GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רויטל עוזרי: כשילדים רואים איך לאמם שמים רגליים בדרך כלל מועדים, אבל כאם לשישה ילדים הנלחמת על צדק, שממנה גוזלים, שזה ביטוח לאומי, על מה ולמה?
רויטל עוזרי: על מה ולמה, ריבון עולמים?
אורלי לוי אבקסיס: איפה אתם נמצאים עכשיו?
רויטל עוזרי: היום אני במצב שאני לא יכולה לעלות על ההגה.
רויטל עוזרי: הלוואי, אם יכולתי אני כבר מחר ב- - - כי אני באילת.
רויטל עוזרי: אני רועדת, אני מפחדת מכל- - -
אורלי לוי אבקסיס: אתם בדירה של עמידר?
רויטל עוזרי: אני דיירת עמידר.
אורלי לוי אבקסיס: יש לכם צו פינוי?
רויטל עוזרי: לא עם חותמת, אבל בא נציג ממשרד השיכון, קיבלתי התראה- - -
אורלי לוי אבקסיס: כמה חוב יש לך?
רויטל עוזרי: הם טוענים שזה 19, מבחינתי אין שום חוב כי זו טעות שלהם מלכתחילה.
אורלי לוי אבקסיס: כמה את אמורה לשלם בחודש?
רויטל עוזרי: כל הזמן הייתי משלמת 140 ₪, פנו לברוש, אני מסתכלת במייל שלי, הבן אדם הזה בכלל אומר 'האישה הזאת לא משלמת', יש לי פה קבלות.
רויטל עוזרי: 1,000 שקל אני משלמת עכשיו ואני אומרת, אני אשלם את ה-1,000 שקל או שקודם אני אקנה אוכל לילדים שלי?
רויטל עוזרי: ילדים מתבגרים צריכים ל- - -
אורלי לוי אבקסיס: את לא צריכה לשכנע.
אורלי לוי אבקסיס: קודם כל ריגשת אותנו.
רויטל עוזרי: ויש עוד כמוני הרבה נשים.
רויטל עוזרי: באילת ספציפית היום יש אישה שליבי איתה ויש פה מכתב שהייתי אמורה שמישהו יקבל את המכתב הזה ואס.
רויטל עוזרי: או.
רויטל עוזרי: אס לעזור לה.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נעביר אליך את הפניות שמגיעות לפה, אני רוצה שתבדוק לעומק את הדברים ואני גם רוצה שכאשר נמצא משהו באיזה שהוא דיון, או תוך כדי תהליך מול הביטוח הלאומי, יהיה איזה שהוא נוהל של המתנה מסוימת לזמן נורמלי, סביר.
אורלי לוי אבקסיס: תבדקו את ההליך הזה, כי לא יכול להיות שאנשים שמחכים, וזו לא פעם ראשונה כי זה קרה גם בעבר, עם אנשים אחרים, עם אותן זכאויות, בעצם פתאום הוקפץ להם ואז אומרים 'לא הוגש בזמן', ואז שוב פעם החוב נספר מחדש, אבל מה שהיה בתקופת הביניים זה לפי מה שקבעו להם ולא לפי ההתייחסות להחלטה של הביטוח הלאומי.
אורלי לוי אבקסיס: בנושא הזה תעבירי את כל הפרטים אלינו ונעקוב.
אורלי לוי אבקסיס: גם של סמירה, כמובן.
רויטל עוזרי: לא רק זה, יש פה חשיבות שתצאו מתוך הנחה שזה מצטייר כאילו, בסיטואציה שאני עברתי מול האדם בעמידר אצלנו, כאילו שעושים טובה, המדיניות כאילו אומרים לך 'בואי תשקרי'.
רויטל עוזרי: אבי ילדיי היה מרוויח כמעט 10,000 שקל כשהיה גר במרכז, בואי תראי מה קורה איתו עכשיו באילת.
רויטל עוזרי: הוא הגיע לאילת לאור ההתמוטטות שלי, אני לא יכולה היום לעמוד במטבח, אני לא יכולה לשטוף כלים, נפשית.
רויטל עוזרי: איך לא, הילד שלי מחכה שאני אפקיד לו כסף שיהיה לו לקנטינה, אני לא יודעת מה זה, בחיים לא למדתי ועל מה הוא בפנים בכלל, על כלום, על לא עוול בכפו.
רויטל עוזרי: למי קודם לתת?
רויטל עוזרי: הבן אדם של עמידר רואה אותי ברחוב, מה הוא אומר לי?
רויטל עוזרי: 'אני מעלים עין'.
רויטל עוזרי: אמרתי לו 'ממה אתה מעלים עין?' 'שאבא של הילדים שלך פה', אמרתי לו 'תתבייש לך, אני לא מנסה לשקר, את הבית קיבלתי בזכות כשהייתי נשואה, הוא בא לעזור לי עם הילדים שלי', כי כבר ראיתי מסך שחור מול עיניי לפני כמה שנים ולא בא לי להגיע לסיטואציה הזאת עוד פעם, אבל במדיניות שלנו אני לא רחוקה מזה.
סמירה קאדי: תיזהרי, אסור להם שיראו שיש לילדים שלך גלידות, שווארמה, הנה, את אוכלת, יש לך.
סמירה קאדי: תיזהרי.
רויטל עוזרי: ברוך ה' הילדים שלי חיים ממינימום, לא מנקרת עיניים.
אורלי לוי אבקסיס: יש פה עוד אנשים.
אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שקיבלנו תמונה מאוד כואבת, מאוד קשה.
אורלי לוי אבקסיס: אם יש פה עוד מישהו שרוצה בקצרה, כי אנחנו צריכים אחר כך לקבל תשובות ואחר כך יש לנו את הדיון.
אורלי לוי אבקסיס: מי שלא יספיק לדבר פה, ידבר אחר כך.
אורלי לוי אבקסיס: אריק, אני רואה אותך, אני תיכף אתן לך, פשוט יש פה אנשים טעונים שמגיעים וחשוב להם גם להגיד את הדברים ולהשמיע אותם, ואני רוצה לתת להשמיע.
אורלי לוי אבקסיס: אבל אני תיכף פונה ל- - -
קריאה: יפית רוצה להגיד משהו.
אורלי לוי אבקסיס: אני אתן לך, אבל ממש בשתי דקות, כי מיד לאחר מכן אני רוצה לשמוע את החוויות האישיות של ילדים.
שמעון נחמני: אני רק רוצה לדבר ספציפית על האדם הזה שנתן לנו כמה דברים ופנייה לחברות המשכנות.
שמעון נחמני: אתם טוענים שיש דירות שפולשים אליהן שהן כבר בתור, אבל אני טוען שיש דירות שאתם סוגרים ונועלים אותן שנים.
דב חנין: 800 דירות כאלה לפי הנתונים של הכנסת.
שמעון נחמני: זה המון המון דירות כאלה.
שמעון נחמני: אז אני רוצה באמת להודיע לכם, אנחנו בחוסר בררה, אנשים שנמצאים בתוך מאהל, אנשים שפונו אתמול מתוך מאהל, אין לנו בררה אלא באמת להראות את הפרצוף המכוער שלכם ולפלוש לאותן דירות.
שמעון נחמני: אתם תוציאו אותנו, יש לנו באמתחה עשרות דירות ומאות בניינים נטושים בירושלים שאנחנו עושים את הפלישות האלה.
שמעון נחמני: התפקיד שלכם זה לגרש אותנו, אבל אני חושב שלנו באמת כקבוצה מלוכדת מאוד, של כל מחוסרי הדיור בארץ, יש יותר כוח מכם.
שמעון נחמני: כל פעם שתפנו אנחנו ניכנס שוב פעם.
אורלי לוי אבקסיס: שמעון, תודה.
אורלי לוי אבקסיס: לא מוחאים כפיים בוועדות הכנסת.
שמעון נחמני: כל פעם שתפנו אותנו אנחנו ניכנס שוב פעם, לבניין או לדירה.
שמעון נחמני: תודה רבה.
אורלי לוי אבקסיס: רינה ויפית שיקלי.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נותנים לך לדבר כי זה מצולם, כי אסור לנו להראות פנים של ילדים.
יפית שיקלי: שלום, שמי יפית, ילדה בת 11.
יפית שיקלי: מאז שאני זוכרת את עצמי אני ואמי עוברות דירה, מדירה לדירה.
יפית שיקלי: אמי ואני הגענו למאהל לא מתוך רצון אלא מתוך חוסר בררה.
יפית שיקלי: כאשר הייתי במאהל כל הילדים בכיתה צחקו עליי.
יפית שיקלי: שנה לא למדתי מתמטיקה, כי לאמי לא היה כסף לקנות לי את הספרים.
אורלי לוי אבקסיס: איפה אתם?
קריאה: משכונת התקווה.
אורלי לוי אבקסיס: את אם חד הורית?
קריאה: אמא שלה בחוץ, היא אם חד הורית עם בת אחת.
קריאה: הם היו במאהל.
אורלי לוי אבקסיס: כמה זמן הייתם במאהל?
יפית שיקלי: ארבעה חודשים.
אורלי לוי אבקסיס: ואיפה אתם גרים היום?
קריאה: אצל משפחה, כל פעם מישהו אחר, לפעמים ברחוב.
קריאה: אני רוצה להגיד לך שאמא שלה אשפזה את הילדה שלה שתהיה לה קורת גג ללילה אחד.
ליטל בר: היא העמידה פנים שהילדה חולה בשביל שהם יוכלו לישון בבית חולים.
ליטל בר: אמא שלה במצב מאוד קשה והילדה במצב מאוד קשה והפינוי היה מאוד קשה לכל האנשים במאהל.
אורלי לוי אבקסיס: יש לך חברים וחברות?
קריאה: אני חברה שלה.
אורלי לוי אבקסיס: לא, בני גילה.
אורלי לוי אבקסיס: יש לי ילדה בגילך.
אורלי לוי אבקסיס: לא למדת חשבון?
יפית שיקלי: למדתי, אבל רק במחברת, לא היו לי את הספרים.
אורלי לוי אבקסיס: והילדים בכיתה ראו את זה?
יפית שיקלי: כן.
אורלי לוי אבקסיס: היה לך לא נעים?
אורלי לוי אבקסיס: חילופי יו"ר – היו"ר דב חנין
דב חנין: אנחנו נמשיך בדיון, תודה רבה לך.
דב חנין: בבקשה.
ליטל בר: אמא של יפית, רינה, מבקשת שידברו פה על הקריטריונים שלא דובר עליהם עד עכשיו, שבגלל הקריטריונים האלה גם לואיז וגם רינה, שיש להן רק בת אחת, הן לא זכאיות לדיור ציבורי.
ליטל בר: אז בואי, לואיז, דברי את.
לואיז סמרט: אני גם אמא חד הורית עם ילד אחד, הוא בן שש לפני שבועיים, יש לי 100% נכות לצמיתות, חלק נפשית, חלק פיזית, אני גם יתומה בארץ, זאת אומרת אין משפחה בכלל, לא אבא, לא אמא, לא דודים, לא דודות, אף אחד.
לואיז סמרט: מאז שאני בארץ 31 שנה אני גרה בדירות בשכירות.
לואיז סמרט: כשאני החלטתי להביא את הילד שלי לחיים, ליאב, אז הייתי בקריטריונים לדיור ציבורי ואני ידעתי שאני יכולה לפחות לתת לו את קורת הגג, הביטחון המינימלי שמגיע לכל ילד, ואז השתנו הקריטריונים.
לואיז סמרט: המאבק שלי היום זה לשנות את הקריטריונים וכמה שיותר דחוף.
לואיז סמרט: זה לא משנה כמה ילדים יש ואיזה מצב, צריך ללכת לפי המצב הכלכלי ורק המצב הכלכלי לכל משפחה וכל אמא ואבא חד הוריים, זה לא משנה.
לואיז סמרט: הילד שלי רק עכשיו בן שש והוא עבר חמישה בתים כבר.
לואיז סמרט: הוא ישב גם שמונה חודשים במאהל התקווה בשנה שעברה, בשיא הגשם, שיא השרפות שם והוא גם ראה את הבית שלו נהרס, באו טרקטורים, הקימו את מאהל התקווה, עצרו את אמא שלו, עצרו אותי, שלושה שוטרים עליי, נתנו לי מכות רציניות והילד שלי היה צופה בכל זה.
לואיז סמרט: עוד פעם אני אומרת, הבסיס לביטחון לכל אחד זה קורת גג.
לואיז סמרט: אני בת 50 עוד חצי שנה, ואני קיבלתי מכתב מחלמיש, אמרו לי שלהיכנס לקריטריונים, להיות זכאית לדיור ציבורי אני צריכה להביא עוד שני ילדים.
לואיז סמרט: אפילו לאמץ אני לא יכולה כי זה חוק מדינה, בשביל לאמץ אני צריכה קורת גג.
לואיז סמרט: אני רוצה להגיד לכם שלפעמים זה עולה לי בראש, למצוא לילד שלי משפחה שיכולה לקדם אותו יותר ממני.
לואיז סמרט: הוא כזה ילד מקסים, אבל העתיד שלו כתוב כבר.
לואיז סמרט: החינוך, דיור, שיקום שכונות, הכול כתוב כבר מראש, אני לא חושבת שהמדינה בכלל חושבת על השכונות המוחלשות במדינה, היא בכלל לא עוזרת.
לואיז סמרט: אני חושבת שזה אבסורד, אבל אני חושבת מה שאתה אמרת, יש כאלה אנשים אנטיפטיים שמנהלים את המשרדים פה במדינת ישראל שזה אבסורד.
לואיז סמרט: צריך לתת הזדמנות לילדים האלה, הזדמנות לגדול ושתהיה להם הזדמנות בחיים.
לואיז סמרט: גם בבתי ספר, אני לא רואה ילד שאין לו קורת גג, שמסתובב ברחובות ואין לו איפה להיות שהוא יכול להצליח בבית ספר, שהוא יכול להצליח במקום אחר, כי כל הנפש שלו נמצאת במאבק של קורת גג.
לואיז סמרט: חייב להיות שינוי פה, חייב להיות שינוי מאוד מהר.
לואיז סמרט: אני לא יודעת איך עושים את זה, אני לא מבינה בדברים כאלה, אבל אתם צריכים לשים מיד, מיד עכשיו, את כל הכוחות שלכם בנושא הזה.
לואיז סמרט: אם זה להחליף את כל המנהלים של כל המשרדים אפילו, צריך להיות פה שינוי במדינת ישראל, זה לא יכול להמשיך ככה.
לואיז סמרט: אני, עם כל החובות שיש לי וכל הבלגן שלי, אני אוטוטו נזרקת לרחוב עוד הפעם וזו הבקשה, העתיד של הילד שלי.
לואיז סמרט: אני לא יודעת מאיפה אני אביא עוד שני ילדים, אני לא יכולה להביא עוד שני ילדים, אבל זה אבסורד, בגיל 50, בעוד חמש שנים, בגיל 55, אני איחשב אישה מועמדת לדיור מוגן, הילד שלי יהיה בן 11, איפה הוא יהיה?
לואיז סמרט: עוד פעם במאהל התקווה?
לואיז סמרט: זה העתיד לילד שלי.
לואיז סמרט: זה חייב להשתנות.
דב חנין: הרב אשרמן, בבקשה.
אריק אשרמן: שני משפטים, באמת יותר טוב לתת זמן לאנשים, אבל לחבר בין החלק הראשון והחלק השני של הדיון כאן.
אריק אשרמן: כאשר היה ויכוח על הפערים, על כמה פינויים יש בשנה, גם לעניות דעתי המספרים שהצגת הם נמוכים, אבל חלק מההסבר, עכשיו שמענו סיפורים מאנשים שלא היו בדיור ציבורי, לכן הם לא בנתונים שלך.
אריק אשרמן: זאת אומרת הרבה אנשים שאנחנו מטפלים בהם, או מופיעים ברשימת המתנה, או בגלל שהם לא זכאים הם אפילו לא נחשבים, אבל אנחנו רואים הרבה פניות מכאלה שהם מפונים סדרתיים, כי הם נכנסים לדירה, לא יכולים לממן את זה, בסוף זורקים אותם והם מתחילים מחדש.
אריק אשרמן: לכן זה מאוד חשוב לדעת שאי אפשר להפריד את הנושא של פינויים ודיור ציבורי מהשאלה של זכאות ורשימת המתנה ואלה שהם פשוט נפלו.
דב חנין: צפורה.
צפורה שטיינלינג: אני כבר שנה ברחוב, עוד לפני שהתחילו ההפגנות ברוטשילד אני נמצאת ברחוב וזה מתוך זה שגרתי 37 שנים בבית שלי ועמידר החליט למכור את הדירה שלי על סמך צוואה, בזמן שאין יורשים הוא מוכר לאנשים פרטיים, בלי לראות את הבית.
צפורה שטיינלינג: אנשים לא ראו עד היום את הבית הזה וגם עמידר לא ידע מה הוא מכר.
ישראל שטיינלינג: שתי יחידות דיור, שיחידה אחת נעלמה.
צפורה שטיינלינג: עמידר מנפנף לי בניירות שעל סמך צוואה הוא מכר שתי יחידות דיור שכביכול הם שייכים לאדם בשם באום יולי.
צפורה שטיינלינג: יחידה אחת קיימת בסך הכול ואני ברחוב.
צפורה שטיינלינג: ניגשנו למנהל של עמידר, אילן, ומשה הסגן שלו ועידן היועץ המשפטי שלהם, עורך הדין שמייצג את עמידר, מבטיח לי דירה, מזמין את המנהלת של זכאות שתעלה אליו לחדר בעמידר בתל אביב, בתחנה מרכזית, היא מגיעה, הוא אומר לה לזרז לטפל בי, להוציא לי תעודת זכאות ושאני אקבל את הדירה הזו, אני ממציאה להם את כל המסמכים, אני ניגשת אליו, התשובה שלו היא שכבר את הדירה מוציאים למכרז והוא לא מעוניין ל- - - חילופי יו"ר – היו"ר אורלי לוי אבקסיס
אורלי לוי אבקסיס: חברים, אנחנו צריכים לצאת לדיון.
אורלי לוי אבקסיס: תם ולא נשלם, אנחנו נמשיך פה את הדיונים, גם לא במסגרת של יום הדיור הסוציאלי במדינת ישראל.
אורלי לוי אבקסיס: אני מצטערת על מה שהיה קודם, הסיפורים פה גם ככה הם קשים, אז תבינו אותי.
אורלי לוי אבקסיס: אני בדרך כלל יודעת לשמור על מקצועיות, אבל זה קשה.
דב חנין: לא בדרך כלל, את תמיד יודעת לשמור על מקצועיות.
ישראל שטיינלינג: אני נכה 100% ואני ישן ברחוב.
אורלי לוי אבקסיס: אל תוסיף, קשה לי להתמודד עם זה רגשית עכשיו.
ישראל שטיינלינג: אני לא כועס עלייך, אני כועס על חברת עמידר שמכרו לי את הבית כשאני גר בתוך הבית, זרקו אותי מתוך הבית.
אורלי לוי אבקסיס: יש לי פה רשימה של דיור של עמידר בפריסה ארצית, איפה מה וכמה יש בכל עיר ועיר.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נבקש לצלם ונפרסם את זה גם בתוך ה- - -
קריאה: נשמח להגיד גם לערן כהן.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מפה הולכים לשדולה ובשדולה אנחנו נפיץ את זה במספיק עותקים, יש פה גם רשימה של דירות שמיועדות להריסה, בכל עיר ועיר איזה דירות ואיפה.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להגיד משהו, לא סיימנו.
שמעון נחמני: הם שכרו חברת שמירה שמשלמים להם 100 שקל על כל דירה ביום.
אורלי לוי אבקסיס: לא, תאמין לי, עם ההכנסה שלהם בשנה על החזקת דירה, הם לא עושים את זה.
שמעון נחמני: לא, הם משלמים לחברת שמירה לשמור על הדירה שלא יפלשו.
שמעון נחמני: 100 שקל כל יום.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לומר כמה דברים.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לפנות לעמידר.
אורלי לוי אבקסיס: חבל, לא שמענו את משרד הרווחה, אנחנו נשמח אם תגיעו איתנו גם לשדולה כדי להמשיך כמה נקודות קטנות בנושא הזה.
אורלי לוי אבקסיס: קודם כל האוצר, יש כוונה להעביר עוד כספים לדיור הציבורי?
ישראל שוורץ: אני רוצה להזכיר שבהצעת החוק שיזם שר השיכון, 5% מהדירות יילכו לדיור ציבורי.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להגיד לך, הצעת החוק הראשונה היא שלנו.
אורלי לוי אבקסיס: הצעת חוק מאוד דומה אחר כך הוגשה- - -
ישראל שוורץ: אם זה לא יקרה, לא יקרה כלום.
אורלי לוי אבקסיס: וגם אם זה יקרה, אני רוצה להגיד לך משהו, זה לא ייתן פתרון.
אורלי לוי אבקסיס: לא ייתן פתרון מיידי, זו תהיה עזרה, מה גם שהמדינה לא תצטרך להוציא שקל, זה נהדר, אבל בינתיים משרד האוצר לקח 2.7 מיליארד.
אורלי לוי אבקסיס: יש מקום להחזרים, יש כוונה להחזיר, אדוני נציג האוצר?
צחי דוד: אם את מתייחסת לכספי המכר- - -
אורלי לוי אבקסיס: יש עכשיו כוונה לתת כספים למשבר הדיור הסוציאלי?
צחי דוד: לרכישת דירות נוספות?
צחי דוד: לא, התשובה היא לא.
אורלי לוי אבקסיס: יש כוונה שכחצי מיליארד שנמצא אצלכם בקופת האוצר מאותן מכירות, להחזיר את זה למשרד השיכון?
צחי דוד: כידוע לך, אין כספים- - -
אורלי לוי אבקסיס: יש כספים.
אורלי לוי אבקסיס: יש עוד חצי מיליארד שאתם מתכוונים להעביר לסוכנות היהודית.
צחי דוד: שמחויבים.
אורלי לוי אבקסיס: שאתם מתכוונים.
אורלי לוי אבקסיס: אתם הולכים להעביר אותם לסוכנות היהודית?
צחי דוד: תשלומים- - - רכישת דירות בסוכנות היהודית נמשכת.
אורלי לוי אבקסיס: אתה יודע מה מפליא אותי?
אורלי לוי אבקסיס: שיש החלטות ממשלה מסוימות או החלטות של שרים מסוימים שמשרד האוצר בוחר כן לקיים חלק מההחלטות, שזה הזוי לחלוטין מה כן הוא בוחר, אבל את ההחלטה, למשל, של הממשלה משנת 99', אותה הוא בוחר לא לקיים.
אורלי לוי אבקסיס: תמוה בעיניי.
אורלי לוי אבקסיס: אני אבקש ממך להיות בדיון בשדולה, כי יש לי עוד המון שאלות.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לא נגמור פה.
אורלי לוי אבקסיס: עמידר – הייתה נכונות לעצור את הפינויים.
אורלי לוי אבקסיס: אתם עדיין בתוך התהליך של עצירת הפינויים?
אורלי לוי אבקסיס: נעצרו הפינויים לכמה חודשים.
רותי לביא: לא נעצרו.
רותי לביא: נעצרו לכאורה.
רותי לביא: אמרו שעוצרים והמשיכו לפנות.
אורלי לוי אבקסיס: אני קיבלתי התחייבות- - -
קריאה: אז אני אומרת לך שאנחנו היינו בפינויים.
קריאה: היו פינויים, זו הייתה העמדת פנים גמורה.
קריאה: היה ניסיון לפינוי ברמלה שמנעו אותו רק פעילים שהיו במקום.
אורלי לוי אבקסיס: אני יודעת במה מדובר, חלמיש התחייבו לחצי שנה, אני פניתי לעמידר וקיבלתי לשלושה חודשים, יכול להיות שנגמרו שלושה החודשים האלה.
ערן כהן: אנחנו עושים קצת סלט בכל הנושא של פינויים.
ערן כהן: חבל, רציתי לדבר על העניין של חוסר דירות- - -
אורלי לוי אבקסיס: אתה תדבר בשדולה.
ערן כהן: ועל העניין של תקציבי החזקה, כי זה לדעתי הנושא החשוב ביותר, אבל אם אנחנו מדברים על הנושא של פינויים, וגם ישראל התייחס לאיזה שהוא מספר וחלק מהאנשים קפצו, אז גם בנושא הזה שנקרא פינויים אנחנו מחלקים אותו לשלושה חלקים.
ערן כהן: יש דיירים חוזיים וזה מה שישראל התכוון, כלומר אלה דיירי עמידר שנקלעו לחובות כספיים כאלה ואחרים.
ערן כהן: המספר שהוא נקב מאוד דומה למספרים בעמידר, כלומר אנחנו בעמידר בערך בשנה יש לנו בין 12 ל-15 פינויים כאלה בשנה.
ערן כהן: אלה דיירים שלא משלמים את שכר הדירה שלהם, עוברים תהליכים מסוימים, כמובן שזה תהליך שנמשך שנים, המוצא האחרון באמת, כשכלו כל הקיצין אנחנו מגיעים לשלב של פינוי, כשכבר בהתחלה העובדים של עמידר- - -
קריאה: אפשר לשאול שאלה, 11,000 שקל חוב זה כלו כל הקיצין?
קריאה: זה דורש פינוי?
ערן כהן: אני אתן לך הסבר.
אורלי לוי אבקסיס: את תמשיכי את הדברים בשדולה.
אורלי לוי אבקסיס: מי שמרגיש שהוא רוצה לדבר ולא דיבר מספיק.
ערן כהן: בשנים האחרונות, במיוחד בתקופה האחרונה, אנחנו הנחינו את העובדים של עמידר כבר בהתחלת החוק, כשהם מזהים שיש דייר שלהם באותו סניף שהוא מתחיל לצבור חובות- - -
קריאה: מאיימים עליו בעל פה.
ערן כהן: זה לא מדויק.
ערן כהן: תנו לי לענות, אני באמת אעשה את זה בקצרה.
ערן כהן: קוראים לו לסניף או שמגיעים אליו הביתה, מסבירים לו את הבעיה, מסבירים לו את המשמעויות של מה יקרה אם לא ישלם וכו', עושים הסדרים כאלה ואחרים עם בעלים שצברו חובות.
ערן כהן: תאמינו לי, ההנחיה היא ברורה, לא להגיע למצב הזה של פינוי וזו הסיבה שבסופו של דבר ממאות משפחות בשנה שמגיעות למצב של חובות כספיים אנחנו מגיעים למספר שהוא מאוד נמוך.
ליטל בר: יש לי שאלה.
אורלי לוי אבקסיס: לא, השתדלתי לתת אבל נגמר הזמן ואנחנו לא מגיעים לפואנטה.
ליטל בר: אני רוצה רק לדעת מאיפה הכסף לקמפיין.
ליטל בר: כי יש להם קמפיין מטורף בתקשורת, ברדיו ובטלוויזיה, מאיפה הכסף?
אורלי לוי אבקסיס: זה לא העניין.
אורלי לוי אבקסיס: שני משפטים אחרונים ואני רוצה לפנות גם למשרד הרווחה, גם למשרד השיכון.
ערן כהן: הנושא השני של פינויים זה מה שמוגדר פינוי של פולשים.
ערן כהן: רותי, אני הייתי בפגישה איתך ביחד, זה לא מה שהיושב ראש אמר, לא דייקת פה.
רותי לביא: סליחה, זה בדיוק מה שהוא אמר.
ערן כהן: לא נכון.
ערן כהן: רותי, זה לא פייר מה שאת עושה, זה לא המשפט שהוא אמר לך, אני הייתי לידך, אבל לא חשוב.
ערן כהן: כשאנחנו מדברים על פולשים- - -
אורלי לוי אבקסיס: חברים, תקשיבו, משפט אחרון.
אורלי לוי אבקסיס: אני חייבת לסכם את הדיון, מתחילה השדולה, השר מחכה.
ערן כהן: אני אסביר, זה משפט שהוא חשוב, כי אנחנו בסופו של דבר צריכים גם להבין את המשמעות.
ערן כהן: בעבר היו דירות ריקות, אנחנו עושים מאמץ עילאי לאכלס אותן.
קריאה: גם היום יש.
ערן כהן: גם הנתון שנמסר, מאות דירות פנויות, הוא לא נכון.
ערן כהן: הנתון הזה הוא לא מדויק, רוב הדירות שם מיועדות להריסה, אלה לא דירות שראויות לאכלוס, אבל- - -
קריאה: אתם מסרתם את הנתון.
ערן כהן: אבל אלה דירות שמיועדות להריסה, הן לא- - -
זהבה: למה הן מיועדות להריסה?
זהבה: כי לא הסכמתם להחזיק אותן.
שמעון נחמני: אבל איך יכול להיות שבתוך בניין דירה אחת שלכם נועדה להריסה?
שמעון נחמני: אז כל הבניין נועד להריסה.
ערן כהן: זה לא מדויק, יש דירות, וזה החלק הארי מהנתון שנמסר, שנמצאות בתהליך של אכלוס חוזר, אלה דירות שחוזרות לאכלוס וזה הדגש.
ערן כהן: הדירות שלא מאוכלסות וראויות לאכלוס, מדובר בכמה עשרות והן נמצאות ביישובים פריפריאליים.
זהבה: יש פה הרבה שקרים.
אורלי לוי אבקסיס: חברים, אני מאוד מתנצלת, אני רוצה לסכם את הדיון.
אורלי לוי אבקסיס: בשדולה אנחנו נמשיך כל מה שלא הספקתם.
זהבה: ומה עם השקרים שלו?
זהבה: אתם הרגשתם טוב, אחרי שפיניתם את ורד דנינו מהבית?
זהבה: אישה זקנה ועיוורת?
אורלי לוי אבקסיס: להרגיע, יש פה עכשיו סיכום.
יוסי שאול: רק משפט אחד, ברשותך.
יוסי שאול: קודם כל אני מעריך מאוד את הסבלנות שלך כלפי כל הנהלים והדברים האלה שאתם מציגים, ויש או אין, וכן נוהל כזה או אחר, אני רוצה להגיד לכם, רבותיי, אנחנו כרגע בשעת דחק, במצב חירום, מה שקרה ביום שבת זה אות אזהרה וזה עלול לחזור על עצמו וכשזה יחזור על עצמו אתם תהיו אחראים.
זהבה: אתם תהיו אחראים, יעקב ראש יהיה אחראי.
זהבה: אתם תהיו אחראים.
יוסי שאול: משפט אחרון.
אורלי לוי אבקסיס: אמרת משפט אחד, נגמר.
יוסי שאול: אנחנו לא רוצים יותר ועדות, אנחנו רוצים 2,400 יחידות דיור עכשיו.
יוסי שאול: תודה.
זהבה: וגם לעצור את כל הפינויים עד שיתברר אחרת.
אורלי לוי אבקסיס: למה את גונבת לי את התפקיד?
אורלי לוי אבקסיס: תגידי לי.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לומר משהו, אנחנו מפה יוצאים בפנייה דחופה מאוד לשר השיכון, שהוא בעצם הממונה על החברות המשכנות ואנחנו מבקשים לקחת פה שני דברים בחשבון, אחד מהם לעצור את נוהל הפינויים, לעצור את הפינויים לחלוטין עד אשר תתברר הבעיה, היקפה, הפתרונות שיש למדינה להציע.
אורלי לוי אבקסיס: בין לבין אנחנו מבקשים שייבנה נוהל מסודר בין משרד הרווחה למשרד החינוך למשרד השיכון ולמשרד לביטחון פנים, לגבי פינוי של משפחות עם ילדים.
אורלי לוי אבקסיס: עד אז אנחנו דורשים שלא יהיו פינויים, כלומר 'עד אז', הייתי רוצה בכלל עד שנמצא פתרון לדיור הציבורי, אני מודעת ליכולת שלנו ואני מודעת לאי היכולת של הוועדה לקבוע משהו.
אורלי לוי אבקסיס: אני מבקשת אולי לקבוע בין היתר גם שעון עצר לכל הפניות שמגיעות למשרד, במסגרת פניות הציבור, בנוגע לבדיקת זכאויות, השתתפות בשכר דירה ובקביעת הזכאות בכלל, כדי שאנשים לא יחכו חודשים.
אורלי לוי אבקסיס: מדובר פה על מישהי שנתנה דוגמה על ינואר או פברואר ועד עכשיו היא מחכה ועדיין לא נקבע לה, אז זו קצת קטסטרופה שבן אדם לא יודע מה ההתחייבויות שלו ומה מצפים ממנו.
ליטל בר: זהבה שאלה ואיימו לעצור אותה, בסניף של עמידר, הפקיד איים שהוא יעצור אותה.
זהבה: הוא איים שהוא יעצור אותי אם אני אמשיך לבקש ממנו פירוט חוב.
זהבה: אוקי?
זהבה: אסור לבקש פירוט חוב מפקידים.
קריאה: יש לי רק שאלה אחת.
אורלי לוי אבקסיס: חברים, למי שלא הבין, לגבי נוהל של פינוי עם ילדים, יהיה נוהל מסודר, כמו שהתבקשנו בעבר ואני יודעת שמתקיימים עכשיו לגבי נהלים של פינוי של משפחות עם ילדים באזורים ובמקומות אחרים, כמו בהתנחלויות וכמו בבנייה הבלתי חוקית במקומות ללא אישור.
מיכל ורשבסקי: משפט אחד.
אורלי לוי אבקסיס: לא, אתם לא מנהלים את זה.
אורלי לוי אבקסיס: לא מוצא חן בעיניכם, תגישו עליי תלונה.
אורלי לוי אבקסיס: אני מבקשת שאותו נוהל שמתחיל להתגבש יהיה מגובש במיוחד בכל מה שקשור לנושא של ילדים בתוך הדיור הציבורי או מחוצה לו, לא מעניין אותי מה, בכל פינוי של משפחה עם ילדים, מעבר לקו הירוק, בתוך הקו הירוק, לא מעניין אותי, דירות פרטיות, דירות של עמידר, דירות של הבנקים שפשטו את הרגל.
אורלי לוי אבקסיס: יהיה נוהל שבו ילדים לא ייזרקו לרחוב.
אורלי לוי אבקסיס: שלילדים תהיה קורת גג.
קריאה: לא פתרון זמני.
אורלי לוי אבקסיס: אני פונה למשרד הרווחה- - -
קריאה: הרבה פעמים יפרידו את הילדים מההורים, זו בעיה.
אורלי לוי אבקסיס: תאמיני לי, זה עולה למשרד הרווחה יותר מדי כסף, אין להם תקציבים, הם לא יעשו את זה.
אורלי לוי אבקסיס: אני פונה למשרד הרווחה לבקש ולדרוש את מה שהם מחויבים בעצם, ליווי של אותן משפחות בשלב הפינויים, אם וכאשר, בואו נקווה שלא יהיו פינויים אז לא צריך- - - אנחנו נמשיך ונעקוב, אנחנו נודיע לכולם על פגישה.
זהבה: רק שאלה אחת אחרונה, האם מישהו מבעלי התפקידים בעמידר יכול לאבד את תפקידו בגלל ההתנהלות הזאת?
קריאה: הפרוטוקול הזה יגיע אלינו?
אורלי לוי אבקסיס: הסיכום בוודאי יגיע למשרד הרווחה, אני בטוחה שלכם יש אינטרס לא מעט, יותר אולי אפילו מהאינטרס- - - לגבי נושא הזכאויות, לא שכחנו.
קריאה: שר השיכון ומנכ"ל הביטוח הלאומי אמרו שהם פותחים עכשיו קו חירום אדום, אם מתקשרים עכשיו זה תקליט, אין שם אפילו מישהו שעונה.
קריאה: אם עכשיו עוד פעם יהיה מישהו שירצה להתאבד, זה תקליט.
קריאה: תנסו עכשיו להתקשר און דה רקורד.
אורלי לוי אבקסיס: זה לא קשור לוועדה הזאת, זה לשדולה.
קריאה: אם היה עוד משה סלימן, אף אחד לא היה עונה לו.
קריאה: ערן כהן, רואים אותך כל הזמן, כל הזמן, אל תחשוב לרגע שאתה יכול להתחבא.
אורלי לוי אבקסיס: תמה הוועדה.
אורלי לוי אבקסיס: מי שרוצה, מגיע לשדולה באולם גליל.
זבולון אורלב: אני פותח את הישיבה.
זבולון אורלב: בוקר טוב, ועדות החינוך, התרבות והספורט, הוועדה לזכויות הילד, ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות וועדת העבודה, הרווחה והבריאות חברו יחד, ארבע ועדות, כדי להציג היום את נתוני השנתון של המועצה הלאומית לשלום הילד, השנתון על הילדים בישראל.
זבולון אורלב: מתברר שלא רק קשה להיות יהודי, אלא גם קשה להיות ילד בישראל.
זבולון אורלב: מתברר שמצבם של הילדים בישראל, יחד עם כך שיש מסה גדולה מאוד של ילדים שמאוד טוב להם כאן במדינת ישראל, שומרים על בריאותם, הם מקבלים חינוך ראוי, דואגים לזכויותיהם ויש להם מעטפת ראויה מאוד.
זבולון אורלב: לידם יש כמות גדולה מאוד של ילדים, יותר מדי גדולה של ילדים, שחשופים לבעיות ופגעים חברתיים קשים ביותר, והנתונים הם שאנחנו כמעט אלופי העולם בשיעורי העוני שיש בקרב ילדים.
זבולון אורלב: כמעט כל ילד שלישי במדינת ישראל חי מתחת לקו העוני.
זבולון אורלב: גם ילדים שחיים קצת מעל קו העוני, כי קו העוני הוא קו טכני, נאמר הכנסה של זוג עם ילד אחד, אם אינני טועה – וכנראה אני טועה – וקו העוני הוא בסדר גודל של 4,000 שקל הכנסה למשפחה, אם זה נכון, ואם המשפחה מרוויחה 4,002 שקל, הוא כבר לא בקו העוני.
זבולון אורלב: אז ברור שיש עוד כמות לא מועטה של ילדים שהם חשופים מאוד לבעיות של עוני, עזובה, עבריינות, בעיות בריאות וכדומה.
זבולון אורלב: חשיפת הנתונים היא חשובה, מפני שהיא מציבה ראי בפני החברה הישראלית, והיא גורם מזמן גם לרשויות המבצעות, משרדי הממשלה שנציגיהם יושבים כאן, וגם לנו חברי הכנסת, לראות את עצמנו אחראים להביא לתיקון המצב.
זבולון אורלב: לכן יש חשיבות רבה מאוד בחשיפת הנתונים ובהצבת הראי בפני החברה הישראלית, גם אם אנחנו נראים מאוד מאוד לא טוב.
זבולון אורלב: העובדה שאנחנו נתעלם מן הנתונים, העובדה שאנחנו נכחיש את הנתונים, היא לא מתכון נכון לתיקון הדברים.
זבולון אורלב: אשר על כן, אנחנו מקיימים את הדיון הזה, ונעשה את זה בתמציתיות.
זבולון אורלב: אני מכבד את יושב ראש הוועדה לזכויות הילד, חבר הכנסת דני דנון הנמרץ שלנו, שגם יאמר דברי פתיחה.
דני דנון: תודה רבה, אדוני יושב ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט, יושבת ראש ועדת העלייה והקליטה.
דני דנון: זה בהחלט מאורע חשוב שארבע ועדות של הכנסת יושבות יחדיו ומסכימות על דבר אחד, ובנושא הילדים יש בבית הזה הסכמה מלאה.
דני דנון: אנחנו עובדים עם המועצה לשלום הילד בצורה צמודה בוועדה לזכויות הילד, ברוב המקרים דוקטור קדמן, גם מסכימים - לא תמיד, אבל ברוב המקרים מסכימים איך לקדם את טובת הילדים.
דני דנון: לפני מספר חודשים ערכנו דיון בנושא חוק חובת הדיווח.
דני דנון: הזמנו לדיון את חברי הכנסת שנטלו חלק בחקיקה – דדי צוקר, הרב לוי, חנן פורת ואוריאל לין.
דני דנון: אני נדהמתי לראות כמחוקק את החשיבות של חוק בישראל.
דני דנון: אנחנו צריכים להבין שלפעמים אנחנו נכנסים לאותיות הקטנות ואומרים: זה ישפיע או לא ישפיע ואנחנו רבים מול ועדת השרים ונאבקים כדי להעביר חוקים.
דני דנון: בסופו של דבר, החוק הספציפי הזה שינה את המציאות בישראל ממצב שהיו 400 תלונות בשנה למצב שהיום יש 42,000 תלונות מבחינת החשיפה, מבחינת המשמעות.
דני דנון: לכן אני מאמין שאנחנו צריכים לקחת את הנתונים מהשנתון כוועדה לזכויות הילד, ככל ועדות הכנסת וגם למשרדי הממשלה ולראות איפה נדרשים תיקוני חקיקה.
דני דנון: זה יכול להיות בחקיקה ראשית, זה יכול להיות בתקנות, זה יכול להיות בחוזרי מנכ"ל, זה יכול להיות בכל צורה כזאת או אחרת; לקחת את זה וליישם את זה בפועל, כי בסופו של דבר, את כל מה שנחשף בדין וחשבון, את המצוקות ואת הפערים אי אפשר לפתור ביום אחד.