GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יצחק קדמן: המרכזים האלה היו צריכים להיות קיימים ופועלים כבר לפני שנה.
יצחק קדמן: אני מבקש מהכנסת לא לתת יד לשיהוי נוסף.
יצחק קדמן: שמענו היום בשורות ואני מקווה שהן גם יינתנו בכתב ויהיו חלק מהצעת החוק של הממשלה.
יצחק קדמן: בואו נקווה שהיום הייתה פריצת דרך כך שתוך שנה נראה את המרכזים פועלים לטובתם של הילדים שכל כך זקוקים להם על דעת כל אנשי המקצוע הנוגעים בדבר.
אורלי לוי אבקסיס: מוטי וינטר, משרד הרווחה ואחר כך אנחנו מסכמים את הדיון.
מוטי וינטר: לא התכוונתי לדבר, אבל בכל זאת.
מוטי וינטר: אני יושב כאן ומרגיש מאוד נבוך ופגוע.
מוטי וינטר: אני אתחיל עם מה שאמרת במשפט הראשון שלך כשהשווית אותנו למשרד החינוך.
מוטי וינטר: את יכולה באותה מידה להסתובב בכל מדינת ישראל ולראות את המונומנטים הרבים שהמשרד הקים במהלך 10-15 השנים האחרונות.
מוטי וינטר: זה הפרויקט היחיד שהיו לנו קשיים שחלקם לא הועלו כאן.
מוטי וינטר: היו קשיים רבים מאוד ואני מסכים עם מה שברקו אמר ואכן יש תיאום, אבל בכל זאת עלו כאן כל מיני קשיים שקשה לתאר אותם.
מוטי וינטר: למשל הוויכוחים עם מנכ"ל תל השומר וזה לקח כמעט שנה וחצי.
מוטי וינטר: אלה דברים שלא נאמרים כאן אבל זה גם היה.
מוטי וינטר: אנחנו שאפנו בכל מאודנו ואנחנו יזמנו את זה.
אורלי לוי אבקסיס: אני יודעת שאתה בן אדם רציני ושאתה נמצא שנים בתוך המערכת.
אורלי לוי אבקסיס: דרך אגב, תהיה כאן גם ישיבת ועדה לגבי הדוח הבין-משרדי בראשותך שאני לא יודעת עד כמה הוא ממוצה בשטח.
מוטי וינטר: תקבלי את כל התשובות.
אורלי לוי אבקסיס: אני בטוחה.
אורלי לוי אבקסיס: אני יודע כמה עבודה רצינית ויסודית אתה עושה.
מוטי וינטר: חנה אומרת לך שהיא רוצה עד סוף 2013, היא לא אומרת את זה כי היא עצלנית.
מוטי וינטר: היא לא יכולה להגיד את כל הדברים שהיא יודעת.
אורלי לוי אבקסיס: את רוב המכשולים והחסמים הסרנו.
אורלי לוי אבקסיס: חלק מתוך העבודה כבר עשיתם, כמובן שמתוך הניסיון בשטח וההידברות עם המשרדים האחרים.
אורלי לוי אבקסיס: אמרתם כוח אדם – סגרנו את הנושא של כוח האדם וזה יהיה אצלנו בכתב עד סוף השבוע ויועבר אליכם.
אורלי לוי אבקסיס: אני אקריא לך את הדברים שנאמרו גם מעל דוכן הכנסת על ידי השר בעצמו לגבי התקנים כאשר הוא ביקש להאריך את המועד.
אורלי לוי אבקסיס: בחלק מהדברים אתם עושים עבודה מבורכת ובחלק מהדברים יש עוד הרבה מה לשפר, אבל כאשר מתקבלת החלטת ממשלה – ואנחנו רואים משרדים אחרים שבתוך חצי שנה בונים 800 יחידות או מבנים חדשים על מנת לקיים חוק שהתקבל – אני שואלת איפה התכנון.
אורלי לוי אבקסיס: איפה הפרויקטורים, איפה מה שקורה לגבי הנושא הזה של מרכזי ההגנה.
אורלי לוי אבקסיס: אני אומרת שאנחנו עברנו את השלב הזה.
אורלי לוי אבקסיס: אין כאן חלילה וחס האשמות.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מכאן ואילך בונים את התוכנית כך שבאפריל 2013 המרכזים יוקמו.
אורלי לוי אבקסיס: הובטח כאן על ידי מנכ"ל המשרד שלך שברגע שיש את המכתבים האלה, תוך 45 ימים יוצאים מכרזים.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נבקר ונבדוק שזה מה שקורה.
אורלי לוי אבקסיס: לקבל הארכה מעבר לאפריל 2013, אני לא חושבת שזה ראוי כי אז אנחנו ניכנס שוב לאיזשהו לופ של סחבת והירדמות בשטח.
אורלי לוי אבקסיס: למודי ניסיון אנחנו ולכם יש כבר את הפתרונות לרוב הבעיות שהתגלעו בהקמת המרכזים הראשונים, דבר שאמור להוריד את הנטל מהקמת המרכזים הבאים בתור ותפקידנו לדאוג שאם יש בעיות מסוימות, אנחנו כוועדה נעזור לפתור היכן שאנחנו יכולים.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו ניפגש כאן בשבוע הבא.
אורלי לוי אבקסיס: אני מתכבדת לפתוח את דיון הוועדה לזכויות הילד ב-23 ביולי 2012, ד' באב התשע"ב.
אורלי לוי אבקסיס: הנושא היום הוא פגיעה בילדים עקב אי הסדרת תקנות להסעות בטיחותיות לפעוטות עם מוגבלות.
אורלי לוי אבקסיס: כדי שנחסוך בזמן ונשים את הבעיות העיקריות לשולחן אני פונה ראשית לעורכת הדין ולרי זילכה, רכזת הפורום של ארגונים והורים למען ילדים עם מוגבלות.
אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, תציגי את הבעיה.
ולרי זילכה: תודה.
ולרי זילכה: חוק הסעה בטיחותית לילדים ולפעוטות עם מוגבלות, 1994 תוקן ביוני 2008, והעביר את האחריות לביצוע הסעה לפעוטות – וכשאני אומרת "פעוטות" צריך שיהיה ברור שמדובר בפעוטות מגיל חצי שנה ועד שלוש למעונות יום שיקומיים – לרשות המקומית.
ולרי זילכה: כבר עם התיקון משרד הרווחה, ובצדק, ופה אני מחזקת את משרד הרווחה, לקח על עצמו להתקין תקנות שעוסקות בכללים להסעה וליווי הפעוטות למעון היום השיקומי.
אורלי לוי אבקסיס: כמה זמן מאז?
ולרי זילכה: ארבע שנים – יוני 2008.
ולרי זילכה: משרד הרווחה הבין את הצורך שבהיעדר תקנות ובהיעדר גורם מפקח ההסעות בסופו של דבר מתבצעות תוך סיכון - -
אורלי לוי אבקסיס: מה קורה בארבע השנים הללו?
ולרי זילכה: בארבע השנים הללו הרשות המקומית כן מבצעת את ההסעה.
ולרי זילכה: יש נוהל זמני שבוצע בשנת 2006 עוד לפני התיקון, כשהתחילו להריץ את הדבר הזה, שעובדים על-פי אותו נוהל ישן.
ולרי זילכה: אבל הנוהל הוא ישן.
ולרי זילכה: הוא משאיר הרבה מאוד לקונות בדרך - -
אורלי לוי אבקסיס: את יכולה לתת לי דוגמה?
ולרי זילכה: למשל דברים שקשורים למשך ההסעה; פעוט יכול לנסוע בהסעה במשך שעה וחצי ויותר.
ולרי זילכה: מדברים על ילד שהוא מתחת לגיל שלוש עם מוגבלות כשאין הגבלה למשך ההסעה.
ולרי זילכה: התקנות המוצעות של משרד הרווחה שהיו בעבודה, מגבילות את הדבר הזה.
ולרי זילכה: למשל, העניין של המלווה – מה תפקידו, מה ההכשרה שנדרשת מהמלווה, מה הנגישות של המלווה אל הילדים.
ולרי זילכה: אם יש למשל הסעה שבה שלושה ילדים נוסעים במונית חגורים מאחור, והמלווה יושב מקדימה, והם נוסעים בדרך בין-עירונית, חס וחלילה ילד צריך עזרה, למלווה אין נגישות, אין לו איך להגיע אל הילד.
ולרי זילכה: למשל דברים שקשורים במעקב אחר הבטיחות של הרכב.
אורלי לוי אבקסיס: אז בינתיים בארבע השנים הללו שבהם משרד הרווחה היה צריך לקבוע את התקנות החדשות, מה שקורה הוא שהסעות עדיין מתקיימות לפי נוהל ישן, לא תקין, אתם רואים הר חורים ולקונות.
אורלי לוי אבקסיס: בכל זאת עברו ארבע שנים מאז ההחלטה ועד התקנת התקנות.
ולרי זילכה: לפני התשובה לשאלה איפה זה עומד – אחד הדברים המרכזיים שצריך להסדיר פה זה העניין של פיקוח על ההסעות, שיהיה גוף ממונה ברשות המקומית שירכז את כל העניין, ואז הרבה מהבעיות ייפתרו אם יהיה גוף ממונה ותהיה לו גם סמכות אכיפה מול קבלן ההסעות.
אורלי לוי אבקסיס: מי עושה את זה היום ברשות המקומית?
קריאה: אחראי הסעות.
אורלי לוי אבקסיס: אחראי הסעות שאחראי על ההסעות בכלל ברשות?
קריאות: לא, לא - - - החינוך.
אורלי לוי אבקסיס: זאת כוונתי, גם של האוכלוסיות - - -
ולרי זילכה: כן ולא.
אורלי לוי אבקסיס: אין גוף - -
חיים געש: זה תלוי בגודלה של הרשות.
ולרי זילכה: כן ולא, זאת בדיוק התשובה.
ולרי זילכה: בעיקרון החינוך והרווחה מנהלים את העסק הזה בנפרד אז החינוך מוציא מערך הסעות אדיר, הרווחה מוציאה מערך הסעות מצומצם, ובעצם כל אחד מתנהל בנפרד.
ולרי זילכה: לפי החוק, אתה צריך לדווח למפקח.
ולרי זילכה: מיהו אותו מפקח על פי החוק?
ולרי זילכה: הוא מפקח על מעונות יום שיקומיים.
ולרי זילכה: עם כל הכבוד, מפקח ארצי של מעונות יום שיקומיים לא יכול לנהל את הפיקוח על הרשות המקומית בכל רשות מקומית, ואז בפועל, איך שהוא הרשות המקומית במקומה מנהלת את הדבר הזה.
ולרי זילכה: צריך שהדבר הזה יוסדר, שההורה ידע אל מי הוא פונה, ושלאותו אדם תהיה אחריות אם זה לקנוס את ההסעה או אם להגיד, אוקיי, תוך 48 שעות אתם מחליפים את ההסעה או מכיוון שיש יותר מדי ילדים שנוסעים בהסעה אחת.
ולרי זילכה: להורות לרשות המקומית לפצל את ההסעה – נכון, זה עולה הרבה כסף, אבל ילד - -
אורלי לוי אבקסיס: מי נושא בעלויות?
ולרי זילכה: חלק משרד הרווחה וחלק הרשות המקומית.
אורלי לוי אבקסיס: במאצ'ינג?
קריאה: 75%-25%.
אורלי לוי אבקסיס: כולם ברשויות חלשות.
חיים געש: זה ברוטו, זה לא חשבון נכון.
ולרי זילכה: מה שאת שואלת, נכון – מה קרה בארבע השנים האחרונות?
ולרי זילכה: משרד הרווחה ישב, וגם אני ישבתי בישיבות האלה.
ולרי זילכה: משרד הרווחה עשה עבודה והגיע לאיזשהו נוסח של תקנות, ונוסח התקנות עבר את אישור משרד המשפטים, והדרך הטבעית הייתה שהשר היה צריך להניח את זה בוועדת הרווחה.
אורלי לוי אבקסיס: לא הגיע אלינו.
ולרי זילכה: לא הגיע, לא אלייך ולא לוועדת הרווחה.
אורלי לוי אבקסיס: לא, אני אומרת כנציגה של ועדת העבודה והרווחה.
ולרי זילכה: כאן אני מניחה שנציגי המשרד יסבירו איפה זה עומד, ולמה זה לא מתקדם.
ולרי זילכה: אנחנו מתריעים כל שנה על העובדה שפעוטות נוסעים בסיכון.
ולרי זילכה: חס וחלילה, בסוף יקרה משהו לפעוט מסוים בהסעה כזאת ואז פתאום יימצאו התקציב או ההסדרה של הדבר.
ולרי זילכה: לכן מבחינתי היא שיוגדר לוח זמנים, שהדבר הזה יובא לדיון במידת האפשר לפני תשע"ג.
ולרי זילכה: כי בדיוק את הדיון הזה ניהלנו לפני תשע"ב.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו בלוח זמנים מאוד מקוצר, מה גם שעוד לא יודעים מה יהיה.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לשמוע נציגות הורית.
יפה אמסלם: קוראים לי יפה אמסלם, ואני אמא של אוריאל מאלי"ן.
יפה אמסלם: הילד שלי נוסע בהסעה כל יום מרמות לאלי"ן.
יפה אמסלם: יש הרבה בעיות בהסעה.
יפה אמסלם: דבר ראשון ילדים לא מגיעים חגורים כמו שצריך - -
אורלי לוי אבקסיס: יש להם מלווה אחד באוטו.
אורלי לוי אבקסיס: הוא לא בודק את זה?
יפה אמסלם: יש להם מלווה, הוא לא יודע לחגור.
יפה אמסלם: אני ראיתי כמה פעמים שהמלווה לא יודע לחגור.
יפה אמסלם: אישית כשהילד יוצא ממני אני חוגרת אותו.
יפה אמסלם: הבעיה היא שכשהוא יוצא מהמעון לא תמיד מישהו מהמעון יכול לצאת, והוא גם לא צריך לצאת, המלווה צריך לדעת את התפקיד שלו.
יפה אמסלם: ההסעה מגיעה אליי, והילד מגיע לפעמים כשהחגורה – יש חור בכיסא להכניס ולקשור, והוא הכניס את החגורה מתחת לכיסא.
יפה אמסלם: הרימו את הכיסא והכניסו את החגורה.
גבריאל שיין: יש לי תמונה של החגורה כמו שהיא אומרת.
אורלי לוי אבקסיס: תעבירי לי.
יפה אמסלם: הוא אומר לי, את לא רואה, פתחתי את החגורה.
יפה אמסלם: אמרתי, אז מה אם פתחת, לחצת על הכפתור, אבל תסתכל זה מתחת.
אורלי לוי אבקסיס: והילד בעצם לא חגור, לא מוגן לאורך כל ההסעה.
יפה אמסלם: הוא השיב אותו פשוט וחגר את החגורה מתחת.
גבריאל שיין: הם שמו את כל החגורה מעל הכיסא במקום במנגנון של הכיסא.
אורלי לוי אבקסיס: היא עוד מדברת על יותר גרוע מזה.
אורלי לוי אבקסיס: היא מדברת על כך שהכיסא חגור והילד לא.
יפה אמסלם: כן, הכיסא חגור.
יפה אמסלם: רק כשחגרת את הכיסא לא חגרת - - -
אורלי לוי אבקסיס: זה לא טוב, נכון.
יפה אמסלם: שנית, מלווים לא תמיד יושבים ליד הילדים מאחורה.
יפה אמסלם: אני מבקשת כל הזמן שמלווה יישב מאחורה - -
אורלי לוי אבקסיס: בן כמה הילד?
יפה אמסלם: בן שנתיים וחצי.
יפה אמסלם: ולרי אומרת, שלא יקרה מקרה.
יפה אמסלם: אצלנו היה מקרה בשנה שעברה: הילד שלי הגיע בהסעה בלי הכרה מכיוון שמלווה לא ישב לידו.
יפה אמסלם: היה לו פרכוס - -
אורלי לוי אבקסיס: ואף אחד לא שם לב?
יפה אמסלם: אף אחד לא שם לב.
יפה אמסלם: המלווה הגיע אליי כשהילד בלי הכרה, ואנחנו הזמנו טיפול נמרץ.
יפה אמסלם: המלווה מאוד נלחץ, אז הוא התקשר אליי כל הזמן במשך כל הנסיעה.
יפה אמסלם: אני, כמובן, לא יכולתי לענות, הייתי עם הילד.
יפה אמסלם: אבל הוא התקשר.
יפה אמסלם: אחרי שהוא הגיע אליי אני אומרת לו, תראה איך הילד נראה, אז הוא אומר לי, מה יש לו?
יפה אמסלם: אני אומרת לו, תראה, העיניים שלו מגולגלות, איך זה שהילד נראה ככה?
יפה אמסלם: אז הוא אמר, לא שמתי לב, זה אולי היה בדקות האחרונות.
אורלי לוי אבקסיס: מה עם הילד?
יפה אמסלם: הילד עכשיו בסדר, אבל זאת הייתה הפעם הראשונה שהילד פרכס.
יפה אמסלם: אם המלווה היה יושב לידו, גם אם זה היה קורה, היית מזעיק עזרה ברגע שזה קרה.
יפה אמסלם: אתה לא ראית את זה, ואמרת שזה קרה בדקות האחרונות כי נלחצת שזה מה שקרה.
אורלי לוי אבקסיס: אי אפשר באמת לדעת כמה זמן הילד היה בלי הכרה.
יפה אמסלם: אבל אם הוא היה יושב לידו הוא היה רואה שהילד גלגל עיניים, זה ממש לא בעיה לראות את זה.
אורלי לוי אבקסיס: נכון, אם אתה יושב לידו ורואה את זה.
יפה אמסלם: טיפול נמרץ הגיע אליי ואמר לי שזה יותר מעשר דקות.
יפה אמסלם: הוא כבר היה מאוד קר ומאוד לבן.
אורלי לוי אבקסיס: אוי ואבוי.
יפה אמסלם: הוא היה במצב ממש גרוע.
יפה אמסלם: לי יש מסמכים של טיפול נמרץ שמעידים שזה קרה בהסעה.
יפה אמסלם: אני דורשת כל פעם שיישב מלווה מאחורה, מה כל כך קשה?
יפה אמסלם: זה לא כזה סיפור.
יפה אמסלם: גם כשמלווה יושב מאחורה הוא צריך לדעת מה התפקיד שלו - -
אורלי לוי אבקסיס: והוא יוכל להגיש עזרה.
יפה אמסלם: אל תגיד לי שזה קרה בדקות האחרונות – תגיש עזרה.
אורלי לוי אבקסיס: גם אם זה קרה בשנייה האחרונה הוא צריך לקבל טיפול.
יפה אמסלם: אם הילד מגיע אליי במצב כזה – כי הם גם חיכו בחנייה כמה דקות – אז זה אומר שזה היה הרבה זמן.
אורלי לוי אבקסיס: כשאת מקבלת את הילד, המלווה נשאר איתך?
אורלי לוי אבקסיס: מישהו עוזר לך לתפקד ברגעים ההיסטריים האלה, בלחץ הזה?
יפה אמסלם: לא, שום דבר.
יפה אמסלם: אגב, המלווה לא אמר לי כלום.
יפה אמסלם: הם הביאו אותו, ואז ראיתי שהוא במצב לא טוב, ואז הנהג אמר לי, תראי, יש לו קצת קצף מהפה, נראה לי שמשהו לא בסדר אתו.
יפה אמסלם: הנהג.
יפה אמסלם: הוא, כנראה, ראה בדקה שהמלווה הניח אותו.
יפה אמסלם: מישהו אחר לא היה אומר לי כלום.
יפה אמסלם: והם יצאו ונסעו משם.
יפה אמסלם: אחרי כן כשהתקשרתי לדווח שקרה אירוע בהסעה אז פתאום התחילו כל הטלפונים להגיע.
אורלי לוי אבקסיס: מישהו יודע מה נעשה עם הדבר?
אורלי לוי אבקסיס: האחראי – שאיננו יודעים מי בדיוק האחראי על ההסעות האלה – עשה בירור?
אורלי לוי אבקסיס: קיבלתם תשובה?
יפה אמסלם: עיריית ירושלים זימנה אותנו בזמן שהילד היה מאושפז אחר כך - -
אורלי לוי אבקסיס: ומה קרה עם זה?
יפה אמסלם: היינו שם, והמלווה כל הזמן אמר: "דקות אחרונות", "דקות אחרונות".
אורלי לוי אבקסיס: וככה זה נסגר?
יפה אמסלם: ככה זה נסגר.
אורלי לוי אבקסיס: אף אחד לא עמד לדין?
אורלי לוי אבקסיס: זה יכול היה להיגמר במוות, בואי נשים את זה על השולחן.
יפה אמסלם: נכון.
יפה אמסלם: ממש ככה.
יפה אמסלם: גם היום יש המקרים האלה, ועדיין מתקשר אליי האחראי על ההסעות, וצועק עליי מה פתאום אני פונה לעירייה.
יפה אמסלם: סליחה?
יפה אמסלם: זה החיים של הילד שלי, מה זאת אומרת?
אורלי לוי אבקסיס: האחראי על ההסעות?
אורלי לוי אבקסיס: כלומר הקבלן הפרטי שהעירייה - -
יפה אמסלם: כן, שמפעיל את הנהגים.
יפה אמסלם: כל פעם כשאני מתקשרת לאלי"ן שאני כותבת במחברת או כשאני פונה לעירייה, הוא מתקשר אליי לצעוק עליי, מה פתאום פניתי.
אורלי לוי אבקסיס: עוד הורה, בבקשה.
אורלי לוי אבקסיס: אני אתן לכל ההורים לדבר, ואחר כך נפנה אל המשרדים הרלוונטיים.
יפה אמסלם: עוד משהו אחד:
יפה אמסלם: גם כשמלווה יושב ליד הילד הוא גם צריך לדעת להגיש לו עזרה.
יפה אמסלם: אם מגיעה ילדה בת 18 שלא יודעת כלום, לא יודעת לעשות החייאה ולא יודעת שום דבר זה לא עוזר לי.
יפה אמסלם: עדיין עד שמגיע מד"א היא צריכה לדעת מה לעשות.
לימור ברזילי: אני אמא של נועה מגן "שלווה", ילדה עם תסמונת דאון.
לימור ברזילי: בעניין המלווה בהסעה שלי ספציפית זה בסדר גמור.
לימור ברזילי: המלווה שלנו היא אחת המטפלות ב"שלווה".
אורלי לוי אבקסיס: היא יודעת להגיש עזרה.
לימור ברזילי: היא יודעת להגיש עזרה, הכול טוב ויפה.
לימור ברזילי: אני מדברת על כך שהילדה שלי למעלה משעה יושבת בהסעה.
לימור ברזילי: היא יושבת בין שעה לשעה וחצי בהסעה.
לימור ברזילי: אני דיברתי עם העירייה עשרות פעמים, והם אמרו לי שהיא צריכה לשבת 45 דקות בהסעה.
לימור ברזילי: 45 דקות בהסעה זה נשמע לי עוד סביר, אבל שעה וחצי לשבת בהסעה – זה ממש לא סביר.
אורלי לוי אבקסיס: מה קורה בשעה וחצי האלה?
לימור ברזילי: אני אסביר לך.
לימור ברזילי: אנחנו 8-7 ילדים מ"שלווה", אבל בתוך ההסעה יושבים 16 ילדים.
לימור ברזילי: מה שהאחראי על ההסעות עושה זה שהוא משלב כמה מעונות לאותה הסעה.
לימור ברזילי: אנחנו מהר-נוף.
לימור ברזילי: מרמות להר-נוף שזה עשר דקות היא יושבת שעה וחצי בהסעה כי מגיעים ילדים גם מ"שלווה", גם מ"פתחיה" וגם מ"הרמוני" – שלושה גופים של ילדים עם צרכים מיוחדים.
לימור ברזילי: הוא אוסף אותה מרמות ולוקח אותם לסיבוב של שעה וחצי.
לימור ברזילי: אני התלוננתי בעירייה, העירייה הוציאה פיקוח.
לימור ברזילי: מפקח מטעמה נסע אחרי הנהג של ההסעות במשך שעה וחצי בשביל להגיע כברת דרך של עשר דקות-רבע שעה.
אורלי לוי אבקסיס: הוא מאסף?
לימור ברזילי: הוא מאסף, אבל הוא לא מאסף הגיונית.
אורלי לוי אבקסיס: המסלול לא בנוי נכון, את אומרת.
לימור ברזילי: המסלול בנוי ממש לא נכון.
לימור ברזילי: ביקשתי, אמרתי, קחו מסלול אחר – שום דבר לא עוזר.
לימור ברזילי: העירייה הוציאה פיקוח, וחברת ההסעות קנסה אותו.
לימור ברזילי: זה לא מעניין אותו.
לימור ברזילי: האחראי מטעמם אמר לי, את ממש צודקת, אני את הילד שלי לא הייתי שם בהסעות האלה.
אורלי לוי אבקסיס: אבל איזו אופציה יש לך?
לימור ברזילי: ועוד מה הוא אומר לי?
לימור ברזילי: ההסעה הזאת בכלל לא רווחית לנו, שלא תחשבי שאנחנו עושים הון תועפות בדרך.
לימור ברזילי: אמרתי לו, אתה יודע, אתה חוצפן, לאמא אתה אומר שזה לא רווחי?
לימור ברזילי: זה כמו שאני אקח עוזרת בית, אני אשלם לה 20 שקלים ומה שהיא תנקה, תנקה.
אורלי לוי אבקסיס: זה אבסורד.
לימור ברזילי: מה זאת אומרת?
לימור ברזילי: מה זה "לא רווחי"?
לימור ברזילי: אותי לא מעניין אם אתה רווחי או לא.
לימור ברזילי: אתה יודע מה, אתה לא רווחי – אל תיגש למכרז, לך למקום אחר.
לימור ברזילי: אתה אומר לי?
לימור ברזילי: לאמא?
לימור ברזילי: הוא שם 16 ילדים בהסעה.
לימור ברזילי: אמנם הרכב נראה לי תקין לחלוטין, ואפילו נראה חדש, אבל 16 ילדים עם מלווה?
לימור ברזילי: למי היא תיגש קודם אם יקרה משהו?
לימור ברזילי: הילדה שלי עברה ניתוח לב פתוח בגיל חצי שנה.
לימור ברזילי: זה לא שהיא רק מוגבלת שכלית, היא גם עברה ניתוח לב.
לימור ברזילי: אם היא מקיאה, אם קורה לה משהו אחר בדרך – שעה וחצי זה ממש לא הגיוני.
אורלי לוי אבקסיס: יותר מדי.
לימור ברזילי: לפי דעתי, העירייה לא מסוגלת לעשות עם זה שום דבר.
גבריאל שיין: שמי גבי.
גבריאל שיין: הבת שלי הלל היא בת שנתיים וגם ב"שלווה".
גבריאל שיין: לצערי, לא כמו הסיפור שלהם המלווה שלנו היא לא אחת המטפלות ב"שלווה".
גבריאל שיין: פשוט אין להם שום הדרכה או ידע איך לטפל בילדים, והם מקבלים שכר מינימום.
גבריאל שיין: זה מה שבעל חברת ההסעות אומר לי – ואני נלחמת על זה כבר שנה ומשהו – מה אתם רוצים ממני, איך אנחנו יכולים להדריך את האנשים האלה?
גבריאל שיין: אין להם ההשכלה ואין להם כלום – מי מוכן לקחת תפקיד של מלווה?
אורלי לוי אבקסיס: מי בוחר את המלווים להסעות?
ולרי זילכה: בעיקרון זה באחריות הרשות המקומית, אבל יש מצבים - -
אורלי לוי אבקסיס: יש קריטריונים שהרשות המקומית צריכה לעמוד בהם כאשר היא מגייסת את המלווים?
ולרי זילכה: אז זה חלק ממה שהתקנות אמורות להסדיר.
גבריאל שיין: אז דבר ראשון זה המלווים.
גבריאל שיין: שנית, זה אורך ההסעה.
גבריאל שיין: כמו שהם אמרו – בדיוק אותו דבר.
גבריאל שיין: זה עד שעתיים עד שהילד שלי חוזר הביתה מ"שלווה".
ולרי זילכה: אורך ההסעה זה לא מכיוון שבמקרה הורה נוסע רחוק, ואז פיזית זה מרחק גדול, אלא בעיקר מכיוון שעושים את האיסוף של הרבה ילדים.
ולרי זילכה: תחשבו שרק לחגור כל ילד זה שלוש דקות, אז אם אתה חוגר 15 ילדים, רק זה לוקח הרבה זמן.
גבריאל שיין: דבר שלישי שהכי מפחיד אותי, וזאת המלחמה שלי כרגע – מושבי בטיחות.
גבריאל שיין: הבעיה בהסעה שהמנגנון במושבי בטיחות של תינוקות כאלה מאוד מסובך כדי לחגור אותם, וזה לוקח לפחות חמש דקות, ואין להם הסבלנות לעשות את זה וגם אין להם ההדרכה כי כל כיסא הוא אחר.
אורלי לוי אבקסיס: הכיסאות לא נשארים באוטו, אני מבינה.
אורלי לוי אבקסיס: הם יורדים עם הילדים כל פעם.
גבריאל שיין: אני רואה סכנת חיים כל יום – כשמושב שלא חגור במנגנון שלו, סל-קל חגור הפוך שזה מאוד מסוכן.
גבריאל שיין: מתחת לגיל שנה סל-קל חגור הפוך.
גבריאל שיין: אני אומרת לנהג, והם אומרים, לא, האמא אומרת שזה צריך להיות כך, והאימהות לא יודעות.
יפה אמסלם: הם מגיעים מהמעון, והמעון - - -
גבריאל שיין: בדיוק.
גבריאל שיין: אז הן לא יודעות איך לחגור, ואין פיקוח בתוך ההסעה עצמה לחגור את המושב נכון.
גבריאל שיין: גם החגורות בהסעות לפעמים הן חגורת בטן ולא באלכסון, ולא יכולים לחגור את רוב מושבי הבטיחות נכון עם חגורת בטן.
אורלי לוי אבקסיס: בקיצור, יש כיסאות, אבל הם לא משתמשים בהם בצורה בטיחותית.
גבריאל שיין: כי הם לא יודעים, והם גם לא יכולים.
גבריאל שיין: אבל גם אי אפשר כי המנגנון של הרכב לא בנוי לעשות את זה נכון, אז הם פשוט שמים אותם מעל.
גבריאל שיין: יש פשוט סכנת חיים כל יום, וזה מה שאני דואגת.
אורלי לוי אבקסיס: עוד משהו שעוד לא דיברנו עליו?
יוליה בן משה: בוקר טוב.
יוליה בן משה: אני יוליה, אמא של לביא.
יוליה בן משה: דרך הסיפור שלי אני אקצר, אבל אני אענה על כל השאלות שלך כי עשיתי מחקר עמוק.
יוליה בן משה: למזלי, מעבר לזה שאני אמא של לביא, אני גם יועצת ארגונית ועם תואר שני במנהל ציבורי, אז עברתי את כל המסלול.
יוליה בן משה: אנחנו גרים בחדרה.
יוליה בן משה: לביא שובץ בבית "איזי שפירא" בגלל המחלה שלו.
יוליה בן משה: זאת מחלה גנטית נדירה, מסכנת חיים, הוא סובל מפרכוסים וכל מה שמסביב.
יוליה בן משה: שובצנו בספטמבר 2009 בבית "איזי שפירא", פחות או יותר אחרי התקנות.
יוליה בן משה: מי שהיה איתי בקשר הוא מנהל המחלקה הבין-תחומית – זה האדם שמתווך בין רווחה, חינוך והסעות.
יוליה בן משה: הוא לקח ממני את כל הפרטים, ואמר, אין בעיה, הילד שלך מסודר.
אורלי לוי אבקסיס: משרד הבריאות לא חלק מהסיפור הזה?
קריאה: כן חלק, לפחות - - -
קריאה: רק אם יש סייעות רפואיות.
אורלי לוי אבקסיס: אבל במצבים כאלה לא אמורה להיות סייעת רפואית?
קריאה: לא בכל מקרה.
יוליה בן משה: בהכנה שקיבלתי הוא אמר, אין בעיה, יש לך ברעננה, אנחנו רק על הדרך אוספים שלושה ילדים אוטיסטים בחדרה, נוריד אותם בכפר-סבא, ואז נשים אותם ברעננה.
יוליה בן משה: אני לתומי, ולמזלי, החלטתי ללוות את ההסעה ביום הראשון.
יוליה בן משה: חשכו עיני.
יוליה בן משה: עד שלביא היה אמור להגיע לגן היה לוקח שעתיים ורבע עם כל האיסוף - -
אורלי לוי אבקסיס: מה את אומרת.
יוליה בן משה: עם כל האיסוף, עם כל כפר-סבא והגעה לרעננה.
יוליה בן משה: התקשרתי למנהל המחלקה הבין-תחומית, שאלתי אותו – שעתיים ורבע?
יוליה בן משה: הוא אמר לי, התקנות מגדירות לי זמן סביר.
יוליה בן משה: אם תביאי לי כסף אני אדאג להביא לך אותו בהליקופטר.
אורלי לוי אבקסיס: ובתקנות לא נאמר מה זה "זמן סביר"?
ולרי זילכה: בתקנות המוצעות לאור דוח ועדת צרפתי לגבי החינוך הם כן מציעים שזה יהיה מקסימום שעה.
ולרי זילכה: אני רוצה להגיד, יכול להיות שצריך עוד לדבר על התקנות, אבל הם צריכים לדבר על השלב שבו אנחנו מדברים עליהם.
יוליה בן משה: זאת הייתה ההתחלה.
יוליה בן משה: ואז באיזשהו שלב אמרו לי, קודם יורידו את לביא ברעננה, ואז את הילדים עם האוטיזם – בכפר סבא.
יוליה בן משה: אז פתאום מתקשרים אליי ואומרים לי, יש איזשהו אבא מאוד אלים שמתנגד לזה, אז אנחנו לא בטוחים.
יוליה בן משה: ואז באיזשהו שלב קלטתי שגם מנסים לסכסך ביני לבין ההורים האחרים – אני אליטיסטית, הם אלימים.
יוליה בן משה: השגתי את הטלפונים של ההורים, שאלתי אותם אם הם מוכנים להיחשף בתקשורת, אמרו לי, לא.
יוליה בן משה: אמרתי, אין בעיה, עליי – זה לא אני האליטיסטית, ואתם האלימים.
יוליה בן משה: מהר מאוד הגעתי לתקשורת, מהר מאוד לשר הרווחה, הגעתי למועצה לשלום הילד, לערוץ 2 – אישרו לי הסעה.
יוליה בן משה: פיצלו לי את ההסעות.
יוליה בן משה: אבל זה לא נגמר.
יוליה בן משה: זה מה שקורע אותי.
יוליה בן משה: אני חברה בקואליציה של הורים, וקורע אותי שהורים מוותרים.
אורלי לוי אבקסיס: לא לכולם יש הכלים שלך יש.
יוליה בן משה: בסדר, הוא ידע במי לבחור, הילד שלי.
יוליה בן משה: קיבלנו הסעות נפרדות, אבל זה לא נגמר.
יוליה בן משה: שבוע אחרי ההסעות מתקשר אליי הנהג, ואומר לי שהמלווה לא יורדת.
יוליה בן משה: אמרתי לו, מה זאת אומרת, המלווה לא יורדת?
יוליה בן משה: היא פתחה בשביתה.
יוליה בן משה: אני מתקשרת אל המלווה ושואלת אותה על מה השביתה, והיא אומרת לי, לא משלמים לי מספיק.
יוליה בן משה: אמרתי לה, תעשי לי טובה, תרדי מההסעה, קחי את ההסעה, ואני אנסה לעזור לפתור את זה.
יוליה בן משה: אני מתקשרת למנהל המחלקה הבין-תחומית – מה עכשיו?
יוליה בן משה: הוא אומר לי, תקשיבי, נותנים לי כסף על ההסעה מחדרה לרעננה ועל ההחזרה מרעננה לחדרה.
יוליה בן משה: אבל בחמש השעות האלה אין לי כסף לשלם למלווה, ואין לי גם כסף להחזיר אותה חזרה לחדרה - -
אורלי לוי אבקסיס: מה היא אמורה לעשות, לעצור טרמפים בשעות האלה?
יוליה בן משה: כן.
יוליה בן משה: ולכן היא פתחה בשביתה.
יוליה בן משה: התקשרתי למנהל, ואמרתי לו, אני לא מתכוונת על כל שטות להגיע לתקשורת, תגיד לי מה אתה צריך.
יוליה בן משה: הוא אמר, אני צריך ממך גמישות.
יוליה בן משה: אמרתי לו, מה אתה רוצה?
יוליה בן משה: הוא אומר לי, לנהג מונית יש אבא שהוא שומר – האם את מוכנה שהוא ילווה את הילד שלך?
יוליה בן משה: אמרתי לו, תן לי לפגוש את האבא, יעבור – אני אתן לו, אני לא אריב על כל דבר.
יוליה בן משה: נכון, האבא ונהג המונית התחילו ללוות את ההסעה.
יוליה בן משה: באיזשהו שלב מתקשר אליי מנהל חברת ההסעות ואומר - -
אורלי לוי אבקסיס: האבא שובת.
יוליה בן משה: לא, האבא כבר לא שובת.
יוליה בן משה: הוא אומר לי שיש ילד שצריך טיפולים "בית לוינשטיין", האם זה בסדר שבמקום האבא של נהג המונית מי שילווה את הילד ל"בית לוינשטיין" יהיה האבא של הילד ב"בית לוינשטיין"?
יוליה בן משה: אמרתי לו, עם כל אהבתי להורים, אני לא יכולה, וזה לא האבא.
יוליה בן משה: כי אם חס וחלילה תהיה תאונת דרכים.
יוליה בן משה: זה לא נגמר: היה שלב שרצו לשים ילדה שחלק מהלקות שלה היא נשיכות וצביטות, ואז המלווה אמר, אני לא יכול שלביא יישב כאן כי היא תצבוט אותו.
יוליה בן משה: אז המסיע אמר, אז נושיב אותו קדימה, אבל הוא לא יכול.
יוליה בן משה: ומה אם הראש שלו ייפול?
יוליה בן משה: מי יטפל בו?
יוליה בן משה: באיזשהו שלב הרמתי למנהל חברת ההסעות, ואמרתי לו, תקשיב, תתייחס לנהג ולמלווה כחלק מהצוות הטיפולי של הילד הזה.
יוליה בן משה: הילד הזה מספיק – לא רוצה להיות דרמטית – אבל עד שהוא גומר את בית "איזי שפירא", שזה יהיה הצוות הטיפולי.
יוליה בן משה: ככה זה נגמר.
יוליה בן משה: אבל זה אני.
אורלי לוי אבקסיס: וזה עדיין במצב הזה.
יוליה בן משה: הם לא משחקים איתי אבל זה רעוע.
יוליה בן משה: בעיקר מה שקורע אותי זה לשמוע הורים מלווים.
יוליה בן משה: לביא היום בן ארבע והוא מסיים בית "איזי שפירא", ובעזרת השם המעבר ל"אופקים" בחיפה יעבור בשלום, אבל אני באה עבור הורים אחרים כי זאת המטרה שלי כרגע.
יוליה בן משה: כי זה לא מתוקן בתקנות, זה פרוץ לקומבינות, ואם הורים לא יודעים מספיק לשמור ולעמוד על זה זה ייגמר באסון.
אורלי לוי אבקסיס: חלק מההורים בכלל לא יודעים מה יש ביכולתם לעשות.
אורלי לוי אבקסיס: בואו נשים את זה על השולחן.
דפנה אזרזר: אני דפנה אזרזר, מנכ"ל אהב"ה – ארגון הנכים בישראל המיוחד.
דפנה אזרזר: אני אמא של עילי.
דפנה אזרזר: הוא כבר בן שמונה, אבל גם אני בזמנו עברתי את כל המסע הזה.
דפנה אזרזר: אני רוצה להעיר כמה הערות בעקבות מקרים שמגיעים אלינו לעמותה.
דפנה אזרזר: קודם כול יש המון מקרים, כמו שהיא סיפרה, שילדים מגיעים עם פרכוס, מעולפים.
דפנה אזרזר: הגיע אלינו מקרה לא מזמן של ילד שעף מהשמשה הקדמית כי הוא לא היה חגור - -
אורלי לוי אבקסיס: ויש לו מלווה באוטו.
דפנה אזרזר: יש מלווה באוטו, הוא ישב קדימה.
דפנה אזרזר: המלווים יושבים קדימה ברוב המקרים.
דפנה אזרזר: המקרים האלה מושתקים.
דפנה אזרזר: חייבת להיות חובת דיווח של אחראי הסעות במקרים כאלה.
דפנה אזרזר: לא ייתכן שמקרים כאלה ייסגרו כי יש הורים שאין להם הכלים לדעת לדבר.
דפנה אזרזר: צריך להיות ברור מהו תפקידו של המלווה ואיפה הוא יושב.
אורלי לוי אבקסיס: כללים מאוד ברורים.
אורלי לוי אבקסיס: אני פשוט לא רוצה שנחזור על עצמנו.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לשמוע את התגובות של המשרדים.
דפנה אזרזר: אני רוצה להגיד עוד כמה דברים שלא נאמרו:
דפנה אזרזר: במידה שאחראי הסעות רוצה לשנות את ההסעה, שתהיה לו סמכות לעשות את זה, והוא לא יתחשב ברווח הכלכלי של הרשות.
דפנה אזרזר: זאת אומרת שבמקרים חריגים תהיה ועדה שילדים יוכלו להיות מופרדים מהסעות שיש בהן 16-15 ילדים.
דפנה אזרזר: זה אין היום.
דפנה אזרזר: לדעתי, זאת חובה שזה יקרה.
מיכאל בן-ארי: לא הבנתי.
דפנה אזרזר: שוב – יש מקרים חריגים של ילדים שלא יכולים לנסוע בהסעה של 16-15 ילדים, הלקות שלהם מצריכה הסעה נפרדת.