GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: המועצה לשלום הילד, בבקשה.
<כרמית פולק כהן: זה סיפור אחר, אבל הוא גם סיפור מורכב.
<כרמית פולק כהן: אני יכולה להגיד לך שהיו לנו מקרים של משפחות שלא רצו לבוא לרווחה, בגלל, בואו נגיד, חלק מהאוכלוסייה החרדית, פחדו שמישהו ייראה אותם וישאל אותם למה אתם פה ולכן הפנינו אותם למרכזים הטיפוליים והם נענו לזה ברצון, בגלל שהמרכזים הטיפוליים מוטמעים, כמו מרכזי ההגנה, לא בתוך משרד הרווחה.
<קריאה: התשובה היא מורכבת.
<קריאה: נכון שזה קיים, רק השאלה אם זה מוסדר.
<קריאה: זו שאלה.
יעקב מרגי: בבקשה, תסיימי.
<כרמית פולק כהן: רק לסיים.
<כרמית פולק כהן: אני אגיד שהדברים שעלו פה, אנחנו כמובן חושבים, בשנת 2008 היה ניסיון להסדיר את כל הנושא הזה בחוק, אנחנו כמובן חושבים, זה נפל משיקולים תקציביים, כמובן.
<כרמית פולק כהן: אנחנו כמובן חושבים שכל הדברים האלה צריכים להיות מוסדרים בחוק, דבר שיקל על הכשרת מטפלים וכו', הכל מסודר ולא תהיה, לא יהיו הרבה מהבעיות שעלו כאן.
<כרמית פולק כהן: בנוסף, כל הנושא של מניעה, תקצוב למניעה וכו', כמובן יכול להיכנס לחוק, זה דברים שאנחנו צריכים, הוועדה בעיקר צריכה לדחוף אותם וכו'.
<חנה סלוצקי: החוק.
<כרמית פולק כהן: חנה, אני יודעת, אני קראתי את הפרוטוקולים, אני יודעת.
<כרמית פולק כהן: יש לכם חששות.
<כרמית פולק כהן: ובנוסף, אני רק רוצה להגיד, בנושא של הסכמת הורים לטיפול רפואי, שחנה יודעת שאנחנו טיפלנו בזה.
<כרמית פולק כהן: חנה הוציאה לאחרונה הנחיות בנושא, שמסדירות את כל הנושא של הסכמת הורים לטיפול רפואי.
<כרמית פולק כהן: אחד הנושאים שאנחנו חושבים שחסרים שם, זה במקרה של פגיעה בתוך המשפחה על-ידי הורה, כאשר הורה פוגע מינית בילד שלו, על פניו לא נראה שהוא יאשר טיפול נפשי.
<כרמית פולק כהן: ובנוסף, בנוסף, האימא, שהרבה פעמים היא תומכת באבא ומנדה את הילד וכו', היא גם- - -
יעקב מרגי: צריך למצוא את האיזון.
<כרמית פולק כהן: ולדעתנו, חייבים להסדיר את הנושא הזה.
יעקב מרגי: ד"ר זיווה ברכה.
<זיווה ברכה: תודה.
<זיווה ברכה: אני רוצה לחזק את מה שחנה מהרווחה אמרה, וליאת, מהמרכזים לסיוע.
<זיווה ברכה: אני עובדת בשירות הפסיכולוגי החינוכי, יועצת חיצונית למספר שירותים שונים באזור המרכז.
<זיווה ברכה: אני פסיכיאטרית ילדים ונוער.
<זיווה ברכה: אני מאוד מאוד מופתעת, עם גלית בן אמיתי אנחנו עושות הרבה שיתופי פעולה ואני מופתעת, אני מופתעת שוב לשמוע את ה- 200 מקרים בחינוך, ואני חושבת שעד שהזכירו תוכנית לאומית והצורך ברב מערכתיות וחנה שהזכירה מניעה, למרות שהמספרים נראים גדולים, 3,000, יש לנו 7,000 פה בטיפולים ו- 5,000 בפניות, אני חושבת שמה שאתה הזכרת, הפנייה לציבור הרחב, לציבור הרחב, לידע, להורה ישירות, אם זה דרך הבית-ספר.
<זיווה ברכה: שפ"י עושה המון מאמצים, אני יודעת, זה דבר שחסר.
<זיווה ברכה: אני רוצה להזכיר את התוכנית הלאומית למניעת אובדנות שבאמת מנעה הרבה הרבה הרבה גלים, ועכשיו נגמרה ונראה מה יהיה התוצאות.
<זיווה ברכה: אבל יש צורך גדול גדול לחשיפה ראשונית, אוניברסאלית, מניעה אוניברסאלית, מה שקוראים.
יעקב מרגי: OK, תודה.
<עדנה לודמילר: אני עובדת סוציאלית, עובדת בתל-אביב, מרכז לטם.
<עדנה לודמילר: אנחנו משרתים את הציבור החרדי.
יעקב מרגי: מה יש לך להוסיף, מעבר.
<עדנה לודמילר: מעבר לזה, אנחנו רואים את מצוקת הילדים החרדיים, האוכלוסייה הזו שלא מקבלת מענה, שהסוד שם הוא פי כמה יותר קשה, מהותי.
<עדנה לודמילר: מורכבות הרבה יותר גדולה.
יעקב מרגי: למרות הפתיחות שישנה, לא מספיק?
<עדנה לודמילר: לא מספיק בכלל.
יעקב מרגי: את דיברת, אמרת.
<מרים פרנק: כן.
<מרים פרנק: אני עובדת גם עם אוכלוסייה ערבית, במזרח העיר, וגם עם אוכלוסייה חרדית ואני מאוד מסכימה אתך.
<מרים פרנק: הנגישות מורכבת.
<מרים פרנק: מרכז עם הרבה פרסום, לא יעזור בהרבה מאוד מהאוכלוסיות, גם למקומות קטנים, דרך אגב, איפה שכולם ייראו וכולם ידעו.
<מרים פרנק: זאת אומרת, צריך לבנות את זה גם בחוכמה, לפי האוכלוסייה.
<מרים פרנק: יש פתיחות באוכלוסייה החרדית, יש שינוי דרמטי, עדיין זה מאוד מאוד מאוד קשה.
<מרים פרנק: מאוד קשה, וזה צריך להיעשות בכלים קצת שונים.
יעקב מרגי: אחת הדוברות פה דיברה שיש, שמגיעה אוכלוסייה חרדית.
יעקב מרגי: מי זאת?
<מרים פרנק: כן, אני, אני.
<חנה סלוצקי: אני.
יעקב מרגי: את?
<חנה סלוצקי: אני רוצה, אני יכול להגיד שני משפטים, על האוכלוסייה החרדית.
<חנה סלוצקי: אנחנו פתחנו מרכז לטיפול בפגיעות מיניות בתוך עיר חרדית, עם אוכלוסייה חרדית, אנחנו מוצפים, מוצפים.
יעקב מרגי: זה מתחבר למה שהיא אומרת, כי כנראה זה מאוד ייעודי, מאוד, המומחיות, כבר מכירים את המנטאליות.
<חנה סלוצקי: המומחיות קיימת.
<חנה סלוצקי: אנחנו יודעים היום איך להתמודד, איך לטפל.
<חנה סלוצקי: אני חושבת שהנושא המרכזי שאם ניקח את כל מה שנאמר כאן, הנושא של להגיע לאנשי, לאנשים הכי משמעותיים באוכלוסייה החרדית.
<חנה סלוצקי: כי זה לא סוד שהרב הוא האיש הראשון שמשפחה פונה אליו, ואם הרבנים, חלקם, משתפים היום מאוד פעולה, הם מבינים שאי-אפשר לטאטא מתחת לשטיח, שאם ילד לא יקבל טיפול, הרי המעגלים של הפגיעה ילכו ויתרחבו.
יעקב מרגי: זה כמו שאמרה הדוברת, שהיא נפגשת אתם בגיל 20, 30, גם הרב נפגש אתם אחר-כך בגיל 20, 30.
<חנה סלוצקי: אני לא יודעת אם הרב נפגש אתם בגיל הזה, אבל ילדים, ההורים שלהם, ברגע שילדים תלויים בקבלת טיפול בהוריהם, ואם ההורים לא בהכרח משתפים פעולה בנושא, יש לנו בעיה.
<מרים פרנק: זה נוגע לכמה אוכלוסיות.
<מרים פרנק: לא רק אוכלוסייה חרדית.
<מרים פרנק: גם אוכלוסייה ערבית, צריך לקחת בחשבון וגם מקומות קטנים.
<מרים פרנק: יש לי ניסיון עם זה.
<מרים פרנק: יישובים קטנים.
<קריאה: גם עם התנועה הקיבוצית.
<רחל אייזנבך: אני בריאות הנפש של משרד הבריאות ברח' הארבעה.
<רחל אייזנבך: כשזה בתוך המשפחה, זה מאוד מורכב, משום שהחשיפה, ואני לא מדברת רק עניין של אבא או אימא, זה גם יכול להיות סבא.
<רחל אייזנבך: יש לי פה סיפור של ילדה שאנחנו בהתלבטות אם היא באמת נפגעת על-ידי הסבא או לא, משום שאצל ילדים קטנים, מאוד קשה לאתר ולהבין מה קורה, אם זה בדמיון שלה, מה באמת קורה.
<רחל אייזנבך: גם זה לא עומד בקנה מידה משפטי, מבחינת הוכחה.
<רחל אייזנבך: ואז אנחנו בתהייה שלמה, אז אנחנו בקשר עם פקידת הסעד, מדברים בתקשורת, מול בית-הספר, והעבודה המערכתית, שכל הזמן לראות מה קורה לילדה.
<נירה לאמעי רכלבסקי: מה זה משנה אם זה בקנה מידה משפטי?
<נירה לאמעי רכלבסקי: מה שמשנה זה הילדה.
<רחל אייזנבך: אבל יש כאן, זה מורכב, גם מבחינה טיפולית ומה באמת קורה, מה באמת קורה, וגם העניין של מה חושפים בתוך המשפחה.
<רחל אייזנבך: זה מאוד מורכב.
<קריאה: ואם את לוקחת אותה לחקירה או לא?
<קריאה: זה מאוד משנה, כי חקירה זה טראומה בפני עצמה, לילדים.
<רחל אייזנבך: זה לא רק עניין של לקרוא לזה בשם כזה או לא.
<רחל אייזנבך: איך לקרוא לזה.
<רחל אייזנבך: אם באמת הסבא מסוכן.
<רחל אייזנבך: מה באמת קורה שם.
<רחל אייזנבך: אם זה לחקירה או לא לחקירה.
<רחל אייזנבך: מבחינה של ילדים קטנים, הדברים מאוד מאוד מורכבים ועדיין הילדה מגלה הפרעה קשה.
יעקב מרגי: זה רק מחדד מה שאמרה ליאת, שהסוגיה הזו צריכה להיות מטופלת בראייה רב מערכתית.
<רחל אייזנבך: בדיוק.
<רחל אייזנבך: ולאורך זמן.
<רחל אייזנבך: כי על הילדה שאני מספרת, פה היא מקבלת כבר שנתיים והיא הגיעה על הפרעות התנהגות, על-פי תפקוד בבית-הספר.
<איריס ברנט: בנושא הזה, ההתנהלות של המדינה היא באמת קריטית.
<איריס ברנט: המרכזים שמתייחסים ישירות לנושא של פגיעה מינית, אני לא חושבת שזה המענה ההתנהלותי הנכון של מדינה מתוקנת.
<איריס ברנט: אני חושבת שהמענה הנכון הוא הרבה יותר פשוט, הוא הרבה יותר מיידי, אנחנו רואים מודלים של מענה כזה באוסטרליה, בארצות-הברית, במדינות טובות ומתוקנות.
<איריס ברנט: אם היו מרכזים למשפחה, מרכזים שהיו מיועדים להורים נורמטיביים, שהורים יכולים, עם כל הספקטרום של ייעוץ, הדרכה, הכוונה, טיפול, כל הספקטרום, ומשם כמובן עם קשרים למשרד הרווחה.
יעקב מרגי: אני יליד 60, אני במקור תושב, אני באר-שבעי, לצורך העניין, אני חי עד היום בנגב, בסדר?
יעקב מרגי: ואני כילד זוכר את הליווי הצמוד של אותה אחות עם החלוק הירוק, אתן זוכרות אותן?
יעקב מרגי: נלחמנו עבורן בקדנציות.
יעקב מרגי: ואני זוכר שזה לא התמקד.
יעקב מרגי: אני בא ממשפחה ברוכת ילדים, בסדר?
יעקב מרגי: ואף אחד ברוך השם, מהם, כולם דור שני שלישי, לא נסמך על שום קצבה.
יעקב מרגי: בסדר?
יעקב מרגי: אני אומר את זה בכוונה.
יעקב מרגי: ואני זוכר שהליווי של אותה אחות היה לא רק בתחום הבריאות, גם אם היה צריך, אני זוכר, עולים, היו עולים, אוכלוסיות עולים, גם עם חוברות אל א-ב, כדי להדריך אותם, זה היתה, אם את מכוונת למשהו דומה לזה.
<איריס ברנט: נכון.
<איריס ברנט: אתה יודע, אם אתה כבר מספר, אני זוכרת.
יעקב מרגי: אני רק אסיים ואני אומר לך שאני בכל דיון, אני בכל דיון, בכל דיון, מעלה את זה ואני חושב שזה לא התרפקות על העבר.
יעקב מרגי: אני היום משחזר ואני יודע כמה עזרה זו היתה.
<איריס ברנט: נכון, לזה אני מכוונת.
יעקב מרגי: למשפחות העולים.
<איריס ברנט: רק שצריך היום את הרציונאל.
<איריס ברנט: פעם היה את זה, גם בשנות ה- 90 היו אחיות טיפת חלב, שהיו באות הביתה ונותנות הדרכה.
<קריאה: היתה מדינת רווחה, חבר'ה, בואו, אין לנו מדינת רווחה יותר.
<איריס ברנט: לא נכון, אבל היום עודף הידע - - -
יעקב מרגי: אני נותן לך לדבר, בתנאי שאת לא נכנסת לי עכשיו לוויכוח על הרפורמה.
יעקב מרגי: כי לדעתי, את יודעת מה?
יעקב מרגי: לדעתי, אני קצת אחזיר לכם.
יעקב מרגי: אפילו אתם לא משוכנעים, יש ויכוח שאני אומר, סליחה, עם כל הכבוד, אני, יש לי קילומטראז' של כאלה שבאו אלי לאוזן הזו לצדד וקילומטראז' של פסיכיאטרים ופסיכולוגים שבאו אלי להתנגד ואני אומר לך, עם המעט הבנה שאני ניחן בה, אם ראיתי שהכוחות הם שקולים.
יעקב מרגי: לכן, יש לכאן ולכאן.
יעקב מרגי: עזבי, זה לא הדיון.
יעקב מרגי: לא הרפורמה.
יעקב מרגי: לנושא שאליו התכנסנו.
<חנה שטרום-כהן: נושא הדיון, כפי שאני מבינה, הוא טיפול בנפגעי תקיפה מינית.
יעקב מרגי: בילדים, בקטינים.
<חנה שטרום-כהן: היא לאו דווקא מרכזי ההגנה, אלא הראייה הכוללת מה צריך לעשות.
<חנה שטרום-כהן: אני באה כעובדת תחנה לבריאות הנפש, אני מגיל 18, אני גם עובדת עם ילדים ומאוד חשוב שתהיה מודעות לתפקיד המיוחד של התחנות לבריאות הנפש, בתוך המערך.
<חנה שטרום-כהן: יש מרכזי הגנה, מאוד חשוב, מרכזי הסיוע, אנחנו עובדים אתם צמוד, עובדים עם בתי-ספר, תלוי באיזה אוכלוסייה אתה מטפל, גני ילדים, טיפות חלב, עם כל השירותים החברתיים.
<חנה שטרום-כהן: החשוב לדעת בטיפול שניתן בתחנות לבריאות הנפש זה הוזכר קודם, אבל להדגיש את זה שוב – כדי להגיע להורדה של הפגיעה, לא רק טיפול פוסט, אלא גם כדי להגביר את המניעה, חייב להיות שירות בריאות נפש פתוח לכולם.
יעקב מרגי: מסכים אתך, אבל סליחה, ורק לחזק שוב, לחזק שוב.
יעקב מרגי: חנה, בתקופתי כילד, לא היו מה שיש היום באינפלציה, מודעות גבוהה של היפר ושל קשב וריכוז וזה, נכון?
יעקב מרגי: אז אני יודע להיות גם היפר.
<חנה שטרום-כהן: לא, אני לא רוצה.
יעקב מרגי: בואי תעצרי.
יעקב מרגי: תעצרי.
יעקב מרגי: החוכמה זה לא לבוא, אנחנו רוצים להתכנס לאיזה משהו.
יעקב מרגי: תני לי רגע.
יעקב מרגי: זה רק מחזק.
יעקב מרגי: תני לי.
יעקב מרגי: אם לי לא תהיה זכות דיבור לפני שאני אתן לחברת הכנסת מיכל רוזין, אבל שנייה אחת.
יעקב מרגי: אני חושב, יש לי קצת דעה איך היושבת ראש מנהלת פה, זה טוב, זה מפרה את הדיון וזה, אבל צריך להתכנס למשהו ואני אומר לך, תראי כמה גופים מתעסקים בסוגיה הזו, תראו כמה.
יעקב מרגי: אנחנו יושבים פה ומדברים כולם, כולם מתעסקים בכולם.
יעקב מרגי: וזה מחזק את זה שצריך ולא לחינם, חוקק החוק, לא לחינם.
יעקב מרגי: ואני לא מצאתי אחד שחולק על כך שתרומתם של מרכזי ההגנה העיקרית היא חיובית וחשובה, לכן אני חוזר על זה וחוזר על זה, ומעבר לקנאות שלנו ליישם את החוקים.
יעקב מרגי: כי תדעו לכם, כאזרחים שתדעו לכם, עד שנולד חוק, אנחנו אומרים להם שאנחנו מדינה אינפלציונית בחקיקה.
יעקב מרגי: עד שנולד החוק, עד שזה, תראו, ואתם יודעים כמה מפריעים יש לחוקים?
יעקב מרגי: מתוך הפקידות הממשלתית, ממניעים כאלה ואחרים, מגורמים חיצוניים, גורמים פנימיים.
יעקב מרגי: נולד חוק וחוק טוב, אין עליו עוררין.
יעקב מרגי: אנא, קחו את זה והראייה הרב מערכתית, היא מתבקשת והמסר זה המסר המרכזי שיוצא היום מהדיון הזה.
יעקב מרגי: ועכשיו אני אתן את רשות הדיבור לחברת הכנסת מיכל רוזין.
יעקב מרגי: חילופי יו"ר – היו"ר אורלי לוי אבקסיס
מיכל רוזין: הנה ובדיוק אורלי חזרה.
מיכל רוזין: אנחנו מתנצלות שתינו פשוט היינו בראיון בדיוק בנושא הזה ואני מכירה את רוב היושבים פה בשולחן, היושבות ליד השולחן ואני רוצה לומר שיש פה כמה, כמה נקודות קריטיות והן חשובות.
מיכל רוזין: ואני מסתכלת על ההתחלה ואני מסתכלת אולי על הסוף, אם אפשר לומר בצורה מעגלית, אבל אני רוצה ככה לנסות לפרט.
מיכל רוזין: אנחנו צריכים לחשוב כיצד אנחנו מונעים ורואים את אותם ילדים, ואנחנו צריכים לחשוב מה בסופו של דבר התוצאה וכיצד אנחנו מטפלים, מפצים ומשקמים את אותם נפגעים ואני, מכיוון שאני בשנים האחרונות ראיתי את כל הרצף, אני גם פועלת פה בכנסת, כמו שאמרתי, גם יש לי הצעת חוק בנושא הכשרה לכל בעלי המקצוע שייראו את הילדים האלה ואפשר לראות את הילדים וגם הצעת חוק של סל פיצוי ושיקום, שדרך אגב זה המלצות של משרד הרווחה, לא שלי, שפשוט הפכתי להצעת חוק, כי ההמלצות נשארו על המדף, במשרד הרווחה, אני מקווה שהשר החדש יקדם אותם.
מיכל רוזין: ואני רוצה לומר כמה דברים מאוד ברורים.
מיכל רוזין: מה שאנחנו לא מטפלים היום, אנחנו פוגשים, החברה, כולנו, המדינה, תפגוש כאשר אותם ילדים, ילדות, יהיו בגירים.
מיכל רוזין: אנחנו נקבל את זה בפוסט טראומה מורכבת, אנחנו נקבל את זה בחוסר תפקוד בזוגיות, בחיים, בגידול ילדים, בעבודה.
מיכל רוזין: אנחנו נקבל את הדברים האלה והמדינה אז תצטרך לקחת גם אחריות מבחינת כל השירותים.
מיכל רוזין: כך שמה שאנחנו חוסכים היום, אנחנו נשלם אותו דבר בבגרות, אם לא פי עשר.
מיכל רוזין: אני רוצה לשאול שתי שאלות קריטיות וחשובות, ענייניות.
מיכל רוזין: אחת זה תוכנית רש"י, הביטוח הלאומי ומשרד הרווחה.
מיכל רוזין: אני מבינה שהתוכנית עכשיו בעצם עוברת באופן מלא על-פי הסיכום ועל-פי התוכנית הראשונית, למשרד הרווחה, לאחריות משרד הרווחה.
מיכל רוזין: האם זה מתוקצב?
מיכל רוזין: אורלי, זה מאוד מאוד חשוב.
מיכל רוזין: כי כל עוד רש"י היו בתמונה, אני מחדדת את העניין, כמי שמכירה את התוכנית מקרוב, כשרש"י היו בתמונה, הם לחצו ללא הרף על משרד הרווחה וכשלא הגיעו תקציבים, הם איימו לסגת עם ה- Matching שלהם ולכן משרד הרווחה כל פעם נענה.
מיכל רוזין: מה יקרה כשרש"י יצאו מהתמונה ומשרד הרווחה לבד יצטרך לתת את הכסף?
מיכל רוזין: אני מאוד מודאגת.
מיכל רוזין: והאם יש איזה שהיא תוכנית, תוכנית הדרגתית של עלייה, כלומר, גם עם הסכום עכשיו, האם בשנים הקרובות אנחנו יודעים שתוכנית עובדת טוב, אז יש יותר פניות ואנחנו רוצים שיותר ילדים יגיעו לקבל את הטיפול.
מיכל רוזין: האם יש תוכנית הדרגתית שהתקציב הזה יעלה והאם באמת לוקחים את האחריות עד הסוף על הנושא.
מיכל רוזין: והדבר הנוסף שחשוב מאוד להגיד – יושבת פה הלה סגל ואני יודעת שהיחידה למניעת התעללות במשרד החינוך עושה עבודה מצוינת.
מיכל רוזין: אבל אני קוראת מפה לשר החינוך, אי-אפשר לטפל באלימות מינית בבתי-ספר ובילדים, אם לא משקיעים במערכת החינוך.
מיכל רוזין: אנחנו אומרים את זה כל הזמן – חינוך, חינוך, חינוך.
מיכל רוזין: ואם אין מספיק הכשרה למורות, ליועצות חינוכיות, למנהלות בתי-ספר, לצוותי בתי-ספר, שייראו את הילדים האלה, שיטפלו, שיזעיקו את הלה ותאמינו לי, היא מקבלת מבוקר ועד לילה, כולל ממני, הזעקות כאלה, אבל אם לא יהיה לה תקצוב גבוה יותר – למדריכים, להכשרות, לטיפול, אז זה יפה לצקצק בלשון ולהגיד אוי, זה נורא שילדים נפגעים, אבל אם הילדים האלה לא נראים בבתי-ספר, זה לא קיים ואני רוצה לחזק שוב גם את מרכזי הסיוע שמגיעים לבתי-ספר ועושים עבודה, אני לא אוהבת להגיד עבודת קודש, אבל עבודה מדהימה של באמת גם לאתר, לראות את אותם הילדים, גם לעשות הכשרות, הדרכות, אם עובדים בשיתוף פעולה עם המחלקה למניעת התעללות שעומדת בראשה הלה ואני קוראת לשר החינוך להעצים את העבודה הזאת.
אורלי לוי אבקסיס: עכשיו אני פספסתי כנראה משהו, אבל יש לנו תשובות ממשרד האוצר?
<חנה סלוצקי: כן.
<חנה סלוצקי: אני דיברתי עם, לא משרד האוצר, אלא עם התקציבן והוא הקריא לי מתוך ספר התקציבים לגבי אישור.
<חנה סלוצקי: הממשלה אישרה את מלוא הכסף עבור המרכזים הקיימים.
יעקב מרגי: בבסיס?
<חנה סלוצקי: אני אומרת – בבסיס, זה נכנס לספר התקציבי בבסיס, כחלק.
אורלי לוי אבקסיס: וזה מתוקצב כ- 25 מיליון, כמו שרצינו?
<חנה סלוצקי: כרגע אני צריכה 15 לגבי 12 הקיימים, פלוס שלושה מרכזים שעומדים לקום בירושלים.
אורלי לוי אבקסיס: כמה זה מתוקצב?
<חנה סלוצקי: 15, כ- 15.
אורלי לוי אבקסיס: אז חסר לנו עשרה מיליון.
<חנה סלוצקי: 2013 – 2014.
<חנה סלוצקי: 2013 כבר כמעט אנחנו מסיימים, אבל 2014, זה מתוקצב, המרכזים ימשיכו ברצף.
מיכל בירן: והשלושה מרכזים הנוספים, כמה צריכים?
<חנה סלוצקי: אני אמרתי.
<חנה סלוצקי: יהיו, כל, כל אחד זה מיליון, בערך שניים וחצי מליון.
אורלי לוי אבקסיס: והמטה והפיקוח, עוד זה?
אורלי לוי אבקסיס: בסך-הכל אמרנו 25 מיליון צריך.
<חנה סלוצקי: ה- 25 זה לגבי ה- 19, שאנחנו נקים, בתקווה שנמשיך להקים, אז אנחנו נקבל את מלוא הסכום.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נצטרך גם לוח זמנים לראות לא רק שהתקציב מגיע, אלא גם היישום שלו.
אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, שאלה לי אליכם, אפרופו ייזום.
אורלי לוי אבקסיס: מרכזי ההגנה, בפרישה הארצית, אתם כבר עברתם על החוק פעם שנייה.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לא ניתן לכם הארכה נוספת.
אורלי לוי אבקסיס: השאלה היא, מה עושים.
אורלי לוי אבקסיס: יש לנו צפי מתי יוקמו שאר המרכזים?
<חנה סלוצקי: אז בואי תני לי לעדכן אותך.
<חנה סלוצקי: אמרנו שלושה כבר פועלים, הרביעי עומד להיפתח בחיפה, ביולי, ב- 2013, בקיץ הזה.
<חנה סלוצקי: שני מרכזים, נצרת, בנצרת הערבית ובאשקלון, אנחנו עכשיו מכינים את המבנים.
<חנה סלוצקי: צריך להבין, יכול משרד הרווחה - - -
אורלי לוי אבקסיס: לא לא לא, אתם ידעתם את כל הקושי הזה כשהגשתם לנו את תוכנית העבודה.
<חנה סלוצקי: ידענו אבל בכל זאת, אם בא ארכיטקט ואומר לי על מבנה שאני כן מצאתי, הוא אומר לי – זה לא מתאים, תתחילי מחדש, אני לא אקח את המבנה הזה.
יעקב מרגי: למה אתם לא עובדים ברוחב?
יעקב מרגי: בפס רחב, על כל ה- 19?
אורלי לוי אבקסיס: לא לא לא, זה במרחבים שונים.
אורלי לוי אבקסיס: זה שמונה וההוא 19 בקהילה.
<חנה סלוצקי: יש לנו כוח אדם, באמת להתחיל לעבוד?
<חנה סלוצקי: אתה יודע איזה השקעה?
<חנה סלוצקי: אני מוכנה פעם לשבת אתכם ולהסביר לכם כמה זמן וכמה השקעה.
אורלי לוי אבקסיס: רגע, רגע, רגע, ב- 2008 נתנו לכם עד 2011, שלוש שנים.
אורלי לוי אבקסיס: לא נעשה שלוש שנים, נוספו עוד שנתיים.
<חנה סלוצקי: לא, אבל היה עיכוב.
<חנה סלוצקי: היה עיכוב.
אורלי לוי אבקסיס: עיר שלמה בונים בחמש שנים.
<חנה סלוצקי: בסדר, כשיש כוח-אדם ויש הכל.
אורלי לוי אבקסיס: אבל יש את התוכניות הבסיסיות, אנחנו יודעים מה הצרכים, מיפינו אותם, אנחנו גם יודעים איפה פחות או יותר אנחנו רוצים.
אורלי לוי אבקסיס: תקשיבי, את הארכיטקט היה אפשר לבדוק מה הצרכים מלכתחילה, אני אעשה דבר כזה, לגבי מרכזי הגנה, אני רוצה בחודש הבא לעשות פה מפגש נוסף.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה תוכנית עבודה מחודשת, עם כל מה שקשור ליעדים חדשים.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לא ניתן ואנחנו גם נבדוק שזה לא קורה.
<חנה סלוצקי: אני כבר אומר לך עכשיו, אנחנו, אמרתי, את השניים.
אורלי לוי אבקסיס: לא לא, אני רוצה בכתב.
<חנה סלוצקי: בסדר.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה בכתב.
אורלי לוי אבקסיס: גם ככה הייתם אמורים להעביר לנו דיווח בכתב וזה לא הגיע, ולכן אני אומרת בכתב.
<חנה סלוצקי: נעביר לכם.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מתקרבים לסיכום כי אנחנו גם ככה בחריגה ואני אומר כמה דברים.
אורלי לוי אבקסיס: אחד, בקשה למשרדים הרלוונטיים, לגבש תוכנית לאומית רב מערכתית לטיפול ולמניעת פגיעות מיניות בילדים, שמי שיהיה אמון על התוכנית הזו זה יהיה משרד הרווחה, כמובן.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מבקשים לגבש סטנדרטים מוסכמים על כל הגורמים המטפלים להכשרת פסיכולוגים, אנשי מקצוע, מטפלים בילדים נפגעי עבירות מין ואלימות, שיהיו סטנדרטים אחידים, לא מיקור חוץ, כל אחד לפי איזה תוכנית שיש לו, לפי משהו שהוא עשה.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו פונים גם למשרד החינוך בבקשה להכשיר את צוות ההוראה, הם אשר נפגשים הכי הרבה עם הילדים, הם אלה שצריכים לדעת לזהות אותות ונורות אדומות.
אורלי לוי אבקסיס: מה גם שאיתור ילדים בסיכון, הוועדה הבין משרדית בראשותו של מוטי וינטר עדיין לא יושמה, ולכן אנחנו נבקש גם לדעת.
<חנה סלוצקי: גם זה תקוע מבחינה תקציבית, מבחינת החוק.
<חנה סלוצקי: שני הדברים האלה תקועים מאוד.
אורלי לוי אבקסיס: ואת זה דרשתם ממשרד האוצר בתקציב עכשיו?
אורלי לוי אבקסיס: אז אנחנו נבדוק את זה וגם אנחנו נעשה פה בדיקה.
אורלי לוי אבקסיס: תעבירו לנו את זה בכתב.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מדברים על הקמה, אנחנו, מאחר שיודעים שהדמות הבסיסית שאולי המתבקשת בתוך מוסדות החינוך היתה יועצת ומאחר שאנחנו יודעים שבחצי מבתי-הספר העל יסודיים אין יועצות חינוכיות, אנחנו מבקשים שמשרד החינוך יבדוק את הרעיון לעשות אולי אפילו בחוזר מנכ"ל, כמו שיש בכל מקום עבודה דמות שהיא בעצם אחראית על טיפול בתלונות לפגיעה מינית או להטרדות מיניות בעבודה, באותו דבר שיהיה גם במוסדות החינוכיים ושיהיה גם סוג של תקנון או הפניה במקום בולט בשטח בית-הספר, שידעו התלמידים מיהי אותה הדמות.
<חנה סלוצקי: זה הבסיס של האיתור ומניעה.
<חנה סלוצקי: התוכנית הזאת אמורה היתה שבכל - - -
אורלי לוי אבקסיס: ומאחר שהיא לא מתקיימת בינתיים, היום אפשר לעשות את זה בלי תקציב.
אורלי לוי אבקסיס: כי אם ימצאו בבית-ספר הדמות המסוימת, הדמות המסוימת שתהיה אחראית, אולי בתוספת כזו של כמה שעות נוספות, זה לא כזה בשמיים.
אורלי לוי אבקסיס: אבל אנחנו רוצים גם שיהיה פרסום לגבי מרכזי הגנה שידעו ההורים שהם יכולים ללכת לשם.
אורלי לוי אבקסיס: כי מה שקורה היום שמי שלא מגיע למרכזי הגנה, והסבה את תשומת לבי גם היועצת המשפטית של הוועדה, זה ההסדר של הטיפול המתמשך אחר-כך.
אורלי לוי אבקסיס: מה גם שאומרים, אני הבנתי פה צוות מקצועי שאומר – חברה, אני יודע מה זה לזהם חקירה או להימנע מזיהום חקירה ולכן זה לא אומר שזה יכול לפגוע במקביל, בלטפל במשפחה או להדריך את המשפחה מה לעשות.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נשמח לשמוע על איזה שהיא תוכנית מסוימת שתהווה, תמצא באמת את האיזון בכך שאנחנו לא נזהם את החתימה, אבל כן נוכל להדריך את המשפחה מה לעשות, דווקא תוכנית כזו, יכולה למנוע זיהומי חקירה.
אורלי לוי אבקסיס: כי אז אפשר יהיה להדריך אותם מה מותר לעשות ומה אסור לעשות ואיך בינתיים, בתוך תקופת המעבר הזו, מה עליהם לעשות, כדי להפחית את הטראומה.
<חנה סלוצקי: זה לא שהפגיעה היא בתוך המשפחה, אני מאוד מקווה שיש פה הפרדה לגבי כל הנושא הזה.
<חנה סלוצקי: יש פה הליכים פליליים שמחויבים על-פי חוק.
אורלי לוי אבקסיס: ברור, ולכן אמרתי למצוא את האיזון.
<חנה סלוצקי: אי-אפשר למרוח את כל הדברים האלו.
אורלי לוי אבקסיס: לכן אמרתי שאולי למצוא את האיזון ואז כאשר אנחנו לוקחים ועושים את זה, זה לא יהיה גורף לפגיעה בתוך המשפחה ולפגיעה על-ידי זר.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נבקש לקבל דיווח ממשרד הרווחה, אפרופו הדיווח על המרכזים והתוכנית מה קורה באמת עם המגזרים.
יעקב מרגי: היא דווחה.
אורלי לוי אבקסיס: אבל דיווח לוועדה, מסודר.
אורלי לוי אבקסיס: מה קורה עם המגזרים, מה הטיפול.
<קריאה: מה קורה עם המגזרים, במה, במתן טיפול?
אורלי לוי אבקסיס: במתן טיפול, בדיווח, בכוח מקצועי.
אורלי לוי אבקסיס: איתור.
אורלי לוי אבקסיס: מה שתראו לנכון, אנחנו נשמח לשמוע, כל מה שרלוונטי.
אורלי לוי אבקסיס: ועוד דבר הוא, שאנחנו נקדם פה את הנושא של הרחבת הדיווח.
אורלי לוי אבקסיס: אם זה בעלי נושאי תפקיד.
אורלי לוי אבקסיס: כי מה שהבנו פה בעצם, הקושי האמיתי הוא כאשר הפגיעה היא מחוץ למשפחה ואיפה חובת הדיווח ואיפה נכנס ומי אותם אנשים שנכנסים לתוך הנושא הזה וגם עלה הנושא של הטיפול לא רק, ויש הצעת חוק, אני אולי באמת נחזיר אותם, מהלשכה המשפטית, אני רוצה להוסיף את כל החברים של הוועדה כשותפים ולא יהיה רק שלי, כי יש שם באמת טיפול נפשי לא רק למתלוננים נפגעי תקיפה מינית, אלא נפגעי מינית בכלל, שזה מרחיב את היריעה ובעקבות כך גם את הטיפול.
אורלי לוי אבקסיס: הערה אחרונה למי שרצה.
<ליאת קליין: שאולי כן כדאי להידרש גם למכסת הטיפולים שלא דיברנו על 12 טיפולים האם מספיק או לא מספיק.
<חנה סלוצקי: לא, אנחנו לא מדברים על 12 טיפולים.
<חנה סלוצקי: ממש לא.
<ליאת קליין: נשמח שיופיע.
אורלי לוי אבקסיס: לכן התוכנית שאמרתי אחת המסקנות הראשונות, לגיבוש תוכנית לאומית רב מערכתית לטיפול ולמניעה.
אורלי לוי אבקסיס: כשאנחנו מדברים על מניעה, זה הסברה, שייקחו בו חלק משרד החינוך, שיהיה מצידי, כאשר הורה ייכנס לאתר של משרד החינוך, יופיע לו בגדול הפניה מסוימת, מה צריך לעשות ואיך צריך לעשות, מה צריך לפעול, מה צריך להדליק נורות אדומים, איך צריך לגשת, מי הכתובת הרלוונטית.
אורלי לוי אבקסיס: יותר מכך, הנה, זה כבר חצי עבודה, מי הכתובת הרלוונטית כדי לתת את הסיוע.
אורלי לוי אבקסיס: אני כן הייתי רוצה, אבל כבר לא נשאר לנו זמן, לפנות למשרד לביטחון פנים, ולדעת מה עקב אכילס שלנו בכל ההתמודדות אחר-כך עם כתבי האישום.
אורלי לוי אבקסיס: האם זה באמת הזדהמות של חקירות ילדים, האם זה קושי אחר.
אורלי לוי אבקסיס: תנו לו איזה שהיא נקודה שנוכל לעבוד אתה, מצידי שזה יהיה בכתב, ואם את יכולה לתת לי תשובה עכשיו, אני אוכל להעריך.
<דפנה רומן: אני נציגת המשטרה, לא הנציגה של המשרד לביטחון פנים.
אורלי לוי אבקסיס: מבחינתי, זה תחת אותה קורת גג.
<דפנה רומן: כן, אנחנו.
<דפנה רומן: אין לי ככה אני לא רוצה להגיד סתם דברים בלי שזה, אבל זה נהוג שיש הרבה מאוד קשיים בעבירות האלה מבחינת ...
<דפנה רומן: כמו שאמרה, אתה לא יודע אם הילד אמר אמת או לא אמר אמת.
<קריאה: לא, אם זה קרה או לא קרה, ואיך זה קרה.
<דפנה רומן: ואיך זה קרה והרבה פעמים זה - - -
אורלי לוי אבקסיס: זה השוטר לא קובע.
אורלי לוי אבקסיס: לא לא לא לא.
<נירה לאמעי רכלבסקי: הפרקליט צריך לקבוע.
אורלי לוי אבקסיס: הפרקליט קובע, אחרי המלצה של חוקר ילדים.
<דפנה רומן: נכון.
<נירה לאמעי רכלבסקי: זאת הבעיה.
<נירה לאמעי רכלבסקי: לפעמים זה לא מגיע לזה.
<דפנה רומן: אני אומרת, היא נתנה דוגמה טובה, שהרבה פעמים זה ילדים קטנים שלא תמיד ברור מה היה ומה לא היה ואי-אפשר לסמוך רק על העדות שלהם, הרבה פעמים זה נעשה בסתר.
<דפנה רומן: הרבה פעמים הילדים לא רוצים לשתף פעולה, מכיוון שזה הורה שלהם או מישהו שמכיר אותם, לפעמים מפחידים אותם, מאיימים עליהם.
<קריאה: אני סיפרתי על סבא.
<דפנה רומן: כן, והילד עכשיו קרוע בין הרבה פעמים המשפחה, היא לא כל-כך בעד לפתוח את זה ובאמת אין הרבה ראיות חיצוניות שיכולות לתמוך.
<נירה לאמעי רכלבסקי: אבל הפרקליט יכול לשלוח להשלמת חקירה.
<נירה לאמעי רכלבסקי: זה ירד לכמעט אפס.
<נירה לאמעי רכלבסקי: זה לא תמיד מגיע לזה.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה, בואו תעשו עבודה.
אורלי לוי אבקסיס: תעשו עבודה, תסתכלו על פתיחת התיקים, תראו איזה תיקים הגיעו לכדי כתב אישום ובתיקים האחרים תנסו לחפש פרופיל דומה, מהן הסיבות העיקריות שבגינן לא התבשל התיק לכתב אישום.
אורלי לוי אבקסיס: תסמנו, אולי זה יכול להאיר לנו נקודה מסוימת.
אורלי לוי אבקסיס: אולי אנחנו נוכל לתקוף את הבעיה הזו, בדרך אחרת ממה שחשבנו עד עכשיו.
אורלי לוי אבקסיס: באמת, זה סוג של סיעור מוחות, ואני מאמינה, אנחנו נשמח מאוד אם גם משרד המשפטים ייקח חלק ברעיון הזה.
אורלי לוי אבקסיס: יש פה משרד המשפטים?
אורלי לוי אבקסיס: אז אנחנו בוועדה נפנה למשרד המשפטים שיעשו עבודה דומה אצלם.
<חנה סלוצקי: אני רק רוצה לשתף אותך שבמרכז ההגנה בשיב"א, ישבנו עם הפרקליטות וניסינו למצוא דרך לסמן את התיקים שעברו במרכז ההגנה ואנחנו מאמינים שהחקירה ואיסוף המידע וכל ההערכה למשפחה, הם באיכות הרבה יותר גבוהה לנסות לראות האם יש התאמה בין העבודה שנעשתה במרכז ההגנה לבין - - -
יעקב מרגי: חנה, את כל הזמן מזמינה את הכעס שלנו כלפייך, סביב השולחן העגול הזה, תראי כמה תקוות אנחנו תולים במרכזי ההגנה.
<חנה סלוצקי: אני חושבת שהם באמת איכותיים.
יעקב מרגי: אז תאיצו.
<חנה סלוצקי: והם עומדים בסטנדרטים.
<חנה סלוצקי: אבל אני כרגע מנסה להגיב ליושבת-הראש, למה שאת אמרת.