GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפה ציונית: אני אולי לא אמרתי את זה וזה חשוב להגיד, שהעלייה נובעת משני דברים: מאז שחוקק החוק, מעלייה ברמת המודעות; אבל אנחנו חושבים שזאת גם עלייה אמיתית במספרם של ילדים.
יפה ציונית: זה שילוב של השניים.
יפה ציונית: לפנינו נתונים על ניסיונות התאבדות של ילדים עד גיל 17.
יפה ציונית: הנתון שהכי בולט פה זה שחמישית מהילדים הם ילדים עולים, ילדים שעלו בעצמם.
מיכאל בן-ארי: את יכולה לומר לנו את המספרים?
יפה ציונית: 647 ניסיונות התאבדות שהגיעו לבתי חולים, זה הניסיונות המדווחים.
מיכאל בן-ארי: ו"מוצלחים"?
יפה ציונית: ה"מוצלחים" הם בודדים, לשמחתנו.
מיכאל בן-ארי: כי הרבה פעמים ניסיונות אלה הם סוג של קריאת עזרה.
יפה ציונית: אני מסכימה.
יפה ציונית: בין השנים 2008-2000 היה גידול מספרי במספר הקטינים החשודים בביצוע עבירות.
יפה ציונית: אם אנחנו רוצים לראות באמת מגמות, אנחנו צריכים למדוד את חלקן בקבוצת הגיל.
יפה ציונית: אנחנו רואים ששיעורן לקבוצת הגיל נשאר יציב פחות או יותר, זאת אומרת שלא ראינו פה עלייה אמיתית.
יפה ציונית: אני נוגעת פה בנתון שדוקטור קדמן דיבר עליו, על רקע משפחתי וכלכלי של קטינים עבריינים.
יפה ציונית: יש פה מספר מדדים – אחד על הקטינים העבריינים שמשתייכים למשפחות חד-הוריות, שהוא גדול פי שניים מזה של הקטינים באוכלוסייה.
יפה ציונית: השני – על עבריינים, שאביהם הורשע בדין.
יפה ציונית: אנחנו רואים שזה פי שניים ויותר.
יפה ציונית: המדד הכלכלי מצביע על כך ששכרם הממוצע של הורים לקטינים עם תיקים פליליים קטן מזה של כאלה ללא תיקים פליליים.
יפה ציונית: יש פה נתון, שלצערי לא רואים פה היטב, של חצי מיליון ילדים שמדי שנה מבקרים בבית חולים.
יפה ציונית: כל ילד חמישי באוכלוסייה מבקר בממוצע בבית החולים.
יפה ציונית: שליש מהמקרים האלה הם על רקע של נסיבות חיצוניות, זאת אומרת תאונות.
יפה ציונית: רובם על רקע תאונות בית וחצר, שניתן היה למנוע, כמו שדוקטור קדמן אמר קודם.
יפה ציונית: לסיום, נתון אולי חיובי ומעודד.
יפה ציונית: לצערנו, בנושא של תאונות דרכים הייתה ירידה משמעותית במספרם וגם בשיעורם ל-100,000 ילדים שנפגעו בתאונות דרכים.
מיכאל בן-ארי: את יכולה לומר למה ניתן לייחס את זה?
מיכאל בן-ארי: לפרסום?
מיכאל בן-ארי: למודעות?
יפה ציונית: אני חושבת שאם אנחנו כחברה מתגייסים ופועלים בכל האמצעים – תקשורת, העלאת מודעות של ילדים, עבודה במערכת החינוך – אפשר לשנות את המציאות, וזאת דוגמה טובה לכך.
יהודית גידלי: את מתעלמת מזה שיש ירידה בתאונות הדרכים בכלל.
יפה ציונית: אני חושבת שזה גם קשור.
מיכאל בן-ארי: היה קמפיין פרסומי.
יפה ציונית: יש קמפיין אדיר בנושא של תאונות.
יפה ציונית: אני רק רוצה להגיד שוב, שלאור הנתונים האלה, אני אשאל שוב את השאלה שדוקטור קדמן שאל: האם הגידול הטבעי באוכלוסייה והמצוקות שלה מלווה במענים שניתנים בשירותים השונים?
יפה ציונית: לצערנו, פעמים רבות התשובה היא שלילית.
יפה ציונית: תודה.
זבולון אורלב: בהתייעצויות עם יושבי הראש, כל אחד מאתנו יושבי הראש בחר פקיד בכיר במשרדי הממשלה, שהוא יכבד אותו ברשות דיבור, וגם בין לבין ידברו כמובן רק חברי הכנסת.
זבולון אורלב: הואיל ולוועדת החינוך, התרבות והספורט יש כאן "פרוטקציה" עד לדובר הבא – אחרי זה למשרד הרווחה תהיה "פרוטקציה" – אתן את רשות הדיבור לגברת לאה רוזנברג, שהיא סמנכ"לית ומנהלת המנהל הפדגוגי במשרד החינוך, והיא הבכירה כאן במערכת החינוך.
לאה רוזנברג: אתה כמעט היחיד שיודע בדיוק את כל התואר...
לאה רוזנברג: בשקף האחרון, בין שאר הדברים שכנראה גרמו לזה, זה גם החינוך.
לאה רוזנברג: אני רוצה דקה אחת להתייחס ברצינות לשקף האחרון, מפני שאני חושבת שהלמידה שדוקטור קדמן דיבר עליה זה ספר לימוד, זה לא ספר כדי לעשות סטטיסטיקות, זה ממש ספר לימוד.
לאה רוזנברג: אחד הדברים ששווה אולי גם ללמוד זה שנעשתה פעולה מאוד מסיבית בנושא מניעת תאונות דרכים בקרב ילדים, ומותר לפעמים להגיד שגם החינוך עשה איזו פעולה שהצליחה במידה מסוימת.
לאה רוזנברג: זאת בוודאי לא הצלחה, אם יש עדיין מספרים כאלה, אבל מערכת החינוך מתגייסת יחד עם הגורמים העוטפים את מערכת החינוך, כי זה לא איזה אי בודד, יש סיכוי שדברים כן יכולים לעבוד.
לאה רוזנברג: יושב ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט כבר הזכיר את זה, אבל שיעור הלמידה במדינת ישראל הוא בין הגבוהים בעולם.
לאה רוזנברג: לפני שלוש שנים היינו במקום הרביעי לטובה בין מדינות ה-OECD בשיעור הלמידה, ואין ספק שנעשתה כאן פעולה, והזכרתם את זה יחד עם קציני הביקור הסדיר; יותר ויותר קציני ביקור סדיר היום עסוקים גם בעבודה בנושא הנשירה הסמויה כדי להגיע לתוצאות האלה, שלא תהיה נשירה גלויה, וכבר הוזכר הנושא של חוק לימוד חובה עד כיתה י"ב, שכבר התחיל יישומו השנה הזאת, וככל שהיישום יילך ויתרחב, יהיו שיעורי למידה גבוהים יותר, ואנחנו כבר עוסקים בחלקים אחרים שהוזכרו בדוח, אחד מהם זה הנושא של הנשירה הסמויה.
לאה רוזנברג: אני מקווה שבקרוב מאוד גם תצא תוכנית עבודה – "תוכנית עבודה" אני אומרת, לא כי לא נעשו תוכניות קודם, אבל תוכנית עבודה משרדית לנושא של הנשירה הסמויה.
לאה רוזנברג: בנוסף לזה, החלק שדיבר על איכות תעודת הבגרות, זאת אומרת: תעודת בגרות כזאת, שמקנה אפשרות ללימודים גבוהים, על כל המרכיבים שלהם – כבר בתוכניות משרד החינוך יש טיפול בנושא של אנגלית, מפני שאתם יודעים שזה אחד החסמים, מי שאיננו ניגש לבחינת בגרות ב-4 יחידות, איננו יכול להיות מועמד להירשם לאוניברסיטה, אז בנושא הזה כבר יש טיפול.
אורלי לוי אבקסיס: יש תוכניות מיוחדות לשכונות המצוקה?
אורלי לוי אבקסיס: כי לפי הנתון פה, אם יש 10%, מתוכם רק 7% עומדים בתנאי הסף של האוניברסיטאות, שזה גרוע יותר מכל מקום אחר בארץ.
לאה רוזנברג: אני מכירה את הנתון הזה היטב.
לאה רוזנברג: כל מי שעוסק בזה, מכיר את זה היטב.
לאה רוזנברג: כל התוכניות שעוסקות בתוכניות של רווחה חינוכית יחד עם תקציב של שיקום שכונות, כל התוכניות - - -
אורלי לוי אבקסיס: אני השתתפתי אתמול באיזושהי הרצאה על שיקום שכונות.
אורלי לוי אבקסיס: זה ירד למצב כזה - - -
לאה רוזנברג: לכן אמרתי קודם רווחה חינוכית, ולא שיקום שכונות.
לאה רוזנברג: לכן רווחה חינוכית.
לאה רוזנברג: כל התוכניות, שמוביל אותן אגף שח"ר, שהוא מיועד לתלמידים מאוכלוסיות סוציו-אקונומיות נמוכות - -
אורלי לוי אבקסיס: אלה תוכניות חדשות?
לאה רוזנברג: יש תוכניות קיימות, שהן טובות עדיין, גם אם הן ישנות.
אורלי לוי אבקסיס: לא נתנו לנו שום נתון שאנחנו יכולים לסמוך עליו, כי ראינו שבשכונות המצב הולך ונהיה קשה.
לאה רוזנברג: מותר לי כן להיות אופטימית בכל אופן.
לאה רוזנברג: נוספו תקציבים ייעודיים השנה הזו.
אורלי לוי אבקסיס: או-קי, זה נתון.
זבולון אורלב: אני רוצה לומר שתקציב אגף שח"ר זה ראשי תיבות שירותי חברה וחינוך, והוא אגף שמטפל באוכלוסיות החלשות, כמו שנאמר, והוא קוצץ בעשור האחרון ב-70%.
אורלי לוי אבקסיס: נכון, צריך להגיד את זה.
זבולון אורלב: היום יש איזשהו שינוי, שינוי מגמה.
אורלי לוי אבקסיס: זאת אומרת שבעוד שנה או בעוד שנתיים המצב יהיה הרבה יותר גרוע מהנתונים שאנחנו רואים היום.
זבולון אורלב: קרוב לוודאי, עד שנצליח להחזיר את זה חזרה.
אורלי לוי אבקסיס: זה תפקידנו.
לאה רוזנברג: העובדות של תקציב אגף שח"ר נכונות.
לאה רוזנברג: אני רוצה לומר מה נעשה השנה.
לאה רוזנברג: השנה קיבלנו תוספות תקציב מאוד משמעותיות, כדי להתחיל לטפל בתשתיות.
לאה רוזנברג: אני לא יכולה לומר שבמפה הזאת, בתמונה הזאת, בשנה הבאה תהיה קפיצה מאוד גדולה.
לאה רוזנברג: אני יכולה להגיד מה מושקע עכשיו כדי לשפר את הדברים.
זבולון אורלב: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, האמת שאתה נרשמת ראשון ואחרי זה מחקנו אותך.
דני דנון: אני חייב להתערב ולומר שחבר הכנסת מיכאל בן-ארי הגיע לסיור של הוועדה לזכויות הילד במועדונים בתל אביב ביום חמישי בלילה.
דני דנון: בחצות הוא הפתיע אותי במטה המשטרה.
מיכאל בן-ארי: אני צריך לצאת להצבעה.
מיכאל בן-ארי: אני רוצה לומר קודם כל, שאני באתי לפה ללמוד, ולצערי לא שמעתי את הכל, ולכן אני לוקח אתי עבודת בית מאוד מאוד משמעותית.
מיכאל בן-ארי: אני רוצה לברך את המועצה הלאומית לשלום הילד, שעושה עבודה יסודית וחשובה ביותר.
מיכאל בן-ארי: יש לי כמה הערות על דברים שנאמרו כאן.
מיכאל בן-ארי: אני לא אעיר את ההערות, אני רוצה להציע הצעה בטרם אני יוצא מכאן.
מיכאל בן-ארי: ראינו פה המון משימות, שעומדות לפתחנו, ואנחנו יכולים ללכת על הכל ולהצליח בלא כלום.
מיכאל בן-ארי: אני חושב שבוועדה לזכויות הילד, בעצה אחת עם המועצה לשלום הילד, יהיה אפשר לקבוע סדרי עדיפויות על משימות לאומיות בתחום הזה, כדי שנוכל להצביע תוך שנה, שנתיים על הישגים.
מיכאל בן-ארי: הילדים זה האוצר שלנו, זה העתיד שלנו, זה המשאב הכי חשוב שיש למדינה, ולכן הפעולה של הוועדה הזאת ושל המועצה הזאת יכולה ומחויבת להביא לשינוי, ואני מציע להתמקד בנושאים מסוימים, כדי להביא אותם לכלל שינוי ולמשאבים שנוכל לגייס לטובם.
מיכאל בן-ארי: תודה על הלמידה.
מיכאל בן-ארי: אני חייב לצאת להצבעה.
דני דנון: תודה רבה לחבר הכנסת בן-ארי.
דני דנון: אני רוצה לפנות לחנה סלוצקי, פקידת סעד ארצית.
דני דנון: אנחנו עובדים רבות ביחד, בגלל העובדה שכל המקרים הקשים וכל הבעיות מתנקזים בסופו של דבר לפתח המשרד לשירותים חברתיים.
דני דנון: כל סיפור, אם זה הילדים של גואל רצון, חוקרי נוער, כל דבר בסוף מגיע לעניין של תקנים ושל תקציבים, ואני מרגיש שזה כמו שמיכה שאתם מושכים במקום אחד, ואז מישהו במקום אחר מתקרר.
דני דנון: אני רוצה לשאול, האם לאור הנתונים יש מגמה להתמקד בשנה הקרובה או לקחת נושא אחד, כי אחרת תחושתי שגם כל פעם נטפל בכיבוי שרפות.
דני דנון: האם אין איזו החלטה אסטרטגית שלכם לקחת נושא עיקרי לאור הדוח ולהתמקד בו בשנה הקרובה?
חנה סלוצקי: קשה לי להגיד את המילים "לאור" בשמחה.
חנה סלוצקי: כתבתי לי פה נקודה, שאנחנו מאוד עצובים לגבי הנתונים שמדווחים לפקידי הסעד, שהם הולכים וגדלים.
חנה סלוצקי: אפשר להסתכל עליהם בצורה חיובית, יותר מודעות וכולי, אבל אין ספק שיש הרבה יותר ילדים שנפגעים, ויש הרבה יותר ילדים שפוגעים היום.
חנה סלוצקי: כמו שאמרת וכמו שדוקטור קדמן ציין, השמיכה היא מאוד מאוד קצרה.
חנה סלוצקי: אני אומרת פה, שאנחנו לא מצליחים להגיע לכל הילדים, אנחנו לא מצליחים להגיע לכל האוכלוסיות, ואנחנו לא מצליחים לעשות את כל מה שבאמת צריך לעשות.
זבולון אורלב: מחסור בתקנים?
חנה סלוצקי: כפי שנאמר פה, אם אנחנו כפקידי סעד נמצאים באותו מספר כל השנים, כאשר מספר הילדים הולך וגדל, כאשר החקיקה הולכת וגדלה, כאשר מספר הילדים הנפגעים הולך וגדל, אנחנו לא יכולים להתמודד - - -
זבולון אורלב: את לא מתלוננת שמספר הילדים גדל והולך והחקיקה הולכת וגדלה...
זבולון אורלב: שלא יישמע כך...
חנה סלוצקי: לא, אני מתלוננת על כך שמספר הילדים הנפגעים הולך וגדל, על זה אני מאוד כואבת ועל זה אני מתלוננת.
יצחק קדמן: בפועל יש קיצוץ אצלכם, גם אם לא קוראים לזה כך.
יצחק קדמן: כאשר אותו מספר אנשים צריך לתת שירות לפי שניים ילדים, זה אומר קיצוץ של 50%.
אורלי לוי אבקסיס: אין להם גם יכולת להגדיל את התקנים, גם אם הם רוצים בכך, ללא אישורים - - -
אלי גיל-עד: אין פקידי סעד.
אלי גיל-עד: חנה, צריך להגיד את זה.
חנה סלוצקי: אני אומרת.
זבולון אורלב: ניסיתי להוציא את זה ממנה, לא הצלחתי.
קריאה: - - - פקידי סעד יש, אין תקנים, אפשר להכשיר אותם.
חנה סלוצקי: לא, אין פקידי סעד ואין תקנים, משום שגם הנושא של התקנים הוא בעייתי וקשה וגם הנושא של פקידי הסעד.
חנה סלוצקי: תראו לי היום אנשים, עובדים סוציאליים, שרוצים להיות בכלל פקידי סעד.
דני דנון: כמה פקידי סעד יש היום במדינת ישראל?
חנה סלוצקי: יש בערך כ-600 פקידי סעד, כאשר חלקם עובדים בחלקיות של משרה.
חנה סלוצקי: הנשירה היא מאוד מאוד גדולה.
חנה סלוצקי: אני רוצה שתדעו, שכל שנה אנחנו מכשירים כ-100 פקידי סעד לחוק הנוער.
חנה סלוצקי: גם האלימות כלפי פקידי הסעד, גם התקשורת שפוגעת בפקידי הסעד, גם ההאשמות וכולי; יחד עם זה, אני רוצה לומר שיש עשייה מאוד מאוד גדולה.
חנה סלוצקי: יש פה חברי כנסת שביקרו במרכזי הגנה אצלנו, גם חבר הכנסת דני דנון ביקר, וכן רואים את העשייה.
חנה סלוצקי: אני כן רוצה להדגיש, שבשנים האחרונות הדגש הוא – כמו שהוועדות יושבות עכשיו ביחד, יש הרבה מאוד עשייה מבורכת של המשרדים בשותפות.
חנה סלוצקי: אני מדברת על משרדי החינוך, הרווחה והבריאות, שיושבים יחד ומתכננים תוכניות ביחד, כי כדי להתמודד עם התופעה החברתית של ילדים בסיכון אתה לא יכול לעשות זאת רק משרד אחד, אלא כולם יחד.
חנה סלוצקי: אני רק רוצה לומר שאני כן הייתי מצפה, שאנחנו נמשיך לדון בוועדות בנושאים האלה, בסוגיות ובבעיות, ולא נסיים רק במפגש הזה היום.
זבולון אורלב: את תשמעי את הודעת הסיכום, אז כנראה תהיי מרוצה.
זבולון אורלב: חברת הכנסת מרינה סולודקין, בבקשה.
מרינה סולודקין: קודם כל אני מודה למועצה לשלום הילד ולעומד בראשה על העבודה היסודית.
מרינה סולודקין: אנחנו חייבים כל חברי הכנסת ללמוד גם את הנתונים כדי להפיק לקחים.
מרינה סולודקין: אני יכולה לומר אפילו מהנתונים הראשונים שאנחנו רואים, שזה מה שאנחנו כל הזמן מתעסקים בו – הפערים הולכים וגדלים, מה אתם רוצים?
מרינה סולודקין: הפערים הם פי 10 בין עניים לבין עשירים בארץ.
אורלי לוי אבקסיס: מבחינת השכלה, בכלל מבחינת היכולת לרכוש - - -
מרינה סולודקין: בכל הנתונים.
מרינה סולודקין: אני גם רואה – מדינה שקולטת עלייה, מדינה עם ילודה גבוהה וברוכה, ואנחנו חייבים ילודה כזאת, כל הפרדיגמה של מקרו-כלכלה היא לא נכונה.
מרינה סולודקין: איך יכולים בתנאים כאלה לחקות מדינות, שיש להן ילודה שאי אפשר להשוותה אלינו?
מרינה סולודקין: מדברים כל הזמן על תקנים.
מרינה סולודקין: זה נכון, אבל איפה המדינה בנושאים האחרים?
מרינה סולודקין: תשתיות?
מרינה סולודקין: איפה הדיור הציבורי לחד-הוריות?
מרינה סולודקין: איפה זה?
מרינה סולודקין: עם הדיור הציבורי אנחנו יכולים למנוע גם מצוקה בקרב חד-הוריות, גם פשע וגם קבוצות בסיכון.
מרינה סולודקין: הפריטו הכל, ועכשיו יושבים ובוכים.
מרינה סולודקין: כל שנה בוכים ולא עושים שינוי במדיניות המקרו-כלכלית.
מרינה סולודקין: גם ראינו שהעלאת המיסים העקיפים פוגעת ישירות בכל החלשים.
מרינה סולודקין: חוסר מיסים לעשירים גם פוגע בשוויון הבסיסי במדינתנו.
מרינה סולודקין: בנושא חד-הוריות, בלי תוכנית מדינית לאומית בנושאי משפחות חד-הוריות, אנחנו נהיה בצרות.
מרינה סולודקין: גם ראינו לגבי התאבדויות של עולים, שזה רבע מכל הילדים.
מרינה סולודקין: שמענו גם על ילדים בלי אזרחות.
מרינה סולודקין: מזרח ירושלים 25%, אבל כל האחרים זה אלה שלא מזרח ירושלים.
אלי זרחין: במזרח ירושלים יש תושבים - - -
מרינה סולודקין: היום יש לי חוק של הענקת אזרחות ישראלית לבני הדור הרביעי.
מרינה סולודקין: אני מבקשת מהכנסת לסדר את העניין, אנשים שמגיעים לפי חוק חייבים להיות אזרחים מההתחלה.
ליה שמטוב: אני רוצה לתת את רשות הדיבור למשרד לקליטת העלייה, שרה כהן מנהלת מחלקת רווחה.
ליה שמטוב: אנחנו ראינו נתונים, שהם לא בדיוק מחמיאים למה שקורה עם העולים החדשים.
שרה כהן: אנחנו עוקבים אחרי הנתונים בקשר לעולים כבר מזה תקופה ממושכת.
שרה כהן: אני עצמי גם חלק מוועדת ההיגוי שמלווה את השנתון הספציפי הזה, והחל משנת 2004 אנחנו אחת לשנתיים מפיקים במשותף עם המועצה לשלום הילד שנתון, שהוא שנתון ייחודי לעולים, והוא מאפשר לנו התבוננות ממוקדת ולאורך זמן על פני הפרמטרים השונים שקשורים לקליטה של הילדים העולים.
שרה כהן: עבורנו זה כלי עבודה, שמנתב גם את העבודה שלנו ברמת מטה גם של משרדי ממשלה אחרים וגם עד רזולוציית שטח, מכיוון שהשנתון שאנחנו מפיקים עם המועצה לשלום הילד נותן לנו מידע, שהוא מפולח על בסיס יישובי, והוא מאפשר לכל יישוב לבחון את המצב של הילדים העולים בתוכו – שוב, לאורך זמן ועל פני פרמטרים שונים.
שרה כהן: אנחנו ערים לנתונים השונים של התנהגויות סיכון וגם של מצבים שאנחנו רואים בהם שיפור במצב של הילדים העולים.
שרה כהן: חלק מתוך הנתונים לא הוצגו שם, אבל הם ידועים לנו.
שרה כהן: אנחנו ערים לדוגמה לירידה במספר התיקים וגם בשיעורי העבריינים החל משנת 2004 ואילך בקרב הילדים העולים, ואנחנו רואים בזה מגמה חיובית.
שרה כהן: אנחנו רואים את ההשתנות ואת המגמות של העלייה ושל הירידה בנושא של הנשירה.
שרה כהן: אנחנו נקיים על זה גם דיון בכנס באר-שבע לשלום הילד יחד עם המועצה לשלום הילד.
שרה כהן: זה שם לנו את הנושא על סדר היום מבחינתנו ומנתב התערבויות.
שרה כהן: שני דברים אני רוצה לומר בהקשר הזה.
שרה כהן: מעבר להשקעת תקציבים ממוקדת של משרד הקליטה, אנחנו יוצרים תהליכים של איגומי משאבים ותוכניות ממוקדות באותם נושאים שאנחנו מזהים כנושאים בעייתיים.
שרה כהן: אנחנו מעבים את המידע שיש לנו גם בנתונים נוספים, כדי שתמונת המצב שלנו תהיה הרבה יותר מחודדת, מכיוון שהעולים הם לא מקשה אחת.
שרה כהן: ופה אני רוצה לסיים אולי בשני דברים.
שרה כהן: האחד – יש שונות בקרב אוכלוסיות העולים השונות, וחייבים לנהוג כלפי כל קבוצת מוצא בהתאם לייחוד ובהתאם למאפיינים שלה, כדי שההתערבויות שלנו תהיינה יעילות.
שרה כהן: השני – שימת לב מיוחדת שלנו כחברה קולטת כלפי הילדים שנולדו בארץ להורים עולים.
שרה כהן: המסה הקריטית מתוך הילדים, שהיום הם תחת המטרייה של אותם 10% ילדים מכלל הילדים במדינת ישראל, הם ילדים שכבר נולדו בארץ להורים עולים, וחלקם על ידי המערכות השונות אינם מזוהים כילדים עולים, אבל מביאים איתם קשיים, מצוקות, צרכים, שהם תולדה של היותם ילדים בתוך משפחות שעברו תהליכי עלייה למדינת ישראל.
שרה כהן: אחד מהדברים פה זה הנושא גם של משפחות חד-הוריות, היקף גדול יותר של משפחות חד-הוריות בקרב העולים והפרמטר של ירידה בפיקוח ההורי, שמבחינתנו הוא משמעותי מאוד לגבי הנושא של היווצרות התנהגויות סיכון אצל ילדים.
שרה כהן: לכן יש לנו עוד עבודה שאנחנו צריכים להשקיע בה.
שרה כהן: אנחנו נמשיך עם המועצה לשלום הילד להפיק את אותם שנתונים, ומבחינתנו העבודה היא של כולנו ביחד.
אורלי לוי אבקסיס: לפני שאני אעביר את רשות הדיבור, אני רק רוצה לשים דגש על נקודה שאולי לא העלינו, והיא ילדי פנימיות.
אורלי לוי אבקסיס: מה קורה איתם?
אורלי לוי אבקסיס: אותם ילדים שמגיע גיל 18, הם עוזבים את הפנימייה, אין להם עורף משפחתי, אין להם לאן לחזור, אין מי שיטפל בהם, וכאילו המדינה מפקירה אותם.
אורלי לוי אבקסיס: אם עד עכשיו הם היו באיזשהו מקום שהוא פנימייה שהיא מתוקצבת, יום אחרי גיל 18 הם ייצאו לרחוב, ואני לא יודעת מה יהיה, מה גורלם של אותם ילדים.
אורלי לוי אבקסיס: בעצם אנחנו יודעים מה גורלם, נצטרך לתת את דעתנו גם על זה.
אורלי לוי אבקסיס: אני מקווה שאנחנו נקבל נתונים גם על זה.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להעביר את זכות הדיבור לדבורה איציק, מנהלת המחלקה לאלימות במשפחה בשירות הארצי במשרד הבריאות.
דליה איציק: אני מברכת על הדוח, הדוח הוא רציני מאוד.
דליה איציק: מבחינת מערכת הבריאות, יש כאן בהחלט הרבה נושאים חשובים, שצריך לטפל בהם.
דליה איציק: אני לא רוצה להרחיב יותר מדי, אני חושבת שמה שנעשה זה נחזור למנכ"ל שלנו, נשב עם הדוח, עם נציגים שונים של המשרד ונעשה איזו חשיבה, איך אנחנו משנים את הדברים שצריך לפי הדוח הזה לשנות.
יצחק קדמן: דבר ראשון תחזירו את האחיות לבתי הספר.
אורלי לוי אבקסיס: נכון, זה גם מונע וגם יכול לאבחן ילדים שלא מאובחנים.
זבולון אורלב: אגב, דוקטור קדמן, אולי כדאי שבצד הדוח יהיה לכם איזה פרק, כמו בדוח מבקר המדינה, מה בוצע ומה התקדם מאז הדוח הקודם, בבחינת עידוד לאלה שבכל זאת לקחו את הדוח ולקחו על עצמם לתקן את הדבר הזה.
אורלי לוי אבקסיס: הבעיה היא השיניים, מה אנחנו יכולים לעשות למי שלא עושה, מלבד לפרסם זאת.
זבולון אורלב: אני עכשיו אתן רשות דיבור לנציגת ארגון "בטרם", שעוסק בבטיחות ילדים, אביטל אפל.
אביטל אפל: הדוח הזה הוא דוח חשוב מאין כמוהו.
אביטל אפל: העובדה שהוא יוצא מדי שנה היא בעלת ערך רב מאוד.
אביטל אפל: אנחנו בארגון "בטרם" מעודדים אנשי מקצוע להשתמש במידע ובנתונים, בגלל שאנחנו רואים שהיפגעות ילדים עדיין היא סיבת המוות הראשונה.
אביטל אפל: עם כל הנתונים המעודדים על ירידה בהיפגעות ילדים, גם בתמותה, גם באשפוז, עדיין היפגעות היא סיבת המוות הראשונה.
אביטל אפל: משרד הבריאות, בליווי ארגון "בטרם" לבטיחות ילדים, מוביל בשנה האחרונה קידום של תוכנית לאומית לבטיחות ילדים.
אביטל אפל: זה כדי לעשות את הדלתא הבאה ולהצליח להוריד גם את המספר של 150 ילדים שמתים מדי שנה.
אביטל אפל: אנחנו מקווים שבכך בכל זאת נוכל להידמות יותר לילדים החיים במדינות מפותחות, למרות אחוז הילדים כאן שהוא גבוה יותר.
אביטל אפל: ארגון "בטרם" לבטיחות ילדים מנסה להטמיע את התפיסה, שכל מי שעוסק בילדים יתייחס בפרק מיוחד לנושא בטיחות - בטיחות היא תנאי סף, וכמובן שכל מי שעוסק בבטיחות המתייחס באופן נפרד לילדים ולבטיחות ילדים.
אביטל אפל: תודה רבה.
זבולון אורלב: אגב, למרות שאני פרלמנטר יחסית ותיק, 10 שנים זה פרלמנטר מופלג כאן בכנסת, לא הצלחתי בהצעת חוק אחת שהציע לי ארגון "בטרם".
זבולון אורלב: קרוב ל-10 ילדים נהרגים כל שנה מנפילה מחלונות, קרוב ל-10 ילדים בממוצע נהרגים כל שנה.
זבולון אורלב: היתה הצעת חוק להתקנת סורגים בבניינים.
זבולון אורלב: אני לא מצליח להעביר את החוק הזה כבר שמונה שנים, בגלל כל מיני טענות פורמאליות כאלה ואחרות, אבל לא התייאשתי.
קריאה: מה עם בתי ספר?
זבולון אורלב: בבית ספר יש סורגים.
זבולון אורלב: בעקבות האסון שקרה כאן
זבולון אורלב: בעמק רפאים, התלמידה אמיליה כהן זכרונה לברכה, שם למדו את הלקח.
זבולון אורלב: לצערי בבנייה הפרטית לא לומדים את הלקח, וזה עדיין לא נכנס לתקן, ואנחנו מקיימים על הדבר הזה מאבק.
זבולון אורלב: ביקש גם לדבר שלום מוחא ממשרד החינוך מאגף שח"ר, האגף שמטפל באוכלוסיות עם הפרופיל הסוציו-אקונומי הנמוך, להשלים לגבי הקיצוץ בתקציב.
זבולון אורלב: אבקש לעשות זאת בקצרה.
שלום מוחא: אני אעשה את זה קצר.
שלום מוחא: דיברו על הקיצוץ באגף השח"ר.
שלום מוחא: אמנם התקנה הייתה 18 מיליון, השנה כבר יש תוספת ל-34 מיליון, שרואים כיוון חיובי.
שלום מוחא: יש גם תוספת של כיתות מב"ר – מסלול בגרות רגיל.
שלום מוחא: מתשס"א לא היתה תוספת, השנה יש תוספת של 50 כיתות.
שלום מוחא: אנחנו ירדנו לאחרונה לטפל בחטיבות הביניים בכיתות ט', מה שלמדנו במסגרות של העל-יסודי, מב"ר, אתגר ואומ"ץ.
שלום מוחא: יש לנו היום כיתות ט', שם אנחנו עובדים עם ילדים מתקשים, וזה מונע גם את הנשירה במעבר מכיתה ט' ל-י', שם יש נשירה גדולה.
שלום מוחא: יש פרויקט חדש של השר ושל המנכ"ל, פרויקט תהל"ה, שלוקחים תלמידים בי"ב שנכשלו בין במקצוע אחד לשלושה מקצועות ו"מטפלים" בהם במועד חורף ובמועד קיץ.
שלום מוחא: בעיר ירושלים, במחוז שלי, יש כשישה מיליון בשיתוף עם העירייה.
אורלי לוי אבקסיס: שישה מיליון תקציב?
שלום מוחא: כן, רק לעיר ירושלים, ואנחנו מקווים להגדיל את אחוז מסיימי הבגרות ב-10% בשנה הזאת.
אורלי לוי אבקסיס: וכמה שאר התקציב בשאר הארץ לתהל"ה?
שלום מוחא: 22 מיליון.
אורלי לוי אבקסיס: 22 מיליון, ושישה מהם לירושלים?
שלום מוחא: ארבעה וחצי לירושלים.
קריאה: - - - הרשות המקומית, זה לא רק תקציב משרד.
שלום מוחא: יש תוספת של מיליון וחצי של הרשות.
אורלי לוי אבקסיס: כי אז אנחנו שוב פעם לא מגיעים לפריפריה, וזה משהו שאותי מקפיץ.
לאה רוזנברג: - - - עמוקה מאוד בתוך ירושלים.
קריאה: זה שכונות מסוימות, זה לא כל העיר.
זבולון אורלב: תודה רבה חברים.
זבולון אורלב: תם הדיון, אבל לא נשלם.
זבולון אורלב: תם הדיון ולא נשלם, כי השנתון עב הכרס, שנדמה לי שמדי שנה הוא לא בדיאטה, הוא משמין והולך, ולא מנחת.
יצחק קדמן: אגב, יש נתונים גם על השמנה של ילדים.
זבולון אורלב: יש לחבר הכנסת דני דנון ולי הצעת חוק בעניין הזה, שלצערי עדיין אין לנו הסכמות ממשלתיות להעביר אותה, אבל פה אנחנו לא נרפה מהעניין הזה.
זבולון אורלב: שנינו שומרים על דיאטה, הוא יותר, אני פחות.
זבולון אורלב: .. אני רוצה לקרוא הודעת סיכום, על דעת ראשי הוועדות, ואני גם מודה שנתתי ליושב ראש המועצה, לדוקטור קדמן, להציץ בהחלטות האלה, ולראות אם אנחנו מצליחים איכשהו להקיף שעה וחצי של דיון.
זבולון אורלב: להלן החלטות הוועדות: 1.
זבולון אורלב: ועדת החינוך, התרבות והספורט, הוועדה לזכויות הילד, ועדת העבודה, הרווחה והבריאות וועדת העלייה, הקליטה והתפוצות רשמו לפניהן את עיקרי הנתונים, העובדות והממצאים של הילדים בישראל לשנת 2009, שנחשפו בשנתון הסטטיסטי של המועצה הלאומית לשלום הילד.
זבולון אורלב: הוועדות על יושבי הראש וחבריהן מודות למועצה הלאומית לשלום הילד ולדוקטור יצחק קדמן העומד בראשה על פועליה הברוכים בכלל ועל השנתון בפרט.
זבולון אורלב: הוועדות שמו לב במיוחד לנתון, שבו יש השפעה ישירה בין מצב סוציו-אקונומי ומבנה משפחתי חד-הורי, הן לפגיעות הילדים והן ליכולתם לרכוש השכלה ולהשתלב כאזרחים נורמטיביים בחברה.
זבולון אורלב: הוועדות קובעות כי הממצאים והנתונים, המצביעים בעליל על מצוקות חמורות, על בעיות קשות, על קשיים רבים ומפגעים בריאותיים מהותיים בילדים מחייבים את רשויות המדינה להתייחס בכובד ראש לממצאים אלה, ולגבש תוכנית לאומית רב-שנתית להביא רווחה, שיקום, בריאות וחינוך ראויים לכלל הילדים בישראל.
זבולון אורלב: כך גם הוועדות קוראות למשרדי הממשלה ולרשויות המקומיות ללמוד היטב את נתוני הדוח, כל משרד בתחומו, ולהשתמש בדוח כמורה דרך, כאבן דרך, כדי לשנות ולשפר את העשייה למען הילדים.
זבולון אורלב: 5.
זבולון אורלב: הוועדות תקיימנה דיונים ייעודיים כל ועדה בתחומה כדי לפקח על משרדי הממשלה, שימלאו את חובתם להביא לתיקון המצב, וכן יפעלו כל ועדה בתחומה לקדם חקיקה, שתבטיח את זכויותיהם של כל הילדים בישראל.
זבולון אורלב: 6.
זבולון אורלב: הוועדות קוראות להורים להיות מודעים לסכנות המצויות בסביבתו הקרובה של הילד, ובעיקר בביתו, ולנקוט בכל האמצעים כדי לשמור על שלומו הבריאותי של הילד.
זבולון אורלב: תודה רבה לעמיתיי יושבי הראש, תודה למועצה.
אורלי לוי אבקסיס: שלום.
אורלי לוי אבקסיס: אני נורא מצטערת על העיכוב, אבל זה בגלל בעיות טכניות שקודם פגמו לנו מאד בדיון, בוועדה הקודמת, ואני מקווה שעכשיו הכול סודר.
אורלי לוי אבקסיס: אז ראשית, אני מתכוונת לפתוח את הישיבה של הוועדה לזכויות הילד.
אורלי לוי אבקסיס: התאריך – 23 ביולי 2012, ד' באב תשע"ב.
אורלי לוי אבקסיס: השעה כבר 12:00.
אורלי לוי אבקסיס: הנושא היום הוא סיוע רפואי לילדים חולי סוכרת במסגרות לגיל הרך.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מכירים קצת את הבעייתיות הזו.
אורלי לוי אבקסיס: יש גם הצעת חוק שדי קשה להעביר אותה, אני חייבת להגיד.
אורלי לוי אבקסיס: אני גם חתומה עליה.
אורלי לוי אבקסיס: אבל אנחנו בהחלט לא הרמנו ידיים.
אורלי לוי אבקסיס: בינתיים, אנחנו מקיימים את הוועדה הזו כדי לראות איפה הדברים עומדים, וגם כדי לשמוע תשובות של המשרדים השונים.
אורלי לוי אבקסיס: ואולי לא צריך הצעת חוק.
אורלי לוי אבקסיס: אולי יש איזשהו רעיון של המשרדים, איך מקדמים את זה.
אורלי לוי אבקסיס: כי אם אנחנו דורשים, בסופו של דבר, מההורים לבוא ולהיות הסייעים של הילדים; ולבוא מספר פעמים ביום כדי לבדוק אם הסוכרת מאוזנת, וכדי לראות.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו גם מאבדים פה כוח עבודה, שלא לדבר על הכנסה של המשפחה שנפגמת.
אורלי לוי אבקסיס: על כך שנדרשים אותם ילדים, חלילה-וחס, בחלק מהמקרים להיות במסגרות הללו ללא טיפול.
אורלי לוי אבקסיס: גם כאשר יש להם - - - שלא תופסים בזמן באמת את ה-up וה-down של – אתם בטח יודעים את זה במונחים יותר טובים.
אורלי לוי אבקסיס: אבל אנחנו קודם ניתן להציג את הבעיה על-ידי נציגי האגודה לסוכרת נעורים.
אורלי לוי אבקסיס: מי ידבר?
אורלי לוי אבקסיס: שמך לפרוטוקול, ותפקידך.
מדי יעקובזון: אני מדי יעקובזון, מנכ"ל האגודה לסוכרת נעורים.
מדי יעקובזון: שלום ותודה שהתכנסתם.
מדי יעקובזון: אני רוצה לחסוך את ההקדמה שלי, ואני רוצה דווקא לבקש להעביר את זכות הדיבור לשלושת המשפחות שנמצאות פה, כי אני חושבת שהן משקפות תמונה מאד מעניינת של המצב:
מדי יעקובזון: יש לנו אמא אחת שנאלצת לממן ב-50% סייעת בעצמה, ואם לא היתה לה את האפשרות - - -
אורלי לוי אבקסיס: אבל תשימי ממש בכמה משפטים מה הבעיה הכי גדולה.
אורלי לוי אבקסיס: ואז אנחנו נפנה להורים, ואחרי ההורים נפנה למשרדים.
מדי יעקובזון: אין שום בעיה.
מדי יעקובזון: הבעיה הכי גדולה היא שילד סוכרתי שהטיפול בו הוא טיפול דרמטי והרי-גורל מבחינת התוצאות שיכולות להיות לכאן או לכאן, כדי לשמור על האיזון שלו.
מדי יעקובזון: ככל שהוא יותר צעיר הוא צריך מישהו שיעזור לו ויתרגם את הערכים הטיפוליים שלו, כדי לנקוט בטיפול נכון.
מדי יעקובזון: אנשים מבוגרים מתקשים לעשות את זה, קל-וחומר ילדים.
מדי יעקובזון: וככל שהם יותר צעירים, הם יכולים להביע את עצמם פחות טוב.
מדי יעקובזון: אז זה הרבה יותר משמעותי.