GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ענבר יחזקאלי בליליוס: זאת אומרת זה ככה הגיע אליו, גם אהרון אטיאס, היו לנו הרבה שיחות טלפוניות סביב הנערות הספציפיות וסביב בכלל הסוגיה.
ענבר יחזקאלי בליליוס: באמת תמונה מאד מאד קשה וככה כבר כמה פגישות עשינו בעניין הזה.
ענבר יחזקאלי בליליוס: בסופו של דבר השורה התחתונה היא שצריך לגייס- אני ענבר יחזקאלי בליליוס, יועצת השר.
ענבר יחזקאלי בליליוס: בסופו של דבר בשורה התחתונה - - -
זבולון אורלב: שלא הצליחה לשכנע את השר במשהו.
ענבר יחזקאלי בליליוס: זה באמת נושא שאי אפשר להישאר אדישים אליו.
זבולון אורלב: לא, לא, אני מדבר על משהו אחר.
ענבר יחזקאלי בליליוס: כן.
ענבר יחזקאלי בליליוס: צריך רק להגיד שגם לגייס כספים לחסות הנוער, כדי לפתור את המשבר שהיה שם ושיהיו צוותים ככה של עובדים גם יותר טובים וגם רבים יותר, זה שלב אחד.
ענבר יחזקאלי בליליוס: צריך לגייס כסף נוסף כדי לפתור את הבעיה הזאת.
ענבר יחזקאלי בליליוס: אנחנו מתכננים, טלי יוגב הייתה אצל השר ממש לאחרונה, ואנחנו מתכננים לעשות סיור עם האוצר בצופיה, כדי שיראו את הדברים בעיניים, כדי שאי אפשר יהיה באמת לעשות עוד דיון ועוד דיון, בלי לראות את הדברים ולהבין עד כמה הם חמורים.
יצחק קדמן: הם יכולים לשכוח אותם שם, בפנים.
קריאה: לנעול אותם.
אביבה: אני יכולה להגיד משהו, סליחה?
זבולון אורלב: לעניין לוד, רשות חסות הנוער.
טלי יוגב: תראו, נמצא פה מנהל מעון צופיה, שיכול בעצמו לומר כמה - - -
זבולון אורלב: השתכנעתי שבצופיה אין מקום.
טלי יוגב: לא, אז עוד פעם אני אומרת.
טלי יוגב: הבעיה היא אותן נערות שממתינות בלוד.
טלי יוגב: היו קליטות של נערות מלוד בחודשים האחרונים, כשבעצם כל פעם ניתנת לרשות המקומית, אנחנו אומרים התפנה מקום, תחליטו אתם, כי אתם מכירים את הנערות הכי טוב, מי במצב הכי קשה וצריכה להיקלט עכשיו.
זבולון אורלב: יש לך תחזית מתי יתפנו המקומות עבור אותן שש נערות?
משה רון: אני יכול להעריך שמדובר בחודשים.
קריאה: יש מועמדות מכל הארץ.
זבולון אורלב: חודשים זה נצח, אני יודע, אני מכיר, אני חי פה בארץ.
זבולון אורלב: אני יודע שיש עוד נערות בארץ, היא אמרה, 150 נערות.
טלי יוגב: מעל 150, שמהן 15 במצבים אקוטיים.
זבולון אורלב: לא יודע, זו תחושה, השולחן הזה שומע דברים קשים, אבל לי משום מה זה תחושה שאנחנו מדברים בהרבה נושאים, לצערי, שחלקם גם כרוך בפיקוח נפש.
זבולון אורלב: אין לי ספק שגם הנערות האלה, הן נכנסות באיזו שהיא הגדרה לסוגיה הזאת של פיקוח נפש, ואני לא יודע.
זבולון אורלב: אני חי בתחושה כזאת, כאילו אנחנו מראש, רציתי להגיד מילה חזקה של מפקירים, אבל משהו בדומה לזה, במודע, כלומר כולנו יודעים, כולנו שותפים, כולנו מודעים לעובדה שיש כך וכך נערות שמחויבות להיות במעונות נעולים מפני הסיכון לחייהן ולמצבן, ואנחנו מראש אומרים - אין לנו מקום.
זבולון אורלב: תיכף גם ד"ר קדמן ידבר על נערה אחת שהמתינה 20 שעות בתחנת משטרה, כי לא היה איזה שהוא מקום היכן לשים אותה.
זבולון אורלב: עוד מישהו ממשרד הרווחה רוצה להוסיף?
טלי יוגב: אני כן רוצה להוסיף משהו, שצריך לקחת בחשבון שבנייה של מעונות נעולים זה לא כמו שאנחנו מקימים פנימייה רגילה או הוסטל.
טלי יוגב: זה משהו שכרוך בבינוי שונה, באישורים כדת מוועדות לתכנון ובנייה ואנחנו כן בהליכים של הקמה של מסגרות חדשות, כאילו נוספות, והרחבות של קיימות - - -
קריאה: זה לא נעול.
טלי יוגב: זה כן נעול.
טלי יוגב: זה נעול וזה חמש קבוצות, אבל בגלל שאנחנו רק עכשיו בהליך, כאילו בגמר הליכי תכנון והבאה לוועדות לתכנון ובנייה, אחרי שעברנו את מה שעברנו בצופיה, אני לא נותנת את זה.
טלי יוגב: רשמתי את זה כטווחים ארוכים.
טלי יוגב: טווחים אורכים מבחינתי זה בין שנתיים לשלוש, התחלת בינוי.
זבולון אורלב: יפעת לביא פה, ממשרד המשפטים?
אביבה: לא, הם מדברים על דברים עתידיים.
אביבה: אני מדברת על ההווה.
זבולון אורלב: אביבה, בוא יש בעיה, מדברים לפי רשות.
זבולון אורלב: אני מקודם כיבדתי אותך, לא הגבלתי אותך, נתתי לך.
אביבה: גם אני מכבדת את הוועדה הזאת, אבל זה נשמע לי כל כך הזוי לחכות עוד.
אביבה: הילדה הלכה לאיבוד.
זבולון אורלב: אביבה, אביבה, את לא רוצה שאני אוציא אותך החוצה, נכון?
אביבה: לא.
זבולון אורלב: אני מורה שמוציא החוצה, אני לא עובד סוציאלי.
אביבה: ואני לא רוצה להיות ילדה חוצפנית, אז בסדר, אני אכבד.
זבולון אורלב: את ילדה טובה.
טלי יוגב: זה חשוב לי להגיד את זה, כי בשלוש שנים האחרונות יש מודעות גדולה לזה במשרד, ואם למעלה מעשור, למעט פתיחה של שתי קבוצות בצופיה, לא נפתחו עוד מסגרות נעולות, הכיוון עכשיו הוא אחר.
טלי יוגב: רק זה פשוט ייקח זמן.
טלי יוגב: זה לא משהו שנראה אותו בטווחים של השנה וחצי הקרובות.
זבולון אורלב: תגידי, זו הרגשה נכונה שלי שהנערות האלה הן לא תחת הזכוכית מגדלת ולא נמצאות בחזית של המשרד, וגם כשהמשרד צריך לעשות סדרי עדיפויות אז יש דברים קודמים?
טלי יוגב: אני לא חושבת שזה נכון, אני חושבת שבדיוק להיפך.
זבולון אורלב: כי הראייה שלנו היא ראייה על כל המשרד, את מבינה לבד.
טלי יוגב: לא, אני חושבת שזה בדיוק להיפך.
טלי יוגב: אני חושבת שהן במוקד, ממש במוקד של כולם – גם של השר וגם של המנכ"ל, ועוד פעם אני אומרת, נעשו מהלכים בשנה וחצי האחרונות, שלא נעשו במשרד למעלה מ-15 שנה.
טלי יוגב: אבל זה פשוט תהליכים שלוקחים זמן.
טלי יוגב: אני אומרת, אני רואה מה עברנו פשוט עם ועדות לתכנון ובנייה, וללכת למחוזית בתכנון ובנייה.
טלי יוגב: זה לוקח זמן.
זבולון אורלב: יש לי זיכרון טוב שלנערות הערביות נפתח מוסד נעול?
טלי יוגב: כן, בג'וליס.
יצחק קדמן: בעקבות בג"ץ שאנחנו הגשנו.
טלי יוגב: 7 שנים.
זבולון אורלב: נכון, אני חנכתי אותו.
זבולון אורלב: לא, את אומרת 15 שנה לא נעשה כלום, אבל לא משנה.
זבולון אורלב: במקרה, מהשלושה מעונות, אחד אני חנכתי.
זבולון אורלב: רציתי לבדוק גם את הזיכרון שלי, אם הוא בסדר.
זבולון אורלב: אני לא זוכר מתי נחנך עוד אגף בצופיה, אבל - - -
טלי יוגב: אמרתי, למעט שני אגפים בצופיה שנפתחו, בתקופת שרון זה היה.
זבולון אורלב: נכון, בתקופת שרון היה מי שמדבר אליך.
זבולון אורלב: לכן אני זוכר.
טלי יוגב: לא, מראש אמרתי על צופיה.
זבולון אורלב: אני זוכר, כשהייתה הרחבה אז, גם נפתחה עוד קבוצה במסילה, אבל לצערי, מאז באמת הקצב הואט.
זבולון אורלב: הייתה איזו שהיא תנופה, הייתה איזו שהיא פתיחות לדבר הזה, כי אני אמרתי בזמנו לשר שרון, אני לא אקבל את הדבר הזה שיש נערה שצריכה להיות במוסד נעול, ומדינת ישראל אומרת – אין לי תקציב להסדיר את הדבר הזה.
זבולון אורלב: ולשמחתי, אגב, הוא דפק על השולחן, כמו בגוש קטיף – דפק על האוטו – הוא דפק על השולחן - - -
יצחק קדמן: זה אפילו בסיור איתך, אם אני זוכר נכון.
זבולון אורלב: הוא היה איתי בסיור ומבחינה זו הוא היה באמת עם רגישות מאד מאד גבוהה, ולא רק זה, בעקבות אותו ביקור, גם כל הקיצוצים שחלו אז באותה תקופה של 2003, לא חלו על שירותי הרווחה, ביניהם גם לא על חסות הנוער.
זבולון אורלב: צר לי לשמוע שהיום יש עוד הפעם המתנה של למעלה מ-150 בנות, זו בשורה מאד קשה.
זבולון אורלב: בשורה מאד קשה וזה איזה שהוא חוסר אחריות שגובל בהפקרות לדעתי לגבי אותן בנות, שכל אנשי המקצוע יודעים מה המשמעות שבת כזאת מסתובבת בחוץ.
זבולון אורלב: המשרד לביטחון פנים, משטרת ישראל, נתחיל לפי הדרגות, רב פקד אבי הדי, בבקשה.
זבולון אורלב: אם כי אני מבין שאתם תצעקו את הצעקה שלנו, אני מניח.
אבי דיכטר: אדוני, כמה נקודות רק להתייחסות בפן הכללי, ולאחר מכן אני אעביר את רשות הדיבור, ברשותך, להילה שנמצאת מתחנת לוד.
אבי דיכטר: גם אני יוצא תחנת לוד, אני מכיר את הדברים די מקרוב, עד לפני כשנתיים וחצי, כראש משרד החקירות שם.
אבי דיכטר: אכן, יש מספר בעיות שאנחנו מתמודדים עם - - -
זבולון אורלב: אתה מאגף הנוער?
אבי דיכטר: אני ממחלקת הנוער, נכון.
אבי דיכטר: יש מספר נושאים שהמשטרה מתמודדת איתם, בכלל זה עם טיפול בנעדרים, כשנעדרים קטינים, נכון להיום או לפני כשנתיים, לאחר שהוגדרו הגדרות חדשות לגבי טיפול בנעדרים, מקבלים התייחסות מידית, כולל מערכות מצב, מערכות מודיעיניות כאלה ואחרות.
אבי דיכטר: אני יכול אפילו לתת לך דוגמא אישית מהיותי קצין נוער במשטרת רמלה, שאני הוצאתי נערה - - -
זבולון אורלב: אני רוצה לדעת כמה לפי השנתון של המועצה הלאומית לשלום הילד, יש ב-2010, לפי הגדרת המשטרה, לפני נתוני המשטרה, היעדרות מעל 48 שעות, נעדרו 1,070, שמתוכם 670 בנות ו-400 בנים.
זבולון אורלב: הבנות בורחות יותר.
זבולון אורלב: אולי אנשים מפתים אותן יותר, נראה לי.
יצחק קדמן: המשפחות גם יותר מתלוננות כשבת נעדרת בהשוואה לבנים.
זבולון אורלב: נכון, אני מקבל את ההערה, אתה אומר דבר נכון.
אבי דיכטר: עדיין ההתייחסות לנעדר או נעדרת זה טיפול מידי.
אבי דיכטר: אנחנו מפעילים את כל מה שאנחנו יכולים או יש ברשותנו, כדי למצוא.
אבי דיכטר: וכשאותו נערה נעדרת נמצאת, היא עוברת תשאול, עדות לנסיבות של ההיעדרות, ואנחנו מנסים תמיד להבין מאיפה זה נבע ואיפה המצוקות.
אבי דיכטר: אני יכול לומר שגם מבחינה מודיעינית וגם מבחינה חקירתית, ברגע שאנחנו מקבלים נתונים על מצוקה כלשהי, הנתונים האלה מועברים לרווחה ויש שיתוף פעולה בין המשטרה למשרדי הרווחה או למשרד הרווחה ברשויות המקומיות, בין התחנה לאותו גוף, פקידי הסעד או העובדים הסוציאליים, שלעתים גם מכירים את הנערות ולעתים אנחנו מחדשים להם.
אבי דיכטר: יכול להיות על סמך מה שאנחנו ראינו, על סמך מה שהמשטרה ראתה, וזה אכן נכנס לאיזה שהוא הליך טיפול.
אבי דיכטר: בנוסף לזה אני גם יכול להוסיף שיש כל מיני תכניות מניעה וטיפול של גיבוש של קבוצות עם קבוצות של בנים או קבוצות של בנות, ששם מעבירים את הקטינות, בדרך כלל קטינות בסיכון שאנחנו ראינו דרך ובשיתוף פעולה עם הרווחה, תכנית מניעה או מאגדים אותם.
אבי דיכטר: כרגע יש קבוצה כזו בלוד של שש בנות שפועלת.
אבי דיכטר: מעבירים אותן הרצאות וכל מיני תכנים ל-איך להיזהר וממה.
אבי דיכטר: ואכן, יש פעילות משטרתית בנושא הזה.
אבי דיכטר: אני אגע רק בדבר האחרון, בנושא התיקים שנפתחים כתוצאה מדיווח או חשד לעבירות של בעילת קטינה בהסכמה, שזה מתחת לגיל 16, או לחילופין בעילת קטינה שהיא מתחת לגיל 14, שזה אונס לכל דבר בעניין, ולגבי הנושאים האלה נפתחים תיקים, אנחנו חוקרים אותם.
אבי דיכטר: אני יכול לומר שברוב המקרים אין שיתוף פעולה מצד הנערות עצמן.
אבי דיכטר: אני הרי מחויב להביא רמה עובדתית כלשהי לכדי הגשת כתב אישום.
אבי דיכטר: המשטרה לא יכולה להתעלם או להסתמך על ספקולציות, וברגע שאין שיתוף פעולה מצד הנערה שתבוא ותסביר מה קרה ומה היה, אם היה בכלל, יש בעיה להוביל את זה לכדי כתב אישום בסופו של דבר.
אבי דיכטר: כך היה גם בתיק שנפתח השנה בתחנת לוד, ששם הנערה פשוט לא הסכימה לשתף פעולה, או לפחות היא אמרה שהכל היה בהסכמתה.
אבי דיכטר: וברגע שאנחנו מקבלים אינדיקציה כזו או בעדות עולה הסכמה כזו, אז כל מה שנותר לנו למעשה זה להעביר את זה רק לרווחה להמשך הטיפול שלהם כנערה בסיכון.
אבי דיכטר: אני יכול לומר גם שאותו בחור שהיא הסתובבה איתו, נעצר והאריכו את המעצר שלו בגין חטיפה ואונס וכשלא נמצאו הראיות המתאימות, אז בהכרח בית המשפט פשוט משחרר.
אבי דיכטר: או הבעיות העיקריות שאנחנו מתמודדים איתן.
זבולון אורלב: אבי, מבחינת החוק, מה שאתה אומר לי, שאם יש גבר שמפתה נערה בת 15 בממתקים, במלבושים, בכספים, ולאחר מכן גם בסמים, אבל מפתה אותה וכתוצאה מזה היא עוזבת את הבית, עוזבת את לימודיה, עוברת לגור איתו – אין בכך משום עבירה?
אבי דיכטר: לא אדוני, אני לא מכיר סעיף כזה.
יצחק קדמן: אם היא מתחת לגיל 16 – אז יש עבירה של בעילה אסורה בהסכמה, גם אם היא אומרת שהיא מסכימה.
אבי דיכטר: כל עוד הוא שכב איתה - - -
זבולון אורלב: אני לא דיברתי על בעילה.
אבי דיכטר: סליחה, כל עוד הוא שכב איתה, ברגע שהיא אומרת שהוא לא שכב איתה או היא לא שכבה איתו, אז אני בבעיה.
אבי דיכטר: אין לי שום סעיף חוק, או אין למשטרה נכון להיום או בספר החוקים, סעיף חוק שאני יכול לומר לנערה או לחלופין לגבר, אל תתרועע עם נערה זו או אחרת.
זבולון אורלב: כלומר, אם זה נעשה בהסכמתה.
זבולון אורלב: מאיזה גיל הילד יכול לעזוב את הבית בניגוד לרצון הוריו?
אבי דיכטר: לא מה שמוכר לי.
זבולון אורלב: אבל אז יכולים להיכנס פקידי הסעד לעניין ולהגיד הזנחה, ילד בסיכון, זה באמת טיפול הרווחה לא טיפול חוקתי, בסדר, הבנתי את העניין.
זבולון אורלב: הילה, רק בקצרה.
הילה חן: האמת שעשינו ישיבה מקדימה אבי ואני, אז הוא כבר סיפר את כל הסיפור.
הילה חן: המשפחה מוכרת לי, הרבה פעמים נפגשנו בתחנה.
הילה חן: אין טעם לחזור כי באמת היה טיפול עם הרווחה וכשהיה צריך הן בעצמן נחקרו או גורמים אחרים שהן היו מעורבות איתם.
הילה חן: חשוב מאד לציין שבהעדר שיתוף פעולה, וגם במקרה הנעדרת נ', זה מה שהיה לנו, חודש וחצי עמלנו מאד קשה וזה התפקיד שלנו, עד שאיתרנו אותה וגם כשבן הזוג שלה נעצר, והוא בגיר אגב, אז היה הרבה יותר קל מבחינתנו, אם היא בת 16, 15.5 והוא בגיר.
הילה חן: אם הייתה מתגלה עבירת מין כלשהי, אז התיק הזה היה מוצלח מאד מבחינתנו ומבחינת הטיפול והיה מסתיים.
הילה חן: רק שהיא טענה בכל תוקף שמועלם הוא לא הניח יד עליה ואם לקרוא את העדות, זה פשוט לבכות - "הוא החיים שלי, הוא זה, ההורים שלי לא רוצים אותי, הוא הכל בשבילי".
זבולון אורלב: זה הנעדרת.
הילה חן: כן.
הילה חן: אין לנו טיפול בעניין הזה.
הילה חן: לכן באמת הרווחה מיד כשאיתרנו אותה ובשיתוף עם ההורים, היא פונתה לג'וליס כי רק שם היה מקום וההורים הסכימו.
זבולון אורלב: ג'וליס?
הילה חן: למעון של הנערות הערביות, היא יהודייה כאמור, אבל היא הסכימה להתפנות לשם.
הילה חן: לגבי נעדרים, כמובן - - -
טלי יוגב: לא, תגידי שאחרי שבוע היא עברה לצופיה.
זבולון אורלב: חשבתי ג'וליס המחנה ג'וליס.
הילה חן: לא, לא, אנחנו פה רק בעניין מעונות.
זבולון אורלב: לא, בשבילי ג'וליס זה מחנה ג'וליס, אז לא הבנתי.
הילה חן: כן, שכולם נוסעים לשם לטירונות.
הילה חן: כן, אבל ההתייחסות שלנו היא כמובן מאד רצינית ומידית.
זבולון אורלב: ד"ר קדמן.
יצחק קדמן: קודם כל אני מברך על הדיון הזה, אבל אני רוצה לומר מיד שני דברים – הבעיה איננה של לוד, שלא תהיינה לכן אשליות שלוד היא איזו עיר יוצאת דופן או משהו כזה.
זבולון אורלב: לוד כמשל.
יצחק קדמן: לוד בהחלט משל, הבעיה היא כלל ארצית, הזעקה הזאת עולה מהשטח.
יצחק קדמן: היום כבר היא הפסיקה לעלות מהשטח, כי יש ייאוש גדול מאד בשטח ולכן גם רשימת ההמתנה מאד מטעה.
יצחק קדמן: אני יודע, ממנהלי לשכות רווחה, שאמרו לי – "אנחנו כבר לא פונים.
יצחק קדמן: אנחנו לא פונים כי אין טעם לפנות", כי גם אם זה ייקח "רק" כמה חודשים ואז כברד אין את מי למצוא ואין עם מי לדבר, "אנחנו כבר לא פונים".
יצחק קדמן: אגב, בעניין הזה יש דו"חות של מבקר המדינה, לפחות שניים בעשור האחרון, וכל הדברים ששמעתי, בלי לפגוע בטלי, אני אומר לך, אנשי חסות הנוער עושים עבודה נפלאה בתנאים בלתי נסבלים ואין לי טענות לעובדים שם, אבל הדברים ששמענו פה, שאוטוטו זה הולך להסתדר, תבדקו בדו"ח מבקר המדינה לפני כמה שנים, זה אותן תשובות שנתן אז המשרד.
יצחק קדמן: היו שרים אחרים, התחלפו אנשים, אני יכול להוציא לכם התכתבויות עם מנחם וגשל, שהיה מנהל חסות הנוער.
יצחק קדמן: אתם יודעים כבר כמה שנים אחורה זה עם אותו סיפור.
יצחק קדמן: אני אומר לך עוד משהו, אדוני.
יצחק קדמן: אם בודקים את הגידול בשיעור האוכלוסייה, יש היום פחות מקומות ממה שהיה לפני 40 שנה.
יצחק קדמן: אני אחראי על מה שאני אומר, יש היום פחות מקומות ממה שהיה לפני 40 שנה, אם לוקחים את הגידול באוכלוסייה.
יצחק קדמן: אי אפשר לקחת מספרים מוחלטים כי האוכלוסייה גדלה פי כמה.
יצחק קדמן: הדברים הם פשוט דברים נוראים.
יצחק קדמן: אני גם רוצה להזכיר שיש פה רצף שצריך לזכור אותו.
יצחק קדמן: הבעיה מתחילה הרבה לפני שהנערה הופכת להיות נערה "שלכם", נערה במצוקה.
יצחק קדמן: הבעיה מתחילה מנשירה מבית ספר והיא עוד לא מוגדרת כנערה במצוקה.
יצחק קדמן: הבעיה מתחילה עם ילדה שלא מוצאים לה סידור חוץ ביתי ויש כאלה עד היום.
יצחק קדמן: יש מכסות, אין מכסות, אין מקומות.
יצחק קדמן: אנחנו מטפלים עכשיו בילד שמסכן, כל כך צעיר, עבר כבר פעמיים נטישה, פעם המשפחה הביולוגית נטשה אותו, פעם המשפחה האומנת נטשה אותו.
יצחק קדמן: הילד התחיל להשתולל, מה הפלא, כשאמרו לו שהוא עוזב את המשפחה האומנת בניגוד לרצונו.
יצחק קדמן: הילד התחיל להשתולל בבית הספר, גם בית הספר זרק אותו והילד הזה עומד בלי שיש פתרון והילד הזה בין היתר, כדאי לשמוע את העניין הזה, זה שמנהלי פנימיות מסרבים לקבל ילדים באמצע השנה.
יצחק קדמן: "תפנו בספטמבר".
יצחק קדמן: ומה יהיה בינתיים?
יצחק קדמן: למה אני מזכיר את זה?
יצחק קדמן: כי אחר כך הנערות האלה, שהיו של 'ילד ונוער' ולא טופלו, הופכות להיות נערות במצוקה ואז יש עוד פקק אחד גדול, מפני שלפני שהולכים לסדר ילדה במעון, בדרך כלל, אם התהליך תקין, היא צריכה לעבור אבחון ואז יש רק מעון אבחון אחד בתנאים נעולים ואז נוצר שם פקק וצוואר בקבוק, ואז אי אפשר להזין את כל המערכת כולה.
יצחק קדמן: הילדים האלה, בשבילם להמתין אפילו כמה חודשים זה אומר – תשכחו מהם.
יצחק קדמן: הילדים האלה הולכים.
יצחק קדמן: אגב, אני רוצה לומר לכם, שלא נהפוך את זה לעניין יהודי-ערבי.
יצחק קדמן: יש מספיק יהודים כשרים, עכשיו נידון ובערעור שלו הוחמר עונשו, של צעיר יהודי כשר בן 24 מתל אביב, שאסף בנות והפעיל אצלו בבית שירות לזנות.
יצחק קדמן: והדברים האלה קיימים.
יצחק קדמן: הדבר שהכי מפתיע אותי כל פעם מחדש, העבריינים האלה שמאתרים את הנערות, הם יותר טובים מכל עובדי האינטק שיש במערכת.
יצחק קדמן: הם מזהים אותן מקילומטרים, ובשנייה הם יודעים בדיוק, הם מסתכלים לה בעיניים, הם יודעים בדיוק – זאת נערה שאני יכול לתת לה קצת תשומת לב ואיזה דברים, קצת תשומת לב, זוג ג'ינס, נסיעה באוטו חדש – וגמרנו, והיא בפנים.
יצחק קדמן: ואז כבר קשה מאד לעשות משהו.
יצחק קדמן: כמה דברים שאולי קשורים לחקיקה שיכולים קצת לעזור, הם לא פותרים את הבעיה.
יצחק קדמן: אני לא יודע אם במשטרה שינו את ההגדרה שלא מכריזים על נעדרת לפני שהיא נעדרת 48 שעות.
יצחק קדמן: אם זה שונה, אני עדיין נתקל במקומות שאומרים להורים – חכו 48 שעות.
אבי דיכטר: השתנה מזמן.
אורלי לוי אבקסיס: זה שונה גם בעקבות פסק הדין שנאלצתם לשלם פיצויים לא מעטים בגלל שאותו נוהל היה ובחורה שילמה בחייה.
יצחק קדמן: אני מסב את תשומת לבכם לעניין הזה, ובאותו עניין.
יצחק קדמן: אנחנו מקבלים הערות שכאשר מדווחים על נערה נעדרת, בחלק מהמקומות עונים שרק בן משפחה מדרגה ראשונה יכול לבוא ולהגיש תלונה.
יצחק קדמן: אז אני לא יודע אם אתם מודעים לעניין הזה.
אבי דיכטר: אם יש מקומות כאלה, אז צריך - - -
יצחק קדמן: אם זה נוגד את הנהלים שלכם, אז צריך לפתור את העניין הזה.
זבולון אורלב: מה שהוא אומר לך זה שאם אתה נתקל בכזאת תחנה שאומרת, תביא לידיעתו של ערן קמין וינחו את המשטרה בהתאם.
יצחק קדמן: טוב, זה דבר אחד.
יצחק קדמן: דבר שני, אנחנו מוכרחים לתגבר, לא יעזור שום דבר, לתגבר בצורה ניכרת את מצאי המקומות לאבחון, את מצאי המקומות לטיפול, ולהתחיל לא כשהנערה נמצאת בקצה הרצף.
יצחק קדמן: הנערות בקצה הרצף, אני אומר את זה בעצב, הרבה פעמים זה כבר מקרה אבוד.
זבולון אורלב: מירי מדעי ממרכז הסיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית, ביקשה לדבר.
מרים מדעי: ממרכז הסיוע לנפגעות לנפגעי תקיפה מינית, שלוד שייכת אלינו.
מרים מדעי: קודם כל אני רוצה לומר שכל הדברים שנאמרים כאן לנו, כמקום כמטפל אך ורק בפגיעה מינית, הם לא חדשים.
מרים מדעי: אנחנו מקבלות לקווי הטלפון שלנו הרבה מאד שיחות מהורים שמגיעים אלינו כי הם התייאשו מכל המקומות האחרים.
מרים מדעי: מה שמדאיג אותנו בעיקר זה שהנערות חוות את זה לא כפגיעה מינית, אלא כאהבה, כמו שסיפרו כאן אנשי המשטרה, אבל בזמן הזה הן גם לא מקבלות טיפול וזה הדבר שיותר חשוב מבחינתנו.
מרים מדעי: רק לסבר את האוזן, בשנתיים האחרונות 740 בני נוער במסגרות החינוך הרגילות בעיר לוד, קיבלו סדנאות של 3 מפגשים בנושא של פגיעה מינית, אבל כמובן שאנחנו לא מדברים על אותן הנערות, אבל נעשית עבודה בנושא הזה ואני מאד מאד מקווה שאנחנו נוכל באמת להרחיב את העבודה הזאת.
מרים מדעי: שיתוף פעולה יוצא מן הכלל בין המשטרה לבין יפעת ביחידה לנערה לבין מרכז הסיוע, הפניות הדדיות, אבל רק טלפונים מהורים.
מרים מדעי: נערות לא מגיעות אלינו.
זבולון אורלב: ביקשה גם גברת אגבאריה, בבקשה.
זבולון אורלב: מה זה מנכ"לית נע"ם?
זבולון אורלב: מה זה נע"ם?
סמאח סלאימה אגבאריה: נע"ם זו עמותה שנקראת – נשים ערביות במרכז, אנחנו עובדים עם נערות ברמלה-לוד ויפו והמשרד שלנו נמצא בלוד.
סמאח סלאימה אגבאריה: אני כן כמובן מסכימה לנושא של מחסור במענה, מחסור חמור והמספרים הם גדולים.
סמאח סלאימה אגבאריה: תתארו לעצמכם, אנחנו מדברים בחברה היהודית על מחסור מאד חמור, ובחברה הערבית, מלבד ג'וליס, אני רוצה להגיד לך כבוד חבר הכנסת, שמאז לא נפתחה שום מסגרת לנערות ערביות, והמצב כן שונה בלוד.
סמאח סלאימה אגבאריה: אני רוצה רק לסבר את האוזן.
סמאח סלאימה אגבאריה: בלוד יש נשירת נערות ערביות ממסגרות החינוך פי שניים מהמגזר היהודי.
סמאח סלאימה אגבאריה: זה גם נכתב בדו"ח מבקר המדינה על איתור ילדים והעברתם לטיפול של קידום נוער.
סמאח סלאימה אגבאריה: אז לוד כידוע עברה הרבה מקרי רצח, וראינו שבעשור האחרון, בחמש השנים האחרונות לפחות 7 נשים קיפחו את חייהן ונרצחו והבנות שלהן, הילדים שלהן היום מוגדרות כנערות במצוקה.
סמאח סלאימה אגבאריה: במקביל, בגלל המצב הקשה הזה, נפתחו מסגרות וולונטריות.
סמאח סלאימה אגבאריה: גם עמותת נע"ם הוקמה על הרקע הזה.
סמאח סלאימה אגבאריה: למשל, דוגמא, יש 30 נערות שכבר שמונה חודשים נפגשות בתוך מרתף המסגד, בשכונת רמת אשכול.
סמאח סלאימה אגבאריה: המסגרת הזאת פועלת שלוש פעמים בשבוע על ידי מתנדבים בלבד, ואנחנו משוועים לעזרה והכרה או סיוע, כל סיוע מהעירייה, והדלתות נטרקו.
סמאח סלאימה אגבאריה: בעמותה שלנו יש 20 נערות ערביות מתנדבות ו-28 נערות שעוברות הדרכה והעצמה בתוך בית הספר ואין לנו מקום או קורת גג, וכל התכניות שהגשנו על שולחן ועדת שמידט בעיר לוד, נענו בשלילה ואנחנו כל הזמן, כמובן אין לנו רווחה אחרת.
סמאח סלאימה אגבאריה: אנחנו מפנים ומשתפים פעולה כמה שאפשר, אבל המסגרות שקיימות הן מאד מעטות.
סמאח סלאימה אגבאריה: הדוגמא האחרונה, נכתב פה גם בתשובה שנשלחה לחברי הוועדה, על 'הבית חם' שנפתח לנערות ערביות בעיר לוד, זה נפתח בינואר.
סמאח סלאימה אגבאריה: כמובן אני מאד מברכת, אבל זה פועל יומיים בלבד, יש בו 15 נערות והוא ממוקם באמצע שכונת גני אביב, שזו שכונה רוסית והנערות מוסעות לשם ואחוז ההצלחה למסגרת כזאת, שהיא לא מובנת בצורה מתאימה לחברה הערבית, הוא קלוש.
סמאח סלאימה אגבאריה: אז אי אפשר להגיד שהמענה, אנחנו נדבר על זה, כמובן, גם אם זה ייפתח - - -
זבולון אורלב: יש לכם קשר עם הלשכה לשירותים חברתיים?
סמאח סלאימה אגבאריה: כמובן.
סמאח סלאימה אגבאריה: אנחנו מחזרים אחריהם בכל פינה.
זבולון אורלב: אתם צריכים לחזר או מספיק שאתם - - -
סמאח סלאימה אגבאריה: אנחנו מחזרים אחריהם.
סמאח סלאימה אגבאריה: גם מקרים שאנחנו הפנינו לוועדה, אנחנו הפנינו לעירייה.
סמאח סלאימה אגבאריה: זוכים לטיפול, אין לי טענה לגבי האנשים.
סמאח סלאימה אגבאריה: גם התקן, כאילו שמאד- הגענו לראש הממשלה כדי להעסיק נערה, עובדת סוציאלית שעובדת עם נערות ערביות.
סמאח סלאימה אגבאריה: היא נקלטה וכל הכבוד, אבל כמו שיפעת אמרה, היא נקלטה מכספים לא של העירייה.
סמאח סלאימה אגבאריה: היום יש - מחר אין.
סמאח סלאימה אגבאריה: אז חוסר הקביעות הזאת - - -
יפעת מאירי: ... ....
סמאח סלאימה אגבאריה: ככה לפחות הציג דור אתמול בכנסת.
זבולון אורלב: שאדי, אתה מעל"ם, נכון?
שאדי תלי: כן, אני מעמותת על"ם.
שאדי תלי: אני מנהל את התחום של עבודת הרחוב ברמלה ובלוד.
שאדי תלי: אנחנו נמצאים בלילה.
שאדי תלי: המקרה שמדובר כאן אנחנו מכירים אותו מהשכונה, אנחנו נמצאים, אנחנו רואים את הנערות בלילה.
שאדי תלי: מה שהרבה מהאנשים שדיברו כאן, ואני מסכים עם רוב הדברים שנאמרו כאן.
שאדי תלי: מה שמדברים עליו אבל לא רואים אותו, אנחנו רואים אותו בלילה, כי בעצם אנחנו הגורם היחידי שנמצא בלילה.
שאדי תלי: אני רק חייב לציין שהמצב של הנערות הוא אכן נורא, אבל חשוב להדגיש שבחלק גדול מהמקרים הנערות לא נחטפות.
שאדי תלי: הנערות מגיעות לאותם גורמים ולכן צריך לחפש מה הן מחפשות שם.
שאדי תלי: ממה שאנחנו רואים ברחוב וממה שאנחנו רואים בשטח, הן מחפשות את החום, את האהבה, להרגיש שיש להן משמעות.
שאדי תלי: מחפשות זהות.
שאדי תלי: לכן, בעיני, והרבה פעמים דרך אגב מדברים על צופיה או להוציא אותן מחוץ לקהילה.
שאדי תלי: הרבה פעמים פעולה כזאת בעיניהן, היא ענישה.
שאדי תלי: לכן בעיני הפתרון צריך להיות קודם כל להגדיל את המשאבים לעבודה בתוך הקהילה עם הנערות.
אורלי לוי אבקסיס: אבל הן משתפות פעולה?
שאדי תלי: כן.
שאדי תלי: אני יכול לציין ש - - -
קריאה: איזה שיתוף פעולה?
קריאה: אתה מדבר רמה אחרת?
אורלי לוי אבקסיס: השאלה אם הטיפול בתוך הקהילה, כמו שאתה מציע שאתה אומר שצריך להשקיע שם משאבים, זה משהו שיכול להניב פרי?
אורלי לוי אבקסיס: הן מגלות?
אורלי לוי אבקסיס: כי אם אתה אומר באותו רגע הן לא אומרות אנחנו נחטפנו בניגוד לרצוננו, נלקחנו בכוח, אלא באמת הן מכניסות אולי לעצמן לראש, או מתוך המודעות הפרטית שלהן, זה משהו שהן רוצות בו.
אורלי לוי אבקסיס: ולכן, אם הן רוצות בדבר הזה או מגלות שם חום ואהבה, לכן מבחינתן הן לא צריכות את אותו טיפול שאתה מציע.
אורלי לוי אבקסיס: אז אם נשקיע שם משאבים יכול להיות שהם ירדו לתוהו, ועדיף להשקיע את המשאבים האלה דווקא במקום שכן ייתן להם מסגרת, שיסביר להן איפה פה, בשיקול הדעת שלהן, הן טעות או לא רואות נכון את הדברים.
שאדי תלי: אני כן יכול להגיד לך שאנחנו נמצאים עם הנערות בשתי שכונות מסוימות בלוד, נמצאים פעמיים בשבוע.
שאדי תלי: אני יכול להגיד לך שבשלבים הראשונים הצפנו המון המון בעיות, המון בעיות שקורות עם הנערות משמועות.
שאדי תלי: אני יכול להגיד לך שאת מוזמנת גם לבוא ולראות את זה, בלילה.
שאדי תלי: קבוצה של מתנדבים ומתנדבות שיושבים עם קבוצה של נערות, עושים קבוצה עם נערות בתוך הרחוב - - -
אורלי לוי אבקסיס: הייתי בניידת של על"ם כבר.
שאדי תלי: וחלק מאותן נערות חיברנו למשל ברמלה ליחידה לנערות, למדור לנערה ויש הצלחות.
שאדי תלי: ודרך הקשר האישי והדמות של בוגר אחראי ותשומת הלב הזאת, ולהתקשר אליהן, וכן ללוות אותן לבית הספר – יש הצלחות.
זבולון אורלב: שאדי, תודה רבה.
זבולון אורלב: במשפט אחד.
ענבר יחזקאלי בליליוס: רק להגיד שצריך גם מענה בקהילה וצריך את המסגרות הנעולות, זה שני דברים שהם לא סותרים אחד את השני.
ענבר יחזקאלי בליליוס: כדי שעוד נערות לא יגיעו למסגרות הנעולות צריך מענה, ורק השנה משרד הרווחה בתכנית בין משרדית, השר גייס 100 מיליון שקלים לתכנית הזאת של התכנית הלאומית לילדים ונוער בסיכון, בדיוק כדי לעשות את העבודה הזאת, כדי למנוע מהן להגיע.
שאדי תלי: רק משפט אחד אם אפשר, ברשותך.
שאדי תלי: יש מקרים קיצוניים שכן צריך להגיע למקומות סגורים, אבל אנחנו יודעים, וגם כאן נאמר – שאין מקום והלא מוכרות בעיני, ממה שאנחנו רואים ברחוב, הן הרבה יותר, המספר שלהן הוא הרבה יותר גדול ולכן צריך להתחיל את הטיפול בקהילה, כי לא יהיה מקום לכולן.
זבולון אורלב: זה נאמר, אין ספק.
אורלי לוי אבקסיס: השאלה אם לא כדאי יהיה להתחיל בפעילות מונעת תוך שיתוף פעולה של משרד החינוך, לאתר אותן עוד כאשר הן בתוך מסגרת בית הספר, כאשר - - - -
קריאה: בוודאי, אבל זה עניין של תקציבים.
אורלי לוי אבקסיס: יש כאן את משרד החינוך?
זבולון אורלב: אבל ממש בקצרה, משפט אחד.
אורלי לוי אבקסיס: לא, זה חשוב מאד.
זבולון אורלב: זה חשוב , אבל אני צריך לסיים ב-12, מה אני יכול לעשות?
אורלי לוי אבקסיס: אי אפשר עד 12:30?
נטע ידיד: אני חושבת שמשרד החינוך עושה המון בנושא הזה.
נטע ידיד: ישנן תכניות היום בלוד, כבר בבתי ספר - - -
זבולון אורלב: יש לי שאלה אליך, יש דיווח קבוע ממשרד החינוך, אני רוצה לחדד את השאלה שלה, למשרד הרווחה, על כל נערה שנושרת מהלימודים?
נטע ידיד: ישנה קב"סית בעיר.
זבולון אורלב: יפעת, אתם מקבלים?
אורלי לוי אבקסיס: אני רואה פה מן חצי חיוכים ממשרד הרווחה.
אורלי לוי אבקסיס: יש או אין?
זבולון אורלב: אתם מקבלים דיווח מסודר?
קריאה: לא, לא - - -
ציפי נחשון-גליק: כן, אבל יש לי משהו לומר על זה.
יצחק קדמן: אין שום דיווח.
זבולון אורלב: השאלה אם כן או לא, אין כאן סיפורים.
נטע ידיד: אין איזה שהוא נוהל - - -
זבולון אורלב: אין נוהל מסודר.
נטע ידיד: אני רק רוצה לומר, ישנה קב"סית בעיר לוד.
נטע ידיד: הקב"סית למיטב ידיעתי מקבלת את המידע לגבי נערות שנושרות מהמוסד ובעצם התפקיד שלה להעביר אותם לבתי ספר אחרים.