעה להשאיר את החלונות נקיים?
יצחק קדמן: אין פה שום טכנולוגיה, שום דבר.
אורלי לוי אבקסיס: זה אחד מהרעיונות, אנחנו נרשום אותם.
אורלי לוי אבקסיס: וזו הוראה שיכולה לצאת מ - ?
יצחק קדמן: משרד התחבורה.
שי סופר: מאתנו, מאגף הרכב.
כמאל קייס: זה מאתנו.
כמאל קייס: בתקינה שקיימת היום לפי הידוע לי יש איסור לשים מדבקות כאלה שמכסות את שדה הראיה אבל נבדוק את זה.
אורלי לוי אבקסיס: יכול להיות שאתם צריכים להוסיף בצידה קנס?
אביבית ארווץ: התקנות לא מתייחסות לחלונות של הנוסעים, גם ברכב פרטי אתה יכול להכהות את החלונות שבצדי הרכב.
יצחק קדמן: נכון, זה מקדימה ואחורה, זה לא קשור.
כמאל קייס: באוטובוס, ורכבי הסעות מוגדרים כאוטובוס, יש דרישות חובה אחרות לגמרי.
אורלי לוי אבקסיס: אז הרעיון אולי להוסיף קנס בצד ולהביא לידיעה.
אורלי לוי אבקסיס: זאת אומרת, כאשר משרד החינוך מוציא מכרז להסעות מראש הוא רושם כחלק מהתנאים, נגיד שתהיה הטכנולוגיה שאפשר לשים את הכפתור מאחורנית שמחייב את הנהג לעשות סקירה, בין היתר אחד מהדברים הוא שיהיה אסור לכסות את החלונות כך שאפשר יהיה לדעת מה קורה בפנים.
אורלי לוי אבקסיס: דרך אגב, זה יכול גם למנוע מצבים אחרים חלילה וחס, לא רק שכחה של ילד באוטו.
יצחק קדמן: תבדוק את העניין הזה, זה דבר שבקלות יכולים לעשות אותו, הוא לא עולה כלום.
כמאל קייס: אני אבדוק את העניין הזה, במידה וזה מצריך תיקון לא אמורה להיות בעיה לעשות זאת.
יצחק קדמן: עכשיו שתי הערות יותר כלליות: אל"ף, עניין שהוא לא סמנטי, כל הזמן אנחנו מדברים על שכחת ילדים ברכב ואני מציע שנדבר על "השארת ילדים ברכב".
יצחק קדמן: חלק מהמקרים אינם שכחה.
יצחק קדמן: הבוקר כשבאתי לפה היה לי מזל, היה לי טרמפ, שאלה אותי הנהגת לאיזה דיון אני הולך אז סיפרתי לה והיא סיפרה לי שהיא היתה השבוע במוסך לקחת את האוטו שלה, היא נכנסה למוסך, עמד שם רכב נעול ובתוך הרכב תינוק.
יצחק קדמן: היא התחילה לצעוק, שאלה של מי הילד הזה, יש במוסכים משרדים שבדרך כלל ממוקמים למעלה, היא מצאה שם את ההורים של הילד, אמרו: מה קרה לך?
יצחק קדמן: השארנו אותו רק לרגע, היא אומרת: נמלטתי כי עוד רגע היו גם מרביצים לי.
יצחק קדמן: אני מספר את זה כי בלא מעט מקרים לא מדובר בשכחה, מדובר בהשארה מכוונת, באיזו גישה של "לא יקרה לי כלום".
יצחק קדמן: איך אמרה פעם מישהו כששוטרים באו לחפש אותה בקניון אחרי שבקניון אזרחים דיווחו שיש תינוק?
יצחק קדמן: אמרה: מה יש לכם?
יצחק קדמן: הלכתי ל-10 דקות.
יצחק קדמן: הם לא יודעים שגם בהרבה פחות מ-10 דקות התינוק יכול לאבד את חייו.
יצחק קדמן: אני מדבר על מקרים שבהם הולכים להוציא כסף מכספומט – ואני מדבר על מקרה כזה שלא הסתיים במוות, אבל גנבו את הרכב עם התינוק בפנים, וזה לא פחות מסוכן, הרכב התגלה בסוף בשטחים.
יצחק קדמן: אז אני אומר, הטכנולוגיות זה דבר מבורך אבל אסור לנו לשכוח שני דברים: האחד, הסברה בלתי פוסקת, כמו שעשו אגב משרד התחבורה או המועצה לבטיחות בדרכים, עניין של הקלטה, לא נוסעים אם לא מקליטים.
יצחק קדמן: טפטפו את זה, פמפמו את זה, למה לא לעשות אותו הדבר גם עם העניין הזה?
יצחק קדמן: מדובר בחיים אדם.
יצחק קדמן: הדבר השני מופנה לא ליושבים פה אלא למערכת אכיפת החוק.
יצחק קדמן: בנתונים שלנו במהלך השנים האחרונות נפתחו תיקים בודדים על השארת קטין ברכב ללא השגחה, גם כשהמקרים לא הסתיימו באסון, שאז נמנעים להוסיף צער להורים, המשטרה והפרקליטות סוגרים את התיקים האלה, גם כאשר ברור שהתינוק לא נשכח אלא הושאר במכוון.
יצחק קדמן: מוכרחים גם במערך הטיפול שלנו בנושא הזה להכניס את אכיפת החוק.
יצחק קדמן: החוק, אגב, מדבר על השארת קטין עד גיל 6 ללא השגחה, הוא מדבר על עונש עד 3 שנות מאסר.
יצחק קדמן: סוגרים את התיקים האלה, יש לנו נתונים על סגירת רוב מוחלט של התיקים האלה.
אורלי לוי אבקסיס: כאשר מה?
יצחק קדמן: כמו במקרה שסיפרתי, הילד בחניון, המכונית נעולה, מזעיקים שוטרים - - -
נירה למאי: מי מתלונן?
יצחק קדמן: למה צריך מתלונן, השוטר בא ופורץ את הדלת ואחרי רבע שעה מופיעה הגברת או האדון ועוד יש לכם טענות: מה פרצת לי את הרכב, אז מה אם השארתי אותו?
יצחק קדמן: במקרים כאלה יש אפשרות להעמיד לדין ולא מעמידים לדין, יוצרים את הרושם אצל הציבור – אגב, שלא ילכו לכלא, מספיק קנס של 2,000 שקל, יעבוד יופי.
אורלי לוי אבקסיס: רעיון.
אורלי לוי אבקסיס: כן, אביבית, רצית לומר משהו.
קריאה: מאיפה את?
אביבית ארווץ: אני לא משום ארגון, אני אימא.
אורלי לוי אבקסיס: הכי חשוב.
אורלי לוי אבקסיס: היא נציגת ההורים פה.
אביבית ארווץ: אני לא מייצגת את כל ההורים בעולם, אני מייצגת את עצמי ואת מי שענה לי בשאלות.
אביבית ארווץ: דבר ראשון לגבי השארה של ילדים ברכב, השארה של ילדים ברכב היא אירוע פלילי, אין שאלה בכלל.
אביבית ארווץ: מה שחשוב לי למנוע זה את המצבים של שכחה.
אביבית ארווץ: בשכחה, אפשר לכעוס עליה, אפשר להגיד שהיא לא אחראית, אפשר להגיד על האב הזה מהיי-טק שהוא אבא רע ואפשר גם לתת לו קנס אבל את הילד זה לא יחזיר.
אביבית ארווץ: הפתרונות הטכנולוגיים יכולים להיות בדיוק כמו שהצעת, ואגב, אחת ההמלצות היא להשאיר את התיק ליד הילד וזה לא משום שהתיק יותר חשוב מהילד אלא בגלל שלתיק נזדקק במהלך היום וניזכר ששכחנו אותו.
יצחק קדמן: גם לילדים.
אביבית ארווץ: הילד, אנחנו רגילים ב-15:00 או ב-16:00 להזדקק לו, ועד 15:00 או 16:00 – לגבי התקינה והחקיקה, כמאל הסביר מאוד יפה בפעם הקודמת למה אין תקן.
אביבית ארווץ: בגלל שהתקן הוא יקר, נכון?
אביבית ארווץ: אמרתם מיליון שקלים או משהו כזה להוציא תקן, כמאל אמר: מקובל לקחת תקנים מארצות הברית.
אביבית ארווץ: בארצות הברית לעולם לא יהיה תקן משום שיצרניות הרכב, שלכל אחת מהן יש פתרון מוכן לכך, כמו שלחגורה יש צפצוף כשלא חוגרים, הרכבים היו יכולים לצאת מהיצרן עם מתקן.
אורלי לוי אבקסיס: נכון, עם הגלאי.
אביבית ארווץ: נכון, אבל בדיוק בדיוק מהתהליכים שכמאל תיאר פה אף יצרנית רכב לא מוכנה לקחת על עצמה את האחריות שהמתקן שלה יעבוד בכל מצב ובכל תנאי וכדי להימנע מהפרומיל הזה של התאונות אם יהיה לנו מתקן למניעת שכחת ילדים לא עושים את זה בכלל.
אביבית ארווץ: פשוט לא עושים את זה בכלל.
אביבית ארווץ: יש ארגון בארצות הברית שנקרא KidsAndCars"", הוקם על-ידי אימא בדיוק כמוני שניסתה להוביל מהלך של חקיקה, נתקלה פעם אחר פעם באיומים, לא הצליחה בגלל העניין הזה של התנגדות חברות הרכב.
אביבית ארווץ: יש אפילו פיתוח של נאס"א, זה קרה בנאס"א למהנדס ששכח את הילד שלו בחניון של נאס"א ואחרי שהילד מת נאס"א פיתחו מתקן ובכל זאת אף אחד לא מוכן לתת אישור למתקנים האלו בדיוק מהסיבה הזו.
אורלי לוי אבקסיס: מה נאס"א פיתחו?
אביבית ארווץ: זה מנגנון של נאס"א, הוא מסובך.
אורלי לוי אבקסיס: אני אגיד לכם למה, יש גם את הרובוט לדוגמה, השואב, זה גם פיתוח של נאס"א, אז יש גם פיתוחים של נאס"א שאנחנו משתמשים בהם.
אביבית ארווץ: ובארצות הברית מדובר ב-400 ילדים בשנה שמתים והמספר רק הולך ועולה כי ככל שאנחנו טכנולוגיים יותר, ככל שאנחנו עמוסים יותר, אנחנו שוכחים.
אביבית ארווץ: אני אומרת, אפשר למצוא פתרונות שיעקפו את הבעיה.
אביבית ארווץ: הפתרון שאת חשבת עליו בישיבה הקודמת זה לבוא דרך חברות הביטוח.
אביבית ארווץ: בואו נבין שחלק מהמקרים, לא מקרה שמשאירים בצורה פלילית, הם מקרים של שכחה ובמקרה כזה של שכחה אפשר להגדיר את זה כתאונת דרכים, וכשזאת תאונת דרכים - - -
אורלי לוי אבקסיס: יהיה מי שיפרסם.
אביבית ארווץ: זה לא מסיר אחריות.
נירה למאי: זה מקרה של רשלנות, יש הורים שעושים רוורס ודורסים את הילדים שלהם, הפרקליטות מלאה בתיקים, יצא לי לטפל בהם גם באופן אישי.
אורלי לוי אבקסיס: זה לא נחשב תאונת דרכים?
נירה למאי: שניה, לפני העניין של תאונת דרכים העניין העקרוני - - -
אורלי לוי אבקסיס: לא, זה שהוא נסע אחורה, לא נחשב תאונת דרכים?
נירה למאי: זה ודאי תאונת דרכים, יש לי כתב אישום מוכן, אבל אז, מה שעשתה הפרקליטות, זה נכנס לתחום הפלילי, זה חייב להיכנס כי זאת התנהגות שמוגדרת בחוק התנהגות אסורה וגם רשלנות היא התנהגות אסורה ואז היועץ המשפטי לממשלה – בדרך כלל מגישים עיכוב הליכים והיועץ המשפטי לממשלה נוהג פשוט לא להעמיד לדין בגלל נסיבות ספציפית אבל המגמה הכללית היא כן להכניס את ההתנהגויות האלה לתחום הפלילי כי הן נמצאות שם.
נירה למאי: אין סיבה לפטור מראש את ההתנהגויות האלה.
אורלי לוי אבקסיס: כוונת תחילה וכדו' או מחשבה פלילית?
נירה למאי: לא, רשלנות.
אורלי לוי אבקסיס: רשלנות - גם נסיעה לאחור בלי להסתכל במראה זו רשלנות אבל זה עדיין בתוך הפקודה של תאונות דרכים.
נירה למאי: זו עבירת גרם מוות ברשלנות.
אורלי לוי אבקסיס: גם זה וגם זה.
נירה למאי: לא, זה גרם מוות ברשלנות, העמדה לדין היא על גרם מוות ברשלנות איפה שיש הרוג, או גרימת חבלה חמורה.
אורלי לוי אבקסיס: אני עדיין לא הבנתי, נירה, למה זה לא יכול להיחשב כמשהו שקשור לביטוח?
נירה למאי: קודם כל, בית המשפט העליון כבר קבע שמבחינת ההגדרה יש כאן בעיה להגדיר את זה תאונת דרכים.
נירה למאי: זה לא עונה על ההגדרה מכיוון ש- - -
אורלי לוי אבקסיס: החוק לא ספציפי.
נירה למאי: כן, המנוע דומם, היו כל מיני סיבות.
אורלי לוי אבקסיס: זאת השאלה שלנו, אם כן לעשות.
נירה למאי: אבל יש כאן עניינים שמעבר.
נירה למאי: קודם כל נתחיל מזה שהתקרות בחוק הפלת"ד הן תקרות קשיחות והן נמוכות, למה לא לאפשר לתבוע בנזיקין את מי שאחראי?
נירה למאי: נתחיל מזה.
נירה למאי: גם מבחינת הפיצוי להורים.
נירה למאי: שנית, השאלה העיקרית היא אם אנחנו מכינים את זה לחוק הפלת"ד ויש כאן פיצוי מידי, האם זה לא משליך באמת על ההתנהגות שאנחנו רוצים למנוע?
נירה למאי: תאונות דרכים שבה יש איזשהו פיצוי מידי אומרת מראש: יש כאן מישהו - - -
אורלי לוי אבקסיס: נירה, נו, מה, את חושבת שאנשים עוזבים את התינוק באוטו מתוך מחשבה שהוא ימות?
נירה למאי: ודאי שלא.
אורלי לוי אבקסיס: בגלל שהוא יגיד: יש פיצוי אז עכשיו מותר לי להיות רשלן, ברמה כזאת?
נירה למאי: ודאי שלא כי אז המזיק הפוטנציאלי פטור, אז המזיק הפוטנציאלי פטור כי יש לפלת"ד חברת ביטוח - - -
אורלי לוי אבקסיס: השאלה, ואני כבר דיברתי על זה אתך אתמול בטלפון, אם אפשר ליצור איזה יצור כלאיים שמצד אחד ישאיר את האחריות הפלילית ומצד שני כן יצא עם פיצוי מסוים כי לפעמים אותם הורים גם נמצאים בלי - - -
נירה למאי: נכון אבל לאו דווקא לפי הפלת"ד, לא צריך לכופף את הכול כי - - -
אורלי לוי אבקסיס: אבל הנהג, על שכר המינימום שהוא מרוויח, שיושב עכשיו באוטו ושכח את הילד שם, לא יפצה את ההורים האלה גם אם יקבע בית המשפט שני מיליון שקלים, בסדר?
אורלי לוי אבקסיס: לא יהיה לו במה, אבל הביטוח כן.
אורלי לוי אבקסיס: ואנחנו לא מדברים על יותר מדי, תלוי מאיזו זווית מסתכלים, זה לא יעלה את הפרמיות של הביטוח כי בגלל זה לא יהיו עכשיו יותר מקרים כאלו.
יצחק קדמן: חשבתי שאת מציעה את זה כדי שחברת הביטוח תדרוש.
אורלי לוי אבקסיס: וחברת הביטוח לא רק תדרוש, היא גם תפרסם, אתה מבין?
אביבית ארווץ: כן, זו המטרה.
אורלי לוי אבקסיס: זה לא יעלה את הפרמיות אבל זה יעלה את המודעות.
נירה למאי: אבל גם הביטוח של חברת הסעות והביטוח של הגנים, שגם להם יש חלק בנזק שנגרם, יעבדו מצדם כדי להזהיר את המבוטחים שלהם או יעלו את הפרמיות שם.
נירה למאי: כלומר, המזיקים יהיו רחבים יותר.
אורלי לוי אבקסיס: בואו ניצור משהו שיכניס כמה שיותר שחקנים למשחק וככל שיהיו יותר שחקנים יהיה ליותר אנשים אינטרס לעלות את המודעות, להזהיר, לפרסם ולחייב להתקין את המנגנון הזה.
אורלי לוי אבקסיס: נתתם לו כבר שם?
מרדכי אלמוג: כן, "High Care" או "Baby Care" או כל מיני כאלה.
אורלי לוי אבקסיס: Baby Care"" כבר יש, לא?
מרדכי אלמוג: יש, "High Care" לדעתי.
מרדכי אלמוג: יש אינספור למה שאפשר לעשות עם זה.
אורלי לוי אבקסיס: למשל כשאתה קונה רכב חדש אומרים לך: אתה לא מבוטח עד שאתה לא שם את העלוקה, את האיתורן, אתה חייב להתקין אבל יש לך אופציות ויש גם חברות שמציגות אופציות.
אורלי לוי אבקסיס: אפשר להגיד שבשורה התחתונה אתה צריך לדאוג לאיזשהו מיגון, יעשו חברות הביטוח עם מי שהם רוצים את העסקים שלהם, יחתימו עם מי שהם רוצים, אבל שיהיה לך מנגנון שאמור יהיה להתריע.
ציפי חוטובלי: יש לי שאלה, כיסאות תינוק זה משהו שאפשר להתקין עליו?
אורלי לוי אבקסיס: כן, כמו "בייבי סנס".
ציפי חוטובלי: על זה בעצם מתקינים את הכול?
אביבית ארווץ: יש גם פתרונות שהם ממש פשוטים, ברמה של מדבקה או משהו שנועל לך את הסוויץ' ואת לא יכולה לפני שאת משחררת אותו.
דוד גאליס: זה מבחינה בטיחותית בעייתי.
אורלי לוי אבקסיס: הם לא רוצים טכנולוגיות שמתערבות בתוך מנגנון התפעול של האוטו.
אביבית ארווץ: לא, משהו מבחוץ, חתיכות פלסטיק שעולות דולר.
אביבית ארווץ: יש כל מיני דברים, יש מגוון מאוד רחב של פתרונות, לכל פתרון יש את עקב האכילס שלו, כל פתרון לא מלא, הם כולם חסרים.
אביבית ארווץ: אפשר להשתמש בכמה, העיקר שבאמת תהיה הסיבה, האינטרס הכלכלי.
אורלי לוי אבקסיס: נכון, זה כמו בחברות תרופות, יש מחלות יתומות אין לאף חברת תרופות אינטרס לפתח את התרופה כי לא יהיו מספיק דורשים לאותה תרופה ולא יהיה רווח כלכלי.
אורלי לוי אבקסיס: פה אולי, ציפי, נעזר בך לשנות ולבדוק יחד אתנו, איך שתרצי, את הנושא של להכליל את זה בתוך הביטוח וליצור משהו יחד עם נירה.
נירה למאי: מנגנון שלא יפתור מזיקים אחרים כי - - -
אורלי לוי אבקסיס: לא יפתור נזיקין מגורמים אחרים ואז חברות הביטוח יידעו טוב מאוד לעשות - - -
אביבית ארווץ: לצורך זה אני רק רוצה להוסיף דבר קטן.
אביבית ארווץ: ברגע שתפתח הדלת הזו לא רק במקרה של מוות יש נזיקין, גם במקרה שילד ישב, גם אם זו רק התייבשות, פשוט יש משפחות שבקשר אתי ונהגים ששכחו שבקשר אתי, אני מכירה נהגת שכמעט איבדה חסות על הילדים שלה כי היא לא יכלה לשאת את האשמה.
אורלי לוי אבקסיס: את מי את רוצה לפצות?
אביבית ארווץ: לא, אני לא רוצה לפצות, אני אומרת שיש מערך שלם של פגיעות שאנחנו לא ערים לו ברגע זה, יש טיפולים פסיכולוגים וכו'.
אורלי לוי אבקסיס: ברגע שזה יהיה, תאמיני לי, ברגע שהכנסת את זה לתוך הקטגוריה של תאונת דרכים או של תאונה ברכב, באופן אוטומטי יש לזה את המדרג ולוקחים בחשבון גם לא מוות, גם מצבי ביניים.
רחל שוכמן: אני לא רוצה לדבר על החלק הטכנולוגי, אני רוצה להאיר את עינינו רגע על ההסעות שלוקחות ילדים לבתי ספר ולגנים.
רחל שוכמן: אף אחד לא בודק את איכות ההסעה, אף אחד לא בודק מי הנהג ואף אחד לא בודק – ואני אומרת לך את זה מתוך ניסיון – כל מיני קומבינות שהם עושים במהלך בכדי לחסוך כסף, מעבירים מרכב לרכב כדי הוא לא יצטרך לעשות את כל המסלול.
רחל שוכמן: בעצם הנהג עושה בסוף את המסלול לא יודע בכלל מי הילדים שהוא קיבל.
אורלי לוי אבקסיס: ועל מה חתמו זה שלקח אותו כקבלן משנה של הקבלן משנה ועל מה הוא מחויב למשרד.
אורלי לוי אבקסיס: ל"בטרם" יש רעיון בנוגע לזה, נכון?
גלית גלעד: יש לנו ועדת משנה שמתכנסת מחר או מחרתיים.
בתיה לוי: אחת הוועדות מהתוכנית הרב-שנתית.
אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, בתיה, את ממשרד החינוך?
בתיה לוי: לא, מהרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.
אורלי לוי אבקסיס: רגע, משרד החינוך לא צריך להיות חלק מכל הסיפור פה?
בתיה לוי: הוא חלק, דודו לוי נמצא פה, שותף בכיר בוועדה ובכלל באופן רציף.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נרצה שתעבירו לנו מסקנות מהפגישה בבקשה כי לא ייתכן שכל העניין של מערך ההסעות ואנחנו לא מדברים גם על איכות הנהגים ועל ההכשרה שלהם.
אורלי לוי אבקסיס: בקרוב תהיה פה גם כן ועדה על הנושא של ילדים בעלי צרכים מיוחדים וההסעות שלהם, ששם זה אפילו יותר קטסטרופלי.
רחל שוכמן: אורלי, אני גם רוצה לציין שהילדים, לפעמים קטנים, עוברים שלוש פעמים בבוקר או בצהרים מרכב לרכב באמצע הכביש, בלי שום ביטחון, שום דבר.
רחל שוכמן: זה פלא שלא קרו עוד אסונות.
אורלי לוי אבקסיס: קרו, קרו.
רחל שוכמן: זה נורא וצריכים לתת את הדעת על הנושא הזה.
ציפי חוטובלי: אני צריכה לעזוב את הישיבה ב-13:00 כי יש לי פגישה.
ציפי חוטובלי: אני רוצה קודם כל לברך את כל מי שפעיל בנושא הזה, בעניין החשוב הזה של בטיחות ילדים.
ציפי חוטובלי: תראו, ממה שיצא לי להתרשם לפני הישיבה הזו, ישבתי עם ד"ר סופר והוא אמר לי שיש ועדה בין-משרדית לבטיחות ילדים שיושבת כרגע על המדוכה לתכלל את כל הדברים החשובים האלה שאנחנו מדברים עליהם, חייבים להכניס את הנושא הזה, זה נושא מאוד מאוד חשוב בעיני.
אורלי לוי אבקסיס: זו הפגישה של מחר, לא?
גלית גלעד: לא, מחר זו ועדת משנה, היא מדברת על התוכנית שהיא בליווי של ארגון "בטרם" והובלה של משרד הבריאות.
ציפי חוטובלי: צריך להכניס את הנושא הזה לנושאי הדיון בוועדה.
ציפי חוטובלי: מבחינת ההבחנה בין מקרים פרטיים של הורים לבין חברות הסעה, באופן טבעי על חברות הסעה יותר קל לפקח כי מדובר באנשים שבסופו של יום אמונים על ביטחון הילדים והם צריכים לדווח למעסיקים שלהם ולכן נראה לי די פשוט להכניס את המנגנונים האלה, למשל - מי הציע את הנושא של להוריד את הכיסוי של החלונות?
ציפי חוטובלי: ד"ר קדמן.
ציפי חוטובלי: כל הנושא הזה לדעתי באופן מובן זה דבר שאפשר לעלות אותו בפני השר ובקלות משרד התחבורה יכול לעשות את זה.
ציפי חוטובלי: נראה לי שבכל מה שנוגע לחברות מסחריות שעוסקות בהסעת ילדים בוודאי שאפשר לטפל בנושא.
ציפי חוטובלי: לגבי הורים, אני יוצאת מנקודת הנחה שאין דבר שיותר יקר להורים מאשר הילדים שלהם ומדובר בהיסח הדעת, ולכן, כמה שהייתי רוצה שהטכנולוגיה תעמוד בסיוע אני חושבת שזה חייב להיות שילוב של טכנולוגיה עם הסברה ועם מודעות, ובהקשר הזה אני גם מוכנה לבחון את היכולת שלנו יחד עם הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים לייצר איזשהו קמפיין נקודתי לנושא הזה של השארת ילדים.
ציפי חוטובלי: לפעמים קמפיין עולה לתקופה קצרה ואז הוא מלווה אותנו הרבה מאוד זמן.
ציפי חוטובלי: אני מעדיפה שמה שילווה את ההורה זה קמפיין ולא זעזוע מעוד מקרה של ילד שחלילה קרה לו משהו רע בגלל שהשאירו אותו.
יצחק קדמן: עכשיו זה הזמן, לקראת הקיץ.
אורלי לוי אבקסיס: זה הזמן, לגמרי.