GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יהלי בן דוד: אבל אולי באיזה שהוא אופן ללמד ילדים שכמו שלא תמיד נרוץ לילדים ונשאל אותם מה הייתה התוצאה שלך במבחן, אז אם ילדים מתייחסים לזה בתור מבחן, אז דבר ראשון לסמן משהו על ילדים, ודבר שני שאולי צריך ללמד אותם שלא צריך לשאול דברים כאלה, שזה יותר פרטים אישיים ופשוט למזער את החשיפה של ילדים - - -
אורלי לוי אבקסיס: כן, אם אנחנו נסמוך על זה אז זה ייקח עוד המון המון זמן.
אורלי לוי אבקסיס: אבל יכול להיות שאם זה בשליטתנו וביכולתנו, אז זה יהיה קצת יותר.
אורלי לוי אבקסיס: אני מודה לך, יהלי, תודה רבה לך.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נסכם בקצרה.
אורלי לוי אבקסיס: קודם כל הכותרות וכמובן אם נצטרך בהמשך אז נעשה איזה פיקוח, ואולי נבקש ממשרד הבריאות וממשרד החינוך לראות מה עושים.
אורלי לוי אבקסיס: הכי זריז שבעולם.
איילת קלטר: אני עושה את זה זריז, בריצה.
איילת קלטר: חילקתי את זה לחינוך, בריאות ותקשורת: הרחבת חוק זכויות הילד כך שיכלול התייחסות להגנת הילד מפני פגיעה שקשורה למשקל הגוף וצורתו.
איילת קלטר: המלצה לכך ששקילת הילדים בבתי הספר תתבצע רק על ידי צוות שעבר הכשרה, מכבד את האוטונומיה של הילד, ולדעתי צריך לשקול אם בכלל לשקול, כי אם אמרנו שאנחנו בעניין בריאות – אז בשביל מה לשקול?
איילת קלטר: הכשרת כל אנשי החינוך בנושאים הכוללים קבלת השונות, שבירת המיתוסים והסטיגמות בנושא בריאות, משקל והעצמי של הילד.
איילת קלטר: ראייה ביקורתית של התקשורת וקידום ייצוג שוויוני.
איילת קלטר: מומלצת הכשרה דומה גם למורים ומדריכים מהחינוך הלא פורמאלי, קמפיין הסברה לקבוצת השווים, מה שנקרא – PEER GROUPS בנושא בריונות, הקטנות וכו'.
איילת קלטר: המלצה - הכשרת מקצועות מסוג זה תהיה תנאי הכרחי לעבודה עם ילדים ונוער.
איילת קלטר: תקשורת – למנוע ייצוג האדם בעודף משקל באופן ציני, לעגני, משפיל ומעורר רחמים; מניעת השימוש במילה 'שמן' כמילת גנאי על כל הטיותיה; ליידע את הציבור שלא כל עגלגל שמן ומניעת השימוש בדמויות בעלות מבנה גוף קיצוני בהכללה בכל אמצעי התקשורת; ייצוג שוויוני במדיה, סדנאות לשינוי תפיסה בקרב אנשי מקצוע, קמפיין חינוכי לכל המשפחה.
איילת קלטר: בריאות – הכשרת מערכת הבריאות בפגישות ממוקדות בריאות המקדמות בריאות בכל צורה וגודל.
איילת קלטר: הוספת תקנות העוסקות בשמירה על זכויות הילד; הרחבת המשאבים לטיפול בילד בעודף משקל, בבני משפחתו, מתוך ראייה ביו-פסיכו-סוציאלית, מקדמת בריאות בכל משקל וצורת גוף.
איילת קלטר: הקמת שדולה שתפעל לקידום הוגן ושוויוני לכלל החברה ולילדים בפרט בנושא משקל.
איילת קלטר: הקצאת תקציבים ומשאבים לשינוי תפיסה.
איילת קלטר: חקיקה שתגן על זכויות הילד בכל משקל וצורת גוף.
איילת קלטר: לסיכום, המטרה אינה להעניש או לפגוע באלה הנמצאים בעודף משקל או השמנה, אלא דווקא לעורר קבלה ושינוי תפיסה.
איילת קלטר: להגדיר מדיניות ברורה אשר תגן על זכויות הילד בפרט והאדם בכלל, ותקדם בריאות בכל צורה וגודל.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו פה נאמץ חלק מההמלצות מבחינה אחת.
אורלי לוי אבקסיס: קודם כל אנחנו גם ננסה לראות מבחינה תקשורתית איך אנחנו מעצימים גם דמויות וילדים.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו שמים את דגש על הילדים כי זו הוועדה לזכויות הילד, ובסופו של דבר שם הקושי הכי גדול כאשר יש פגיעה חברתית ובסופו של דבר הילד לוקח את זה איתו הלאה גם לשנים הבאות.
אורלי לוי אבקסיס: אז נושא הזה של ילדים בכל הגדלים והכי חשוב, להוריד מבחינה תקשורתית את הסטיגמה שהשתרשה לצערי הרב, גם בקלאסיקות הישראליות ובסרטים השונים.
אורלי לוי אבקסיס: ננסה לטפח מודלים נוספים.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו גם נראה, אולי נעשה איזה שהוא דיון נפרד מול אמצעי התקשורת האחרים.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לפנות למערכת החינוך, להעביר איזו שהיא הכשרה למורים או אולי אפילו הוראות מסוימות, איך לשדר גם לילדים, גם לילדים בעלי עודף משקל, אבל גם בעיקר לכל הילדים האחרים, מה בסדר ומה לא בסדר.
אורלי לוי אבקסיס: לנסות לדבר על השוויוניות והלכה למעשה גם לקיים את זה.
אורלי לוי אבקסיס: אולי כדאי להראות להם גם את הנתונים לגבי הפגיעה והדחיקה של אותם ילדים – מה היא יכולה להוביל.
אורלי לוי אבקסיס: משרד הבריאות בבקשה לבדוק לגבי אחיות בית ספר, אם בכלל יש צורך בשקילה בתוך מערכת בית הספר ואם כן – איך לעשות את זה בצורה דיסקרטית ואולי אפילו בלי לתת לילד את התוצאות ביד, אלא לדאוג לבדוק באיזה שהוא אופן איך אפשר ליידע את ההורים אם זה כל כך קריטי.
אורלי לוי אבקסיס: אבל אם כבר זה נעשה, אז אני לוקחת את ההמלצה של מוריה אשכנזי, לבדוק בכלל, לא רק בנושא הזה של ההשמנה, אלא בכלל מה קורה ואיך אנחנו עוקבים אם מיושמות ההמלצות של אחיות בית הספר בתוך הסיפור הזה.
אורלי לוי אבקסיס: רופאי ילדים, הנושא הזה של הפסיכיאטריה גם, לקחת מנהיגות ולהעביר את הסוג של הסדנאות האלה, וכאשר בעצם המוטו הוא לדעת שישנם ילדים פגיעים ולא רק פגועים, איך אמרת.
אורלי לוי אבקסיס: ולדעת גם אולי איך לפתח, אולי לנסות לראות לגבי גישות שונות.
אהרון פלשמן: חינוך של רופאים.
אורלי לוי אבקסיס: על זה בדיוק אנחנו מדברים, על חינוך של רופאים ולכן אולי אפילו לפתח גופים, או איזה שהוא סרגל במשרד הבריאות.
זיוה שטל: אני מנסה להבין לאיזה סרגל את מתכוונת.
אורלי לוי אבקסיס: אז עכשיו אני מדברת על הסרגל.
אורלי לוי אבקסיס: לגבי הסרגל – לבדוק איך רופאים מתייחסים לאנשים, כי אנחנו גילינו פה שאנשים שמקבלים אליהם ילדים או מבוגרים שמנים לא משנה, בסופו של דבר הם מקבלים פחות יחס, פחות זמן על השעון, כי המחקר הרבה יותר מקיף ממה שאנחנו ראינו פה, כי אני ביקשתי לצמצם אותו בגלל קוצר הזמן, ואיך אנחנו מונעים את האפליה הזו על רקע של משקל.
אורלי לוי אבקסיס: ואת זה בסופו של דבר, אני חושבת שצריך להביא לתודעה אצל אותם רופאים.
אורלי לוי אבקסיס: תקשורת אמרנו, העצמת הדמויות בכל הגדלים במדיה.
אורלי לוי אבקסיס: עד כאן לעכשיו.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו בהמשך נראה ונבקש מהמשרדים גם לעדכן אותנו אם משהו נעשה בנושא.
אורלי לוי אבקסיס: מסתבר שדווקא הדיאטניות בכל הסיפור הזה שהן הבסדר והן אמפטיות.
אורלי לוי אבקסיס: אז אולי יצאנו עם איזה משהו אופטימי.
זבולון אורלב: אני מתכבד לפתוח את הישיבה שתעסוק בסוגיית טיפול הרשויות בפגיעות מיניות בעשרות ילדים בירושלים.
זבולון אורלב: אני קיבלתי פנייה מחבר הכנסת אורי מקלב שקיבל פנייה מהורים בשכונות מסוימות בירושלים, על כך שיש טיפול לא ראוי, תחושה של איזה שהיא אדישות ואיזה שהיא התעלמות מפגיעות מיניות בעשרות ילדים בירושלים, כשבעיקר הכוונה הייתה לפגיעות בקרב הציבור החרדי, בשכונות מסוימות.
זבולון אורלב: אני רוצה לומר בראשית הדיון שיש לנו מגבלות על מסגרת הדיון הזה ואני מבקש מההורים להקשיב היטב וגם לכל יתר הנוכחים.
זבולון אורלב: אנחנו יודעים שחלק מהפרשיות נמצאות כרגע בהליכי חקירה וכדומה ועל מנת לא להיכנס לחשש של שיבוש הליכי חקירה אנחנו איננו מדברים כרגע בילדים ספציפיים ובמשפחות ספציפיות ולא מדברים בחקירות ספציפיות, אנחנו מדברים על דבר עקרוני בשכונות מסוימות בירושלים, אפילו אין צורך להזכיר את השכונות.
זבולון אורלב: אני גם הבטחתי להורים שאין כאן צלמים, אז איש לא מצלם כאן בתוך החדר, לבקשת ההורים שמם רשום במזכירות הוועדה והוא לא יפורסם בפרוטוקול אלא תחת אות ראשונה, או שם פרטי או שם משפחה, כפי שכל הורה.
זבולון אורלב: .. רצוי שההורים לא יזדהו, כי יכול להיות שהילדים שלהם יהיו בתוך מהלך משפטי ולכן מבחינת החוק אנחנו רוצים להגן על הילדים ולכן אנחנו לא רוצים שהילדים יזדהו.
זבולון אורלב: או שתמצאו לכם שם עברי, חנה, רבקה, אסתר, או, לפי חוק השמות שאני מנסה להעביר, בינתיים ללא הצלחה, כל מיני שמות מוזרים, שולחנה, אכזבה, שוויונה וכדומה.
זבולון אורלב: אגב, כל השמות שהזכרתי הם שמות קיימים.
זבולון אורלב: זו המגבלה.
זבולון אורלב: נמצאת היועצת המשפטית של הוועדה, שתשגיח עלינו.
זבולון אורלב: אנחנו גם נענינו לפניית שר המשפטים, הייתה שאלה איך משרד המשפטים יהיה מיוצג כאן, כי אנחנו תבענו שהגורם המוסמך במשרד המשפטים זאת הפרקליטות, שהיא תהיה כאן מיוצגת.
זבולון אורלב: נעניתי לפניית שר המשפטים, יותר נכון לשכתו אבל בתיאום איתו, על מנת שתהיה אישיות אחת שהיא תייצג את כל משרד המשפטים על כל חלקיו, ייעוץ וחקיקה, פרקליטות ולכן עורכת אסיף מייצגת את כל משרד המשפטים, לא תישמע טענה מפיה, 'זה לא המחלקה שלי', 'זה לא האגף שלי', 'אינני יכולה להשיב'.
זבולון אורלב: נמצאת כמובן משטרת ישראל, וכמובן משרד הרווחה שיש לו מעמד סטטוטורי, כמובן על כל הסוגיה של שמירת ביטחונם של הילדים וכל מה שקשור גם בפגיעות מיניות.
זבולון אורלב: נמצאת איתנו הגב' חנה סלוצקי שהיא עובדת סוציאלית ראשית לחוק הנוער.
זבולון אורלב: אני מציע שחבר הכנסת הרב אורי מקלב יפתח את העניין ואני רוצה גם להוקיר מאוד, גם את חבר הכנסת מקלב וגם את ההורים.
זבולון אורלב: אני יודע כמה זה קשה, כמה זה קשה לחשוף ולהיחשף, כמה זה קשה לבוא לכנסת, לשולחן פתוח, כי דבריכם, מה שייאמר כאן, הם גלויים לציבור כולו, אין כאן צנזורות, רק השמות הם חסויים, לבוא ולשים על השולחן בעיה כאובה, בעיה קשה, אם אינני טועה, זאת פעם ראשונה שדיון מהסוג הזה מתקיים ואני מברך את הקהילה ואת האנשים ואת המשפחות, ואני חושב שהם עושים מצווה מן המובחר להעלות את הנושא לסדר היום כדי להגן על הילדים שלהם וגם על ילדים בעתיד, ואני מאמין שהדיון הזה יכול לתרום למודעות, לערנות, להתעוררות יותר גדולה על מנת שכל הרשויות ישימו לבם.
זבולון אורלב: תמה התקופה שבעיות מהסוג הזה נסגרות מתחת לשולחן בשקט, תוך התעלמות ותוך מוכנות לשאת בסבל ולשאת בכאב והעיקר שלא נדבר על הדבר הזה.
זבולון אורלב: חבר הכנסת מקלב, בבקשה.
אורי מקלב: תודה רבה לך, אדוני היושב ראש, חבר הכנסת לשעבר רן כהן, שמשתתף איתנו בדיון כאורח.
אורי מקלב: אני זכיתי להשתתף בישיבות, לא של זכויות הילד, של עובדים זרים, ואז גם ראיתי את הרגישויות שלו והוא אורח שלנו ואנחנו מכבדים אותו.
אורי מקלב: אתה היטבת להגדיר זאת בדברי הפתיחה שלך, אדוני היושב ראש, ואני רק רוצה להגיד משפט הערכה ותודה ולהתחיל בדברי ברכה על כך שהואלת לקיים את הדיון הזה.
אורי מקלב: הוא לא דיון קונבנציונלי, הוא לא דיון סטנדרטי, גם גילית את כל הגמישות ואת כל הרגישות כדי לקיים את הדיון הזה.
אורי מקלב: לא ביקשת לאמת את הדברים לפני כן, לא ביקשת מסמכים של מרכז המחקר והמידע, כפי שאתה נוהג לעשות כמעט בכל ועדה, הסכמת לעשות את הדיון הזה, אותנטי, עכשיו, דיון לפני שבכלל אנחנו, גם אנחנו, גם אני, לא יודע את המקרים לעומקם, אני יודע את הדברים רק בכותרות, אבל זה הספיק כדי להזדעזע מהדברים שרק חושבים אפילו שנעשו.
אורי מקלב: גם אם אחוז קטן ממה שנאמר שנעשה, זה עצמו גם כן מספיק כדי לזעזע את אמות הספים, אבל אנחנו גם מודעים למגבלות הגדולות, הדילמות הגדולות שהיו בפניכם, ההורים, עד שאתם פניתם אלינו כדי לקבל עזרה.
אורי מקלב: אנחנו לא יודעים, אבל מתארים לעצמנו, מדמיינים לעצמנו מה אתם עוברים והחלק הלא פשוט זה גם החשיפה.
אורי מקלב: אני אומר לכם, אני פונה לעבר היושב ראש, אני באמת מברך אותו שהוא השקיע פה את הניסיון והתרחישים שיש לו כדי לקיים את הדיון הזה במתכונתו, שתוכלו להגיע לפה.
אורי מקלב: אני גם פונה אליכם ואומר לכם, אתם לא צריכים להרגיש מפוחדים, אני גם קיבלתי טלפון אתמול בלילה, שאלו אותי, אם , היה נראה לכם בית משפט או דברים כאלה, איך מתנהל הדיון.
אורי מקלב: אתם לא חשופים לדברים האלה, אתם גם לא צריכים לדעת, לא הייתם אמורים לדעת, אבל זה דיון שאתם צריכים להגיד את דבריכם, אתם לא צריכים לשאול את השאלות ולא להסיק את המסקנות, זה התפקיד שלנו, אתם צריכים להביא את הדברים שלכם, מה שאתם חשתם, מה שאתם יודעים, מה שעברתם ומה שאתם מצפים שיהיה.
אורי מקלב: מה עברתם ומה אתם עוברים כנראה בהווה.
אורי מקלב: אני אומר שאנחנו נעשה את המקסימום ואנחנו כבר עושים...
אורי מקלב: אתם לא אמורים להיחשף, ואף אחד לא יודע להדביק מקרה כזה למשפחה מסוימת.
אורי מקלב: הדברים צריכים להיאמר, בראשי תיבות, או לא בראשי תיבות, גם אם יהיו לכם אחרי זה דברים, אנחנו נגלה את הגמישות גם לאחר הדברים, אם יהיו לכם תובנות, או תרצו בקשות בעניין הזה, אנחנו נעשה את המקסימום.
אורי מקלב: אני יודע, אני אמרתי לך, זבולון, שחלק מהמקרים שההורים האלה עברו, לא שהם לא ידעו שהילדים שלהם עוברים, אלא הם לא ידעו בכלל שקיימים כאלה דברים.
אורי מקלב: ההורים עצמם.
אורי מקלב: מדובר בשכונות שמה שמאפיין אותם ----------------------------, שהם חיים מאוד מאוד בתוך הקהילה.
אורי מקלב: הם לא חשופים לכל התקשורת ולכל מה שנעשה היום אולי במרחב הכללי, אבל אם אנחנו ניקח רק את הדברים המעטים ששמעתי, אני חושב שמדובר כאן בפרשייה שהיא חריגה בחומרתה, היא חריגה בהיקפה וגם בהשלכות ובמספר הנפגעים שמדובר בהם ומספר הפוגעים שמדובר בהם, שחלקם מסתובבים חופשי, ולא רק מסתובבים חופשי, הם שכנים, הם גרים איתם, הילדים לא יכולים לצאת מהבית ומה שמאוד חמור, חמור מכול, שלאחר שהפרשה הזאת נחשפה לפני שנה ורבע, משהו כזה, לפני כמה חודשים, הילדים עצמם והמשפחות עצמם עברו מקרים שניים.
אורי מקלב: תוך כדי הדברים, תוך כדי שהם נמצאים, הם עברו, דהיינו שהפגיעות ממשיכות, וזה אחד הדברים שהביא אותנו לקיים את הדיון הזה ואני מודה, ואני רק מציע שהם יספרו את הכול.
זבולון אורלב: כאמור, גם שם השכונה, או כפי שהיא מוגדרת כאן, אני לא מעוניין שייכנס כרגע לפרוטוקול.
זבולון אורלב: מונח לכם החומר על השולחן, אז לפחות הדנים כאן יודעים במה מדובר.
זבולון אורלב: אנחנו רוצים, שוב, להגן על הליכי המשפט וגם להגן על המשפחות וגם להגן על הילדים.
זבולון אורלב: אז אני מבקש, נציג ההורים, ותחת המגבלות שאמרתי.
שבתאי מרקוביץ: אני אשתדל, ואם אני חורג, אז אני מבקש שיעירו לי.
שבתאי מרקוביץ: שמי שבתאי מרקוביץ, אין לי בעיה בשמי המלא, אני לא תושב השכונה, אני עוסק בעניין על בסיס וולונטרי.
זבולון אורלב: אתה לא אחד ההורים.
שבתאי מרקוביץ: אני לא אחד ההורים.
שבתאי מרקוביץ: אני נחשפתי לסיפור לפני מספר חודשים בעקבות פנייה של אחד ההורים, כי אני עוסק קצת בצרכי ציבור, בין היתר גם בנושאים כאלה.
שבתאי מרקוביץ: יש פה את ההורים, הם יכולים לתת את התיאור האותנטי, או מה שצריך, אני רק אספר בקצרצרה, כדי שאנשים יבינו, אלה שעוד לא בסוגיה, במה מדובר ובאיזה היקפים.
שבתאי מרקוביץ: קודם כל המסמכים הרשמיים של הגורמים שמטפלים בזה, כלומר עיריית ירושלים ומשטרת ישראל, מתבטאים בצורה ברורה שזו פרשייה שלא ידעה מדינת ישראל מעולם, בסדרי גודל.
שבתאי מרקוביץ: זה כתוב שחור על גבי לבן, זה גם שודר בתקשורת בשבוע שעבר.
זבולון אורלב: אנחנו עוסקים בפגיעות מיניות בילדים מחוץ למשפחה.
שבתאי מרקוביץ: כן, סדרי הגודל של התופעה.
שבתאי מרקוביץ: אנחנו מדברים, מבלי לנקוב בשם השכונה או משהו כזה, על מקום שהוא שמורת טבע ברדיוס של, אם אני לא טועה, כ-, שלתוכו, למיטב ידיעתנו, מתנקזים למעלה מ-30 אנשים חשודים במעשי פדופיליה חמורים בילדים וילדות כאחד.
שבתאי מרקוביץ: לפי מה שאנחנו יודעים, וגורמי השלטון גם יודעים והוגשו תלונות בנידון, יש למעלה מ-100 ילדים נפגעים.
שבתאי מרקוביץ: מדובר בפגיעות חוזרות וחוזרות שוב ושוב באותם ילדים מאותן משפחות, ותוך כדי התהליך של תלונות וחקירות וכולי, זה קורה.
שבתאי מרקוביץ: דיברו פה על מצב שילדים לא יכולים לרדת לחצרות, הרב מקלב---
זבולון אורלב: יש כאן אנשי תקשורת?
זבולון אורלב: מותר לי לשאול מאיזה כלי תקשורת אתה?
יוני חזיז: רדיו ירושלים.
זבולון אורלב: ואתה?
עיתונאי ערוץ 10: ערוץ 10.
זבולון אורלב: אתם הייתם פה בראשית הדיון כשהסברתי את המגבלות של הדיון הזה?
עיתונאי ערוץ 10: לא.
זבולון אורלב: מטעמים של חשש לשיבוש הליכי משפט, כי הפרשיות שמדובר בהן נחקרות, אני הטלתי מגבלות של הפרסום של הדברים ולפחות בעת שהמשפחות ידברו, אם תסכימו לצאת, אני לא יכול לחייב אתכם, אז המשפחות ידברו, ואם לא תסכימו לצאת, המשפחות לא ידברו.
זבולון אורלב: כרגע מדבר מישהו באופן חופשי, אבל המשפחות ביקשו לא להיחשף, וגם מטעמים של חוקי הרווחה אסור לחשוף את המשפחות בגלל הילדים שלהם.
עיתונאי ערוץ 10: אין בעיה, אפשר לצלם את---
זבולון אורלב: לא, אתה לא יכול, כי נמצאות פה המשפחות.
זבולון אורלב: אני מוכן לקראת הסוף, כשהמשפחות ייצאו ואז תכניס את המצלמה ותצלם את כל הנוכחים בלי המשפחות.
עיתונאי ערוץ 10: אין לי בעיה גם לצלם את אדוני, כי אני לא מצלם שום דבר---
זבולון אורלב: לא, המשפחות לא מכירות את הנהלים האלה ואני התחייבתי שלא תיכנס מצלמה לחדר, כי תבין, אלה משפחות שמגיעות פעם ראשונה לדיון פומבי בכנסת, הן משפחות אמיצות מאוד, צריך לתת להן גיבוי ורוח גבית, סוף סוף לשים את הנושא הזה על סדר היום.
זבולון אורלב: אני לא יכול לחייב אותך לכלום, כי אני איש דמוקרטי, אבל אם תישאר---
דב חנין: אדוני, אני חושב שזה אסור על פי חוק לצלם.
קריאה: כן, על פי תיקון לחוק הנוער, כל דבר שעלול לזהות את הילדים---
עיתונאי ערוץ 10: שלא יהיו אי הבנות, לא ביקשתי לעשות שום דבר שיהיה לצלם משפחות, אני רק רוצה דווקא כדי לתת ביטוי לנושא הכאוב הזה, שתהיה לי הזדמנות לצלם את כל הנוכחים---
זבולון אורלב: לקראת סוף הדיון, אני לא רוצה להכניס מצלמה כשהם נמצאים פה.
עיתונאי ערוץ 10: בסדר גמור.
זבולון אורלב: לקראת סוף הדיון אנחנו נעשה פאוזה, וגם בצאתם אתה לא מצלם.
זבולון אורלב: התחייבת.
עיתונאי ערוץ 10: מובן לגמרי וזו התחייבות שלנו.
זבולון אורלב: כן, רדיו ירושלים?
יוני חזיז: אני רק רוצה לציין שאני לא מקליט שום דבר.
יוני חזיז: אני מרדיו ירושלים, אני בכוונה לא מקליט, גם שלא---
זבולון אורלב: אני אומר שוב, כל מה שייאמר פה ייכנס לפרוטוקול, כל מה שיאמרו המשפחות ייכנס לפרוטוקול ויהיה גלוי.
זבולון אורלב: אני אומר את זה למשפחות, ולחבר הכנסת מקלב אמרתי בהתחלה, אני התחייבתי לשני דברים, אל"ף, לא תיכנס לפה מצלמה, שתיים, בפרוטוקול לא יופיעו שמותיהם של המשפחות, אנחנו גם לא מכניסים לפרוטוקול את שם השכונה שבה אנחנו עוסקים.
זבולון אורלב: למרות שמונח פה מסמך, אתה גם לא רשאי להכניס את שם השכונה.
זבולון אורלב: קיבלת על עצמך?
זבולון אורלב: אתה יכול לשבת, כי כל מה שאתה רושם נרשם בפרוטוקול, אז אני לא רואה עם הדבר הזה בעיה.
זבולון אורלב: אתה רואה עם זה בעיה, אורי?
אורי מקלב: להורים, יש לכם בעיה עם זה?
זבולון אורלב: אם יש לכם בעיה, תגידו לי.
קריאה: אנחנו מאוד לא...
קריאה: תקשורת זה דבר ש...
זבולון אורלב: אני רוצה לעזור לך, כי אני מת לעזור לך---
אורי מקלב: בכל מקרה אין שמות.
זבולון אורלב: זה גם חשוב מאוד לעזור לכם בדבר הזה.
זבולון אורלב: תביני, מה שאת אומרת כאן נכנס לדברי הכנסת והוא פומבי.
זבולון אורלב: כל מה שתאמרי כאן הוא פומבי ולכן אין בעיה שיושב מישהו ורושם את מה שאת אומרת.
זבולון אורלב: את רואה את הבחורה הזאת?
זבולון אורלב: זאת מקליטה והיא מקלידה את מה שאת אומרת והיא תפרסם את הפרוטוקול.
זבולון אורלב: אז אותו דבר הוא, הוא יושב וכותב, הוא אומר רק את מה שאת אומרת, הוא לא יפרסם את שמך, הוא לא יפרסם את שם השכונה, ודאי לא---
קריאה: פרטים מזהים אחרים.
אורי מקלב: שום זיהוי לא יהיה.
אורי מקלב: שום פרטים מזהים לא יהיו.
זבולון אורלב: אין שום פרטים.
זבולון אורלב: גם חבר הכנסת מקלב וגם אני, אנחנו אומרים לכם, אין עם זה שום בעיה.
זבולון אורלב: עם המצלמות יש בעיה ולכן המצלמות לא תיכנסנה לכאן כל עוד אתם כאן.
זבולון אורלב: יש ביטחון מלא בדבר הזה.
שבתאי מרקוביץ: אני אמשיך.
שבתאי מרקוביץ: דיברו פה על תופעה שילדים לא יכולים לרדת לחצרות, זה עוד הרבה יותר גרוע מזה.
שבתאי מרקוביץ: יש כאלה, --------------------, האופי של המגורים שם מאפשר לפעמים לשלוף ילד מהבית.
שבתאי מרקוביץ: אני מדבר על דברים שקרו, אמא יוצאת להביא ילד מהגן או מבית הספר, או ללוות ילד אחד, היא חוזרת והילד הקטן לא בבית, שלף אותו אי מי מהשכנים לביצוע זממו.
שבתאי מרקוביץ: חשוב להדגיש דבר נוסף, לא מדובר רק בילדים חרדים.
שבתאי מרקוביץ: זו שכונה מעורבת, גם סביבותיה מעורבות, נפגעו ילדים חילונים רבים ויש לנו אפילו, עוד דקה ניגע גם בזה, עדויות מכל מיני מטפלות --------, מטפלת --------- שגרה -------- שגם הנכדים שלה שבאו לביקור בשבת נפגעו באזור הזה.
שבתאי מרקוביץ: דבר נוסף, הפוגעים.
שבתאי מרקוביץ: אלה לא רק תושבי השכונה.
שבתאי מרקוביץ: אני לא מכיר את הקהילות האלה, אבל נחשפתי קצת לסיפור הזה, זה חבר מביא חבר ויוצאת איזה שהיא בת קול שיש באזור הזה טרף קל או דירות מסתור כאלה ואחרות, ונקרא לזה 'פדופילי כל ירושלים התאחדו', ברדיוס הזה, וזה גולש כבר ימינה ושמאלה למרחקים, אני לא מפחד לקבוע שמדובר על ריכוז מטורף של פדופילים ברדיוס קטן מאוד.
שבתאי מרקוביץ: לגבי השלטונות, הסיפור נחשף לפני למעלה משנה, בעקבות העובדה שההורים נחשפו לאיזה שהוא בחור, כנראה אחד מהראשים, הבחור נעצר ושוחרר לאחר מכן.
שבתאי מרקוביץ: בעקבות עדויות חדשות שהגיעו הוא נעצר שוב, הוא עצור עד תום ההליכים, הוא בפנים.
שבתאי מרקוביץ: לאחר מכן היה אדם נוסף שנעצר, הוא גם עצור, כנראה שמגישים נגדו כתב אישום.
שבתאי מרקוביץ: ראש שלישי לחבורה נעצר ושוחרר, מסתובב חופשי היום בשכונה.
שבתאי מרקוביץ: ומה זה ראש?
שבתאי מרקוביץ: זה לא אחד שעשה הכי הרבה מעשים, אלא אדמו"ר, כפשוטו, מלמד את כולם, מביא את כולם, מארגן את כל הסיפור הזה.
שבתאי מרקוביץ: מעבר לכך, ההורים בחצי השנה האחרונה נחשפו להידרדרות של הסיפור, מה שקרה להם מתחת לעיניים בלי שהם ידעו.
שבתאי מרקוביץ: אני מדבר על שמות, הכול מתועד, על הכול יש עדויות, כל הילדים שמסוגלים לבוא ולהעיד ולספר, למעלה מ-100 פגיעות, ולמעלה, אני אגיד 20, כי אני לא רוצה להגיד 30, כי לא כולם ממומשים.
שבתאי מרקוביץ: תלונות הוגשו למשטרה, לפי הדרישה, כי אנחנו עומדים גם בקשר עם המשטרה, הלוך ושוב.
שבתאי מרקוביץ: למיטב ידיעתי בשלושה החודשים האחרונים, מאז שהוגשו תלונות, ואני מדבר על 100 ילדים שנפגעים, גורמי הרווחה לא חקרו, כי אלה חוקרי ילדים, לא נחקר אפילו ילד אחד.
שבתאי מרקוביץ: אף אחד מהילדים, אולי למעט אחד או שניים לא נחקרו עד לרגע זה, לא בוצעו מעצרים, לא בוצעו פעולות חקירה, אני מדבר על כך שרק במקרה אחד זה.
שבתאי מרקוביץ: .. המשטרה אומרת שיש לה קושי בתיעוד, אמרנו לה, יום אחד בהיר, ילד בא מכתובת מסוימת שהראו לו שם סרט בו מתועדים הוא וחבריו, הם כנראה נוהגים לתעד, לא נעשה עם זה כלום, אפילו לא ללכת ולחפש שם.
שבתאי מרקוביץ: זה בקצרה התמצית, אני רק מדבר על הגודל של התופעה ועל אופי התופעה.
זבולון אורלב: הורים?
זבולון אורלב: כפי שאמרתי, הכול חסוי.
א': אני אתחיל.
זבולון אורלב: אני אקרא לך לצורך הפרוטוקול א'.
א': אני אם לארבעה ילדים פגועים, חלקם פגועים מאוד.
א': ילדים מקסימים שלא יכולנו לראות עליהם שום דבר, אבל ממש שום דבר, שום---
זבולון אורלב: אדוני, לא להכניס לכאן מצלמות.
זבולון אורלב: אדוני הסדרן, להקפיד שלא ייכנסו מצלמות.
זבולון אורלב: אתה עיתונאי, מאיפה?
זבולון אורלב: ערוץ 3.
זבולון אורלב: אני הסברתי לערוץ 10, אין מצלמות.
זבולון אורלב: אתה יכול לשבת פה, אבל אין מצלמות.
א': אני אם לארבעה ילדים פגועים, בחלקם פגועים קשה.
א': הם ילדים שאף פעם לא ראינו עליהם שום דבר, אנחנו חיים ארבע שנים בשכונה.
זבולון אורלב: באיזה גילאים?
א': הילדים שלי הפגועים, הם בגילאי ----------.
א': הגדולים כמובן נפגעו לפני הקטנים, בנים כולם.
א': הגדולים כמובן נפגעו לפי סדר הזמן, הגדולים נפגעו לפני הקטנים, כי הם אלה שהתחילו להסתובב קודם, אבל למעשה בטווח זמן של ארבע שנים שאנחנו גרים בשכונה, נפגעו כל הילדים שלנו יותר מפעם אחת, פגיעות חוזרות.
א': הילדים מתארים את הייאוש בצורה הזו שהם כל פעם נפלו למלכודת אחרת.
א': הם כבר ידעו להיזהר מבית מסוים, אז בבית אחר קרו אותם מעשים.
א': למעשה אנחנו רואים בזה---
א': מה עשיתי מהרגע שנודע לי?
א': אנחנו יודעים מהסיפור בסך הכול חמישה חודשים, נכנסנו כמובן להיסטריה כי הילדים שלנו באמת הם לא ילדים שחשדנו בהם בשום דבר.
א': הדברים התפתחו ככה ששכנים הגיעו עם עדויות ועדיין הילדים שלנו הכחישו במשך זמן רב את הקשר ואנחנו נטינו להאמין להם.
א': אנחנו נטינו להאמין שהפאניקה פה היא מוגזמת ועד שלא שמענו מהילדים שלנו שהם באמת השתתפו, ואת התיאורים הקשים שהם עכשיו כל הזמן מוציאים ומוציאים, ומהרגע שהם נפתחו הם לא מפסיקים לדבר, אפילו שאנחנו כבר קשה לנו לשמוע, ואנחנו מנסים יותר להפנות אותם למטפלת שלהם, כי באמת מדובר פה בלילות של נדודי שינה, הסיפורים הם קשים מאוד מאוד מאוד, בכל קנה מידה.
א': אני לא יודעת להשוות את זה לסיפורים אחרים, אבל אני חושבת שפגיעה מתמשכת במשך ארבע שנים היא פגיעה קשה מאוד.
זבולון אורלב: פגיעה של ארבע שנים נחשפה לכם רק לפני כמה חודשים?
א': נכון.
זבולון אורלב: פניתם לרשויות אכיפת החוק, למישהו?
א': דבר ראשון לרשויות הרווחה, שמטפלות בנו, אני חייבת לציין, מאוד מאוד יפה ומאוד ברגישות.
א': הילדים שלנו כרגע בטיפול, אבל מה שאני בעצם רוצה להגיד עכשיו, שאנחנו בתחילת הדרך היינו מאוד אופטימיים.
א': מהרגע של הגילוי, ממש מיידית, הגשנו תלונות, חיכינו---
זבולון אורלב: הגשתם תלונות, איפה?
א': במשטרה.
א': הילדים שלנו זומנו לחקירת ילדים, אנחנו מאלה ששיתפו פעולה עם הנושא, למרות הקושי, יש קשיים מכל מיני סוגים בנושא הזה, ובאמת חיכינו לטוב.
א': במקביל כמובן התחלנו לשמור על הילדים מאוד מאוד מאוד חזק, אבל התסכול הגדול שלנו עכשיו כהורים זה שהשמירה שלנו היא לא מספיקה.
א': אני מדברת איתכם על ארבעה ילדים שאני יוצאת ללוות אותם בוקר וצהריים, כל אחד חוזר בשעה אחרת, ובפעמיים של פספוס שהיה לי בסך הכול בכל התקופה הזו, שהיא תקופה של ארבעה חודשים מתחילת שנת הלימודים, פעמיים שאני פספסתי הילדים שלי נפגעו באותה הפעם.
א': זה פשוט מטורף, קנה המידה של הדבר הזה.
א': בפעם אחת שאני לא חיכיתי לילד שלי בשעה שש בערב, היה יום גשום ומישהו ארב לו, והוא ראה את הבן אדם יורד כבר, הסתובב עם ההסעה, והטיפוס המבחיל הזה פשוט חיכה וראה שאני באותו יום לא נמצאת, זה בן אדם, שלפי התיאור אני מכירה אותו, אני רואה אותו שם, והוא פשוט חיכה ליום שאני לא אהיה שם והוא פגע בילד שלי באותו יום.
זבולון אורלב: שיתפת פעולה עם התלונה במשטרה, כלומר מסרת את כל המידע?
א': ודאי.
א': והילד שלי כבר נחקר והוגשה תלונה.
א': הכדור בידיים שלכם.
זבולון אורלב: מה קרה הבוקר?
זבולון אורלב: גם ליווית את הילדים?
א': איזה שאלה.
זבולון אורלב: הורה נוסף?
זבולון אורלב: מישהו רוצה להתבטא?
זבולון אורלב: לצורך העניין קוראים לך ב'.
ב': אני אומרת שאני חולה ויש לי חום, כמה שאני אוכל אני אדבר.
זבולון אורלב: קודם כל רפואה שלמה שתהיה.
ב': רק לפני שאני מדברת, בשם כל ההורים אני מאוד מודה, אני לא בטוחה שאני אומרת נכון את השמות, רות מטות ורוית זמיר, מעיריית ירושלים.
זבולון אורלב: משירותי הרווחה בעיריית ירושלים.
ב': איך שהן עוזרות לנו, הרצון שלהם לעזור לנו.
ב': הן אמנם מוגבלות, אבל מה שלא קשור במוגבלות שלהן ומה שהן יכולות, אין לי מלים לתאר את ההרגשה שלנו בשותפות שלהם, בצער ובכאב וברצון לעשות את הכול לעזור לנו.
ב': בשם מי שנמצא כאן ובשם מי שלא נמצא כאן, אנחנו מאוד מודות לכן.
ב': הן אפילו מקבלות כל כך באהבה ובהבנה את הצעקות של כולם, כשאין לנו על מי לצעוק אז אנחנו צועקות עליהן, וגם את זה הן מקבלות וממשיכות לעזור גם למי שכמעט רוצה לבלוע אותן.
ב': הן ממש נהדרות.
ב': אני מדברת לגבי מה שהסבירו לנו---
זבולון אורלב: את אמא לילדים?
ב': אני אמא לשבעה ילדים ואני מדברת על אחת מתוכן שנפגעה, שכיום היא בסביבות גיל ---- והיא לא הייתה בשנים האחרונות, אבל היא נפגעה כשהיא הייתה בערך בגיל 4-5, משהו כזה.
קריאה: זה חשוב, את עזבת את השכונה, תספרי.
ב': אני במקרה לא גרה בשכונה ולכן הילדה שלי בשנים האחרונות לא נפגעה, כי בעצם כל מי שגר בשכונה כן נפגע גם בשנים האחרונות.
ב': היו לנו שם ----------, הם היו חולים, כמעט כל יום הייתי מגיעה אליהם לטפל בהם, בתקופה שהם היו שם, והילדים שלי הסתובבו בחוץ ולכן הם היו חלק מילדי השכונה ואחת מתוכן, שהייתה אז בגיל ----- בערך, נפגעה.
ב': אני הקדשתי לחקירות, הלכתי לחקירות הנוער עם הילדה, שיניתי את כל תכניות החופש שלי והלכתי איתה יום יום, היא העידה בצורה יוצאת מן הכלל.
ב': בסוף החקירה שלה הייתה מזוהמת, כמו חקירות של ילדים נוספים, ואני רוצה להסביר מה הסבירו לנו מה מזהם את החקירה.
ב': אני שאלתי את מנהל החקירות של ילדים ונוער שהביאו לנו, איך זה שלוקחים ילדה, שבקושי אם יביאו לה תמונות נכונות של החשודים, בקושי אז היא תוכל להיזכר על דבר שהיה כשהיא הייתה בת 4, לפני כמה שנים.
ב': הביאו תמונות של החשודים, אחד שהיה עם שיער שחור, שהוא פתאום שיער לבן, נמוך שנהיה גבוה, שמן שנהיה רזה, אחד שהיה עם שיער אסוף והשיער שלו פתוח, אחד שהיה הולך עם קוקו ופתאום עם צורה של קוקס מלמעלה.
ב': הביאו להם תמונות של החשודים לבלבל אותם לחלוטין.