GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דין זהר: אני מאמין שהוועדה הזאת לא צריכה להתעסק בנושא החוק, כי גם חבר הכנסת אמסלם וגם היועצת המשפטית, דיברה שכבר יש חוק, שלפי דעתי גם הוא מספיק.
דין זהר: הוועדה צריכה להתעסק בנושא החינוך, צריכה להתעסק בנושא איפה באמת נותנים להורה את האחריות הזאת, ואיך מאפשרים לו את זה דרך הסברה, דרך שיח אמיתי.
דין זהר: יש הורים שלא יודעים איך לדבר עם הילדים שלהם.
דין זהר: לפני שאנחנו בכלל מדברים על חוק, בואו נדבר על הדבר הראשון, איך ההורים מדברים עם הילדים שלהם.
דין זהר: כמו שנאמר פה, איך ההורים יודעים את השפה של הילדים שלהם, זה משהו שהוועדה וחברי הכנסת צריכים לקחת ולהוביל אותו לפני חוק.
זבולון אורלב: תלמיד נוסף, יוני מבורך.
זבולון אורלב: מיוניסף, כן, אתה פה אורח קבוע.
זבולון אורלב: שוב, תציג את עצמך גם לחברים המשתתפים.
יוני מבורך: שלום.
יוני מבורך: אני תלמיד כיתה י' בפתח-תקווה, מרחיב קולנוע ותלמוד, בבית-ספר אחד העם.
יוני מבורך: אני חבר בנוער למען יוניסף.
זבולון אורלב: עכשיו לעניין.
יוני מבורך: הבעיה העיקרית היום של הזכות לפרטיות ובהקשר של הזכות לפרטיות זה הגבולות שלה.
יוני מבורך: על זה כולנו מדברים כאן.
יוני מבורך: על איפה להורה מותר באמת להתערב לילד.
יוני מבורך: איפה להורה מותר לחטט לו ביומן, בפייסבוק, לעבור על המגירות, איפה באמת מותר לו להתערב, באיזה שלב.
זבולון אורלב: ודעתך היא-?
יוני מבורך: דעתי שרק במקרים מאוד מאוד קיצוניים.
זבולון אורלב: אם הוא לא רואה את היומן, איך הוא יודע אם זה מקרה קיצוני או לא?
יוני מבורך: הוא רואה את הילד.
יוני מבורך: אני אישית חושב ששיח בין ההורה לילד, הרבה יותר חשוב לדוגמה, מחוק.
יוני מבורך: כולנו מדברים כאן על חוק שצריך להתקיים כדי, כמו שאמרת, כדי להעצים את הסמכות ההורית.
יוני מבורך: אבל לדעתי, הדבר לא נכון וקודם כל צריך להיות שיח ודיון בין הילד להורים.
יוני מבורך: השיח צריך להתחיל מגיל מאוד מאוד מוקדם ולא מגיל 13 או 14 או 15, כמו שכתוב כאן ורק אז בודקים אם לפרוץ לו לפייסבוק או לא.
יוני מבורך: הפריצה לפייסבוק צריכה להיות מקום באמת אחרון ברשימת הדברים שעל ההורים לבצע ובהחלט צריך קודם כל לדבר עם הילד.
זבולון אורלב: חן זלינגר מעמליה רצתה גם להגיב.
זבולון אורלב: בבקשה, בקצרה, אנחנו רוצים שהרבה אנשים יתבטאו.
זבולון אורלב: חן, תציגי את עצמך.
זבולון אורלב: מאיפה את.
חן זלינגר: אני ממכללת עמליה.
חן זלינגר: אני מירושלים.
חן זלינגר: רציתי להתייחס לפייסבוק, באמת.
חן זלינגר: כמו שרבני צהר התייחסו, הפייסבוק היום הוא הרחוב, הוא הזירה הציבורית.
חן זלינגר: אתה לא מלמד ילד זהירות בדרכים בגיל 14, אתה אפילו לא מלמד אותו בגיל 9 כשיש לו זכות לחצות את הכביש.
חן זלינגר: צריך לתת רקע, צריך להתחיל מההתחלה, צריך להתייחס לזה בדיוק כמו המרחב הציבורי, לא שולחים ילד בלי כלים.
חן זלינגר: פריצה זה כלי שאין לרוב ההורים, זה שבירת אמון מדהימה כשהורה הולך לגורם חיצוני ונותן לו את הזכות להיכנס לפייסבוק של הילד שלו.
חן זלינגר: יש פה מסר חינוכי מאוד מאוד קשה.
חן זלינגר: לך בתור הורה, או לרוב האנשים.
זבולון אורלב: למה לתת לגורם חיצוני?
חן זלינגר: רוב ההורים לא יודעים לפרוץ לפייסבוק.
זבולון אורלב: מה שאני לא יודע, אני אומר לאשתי.
חן זלינגר: הוא פונה לגורם חיצוני.
חן זלינגר: ברגע שהילד יבין שהיה לך כל-כך חשוב לפרוץ לו לפייסבוק, שאתה פנית לגורם חיצוני, יש פה כשל חינוכי מאוד מאוד קשה.
זבולון אורלב: אז על כן-?
חן זלינגר: צריך לחשוב האם זה באמת המסר שאתה רוצה להעביר.
חן זלינגר: זה כלי, פייסבוק, צריך לדעת ללמד להשתמש בו.
חן זלינגר: לא להתייחס לזה כאל מוקצה, וזה בגדול מה שיש לי להגיד.
זבולון אורלב: בקיצור, אם אני הולך לכזה חוק, כנראה שאני לא אהיה פופולארי בין בני הנוער.
חן זלינגר: פופולארי בטוח לא תהיה.
זבולון אורלב: העמדת אותי בפני דילמה מאוד קשה עכשיו.
זבולון אורלב: הרב שרלו, עכשיו תהיה השאלה לפוליטיקאים – האם הם צריכים לחוקק חוקים לפי הפופולאריות או לפי אמונתם וחשיבותם על-פי המסורת היהודית.
יובל שרלו: אין שאלה.
זבולון אורלב: אין שאלה, אני מסכים אתך.
זבולון אורלב: אני מסכים אתך ולכן אני רק שלושה מנדטים.
יובל שרלו: אתה יודע מה?
יובל שרלו: טוב לאדם להיות עם שלושה מנדטים שהוא מאמין בהם, מאשר עם 28.
יובל שרלו: לא אמרתי יותר כלום.
זבולון אורלב: אמרת.
זבולון אורלב: זה דבר חשוב.
זבולון אורלב: זהו, גמרנו עם בני הנוער.
זבולון אורלב: ניתן למכון אדלר לומר משהו ואחרי זה נתחיל עם הגופים האינטרנטיים.
זבולון אורלב: שלום לבנות מדרשיית עמליה, הצלחה בבחינות הבגרות.
זבולון אורלב: זה חשוב לא לעשות רק בגרות, ולבוא ולשמוע כאלה דיונים, אני מאוד מכבד ומאוד מעריך, סימן שהמורשת שלי במדרשיית עמליה עוד עובדת.
זבולון אורלב: אנחנו, אגב, נהגנו שבחודש אדר, עוד לפני שמתחילות בחנות הבגרות, היינו יוצאים לטיול השנתי הגדול של כיתות י"ב, כדי, אתה יודע, קצת לעזוב רגע את הלימודים ושלושה, ארבעה, חמישה ימים, למלא את המצברים בדברים אחרים והצליחו טוב מאוד בבחינות הבגרות.
זבולון אורלב: אז אנחנו עוד לפני גופי האינטרנט שיש לנו כאן כמה וכמה גופים ונשמע, נתחיל עם רינה כהן, במועצה הציבורית.
זבולון אורלב: אבל ממש, לעניין.
זבולון אורלב: קצר ולעניין, רינה.
רינה כהן: קצר ולעניין.
רינה כהן: אני רוצה להתחבר למה שדין אמר ולמה שד"ר צפיר אמרה.
רינה כהן: הדיון כאן היום מוכיח את הנושא של חולשת ההורות ומבוכת ההורות בימינו.
רינה כהן: הסוגיה ההורית הולכת ונעשית מורכבת יותר ויותר והסיפור הוא מבחינתנו חינוך, חינוך, חינוך, סיוע, סיוע, סיוע, להורים, המועצה הציבורית להורים בישראל שואפת לקדם חקיקה, אבל חקיקה בנושא זכותם של הורים לסיוע, הכוונה, ייעוץ והדרכה, ונושא של חינוך וגידול ילדים, זה הנושא שבו אנחנו רוצים לקדם חקיקה, נשמח להצטרף לרבני צהר בנושא הזה.
רינה כהן: אי-אפשר לגדל ילדים בלי האחריות ההורית ואני רוצה לשאול כאן שאלה שאולי תהיה לדיון נוסף והמשכי – מי לוקח אחריות על האחריות ההורית.
רינה כהן: מי אחראי על אחריות הורית שאין לה תחליף בחינוך וגידול ילדים.
זבולון אורלב: מי לדעתך?
רינה כהן: לדעתנו, צריך הבית הזה לקחת אחריות ולחוקק חוק שיפתח את הדלת להורים לקבל סיוע והדרכה ושזה לא יהיה תלוי בגודל הכיס שלהם.
זבולון אורלב: את לא מדברת על חינוך חינם חובה-?
רינה כהן: אני לא מדברת על חינוך חינם חובה, אבל אני כן מדברת על הכנה להורות, על ליווי הורים, בסוגיות שמעסיקות אותם והיום אלה הסוגיות של הורות משפחתית.
רינה כהן: הורות חינוכית קיימת, הורות קהילתית מתחילה להתפתח, ואנחנו מדברים על הורות משפחתית, שנשמעה כאן מכולם.
זבולון אורלב: תודה רבה, הדברים מאוד מאוד ברורים.
זבולון אורלב: עוד בענייני הורים, ליאן סלע ממכון אדלר, בבקשה.
ליאן סלע: אני באמת אעשה את זה בקצרה.
ליאן סלע: מאוד מאוד מחזקת את כל הדברים שנאמרו כאן על-ידי דין ועל-ידי רינה.
ליאן סלע: אני רק רוצה לחדד בקצרה.
ליאן סלע: למידת נהיגה, במדינת ישראל, לא מתחילה בגיל 17, למידת הנהיגה מתחילה בגיל אפס.
ליאן סלע: ברגע שהילד יושב באוטו, הוא רואה מה שאתה עושה וזה מה שהוא יודע וככה גם למידת התקשורת והדיאלוג עם הילדים, זה נאמר, אבל אני רק רציתי לחזק את הדבר הזה.
ליאן סלע: במכון אדלר אין לנו עניין לבוא ולהגיד להורה – תחדור לפרטיות ברמה יום-יומית אם אין צורך.
ליאן סלע: מצד שני, כן יש לך צורך ליצור תקשורת שמכבדת, ליצור דיאלוג שוטף שמתעניין ושדואג.
ליאן סלע: מותר להגיד לילד שלך – אני דואג לך, אני לא רוצה לשלוט לך בחיים, אני לא מעוניין לבטל לך את הפרטיות או את הכבוד האישי שלך, אבל אני מוכרח לדעת מה שלומך.
ליאן סלע: אני כן רוצה לומר שהמועצה הציבורית להורים, אני רוצה לומר שהנקודה הנכונה שיכולה לבוא הרבה לפני החוק היא באמת דרך הבית הזה, אם ידאג ויאפשר להורים לקבל הדרכות כי באמת זה דבר שקשה לייצר, אנחנו במכון עושים את זה מדי ערב, בקבוצות ההורים, לתת את הכלים ובגיל ההתבגרות זה עוד אפילו הרבה יותר קשה, איך בכל-זאת ליצור דיאלוג עם מתבגר, כשאתה רואה אותו מדוכא, כשאתה רואה אותו מוטרד מאוד, אתה יודע שאתה מוכרח לברר מה שלומו ובמקרים האלה, זאת לא שאלה.
ליאן סלע: אני חושבת שיש כלים ואם המדינה תפתח אפשרות להדרכות הוריות לתקשורת, עם הילדים, לא רק סביב האינטרנט, אנחנו אולי לא נצטרך את החוק הזה יותר מדי פעמים.
זבולון אורלב: נועה טייכפייר, בבקשה.
זבולון אורלב: משפ"י.
זבולון אורלב: מנהלת היחידה למצבי לחץ וחירום בשפ"י, שירות פסיכולוגי ייעוצי.
נעה טייך פייר: כן.
נעה טייך פייר: לא אחזור על דברים שנאמרו כאן, ברובם חשובים ומשמעותיים ואנחנו מברכים על הדיון הזה שאנחנו עסוקים בו מדי יום.
נעה טייך פייר: הייתי רוצה רק להוסיף.
נעה טייך פייר: נאמר כאן על-ידי כב' הרב שרלו שיש צורך בכפייה של מערכת החינוך לעסוק בנושא הזה.
נעה טייך פייר: אני לא חושבת שיש צורך בכפייה, מכיוון שהנושא הזה הוא נושא מדובר, עוסקים בו, יצאה מטעם משרד החינוך איגרת להורי כלל בתי-הספר שנקראת מתחברים לטוב, שעוסקת בדברים החיוביים שיש ברשת ובמרחבים האלה.
נעה טייך פייר: אני חושבת שהעמדה - - -
זבולון אורלב: יש לי רק שאלה אחת, סליחה שאני קוטע, יש פה הורים שהילדים שלהם נמצאים במערכת החינוך?
זבולון אורלב: ירימו את היד.
זבולון אורלב: מישהו מכם קיבל את האיגרת הזאת?
זבולון אורלב: שירים את היד.
זבולון אורלב: הבנת את העניין?
יובל שרלו: לא, אני דיברתי על סדר גודל לגמרי אחר.
זבולון אורלב: עשיתי פה הדגמה פשוטה.
זבולון אורלב: אני בטוח, אגב, ששלחתם את האיגרת.
זבולון אורלב: אבל ראית שהאיגרת הזאת, ההורים לא יודעים עליה.
נעה טייך פייר: אני הייתי רוצה להוסיף לאיגרת, מעבר לדברים החיוביים שיש במרחבים האלה, נאמרו פה דברים מאוד קשים על ההורים ואני דווקא פוגשת ויכול להיות שככה טובה הביאה איזה שהיא עמדה שהורים לא מגיעים, אבל מדרישה מאוד גדולה מבתי-הספר לעסוק בנושאים האלה, לפגוש אחר-הצהריים קבוצות של הורים ולתת הדרכה לחיוב ולמקום שבו ההורים צריכים להיות נוכחים עבור הילדים שלהם.
נעה טייך פייר: אני כן הייתי רוצה להגיד שהתפקיד ההורי במרחב האינטרנטי אינו שונה מתפקיד הורי בכל מרחב אחר ולכן צריכה להיות, צריך להיות דיבור מאוד משמעותי של משרד החינוך, של צוותי מורים, עם הורים וזה גם מקום של מערכת החינוך לעסוק בזה, לא רק, אבל גם, וזה קורה.
זבולון אורלב: נעה, אני נורא נודניק, אני נורא ממש מצטער, כשהגיעו למסקנה שסוגיית הזהירות בדרכים היא שאלה של פיקוח נפש, אז הכניסו את זה לתוכנית החובה, גם ביסודי וגם בעל יסודי, באמצעות הרשות במשרד התחבורה, הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, במימון שלהם בכיתות י"א, י"ב.
זבולון אורלב: כלומר, בסוגיה שחושבים שהיא בעייתית, משרד החינוך ידע.
זבולון אורלב: בסוגיה הזאת לדעתי שוב הטכנולוגיה מאוד מקדימה את המציאות שלכם ועדיין, אני ער לכל הדברים הטובים שאתם עושים, אבל זה לא חודר למערכת החינוך.
זבולון אורלב: תעשי בדיקה ותעשי משוב מה קורה בתוך בתי-הספר, זה לא על סדר היום.
נעה טייך פייר: הייתי רוצה רק להוסיף משפט אחד.
זבולון אורלב: אני פעם, כשהייתי, בעברי, מנכ"ל משרד החינוך והתרבות, אז זה עוד היה גם התרבות קשור לחינוך וגם הספורט, היום הכל התפרק, עשינו רשימה כמה משימות מוטלות על בית-הספר, חוץ מללמד את תוכנית הלימודים.
זבולון אורלב: והיה יושב ראש מזכירות פדגוגית שבינתיים נפטר, ד"ר אליעזר מרקוס, כשהוא הגיע ל- 180, אמרתי לו – תעצור.
זבולון אורלב: בית-הספר, מוטלות עליו המון משימות.
זבולון אורלב: השאלה איפה זה מדורג במשימות.
זבולון אורלב: אני לא אומר שיש משימות לא חשובות, אבל אני לוקח את זה לא פחות מסוגיית הזהירות בדרכים.
זבולון אורלב: תראי כמה מאמצים וזה חלק מתוכנית החובה של בתי-ספר.
זבולון אורלב: אם אנחנו מגיעים למסקנה שהזירה הדיגיטאלית האינטרנטית הווירטואלית, נקרא לזה, היא זירה מסוכנת לילדים, הגיע הזמן לעגן אותה בדרך כזאת או בדרך אחרת, כתוכנית חובה חינוכית לימודית, צריכים לעשות את זה.
זבולון אורלב: אם לא, המשמעות היא – תשמע, רוצים – אוכלים, לא רוצים – לא אוכלים.
זבולון אורלב: זה הסוגיה של האלימות, זה הסוגיה של ההימורים, זה הסוגיה של האלכוהול, זה סוגיה של סמים.
זבולון אורלב: יש כאן סוגיות רבות שאני לא מקל ראש בהן, בשום פנים.
זבולון אורלב: ואני המייסד של כישורי חיים.
נעה טייך פייר: אז הייתי רוצה להגיד משפט על כישורי חיים.
זבולון אורלב: אני המייסד של כישורי חיים, שחשבנו שבתוך כישורי חיים, ייכנסו כמה נושאים חובה, מובנה, בתוך מערכת החינוך.
זבולון אורלב: אבל לצערי, אני כנראה צריך לחזור למשרד החינוך.
נעה טייך פייר: אז נשמח.
זבולון אורלב: אבל עם שלושה מנדטים זה קשה.
נעה טייך פייר: הייתי רוצה רק כמשפט סיכום לומר שבמסגרת כישורי חיים כן יש את כל הנושא של עבודה על שומרי הסף ואני אפילו יכולה, אם יש זמן, לתת דוגמה איפה שומרי הסף כן באים לידי ביטוי במרחב האינטרנטי ועד כמה נעשית עבודה יום-יומית, שעה בשבוע, במסגרת כישורי החיים, גם בנושא של לשמור במרחב האינטרנטי על החברים ועל עצמם, כילדים.
זבולון אורלב: כל המחשבים במערכת החינוך, במוסדות, בספריות וכדומה, יש בהן תוכנות סינון?
זבולון אורלב: מישהו יודע?
נעה טייך פייר: אני לא יכולה לענות, אין לי מושג.
יובל שרלו: זאת החלטה של כל רשת וכל מוסד בפני עצמו.
זבולון אורלב: אנחנו עכשיו לגופי האינטרנט, לא לפי סדר החשיבות והגודל הכספי, אלא לפי הסדר שנרשמו.
זבולון אורלב: נועה אלפנט מגוגל בישראל, בבקשה, נועה.
נועה אלפנט לפלר: תודה.
נועה אלפנט לפלר: שלום לכם.
נועה אלפנט לפלר: אני מצרפת לחשיבות שנתנו דוברים לפניי לחינוך ולשיח עוד לפני פעולות אחרות שנוגעות לחקיקה, ומעבר לזה אני רוצה להפנות את תשומת לבכם לדו"ח מחקר שפורסם ממש לפני שבועיים, בבית-הספר לתקשורת במכללה למינהל, על פעילות של החברה הישראלית ברשת החברתית והדו"ח, יש כאן עותק ליושב-הראש, והדו"ח הזה נמצא באתר של בית-הספר לתקשורת באופן חופשי, זה מחקר שבוצע במימון של גוגל.
נועה אלפנט לפלר: הדו"ח הזה מצא ממצא מעניין, שאני רוצה לשתף אתכם.
נועה אלפנט לפלר: כצפוי, יש פער דיגיטאלי בין בני הנוער למבוגרים ואת זה אפשר היה להניח, אבל מה שעוד נמצא זה שמבוגרים שפעילים ברשת החברתית, כאשר יש פעילות ברשת החברתית, הפער נעלם.
נועה אלפנט לפלר: זאת אומרת, מי שפעיל ברשת החברתית, יודע עליה הרבה יותר, נוטה להשתמש בכל ההזדמנויות שהיא מאפשרת, לבטא את עצמו וכן הלאה.
נועה אלפנט לפלר: ולכן, אני מסכימה עם קודמותיי שהדבר הראשון עבור ההורים ואני גם אימא בעצמי ומתמודדת עם השאלות האלה, זה להיות פעילים בעצמם.
נועה אלפנט לפלר: להיות חברים של הילדים שלהם, לשוחח עם הילדים שלהם, להיות בעצמם מודעים גם לסכנות אבל גם להזדמנויות הרבות שהרשת מציעה.
נועה אלפנט לפלר: ודבר שני וכאן באמת שוב, עניין החינוך.
נועה אלפנט לפלר: המוקד חייב להיות בקידום אוריינות תקשורת, אותו מושג לא קליט, גם של ההורים וגם של הילדים ובני הנוער.
נועה אלפנט לפלר: אולי אינכם מכירים, אבל אתם מוזמנים להיכנס למרכז לבטיחות המשפחה של גוגל, שפונה להורים יחד עם שותפים נוספים ומפנה להרבה מאוד כלים, גם כלים טכנולוגיים, אבל גם כלים בתפישת המקום של האינטרנט וכיצד לשוחח עם הילד.
נועה אלפנט לפלר: אני יודעת שמשרד החינוך עושה פעולות רבות ויש חומרים רבים באתרים, עוד בלי שההורים יגיעו לבית-הספר, בטיפים לגלישה בטוחה וכן הלאה, האתר בין הצלצולים ועוד.
נועה אלפנט לפלר: אז להורים יש כלים, הם צריכים קצת לחפש ולמצוא חומרים נגישים ברשת.
נועה אלפנט לפלר: ודבר אחרון, בני הנוער והילדים הם לא רק חלק מהבעיה, הם גם חלק מהפיתרון.
נועה אלפנט לפלר: בוודאי חלקכם מכירים את הפרויקט שומרי המסך שאנחנו עושים, שבני הנוער עצמם עושים קמפיינים לגלישה בטוחה היום.
נועה אלפנט לפלר: עכשיו אנחנו גם בתהליך של פנייה לבתי-הספר היסודיים, יחד עם האגף למוגנות ובטיחות ברשת במשרד החינוך.
קריאה: אזרחות דיגיטאלית?
נועה אלפנט לפלר: כך שיש הרבה עשייה ומקום לעוד עשייה, עוד טרם מגיעים לחקיקה, בהגברת המודעות ומתן כלים ואנחנו שמחים לקחת בזה חלק.
זבולון אורלב: איגוד האינטרנט הישראלי, מי-טל גרייבר שוורץ, בבקשה.
מי-טל גרייבר שורץ: כבודו הזכיר בתחילת הדיון על כל מיני מקרים של אלימות באינטרנט, אז אני יכולה להזכיר על מקרים שהתפרסמו גם לאחרונה, על מקרי אלימות רגילים, ברחוב, בכל מיני מקומות אחרים.
מי-טל גרייבר שורץ: האלימות קיימת היום בכל מקום, צריך לטפל בה בדרך של חינוך והסברה ולהורים יש חלק מאוד מאוד חשוב בעניין הזה.
מי-טל גרייבר שורץ: האינטרנט לא שונה מהעולם האמיתי, לא צריך לחוקק לו חוקים שהם מיוחדים לאינטרנט.
זבולון אורלב: האינטרנט לא שונה מהעולם האמיתי.
מי-טל גרייבר שורץ: האינטרנט לא שונה מהעולם האמיתי, כמו שיש אלימות ברחוב, יש אלימות באינטרנט.
מי-טל גרייבר שורץ: היתרון של האינטרנט הוא בהפצה ובעובדה שזה מגיע לכל מקום.
יובל שרלו: אני יכול לשאול שאלה?
יובל שרלו: אם ביתו של אדם היה מבצרו, היום ביתו של אדם, מכוח האינטרנט, הוא לא מבצרו.
קריאה: חדרו של ילדו אינו מבצרו.
יובל שרלו: זה המקום הכי מסוכן.
יובל שרלו: איך את יכולה לומר, יכול להיות שאת צודקת, יש אלימות פה ויש אלימות כאן, אבל להגיד שהאינטרנט לא שינה את המפה?
מי-טל גרייבר שורץ: האינטרנט שינה את המפה, אין ספק, זה הדבר האחרון שאני אגיד, שהאינטרנט לא שינה את המפה.
זבולון אורלב: אני מוכרח לומר לך שאת פשוט הדהמת אותי עכשיו.
מי-טל גרייבר שורץ: האינטרנט בהחלט שינה את המפה, הוא שינה את המפה בכיוונים של הפצה, בכיוונים של המהירות של המידע שיש באינטרנט.
זבולון אורלב: הזמינות, הזמינות, האנונימיות, אלה שני דברים מאוד יסודיים.
מי-טל גרייבר שורץ: אבל ברמה של חקיקה, החקיקה שיש בעולם הפיסי, מתאימה גם לעולם האינטרנטי.
מי-טל גרייבר שורץ: אין צורך להחיל חקיקה, אלא במקרים מאוד מיוחדים.
זבולון אורלב: מי-טל, מי-טל, יש הבדל אם אדם מתחזה יוצר קשר עם נערה צעירה והיא חושבת שמולה עומדת בחורה צעירה, לבין העולם האמיתי, שאת הדבר הזה היא לא היתה עושה ברחוב וליד הבית שלה או בחדר המדרגות שלה.
זבולון אורלב: יש כאן הבדל יסודי.
נירה לאמעי: אנחנו יושבים חודשים על הצעת חוק כדי להגיע לאיזה שהוא איזון על איך אנחנו חושפים פרטים של אדם שעשה עוולה ברשת האינטרנט, למה?
נירה לאמעי: האנונימיות היא חלק קריטי, כי אין לנו מושג אפילו איך להגיע לאותו אדם.
זבולון אורלב: מה שאסור לו לעשות בעיתון היום מותר לו לעשות באינטרנט.
מי-טל גרייבר שורץ: יש מקרים בהם צריך לטפל באופן ספציפי באינטרנט, המקרה של אנונימיות והצעת החוק הזאת, בהחלט אחד המקרים שצריך לטפל באופן ספציפי, מקרה של דואר זבל הוא מקרה שצריך לטפל באופן ספציפי, אבל אלו מקרים מאוד ייחודיים.
נירה לאמעי: לא, ההצעה שלנו היא על עוולה, יש כל מיני סוגי עוולות.
מי-טל גרייבר שורץ: מקרים של אלימות וחינוך הורים אינם שונים בין האינטרנט לבין העולם האמיתי.
מי-טל גרייבר שורץ: העובדה שצריך לחנך את הילד ודיברו פה הילדים, לחצות את הכביש ולחנך אותו לזהירות בדרכים, ההורים צריכים לחנך אותו גם לשימוש נכון ונבון באינטרנט, ללא הבדל.
מי-טל גרייבר שורץ: האמירות שהיו פה לגבי הכנסת החינוך לשימוש נבון באינטרנט, כחלק מתוכנית הלימודים המסודרת של משרד החינוך ולא כבחירה של המורה בזה, היא בהחלט חיובית.
מי-טל גרייבר שורץ: פריצה של ההורה לפייסבוק, אני אפילו לא מבינה למה צריך את זה, אחד מהדברים שההורה יכול וצריך לעשות זה להיות חבר של הילד שלו בפייסבוק, זה דרך חיובית להגיד לילד – אני אחראי עליך, אני שומר עליך, אני שם.
נירה לאמעי: אני שמעתי על ילדים שיש להם עמודים כפולים, עמוד אחד שהם חברים של המורה וההורה, והיתר – לחברים.
אילן אוסטפלד: שם גם תאריך הלידה שונה.
מי-טל גרייבר שורץ: יש אפשרות לעשות איזה שהיא אמנה בין הילד לבין ההורה, הכל שאלה של חינוך.
מי-טל גרייבר שורץ: בטח אי-אפשר לחייב את הילד בחוק, את ההורה בחוק, לפרוץ לחשבון הפייסבוק של הילד שלו.
זבולון אורלב: אין כזאת הצעה.
זבולון אורלב: לא צריכים גם להיסחף ולהגזים.
מי-טל גרייבר שורץ: הזכרתם פה את תוכנות הסינון, אז אני אזכיר שוב שתוכנות הסינון היום, יש חוק שמחייב את ספקי האינטרנט לתת את תוכנות הסינון בחינם.
זבולון אורלב: להציע.
נירה לאמעי: להציע, והם לא מציעים למנויים מתחדשים, אגב, יש שם בעיה רצינית של אכיפה.
מי-טל גרייבר שורץ: כבר העליתי את זה בדיון קודם בוועדה ולדעתי הועברה שאילתה למשרד התקשורת בנושא שלך.
זבולון אורלב: תשובה לא טובה.
מי-טל גרייבר שורץ: ודבר אחרון, גם משהו שהזכרתי בדיון קודם, זה על נושא של משמר אזרחי באינטרנט, שהעברתי את ההצעה גם לכבודו.
זבולון אורלב: ולצערי, המשטרה, המשרד לביטחון פנים עדיין לא מאמץ אותה.
זבולון אורלב: רשות הדיבור ליריב פאר, מנכ"ל אינטרנט רימון.
יריב פאר: תודה.
יריב פאר: נעים מאוד.
יריב פאר: אני קודם כל גאה להוביל חברה שחמש שנים, קמים כל בוקר, מפתחים פתרונות כדי לייצר הגנה על ילדים באינטרנט.
יריב פאר: אנחנו היום למעלה מ- 50,000 בתי אב.
זבולון אורלב: גילוי נאות, האינטרנט אצלנו בבית, יש לו את התוכנית הסינון של אינטרנט רימון.
יריב פאר: אני חושב שמה שהכי חשוב לי להעלות פה זה נושא העיוורון.
יריב פאר: אני חושב שאם היינו יכולים להביא לפה קבוצה של הורים ולשאול את אותן שאלות ששאלו את פארה ואת שאר הילדים, היינו מקבלים תשובות הפוכות.
יריב פאר: זאת אומרת, להורים המחקרים מראים שאין להם מושג מה קורה, הם מדברים על סדר גודל של בערך 75% מהילדים אומרים שההורים לא יודעים מה קורה, שואלים הורים – אתם יודעים איפה הילדים נמצאים?
יריב פאר: הם נותנים תשובות הפוכות מהילדים.
יריב פאר: כששואלים ילדים איפה הם נמצאים, אנחנו מדברים על מספרים מדאיגים.
יריב פאר: ילדים מדברים על חשיפה, על Abuse, ואני גם מתייחס למהלך המאוד יפה של רבני צהר, אבל צריך להגיד את האמת, אני בא מהחיים, אנחנו פוגשים מתוקף תפקידנו, ילדים, הורים, מחנכים, הרבה מאוד עמותות שמתעסקות עם המקרים שכבר אחרי, עם איך מטפלים בהתמכרויות וטיפולים ואנחנו יודעים מה קורה.
יריב פאר: קודם כל, זה מתחיל הרבה לפני גיל 13, לפני גיל 12 ו- 13, ילדים נחשפים בגיל הרבה יותר מוקדם.
יריב פאר: יש לנו עבודה עם חוקרי משטרה שעיקר הפגיעה, סדר גודל, קודם כל עובדתית, היא בין גילאי כיתות ה' – ט', זה טווח הגילאים ששם בעיקר יש את החשיפה גם כי הם נמצאים וגם כי הם פחות יכולים להפעיל שיקול דעת נאות.
יריב פאר: אני מדבר על העיוורון הזה, כי קודם כל, תראו, היום בבוקר, לא לכבוד הוועדה, אבל יצא, כל יום יש משהו אחר, ועדיין יש סוג של עיוורון לגבי עוצמת הבעיה ואני חושב שיש פה בלבול בין מצד אחד הרצון לשמור על זכויות הילד שזה משהו שהוא קדוש, ומצד שני, יש פה אחריות הורית.
יריב פאר: אני חושב שבנקודת הזמן הנוכחית, קודם כל אין ברירה.
יריב פאר: ההורים חייבים לקחת אחריות, ההורים חייבים להיכנס לזירה.
יריב פאר: אני חושב שהבית הזה לפני חקיקה צריך לקדם את זה, צריך לדבר על זה.
יריב פאר: אנחנו מאמינים, דרך אגב, בשלושה מעגלים.
יריב פאר: אני חושב שדבר ראשון, לפני הכל, זה חינוך.
יריב פאר: חינוך מתחיל, חינוך לילדים, חינוך להורים, אני שותף למה שאמרו לפניי.
יריב פאר: לצערנו, צריך להגיד את האמת, יש הרבה מאוד הרצאות מאוד מרתקות, אנחנו מביאים את מיטב האנשים, בקושי 30 הורים מגיעים ושוב, זה מאותו מקום של העיוורון של אי-הבנת הבעיה.
יריב פאר: היום, כל הורה מבין שחוגרים את הילד כשנכנסים לאוטו, אבל אני לא רוצה לייצר פה יותר מדי הפחדות, אפילו לי זה כבר התחיל להציק, אבל כל אחד מוזמן בזמנו החופשי להיכנס לכל צ'ט מוכר באינטרנט, לוואלה, לנענע-10 ולרשום יעל 99 או כל מה שאתם רוצים, חכו 30 שניות, תראו מה קורה.
יריב פאר: ולכן, אי-אפשר להתעלם מהמציאות הזאת וצריך לחנך, להסביר לילדים, יש בלבול זהויות.
יריב פאר: יש הרבה מאוד בעיות שהילדים נחשפים בגיל צעיר ויש פה פסיכולוגים שיכולים לתת הרצאות בנושא.
יריב פאר: אנחנו מאמינים שקודם כל זה חינוך, חינוך לילדים, חינוך להורים.
יריב פאר: דבר שני, יש פתרונות טכנולוגיים.
יריב פאר: יש עיוורון לגבי הפתרונות.
יריב פאר: אנחנו מביאים טכנולוגיה מדהימה, לא מחויבת דרך אגב, לפולשנות, אנחנו באופן אישי דוגלים בהעמדת גדר ואנחנו מייצרים התראות וההורה לא צריך לדעת מה קורה בחשבון של הפייסבוק.
יריב פאר: יש פתרונות, צריך לדעת לבצע הבחנה בין פתרונות.
זבולון אורלב: רגע, לא הבנתי.
זבולון אורלב: יש פתרונות לכך שחשבון הפייסבוק שמתנהל על-ידי ילדים, יש תוכנות שמסננות איומים או הצגות מצג שווא של אנשים שמציגים לילדים?
יריב פאר: ברמה הטכנית אין שום בעיה.
יריב פאר: בתפישה שלנו, אנחנו מעמידים אפשרות שהמערכת יודעת לזהות מה קורה אבל היא לא מבצעת שום חסימה ושום הסרה.
יריב פאר: מה שיש לילד בפייסבוק זה הפייסבוק שלו, אנחנו לא מתערבים.
יריב פאר: יש פתרונות אבל שבמידה ומוגדרים סדר גודל של אירועים שמוגדרים כחריגים, יש אפשרות לייצר על זה התראה, שההורה ייכנס לזירה, וזה לא פשוט.
יריב פאר: וזה עניין, יש פתרונות שמאפשרים להורה להיכנס ולראות ממש את הצפייה של מה שקורה בפייסבוק של הילד.
יריב פאר: דרך אגב, אחד הקשיים הכי גדולים בפתרונות האלה, שהילד צריך לאשר את זה.
יריב פאר: וזו משימה לא קלה.
זבולון אורלב: למה הילד צריך לאשר את זה?
יריב פאר: כי חלק מהפתרונות דורשים.
יריב פאר: קודם כל, ברמה הטכנית, חלק מהפתרונות שקיימים, אתה רוצה להיות חבר של הילד, אתה צריך לאשר.
יריב פאר: יש מערכות, פייסבוק זה מערכת, זה פלטפורמה פתוחה.
קריאה: אתה צריך ליידע אותו, אתה צריך שיתוף פעולה.
יריב פאר: אני מדבר על ילדים צעירים.
יריב פאר: אני יודע שצוקרברג, אנחנו תמיד צוחקים כשאנחנו שואלים מי חושב שהילד שלו אינו דובר אמת, אף אחד לא מצביע.
יריב פאר: כמה ילדים מחוברים לפייסבוק?
יריב פאר: כולם מצביעים.
יריב פאר: אתם יודעים שאתם בבית-ספר יסודי?
יריב פאר: אנשים, הילדים מחוברים, בסדר?
יריב פאר: והילדים האלה, הם אל ששים תמיד לאשר.
יריב פאר: ככל שהגיל יותר קטן – הם מאשרים.
יריב פאר: כשהגיל עולה, הם כבר לא מאשרים.
יריב פאר: אני מאוד מסכים עם הילדים פה, עם החבר'ה שדיברו לפני, גם עם פארה, באמת יש איזו נקודה שזה כבר באמת הופך להיות פחות חשוב, פחות רלוונטי, מגילאים כבר יותר בוגרים.
יריב פאר: אני אומר – אחד, קודם כל, חינוך, שתיים – יש כלים, שלוש – יש לי אמירה פה בנושא המניעה.
יריב פאר: היא כמעט לא קיימת.
יריב פאר: הנוכחות המשטרתית, הפתרונות, ילדים צריכים לדעת שאם כבר קרה משהו, שיהיה לאן לפנות.
יריב פאר: אני חושב שבמדינה שלנו, זה כמעט ולא קיים, אני חושב שהסטטיסטיקה שמוצגת היא לא בהכרח משקפת את המציאות ואני אומר שזה המעגל השלישי, כשזה כבר קורה, שלילד יהיה לאן לפנות.
יריב פאר: אנחנו מקבלים פניות, אנחנו מנסים לעזור לגופים שפונים אלינו.
יריב פאר: איך אומרים לא עליך, יש לנו הרבה עבודה בנושא, אין לנו אפשרות להתבטל ממנה, צריך פה גם בחלק הזה, צריך לעשות פה עשייה.
יריב פאר: אנחנו בפיגור עצום אל מול המציאות.
יריב פאר: אלה שלושת המעגלים.
זבולון אורלב: יש מושג כמה בתים מחוברים לאיזה שהיא תוכנת סינון?
זבולון אורלב: יש איזה מידע?
זבולון אורלב: לאו דווקא שלכם.
זבולון אורלב: איזה אחוז באוכלוסייה משתמש בתוכנות הסינון?
יריב פאר: אנחנו מובילים היום את השוק הזה ויש פתרונות נוספים.
יריב פאר: קודם כל, כל פתרון הוא טוב, אבל אני מדבר על עשרות אלפים בודדים.
יריב פאר: חוץ מאיתנו.
זבולון אורלב: בתי אב?
יריב פאר: בתי אב.
יריב פאר: ואני אומר שמה שיש, עם כל הכבוד, הפתרונות לטובת החוק, הם עלה תאנה.
זבולון אורלב: תגיד לי באחוזים.
זבולון אורלב: מתוך 100% בתי האב בישראל, איזה אחוז אתה משער שיש בהם תוכנות סינון?
יריב פאר: שלושה-ארבעה אחוז, מקסימום.
מנחם קופרמן: לא יכול להיות.
יריב פאר: בתי-אב בישראל?
זבולון אורלב: אנחנו במיעוט.
זבולון אורלב: הנה עוד הוכחה שאנחנו מיעוט.
יריב פאר: ואני אומר יותר מזה, אני מייצג פה כמובן גוף מסחרי, אבל לטובת הדיון, יש פתרונות לכאורה ואני יודע מה מעמידים.
זבולון אורלב: שלושה-ארבעה אחוז?
יריב פאר: זו הערכה שלי.
יריב פאר: אני לא חשוף למספרים של החברות האחרות.
זבולון אורלב: מי יכול לדעת כזה נתון?
יריב פאר: משרד התקשורת, לדעתי, יכול לקבל את זה.
זבולון אורלב: להכין לי, להכין לי.
מי-טל גרייבר שורץ: הנתונים הם נתונים לא רשמיים, אבל אנחנו מכירים את אותם נתונים.
יריב פאר: כשדיברתי על העיוורון, אני אומר ליושב ראש הוועדה, גם לטובת, כשדיברתי על העיוורון, יש, הפתרונות הם פתרונות לכאורה, זה סוג שאני לא יודע עד כמה האנשים פה מכירים טכנולוגיה, URL filtering, זה דברים, הילדים מחייכים.
יריב פאר: או שזה חוסם אותם או שזה לא חוסם אותך, אבל זה עובד הפוך בדרך-כלל.
יריב פאר: זה לא פשוט לעשות את העבודה הזאת.
זבולון אורלב: התוכנות סינון הן גם על המכשירים האלה?
יריב פאר: שאלה מצוינת.
יריב פאר: אני מתנצל פה אם אני טיפה נכנס לחלק שלנו.
זבולון אורלב: התשובה היא כן או לא?