GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אילן דה פרס: אני חושב שבעולם אידיאלי, ד"ר קדמן, אפשר לבטל הרבה מאוד דברים שעולים כך או אחרת באמצעי התקשורת, בטלוויזיה בעיקר.
אילן דה פרס: אבל העולם יותר מורכב מאשר רק להיות עולם אידיאלי.
אילן דה פרס: אני חושב שמה שאתה מציע אולי היה נהדר, אבל אני לא חושב שהוא מציאותי מפני שיש סוגים שונים של תכניות, ואי אפשר לעשות תקנות ותקנות חוץ מאשר אמנה כללית שאם אין הצהרת כוונות משותפת, שאנחנו כמובן מצטרפים אליה, אלה אם ניכנס לפרטים של סוגים שונים של תכניות, להטיל עלינו כנושאים במלאכה, מפיקים ויוצרים ומנהלי תוכן וכיוצא בזה, את האחריות המאוד גבוהה לרמת רגישות מקצועית ולא רק כללית.
אילן דה פרס: תכניות מהסוג של בית ספר למוסיקה, דווקא אצל קשת שמתחרה היום חזק לרשת.
יצחק הרצוג: יש פה מישהו מטעם קשת?
זבולון אורלב: גם קשת הוזמנה.
אילן דה פרס: אני יכול לחשוב הרבה מאוד ביקורת על סגנון שם, ועל כל מיני דברים שקשורים יותר לאסתטיקה, קצת פחות על אתיקה, מפני שבסופו של דבר נעשה שם מאמץ – אני מוכרח להחמיא להם, שהנושא גדול מאוד, בהתחשב בהרבה מאוד ערכים ונקודות שעלו כאן בדיון.
אילן דה פרס: השאלה היא בסופו של דבר בתכניות שעלולות לחשוף את הילדים לנזקים גדולים מאוד.
אילן דה פרס: אני חושב שפורמטים מהסוג של האח הגדול, שהם הפורמטים הקיצוניים ביותר של מה שנקרא תכניות מציאות, הם פורמטים באמת מאוד מסוכנים, אני מאוד מצטרף לעניין הזה.
אילן דה פרס: אנחנו ברשת מעולם לא היינו מעלים על דעתנו להכניס ילדים לסיטואציות שהן סיטואציות מאוד קיצוניות.
אילן דה פרס: אגב, האח הגדול, לידיעתכם, הביא את הרייטינג הגבוהים ביותר היום בציבור.
יצחק הרצוג: זה טרגדיה.
אילן דה פרס: אני יכול להגיד שהבדיקה צריכה להיות בקרב הציבור ולא רק מי שעושים שם מלאכה, מפני שבאמת מגיעה לקיצוניות מאוד גדולה.
זבולון אורלב: התחושה שלי כאילו שהרייטינג מעביר את הזכיינים על דעתם, והם מוכנים עבור הרייטינג לעשות כמעט כל מעשה במסגרת החוק.
אילן דה פרס: זה לא נכון ברשת, אנחנו למשל עושים בתכנית כדי שכל כולה בנויה מתוך ערכים של לנסות להעמיד את המתחרים שמשתתפים בתכניות האלה במצב שהוא טוב, מה שאנחנו קוראים פוזיטיבי ולא במצב מסתכן.
אילן דה פרס: עובדה, להיפך, אצלנו היא באמת פופולרית, אני רק נתתי לך דוגמה.
יצחק הרצוג: השאלה היא למה לא להחיל את אותם כללים שקיימים על סרטים עלילתיים בכל התכניות האחרות אותם כללים בדיוק על תכניות ריאליטי?
יצחק הרצוג: הרי היא מאשרת 3,000 ילדים בשנה, זה לא שהם אטומים.
יצחק הרצוג: אני לא בדקתי, זה נושא לדיון בנפרד, על מה מאשרים?
יצחק הרצוג: איפה מאשרים?
יצחק הרצוג: איך מאשרים?
יצחק הרצוג: בסדר, אבל למה לא להחיל?
יצחק הרצוג: ממילא כשאתה מזמין סידרה דוקומנטרית או סרט, אתה מקבל אישורים, אז מה הבעיה, אותו דבר, תעשה גם תכניות מציאות.
אילן דה פרס: אני לא מביע התנגדות לזה.
זבולון אורלב: נמצאת פה עורכת דין מיכל ריבלין מ"הוט"?
זבולון אורלב: היא הודיעה שהיא תשתתף, החליטה לא לבוא - על כל פנים הרשתות הוזמנו.
יצחק הרצוג: מה שעלה מהדיון החשוב הזה, שיש איזושהי הקטנת ראש מסוימת בעולם של הרגולטורים, דהיינו, אם כל הרגולטורים לא מסוגלים לשבת ביחד לשולחן אחד, ופעם אחת ולתמיד להסביר מהו התחום, מהו הגבול, אתה מגיע להמון תחום אפור, כל רגולטור עושה מה שהוא רוצה, הוא לא יודע מה עושה השני, אף אחד לא ידע על האמנה.
יצחק הרצוג: חלק לא העבירו הערות לאמנה, היא לא מעוגנת בשום שורש משפטי, אלא הכול בהסכמות, נגמר.
יצחק הרצוג: הנושא הזה של ילדים הוא עניין של הסכמות, הוא עניין של כלל ברזל שצריך לחול על כולם.
יצחק הרצוג: בעולם של תרבות הרייטינג, הכוח הכלכלי הוא כל כך גדול, שהוא יכול לעוור עיני הורים ומשפחות, שלא לדבר על עייני חברות.
יצחק הרצוג: לכן היה נכון שהכללים האלה יעוגנו בצורה מסודרת.
יצחק הרצוג: סך הכול, כללי הרשות השנייה על פניהם עם הערות ותיקונים, יכולים לשמש בסיס לדבר הזה, כי הוא דומה גם לכללים של התמ"ת, אבל מן הדין היה שכולם יעבדו ביחד.
יצחק הרצוג: זה הכשל שמתגלה כאן, ולאור זאת, אני מציע אדוני היושב ראש, שבפתיחת המושב, יבואו כל העסקנים ויציגו פלטפורמה אחת משותפת, מעוגנת כדין, שתשים סדר בכל מה שקשור בהשתתפות ילדים בתכניות מציאות.
זבולון אורלב: השתתפות ילדים בתכניות מציאות בערוצי הטלוויזיה חושפת את הילדים לפגיעות מהותיות, השתתפות ילדים בתכניות מציאות, והיות תכניות מציאות כפי שאנחנו מכירים אותן, בוודאי על דעת כל אנשי המקצוע, חושפות קטינים וילדים ותלמידים לסכנות, לפגיעות שאחריתן מי ישורנה, כפי שהפסיכולוגים מעידים, לפעמים גם אי אפשר לשער איזה השלכות שליליות עלולות להיות.
זבולון אורלב: לכן באופן עקרוני, דעת הוועדה מאוד לא נוחה מהשתתפות ילדים בתכניות מציאות, מן הראוי היה לכתחילה כפי שגם מציע מועצה לשלום הילד, לשלול באופן עקרוני את ההשתתפות של ילדים בתכניות האלה, וצריך גם לזכור שילדים קטינים מנגנוני ההתגוננות שלהם הם מנגנונים עדיין שלא גובשו, היכולות שלהם להחיל את כל ההתרחשות בתכניות מציאות, גם היא עדיין לא שלמה, ולכן הילדים חשופים לבעיות שגם ההורים לא תמיד מודעים לאותן בעיות.
זבולון אורלב: הוועדה מבקשת שהאמנה בנושא השתתפות ילדים בתכניות ריאליטי בטלוויזיה - - -
יצחק הרצוג: כל תכניות הטלוויזיה.
זבולון אורלב: כל תכניות הטלוויזיה, ובכללן גם תכניות הריאליטי שיזמה הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו בעקבות דיון בוועדה לזכויות הילד מיום כך וכך, ראוי מאוד שהיא תעבור רביזיה, תעבור שינוי, תעבור השלמה, ואנחנו מבקשים שהיא תועבר לכל משרדי הממשלה הנוגעים בדבר מחדש מול משרד התמ"ת, משרד המשפטים, משרד הרווחה, משרד החינוך על מנת לקבל הערות ולעשות כל דבר אפשרי על מנת להטמיע את ההערות האלה כדי שהאמנה תהיה מוסכמת לא רק על הזכיינים המשדרים אלא גם על הרגולטורים.
זבולון אורלב: וכן גם אנחנו מבקשים מהמועצה לכבלים ולוויין שתעשה כן, שתעביר את אותה אמנה לפני שלוש וחצי שנים, כדי שנהיה בטוחים שהיא מקבלת גיבוי של משרדי הממשלה המופקדים על שלומם ורווחתם של הילדים.
זבולון אורלב: הדבר הנוסף הוא, שאנחנו מבקשים משר התמ"ת שבפרק פרק של עד שישה חודשים יגיש תקנות לוועדת העבודה והרווחה באופן שיהיה ברור שהתקנות האלה מחייבות את אישור הממונה על חוק תעסוקת נוער לתת אישורים להשתתפות ילדים בכל תכנית טלוויזיה שבה מופיעים ילדים, כמובן גם תכניות ריאליטי ותכניות אחרות.
יצחק הרצוג: תכניות טלוויזיה קיים, הריאליטי שהן לא נכללות בגדר התקנות.
זבולון אורלב: לכן אמרתי כל תכנית טלוויזיה, כי מישהו יגיד שעוד "נני" זה אולי לא ריאליטי, יכולים להסתתר תחת כל מיני שמות, לכן אנחנו מבקשים שלא יהיה שום יוצא דופן בהופעת ילדים בטלוויזיה שלא זקוקה לאישור, אלא כולם זקוקים לאישור.
ניצן חן: יהורם גאון בטלוויזיה החינוכית שזה גם סוג של תחרות, גם יצטרכו אישור מהתמ"ת.
יצחק הרצוג: הוא חייב על פי החוק, תקרא את החוק.
יצחק הרצוג: כל סרט, כל סרטון וכל תכנית.
זבולון אורלב: בוודאי, אני לא מכיר את התכנית שלו, אבל בוודאי.
יצחק הרצוג: יש לו את הגדרה בחוק איזה תכניות.
זבולון אורלב: הוועדה רשמה לפניה שהאמנה של המועצה לשידורי כבלים ולווין מפורסמת באתר.
זבולון אורלב: הוועדה מבקשת שכן תעשה גם המועצה לשידור כבלים ולוויין שהאמנה כפי שהיא ולאחר שהיא תתוקן גם היא תפורסם באתר כדי שהיא תהיה ברורה לכולם.
יצחק קדמן: איפה רשות השידור בכל העניין?
זבולון אורלב: הכול חל על רשות השידור.
יצחק הרצוג: ברור, הכללים חלים על כולם.
זבולון אורלב: הוא אומר שיש אמנה של הכבלים והלוויין.
יצחק הרצוג: לכן אני טוען שזה צריך להיות כללים מחייבים על פי חוקת נוער ושלום על ישראל.
זבולון אורלב: אלה יהיו התקנות, אתה צודק בהערה שלך.
זבולון אורלב: הוועדה פונה לרשות השידור על מנת שהיא תחיל על שידורי ערוץ הראשון את הכללים בהתאמה של המועצה לשידורי כבלים ולוויון וגם של הרשות השנייה, בהתאמות שצריכים לעשות לגביה וגם לגבי הטלוויזיה החינוכית.
זבולון אורלב: תוך כדי הדברים שיצחק דיבר ואמר, אנחנו מכניסים לסיטואציה בלתי אפשרית, עכשיו מנסים כל הזמן לתקן, כך שבסיפור של גשר של חלם, הגשר לא תקין וכולם נפצעים, אז מה עושים בחלם?
זבולון אורלב: מקימים בית חולים בסוף הגשר, במקום לתקן את הגשר, זה בדיוק מה שאנחנו עושים עם כל האמנות האלה.
זבולון אורלב: אני הייתי מאוד ממליץ – אנחנו מדינה דמוקרטית, לא בטוח שאפשר למנוע את הדבר הזה.
זבולון אורלב: אבל רצוי מאוד, גם הריסון העצמי והאיפוק והאחריות כלפי ילדים, אני מקווה מאוד שפנייתנו תהיה כפי שפתחתי את הסיכום הזה לצמצם ככל האפשר את ההופעה של ילדים בתכניות מציאות שהיא ממש עלולה להיות פוגענית עם השלכות ארוכות טווח.
זבולון אורלב: כל המחנכים והפסיכולוגים יעידו, לפעמים אתה נתקל בילדים בגיל 12, 13, 14, ו-15 פתאום יוצא להם כל מה שאירע להם שם בגילאי 3-4-5, לך תטפל בדבר הזה, שזה ממש בלתי אפשרי, מדובר בנזקים ממש רציניים.
זבולון אורלב: תודה רבה לחבר הכנסת הרצוג שיזם את הדיון החשוב.
יצחק הרצוג: תודה רבה לך, אדוני היושב ראש.
זבולון אורלב: אני קודם כל מתנצל ששגעתי אתכם עם הזמן, הדחייה מתשע וחצי לאחת עשרה.
זבולון אורלב: האמת היא שרוח הבחירות הנושבת כאן בבניין משבשת לנו הרבה מאד דברים, אבל חשבתי שפנייה על נערות קטינות בסיכון גבוה בלוד, גם אם יש רוח בחירות, יש חובות בסיסיות ממלכתיות שאני חייב לקיים אותן, אז לכן אנחנו מקיימים גם את הישיבה הזאת, ולמרות שיש הרבה מאד אי ודאויות כאן בכנסת, אנחנו נקיים את הדיון הזה כדיון רגיל, מסודר, למשך כשעה בסוגיה הזאת.
זבולון אורלב: אנחנו מקיימים את הדיון הזה מפני שקיבלתי פנייה מאהרון אטיאס, שהוא מנכ"ל המרכז לחינוך וחברה בלוד, שפנה אלי לפני קצת למעלה מחודש ימים.
זבולון אורלב: האמת שזה היה ככה ערב הפגרה, ובפגרה לא סופרים לנו את הזמן, שתיאר בפנינו מצבים מאד מאד קשים של קטינות שנמצאות בסיכון גבוה.
זבולון אורלב: אני יודע שהכנסת כבר טיפלה בסוגיה הזאת, גם מרכז המחקר והמידע פרסם בזמנו מסמך לקראת דיון בוועדת הפנים והגנת הסביבה, על רצח ואלימות כנגד נשים ערביות בערים לוד ורמלה, שהוא לא קשור ישירות לענייננו, אבל הוא כן קשור כיוון שזה נראה שלפחות בלוד, יש איזו שהיא בעיה קשה של רוח אלימות בעיר, שככל שהיא נוגעת לקטינות, אז בוודאי יש לנו עניין גדול מאד להיכנס לעובי הקורה.
זבולון אורלב: אז אני מציע אהרון, שאתה תציג את הבעיה, מה הסיבה שביקשת את הישיבה, להציג את העובדות שאתה יודע ונקיים את הדיון.
אהרון אטיאס: אני הגעתי לנושא הזה של הנערות בסיכון בכמה וריאציות.
אהרון אטיאס: ההזדמנות האחרונה לצערנו שאני אישית נחשפתי אליה במלוא העוצמה, זה הסיפור שהתפרסם בתקשורת סביב נ'.
אהרון אטיאס: נ' היא נערה בת 15.5 שנעלמה מהבית - - -
טלי יוגב: יש חיסיון על השמות.
זבולון אורלב: אם יש חיסיון על שמות - - -
אהרון אטיאס: השם שלה היה בתקשורת, עד הודעה חדשה לדעתי.
זבולון אורלב: יש לי בקשה, להיות בשקט.
זבולון אורלב: משרד הרווחה טוען שיש חסינות, אז אני מבקש שהשם יימחק גם מהדטא בייס שיש לנו פה בראש.
זבולון אורלב: אנחנו מדברים מעתה ואילך על נ'.
זבולון אורלב: לא קרה כלום.
אהרון אטיאס: סביב נערה שנעלמה מהבית חודש וחצי והמשפחה פנתה אלי במצוקתה, שהנערה לא נמצאת ולא מוצאים אותה.
אהרון אטיאס: אני פניתי למשטרה.
אהרון אטיאס: לצערי התשובה שקיבלתי מהמשטרה – הנערה נעדרת בהסכמה ומטבע הדברים לוקח זמן למצוא אותה.
אהרון אטיאס: אני חושב שזה חמור מאד ולכן התחלתי להיכנס לתמונה הזאת של הנערות במצוקה בעיר לוד, בעיקר נערות שמתראות עם בני מיעוטים.
אהרון אטיאס: ומאז שאני נמצא בסיפור הזה של הנערה שהצגתי אותה, כל הזמן נחשפים אלי סיפורים יותר ויותר קשים.
אהרון אטיאס: נמצאת פה משפחה של נערה נוספת, של שתי נערות נוספות, הם יציגו את הדברים.
אהרון אטיאס: התופעה שאני נחשף אליה על נערות הרבה פעמים ממשפחות שהן חסרות יכולת, שנערים קונים אותן בכסף, בג'ינס, בנערים, בפלאפון, בכל מיני קשקושים, וגורמים להן לעזוב את הבית וללכת למקומות אפלים, לגמרי אפלים.
אהרון אטיאס: מקומות שאנחנו רואים אותם עם אלכוהול, אנחנו רואים אותן משתמשות בסמים, ואנחנו רואים אותן אחר כך מתדרדרות לזנות.
אהרון אטיאס: משפחות מתקשרות אלי ואומרות לי – 'הבת שלי, אני שנים אפילו לא ראיתי אותה כבר.
אהרון אטיאס: היא התדרדרה למקומות קיצוניים, 'אני לא יודעת אם היא חיה בכלל'.
אהרון אטיאס: וכשאני מדברת על תופעה כזאת, ואני מגיע למצב של נערה שהמשפחה מתחננת לעזרה – 'אנחנו יודעים איפה הנערה, תעזרו לנו להציל אותה'.
אהרון אטיאס: ורשויות הרווחה אומרים לנו – אין מקום במסגרות.
אהרון אטיאס: 'אנחנו יודעים, מודעים – אין מקום'.
אהרון אטיאס: ואני חושב שמצב כזה שנערה מתחננת על חייה, היא מגיעה לבית משפט ובית המשפט אומר – 'אני יודע שהמצב קשה, אבל אין לי ברירה, אין מקום במסגרת, אני משחרר אותה לרחוב'.
אהרון אטיאס: מתקשרים בטלפון לבחור ערבי שהשתחרר מהכלא לא מזמן, שהוא לקח חסות עליה ואומרים לו – 'בוא תשחרר אותה בערבות'.
אהרון אטיאס: היא לא הולכת הביתה, היא הולכת לאותו אחד שמדרדר אותה לסמים.
אהרון אטיאס: זאת המציאות שהם ראו בעיניים, הם ישבו בבית משפט, שופט שחרר אותה, קרא לבן אדם לקחת אותה בערבות.
אהרון אטיאס: ואחר כך, אחרי קול זעקה שמקימים, אז משחררים אותה, נערה בת 15 בערבות עצמית.
אהרון אטיאס: מאיפה היא תשלם?
אהרון אטיאס: היא צריכה לגנוב, תפסו אותה על גניבה.
אהרון אטיאס: מאיפה היא תשלם את זה?
אהרון אטיאס: אני פה זועק את הזעקה הזאת של טיפול ארוך, לקחת את הנערות עוד לפני שהן מגיעות למצב הזה של התדרדרות, להקים להן מסגרות.
אהרון אטיאס: לקחת את הנערות שכבר נמצאות בתהליך כזה או אחר, אם בפשע, להציל אותן.
אהרון אטיאס: נערות שמתחננות, לקחת אותן לצופיה או למסילה, למסגרות המתאימות האלה, לפתח אותן, לתת להן פתרונות, להציל את הנערות האלה.
אהרון אטיאס: מדברים בלוד, נתונים ששמעתי מראש העיר, 250 נשים שהתאסלמו בלוד, וחיות במצוקה בתוך כל מיני כוכים כאלה בעיר לוד.
אהרון אטיאס: המצב הזה הוא קטסטרופלי, אי אפשר להמשיך אותה.
אהרון אטיאס: אני קורא לוועדה לעזור לנו לפתור את הבעיה.
זבולון אורלב: אני רק רוצה להביא לידיעת המשתתפים שקיימת הצעת חוק של חברת הכנסת אורלי לוי-אבקסיס ושלי, על מנת להסדיר בחוק, שבכל מקרה שבאה ועדת תכנון ותיאום טיפול, מה שפעם נקראה ועדת החלטה, ובמקרה ויש צו בית משפט, בשני המקרים האלה במידה וזקוקים להשמה חוץ ביתית, שהמדינה תהיה חייבת בחוק להסדיר את התקציב לצורך ההשמה החוץ ביתית.
זבולון אורלב: שר הרווחה הצליח בוועדת השרים לחקיקה לשכנע להעביר את החוק בקריאה טרומית.
זבולון אורלב: ועדת העבודה והרווחה הכינה את החוק, אישרה את החוק לקריאה ראשונה, אבל כרגע משרד האוצר מתנגד וקבע שהחוק הזה הוא חוק תקציבי, ועל פי תקנון הכנסת, כדי שחוק תקציבי יעבור, כלומר שהממשלה מתנגדת לו ועלותו למעלה מ-5 מיליון שקלים, צריך שתהיה הצבעה של למעלה מ-50 חברי כנסת.
זבולון אורלב: שזה כידוע הקואליציה תוקעת את החוק בכזאת שעה, שאין 50 חברי כנסת בכלל בבניין.
זבולון אורלב: אני רוצה לקוות שנוכל לשכנע, עד לתום עבודת הכנסת אולי להעביר את הכנסת הזה.
זבולון אורלב: תמיד בעונת המלפפונים יש התרופפות של המסגרת הקואליציונית, ורק לומר לכם שלפחות מבחינתי התודעה הזאת קיימת והבעיה ידועה, שאין מספיק מכסות, אין מספיק הועדות, על מנת להסדיר את מקומות ההשמה, לכל אלה שצריכים השמה חוץ ביתית.
זבולון אורלב: אני מציע לשמוע קודם את המשפחה, אבל בקשתי שהמשפחה לצורך הפרוטוקול לא תזדהה, רק באותו הראשונה של אות משפחה, והוא – ס'.
זבולון אורלב: שמה של המשפחה בפרוטוקול שלנו, הלא גלוי, הוא ידוע, כיוון שאתם מדברים על קטינה, אז אני לא רוצה שהקטינה תהיה מזוהה.
זבולון אורלב: שם פרטי אפשר לומר.
זבולון אורלב: אביבה, בבקשה, ספרי את הסיפור, אבל בקצרה.
אביבה: קודם כל אני הגעתי לפה כי שמעתי שהמועצה לשלום הילד נמצאת כאן, ואליהם עוד לא הגעתי.
זבולון אורלב: נמצא פה ד"ר יצחק קדמן, שהוא המנכ"ל המעולה, המצטיין של המועצה.
אביבה: אז אליו עוד לא הגעתי, אבל כל הגורמים פה כולם מכירים אותי, משטרת לוד, פקידות סעד, העובדות הסוציאליות, כולן מכירות אותנו.
אביבה: יום-יום שעה-שעה הייתי רצה לשם, ומבקשת את עזרתם והם כמוני היו חסרי אונים, ותמיד אמרו שאין מקום להכניס את הבנות האלה, כשזה בנות שעבדו בזנות, השתמשו בסמים, באלכוהול, עברו אונס, ואני לא יודעת, אמרו לי שהם אסור להם לדווח על זה למשטרה, שקטינה עוברת אונס קבוצתי פעמיים ופקידת הסעד אומרת, שמאחר שהילדה לא רוצה להתלונן, אז לא מדווחים על דבר כזה.
אביבה: אני יודעת שאם אני אתן סטירה לילדה, תיכף יקפצו עלי כל הגורמים.
אביבה: אבל מה קורה במקרה כזה, שאנשים זרים מתעללים בבנות האלה ואף אחד לא יכול לעשות שום דבר, כולל שיחה שלי עם קצין חקירות ביום שישי בשתיים לפנות בוקר, שהוא אומר לי – אביבה, אני חסר אונים בדיוק כמוך.
אביבה: זאת לא תשובה.
אביבה: איך אפשר לדעת שנערות בנות 15 ו-16 מטיילות וישנות על ספסלים ברחוב, ומתרועעות עם בני מיעוטים, למי זה צריך להיות אכפת?
אביבה: לאף אחד, אני רואה.
אביבה: חוץ מאתנו, המשפחה, שאנחנו בא לנו למות מהקטע הזה, שאין לנו עזרה מאף אחד.
אביבה: משטרת לוד פה יכולה להעיד כמה פעמים היא ראתה אותי במשך השנה הזאת, ימים ולילות.
אביבה: פקידות הסעד אותו דבר, יכולות להגיד כמה פעמים הם ראו אותי במשך השנה ושום דבר לא קרה.
אביבה: אין מקום.
אביבה: איך יתכן?
אביבה: הסבירו לי דבר כזה, שבמדינת ישראל יש שני מוסדות שהם סגורים לנערות, שכל אחד מהם מכיל 40 בנות, ואין מקום.
אביבה: צריך לחכות בתור.
אביבה: למה?
אביבה: שיגיע גיל 18 ואף אחד לא יהיה לו שליטה עליהן, ואז הילדה כבר תהיה נרקומנית וזונה באיזה צומת, ואם היא לא תמות כבר, למי מחכים?
אביבה: למה מחכים.
אביבה: איפה כל התקציבים?
אביבה: למה זה קורה?
אביבה: אולי אדוני פה ייתן תשובות.
אביבה: אני לא יודעת.
אביבה: לא יודעת.
אביבה: כי תשובות אחרות לא קיבלתי.
זבולון אורלב: אביבה, אנחנו מקיימים את הדיון, הכנסת, תפקידה של הכנסת הוא לפקח על הממשלה.
זבולון אורלב: אנחנו חובתנו לקרוא לנציגי הממשלה ולדרוש הסברים, להציע פתרונות.
זבולון אורלב: הסמכויות בסופו של דבר הם בידי הממשלה.
זבולון אורלב: יכול להיות ש-מכזה דיון גם, יתברר לנו שאנחנו צריכים ליזום חוקים מסוימים כדי להכריח את הממשלה לעשות.
זבולון אורלב: אבל בסופו של דבר ההחלטה היא בידי הממשלה, ונציגיה יושבים כאן.
זבולון אורלב: אנחנו מעלים נושא לדיון מתוך חובתנו לוודא ולפקח שהעניינים מתנהלים כראוי, ולכן כשמר אטיאס פנה אלי, התרשמתי ואני גם מכיר אותו יותר מיום-יומיים, והבנתי שהפנייה היא פנייה רצינית ואני שמח ומודה לך על דבריך.
זבולון אורלב: לסדר הדיון, ניתן קודם כל לעיריית לוד.
זבולון אורלב: אמרו לי שמנהלת המחלקה נמצאת בחוץ לארץ, אז מי תיקח את רשות הדיבור – ליאורה או יפעת.
זבולון אורלב: יפעת מאיר, רכזת היחידה לטיפול בנערות.
יפעת מאירי: קודם כל אנחנו מכירים באמת טוב מאד את אביבה ואת המשפחה ואת הבנות.
יפעת מאירי: אני רוצה קצת להציג את העבודה שלנו בלוד עם הנערות.
יפעת מאירי: אנחנו מטפלים ברווחה בעיריית לוד במעל 200 נערות בשנה.
יפעת מאירי: אנחנו מציעים להם גם טיפול פרטני וגם טיפול קהילתי רחב.
יפעת מאירי: אנחנו באמצעות תקציבים שהועברו לנו ממשרד הרווחה, המון מענים שלא היו במהלך השנתיים האחרונות הצלחנו לפתח, אם זה בתים חמים.
יפעת מאירי: אנחנו עומדים בפני פתיחה של עוד פרויקט מאד גדול שנקרא 'פרויקט עדי'.
יפעת מאירי: אנחנו קולטים עובדת שתעבוד בעלם, יחד עם הניידת.
יפעת מאירי: אבל מאד חשוב בהיבט של מה שאביבה העלתה, זה להתייחס לפרופיל של הנערות.
יפעת מאירי: אנחנו מטפלים בנערות על רצף של סיכון.
יפעת מאירי: אנחנו מכירים את השוטטויות ואת הבריחות, את המקרים של האלימות, את הפגיעות המיניות שהנערות עוברות.
יפעת מאירי: אנחנו מזמנים את הנערות לפגישות פרטניות אצלנו במשרדים, ואנחנו יוצאים החוצה לפגוש אותן בכל מקום אחר.
יפעת מאירי: אנחנו משתפים פעולה עם מסגרות שקיימות בתוך הקהילה, אם זה בתי הספר, אם זה המשטרה, אם זה עלם.
זבולון אורלב: יש לך הגבלה על השמות חוץ ביתיות?
יפעת מאירי: לא.
זבולון אורלב: אין לך הגבלה?
יפעת מאירי: וזה אחד הדברים שנורא חשוב לי להגיד.
יפעת מאירי: האפשרות שלנו, מעולם לא היה מצב שרציתי לשים נערה במסגרת וקיבלנו תשובה שלילית, אלא אם כן הייתה בעיה עם המסגרות הנעולות.
יפעת מאירי: כשיש מצב של חוסר שיתוף פעולה של הנערה והנערה נמצאת בסיכון והמקרה הזה הוא מקרה שאנחנו מדברים עליו - - -
זבולון אורלב: כמה מקרים כאלה יש של נערות שלא משתפות פעולה ולעניות דעתכם המקצועית צריכים השמה חוץ ביתית במעון נעול?
יפעת מאירי: לנו היום יש בהמתנה שש נערות למסגרת צופיה, ויש לנו עוד שתי נערות - - -
זבולון אורלב: כשהעיכוב הוא מקום במוסד ולא מכסה תקציבית, אם אני מבין נכון.
יפעת מאירי: נכון.
זבולון אורלב: נו, ומה קורה עם הנערות בינתיים?
יפעת מאירי: הנערות האלה לצערי הרב, הן נמצאות בסיכון ואנחנו מכירים - - -
זבולון אורלב: כמה זמן הן בהמתנה?
יפעת מאירי: יש לנו נערה אחת שממתינה מאוגוסט 2011, נערה שממתינה מנובמבר 2011, ויש לנו נערות שממתינות מינואר, מפברואר.
יפעת מאירי: המקרים הם מקרים שהם ידועים גם לפיקוח שלנו של הנערות.
יפעת מאירי: החומרים, אנחנו מעבירים אותם, אנחנו מתריעים, אנחנו זועקים את הזעקה של הבנות בשטח, אנחנו רואים את המשפחות, אנחנו רואים את הכאב, אנחנו רואים את הסיכון.
יפעת מאירי: אנחנו שומעים ומקבלים דיווחים מהמשטרה על הבנות, על זה שאנחנו יודעים שהם מסתובבים עם גברים שהם מוכרים במשטרה, אם זה בני מיעוטים וגם עם יהודים עבריינים.
יצחק קדמן: יש גם יהודים כשרים.
יפעת מאירי: אז אני אומרת, גם יהודים שהם מוכרים למשטרה, אם זה סביב אלימות, אם זה סביב סמים, סרסור.
יפעת מאירי: אנחנו מודעים לזה ואנחנו מודאגים באותה מידה שמודאגת אביבה ובאותה מידה שמודאג אהרון.
זבולון אורלב: עוד שאלה אחת, לגבי נערות שלא צריכות השמה במוסדות נעולים, יש גם כאן נערות שממתינות לטיפולים או להסדרים אחרים?
יפעת מאירי: אני חושבת שאחת הדוגמאות כאן, זה שברגע שהיה שיתוף הפעולה של אחת הבנות, אתמול הנערה נכנסה למסגרת נירים, יחד עם עובדת סוציאלית שנסעה איתה.
יפעת מאירי: זו מסגרת לא נעולה, מסגרת פתוחה.
זבולון אורלב: רק הנערות שממתינות למוסדות נעולים, רק הן בהמתנה, כל היתר - - -
יפעת מאירי: אתה יודע, זה נורא קשה להגיד 'רק', כי באמת אנחנו שרואים אותם בשטח אנחנו יודעים מה זה כל אחת, כשמדובר - - -
זבולון אורלב: אני מקבל את הנזיפה באהבה, כשר הרווחה לשעבר.
יפעת מאירי: כשמדובר בנערה בת 13, כשמדברים על להתחיל מוקדם יותר.
יפעת מאירי: אנחנו ביחידה לטיפול בנערה מטפלים בנערות מגילאי 13, ואנחנו עדים לתופעה של נערות בבנות 13 שמגיעות כבר במצבי קיצון, במצבי קיצון, שלפני כן לא הכרנו.
זבולון אורלב: למה אתם מתחילים רק בגיל 13?
ליאורה שרעבי: זה השירות של הנערות וצעירות במצוקה.
ליאורה שרעבי: יש את הילד ונוער, שמטפל לא במצבי קיצון, עד גיל 18.
זבולון אורלב: כלומר מצב קיצון של נערה בת 11 מטופל בילד ונוער?
ליאורה שרעבי: כן.
יפעת מאירי: במסגרות של ילד ונוער, כי לשים נערה בת 11 עם נערה בת 16-17 - - -
זבולון אורלב: בסדר, טוב.
זבולון אורלב: אני לא יודע, אומרים לי שכל הגילאים היום יורדים.
ציפי נחשון-גליק: לכן ירדנו לגיל 13.
זבולון אורלב: ירדתם לגיל 13.
זבולון אורלב: כנראה שלא מטפלים במצבי קיצון בגיל 11, אז זה מגיע לגיל 13.
יפעת מאירי: הייתה לנו גם נערה בת 12.5, אולי קצת פחות שהייתה בצופיה והייתה התערבות שלנו גם.
זבולון אורלב: ואת אומרת שלגבי כל יתר הנערות שנמצאות במצבי סיכון, ניתוק, בכל ההגדרות למיניהן, אין מגבלות תקציביות ואין מגבלות של אין מקום.
זבולון אורלב: אני בכוונה שואל את השאלה.
יפעת מאירי: כשאתה מדבר על השמה במסגרת, אנחנו לא נתקלנו בבעיה שרצינו לשים נערה במסגרת ובאו ואמרו לי שיש בעיה תקציבית.
זבולון אורלב: ובמסגרות הקהילתיות יש מגבלות?
זבולון אורלב: אתם מוגבלים, יש מסחור בכוח אדם?
יפעת מאירי: אני אשמח מאד, מה זה אשמח.
יפעת מאירי: אני חושבת שהרחבה של כוח אדם בקהילה הוא הכרחי, הוא מאפשר עבודה מניעתית - - -
זבולון אורלב: עובדת סוציאלית אחת בשירות שלך, ביחידה לטיפול בנערות, בכמה נערות היא מטפלת?
יפעת מאירי: מעל 70-80 נערות.
יצחק קדמן: מאד אפקטיבי.
זבולון אורלב: כמה עובדים סוציאליים אתם ביחידה לטיפול בנערות?
יפעת מאירי: יש לנו שלוש עובדות שתקן אחד מתוקצב מהמשרד לביטחון פנים, מעיר ללא אלימות.
יפעת מאירי: זה אומר שהעירייה מתקצבת שני תקנים של 75% משרה - - -
זבולון אורלב: משרה וחצי ועוד?
יפעת מאירי: ואני כרכזת היחידה ב-50%.
זבולון אורלב: אז ביחד זה שתי משרות, ועוד העובדת הסוציאלית של ביטחון פנים.
יפעת מאירי: של המשרד לביטחון פנים, שאנחנו יודעים כולם שזה תקציבים שהיום יש ומחר יכול להיות שלא יהיו.
זבולון אורלב: היא משרה מלאה?
יפעת מאירי: לא, גם 75%.
זבולון אורלב: אז זה 2.75, שמטפלים אמרת ב-200 נערות בערך?
יפעת מאירי: מעל 200 נערות בשנה.
זבולון אורלב: אני מבין שאין מחלוקת - - -
יפעת מאירי: שמוכרות לנו.
יפעת מאירי: ברור לי שיש עוד נערות בטח, ויש כאן את ניידת עלם - - -
זבולון אורלב: אתם לא מחפשים, כי גם עם אלה בקושי אתם - - -
יפעת מאירי: לצערי הרב מגיעות אלינו, ואנחנו מנסים לעשות את מיטב יכולתנו בעבודה מאד מקצועית עם הנערות שמגיעות.
יפעת מאירי: אנחנו כמובן מטפלים גם בנערות יהודיות, גם ערביות, עם עולות, לא חסרות נערות בסיכון גם מהמגזרים האחרים.
זבולון אורלב: אין ספק כל אזרח הוא אזרח, ואזרחית וודאי.
זבולון אורלב: תמונה, מה אני אגיד לכם, תמונה מאד עצובה.
זבולון אורלב: תמונה מאד מאד עצובה, כי אין ספק שמבחינה מקצועית, אני לא עובד סוציאלי, אני בעוונותיי רק מחנך, אבל עובדת סוציאלית לא יכולה לטפל ב-60 נערות בסיכון, במצבים קיצוניים, זה ממש בלתי אפשרי.
זבולון אורלב: זה די הרגשה ככה שקצת אנחנו מפקירים את אותן נערות.
זבולון אורלב: נתחיל עם גברת יוגב, שלום, מה שלומך?
זבולון אורלב: רשות חסות הנוער.
טלי יוגב: אין לי אלא להסכים עם מה שנאמר פה.
טלי יוגב: אנחנו נמצאים לא מהשנה הזו ולא משנים קודמות, בערך משנות ה-50, במחסור תמידי במקומות בתנאי נעילה, בין אם לבנות ובין אם לבנים.
טלי יוגב: בשנה וחצי האחרונות יש לנו קושי עוד יותר גדול, בגלל קריסה של חלק מהמבנה בצופיה, שחייב אותנו לסגור קבוצה אחת, שזה מאד משמעותי.
טלי יוגב: זה אומר – 50 נערות בשנה שלא יכולות להיקלט בגלל הסגירה של הקבוצה הזו.
זבולון אורלב: איזה מבנה קרס?
טלי יוגב: הבריטי.
טלי יוגב: לא כולו, חלקו, אבל מה שנקרא החלק השני בדרך.
קריאה: זה מספיק שנים, 100 שנים.
טלי יוגב: נושא נוסף היה קושי שעכשיו בא על פתרונו בגיוס של כוח אדם, שמאד התקשינו לגייס מדריכים חינוכיים, עכשיו הם בחתימה של הסכמים קיבוציים.
טלי יוגב: אנחנו כולנו תקווה שזה ייתן תנופה לנושא הזה של גיוס מדריכים חינוכיים.
טלי יוגב: לגבי הבינוי, אני יכולה לפחות להגיד שכבר יש לנו בשורות טובות.
טלי יוגב: יש לנו כבר אישורי בנייה להתחלה של בינוי חדש, במקום מה שקרס.
טלי יוגב: אבל שוב, זה ייקח כמה חודשים טובים.
טלי יוגב: כאילו לפני ינואר-פברואר שנה הבאה, אנחנו לא חושבים - - -
יצחק קדמן: אי אפשר לגור בתוך אישור בנייה.
זבולון אורלב: ייקח כמה שנים.
טלי יוגב: לא, לא, אנחנו הולכים על בנייה טרומית מאד מהירה, בגלל המצוקה.
טלי יוגב: אנחנו כן מקווים שתוך שמונה חודשים נעמיד את המבנים ונחזור לקליטה מלאה.
זבולון אורלב: אם בלוד מחכות 6 נערות, מה ההיקף הארצי, 600?
טלי יוגב: לא, לא 600, אבל מעל 150, מהן סדר גודל של 15 הן נערות שמבחינתנו הן בעדיפות עליונה לקליטה.
טלי יוגב: זאת אומרת שרמת הסיכון והסכנה שהן נמצאות היא מאד גבוהה.
זבולון אורלב: כלומר, אבל לו היו עוד 150 מקומות, הייתם מקבלים עוד 150 נערות לתוך המסגרת הזאת.
קריאה: זה 150 שנתי.
טלי יוגב: זה 150 שנתי.
זבולון אורלב: שאלתי כרגע כמה ממתינים.
טלי יוגב: אז אני אומרת, אז בטווחים, בואו נגיד ככה - - -
יצחק קדמן: הרבה יותר.
זבולון אורלב: אלה 150, צריך להודות גם, כמו שהיא אמרה, אלה 150 נערות מוכרות.
אביבה: כן, ומה עם הלא מוכרות?
זבולון אורלב: אנחנו מעריכים שיש עוד כמה, אני אומר מספר לא מבוטל של נערות שלא מוכרות, כי במצבים האלה גם לא מחפשים.
זבולון אורלב: אז אלה שמגיעות, מגיעות.
זבולון אורלב: אלה שלא מגיעות, לך תדע איפה הן נמצאות.
זבולון אורלב: אתם ישנים טוב בלילה?
טלי יוגב: לא, אנחנו לא ישנים טוב בלילה.
טלי יוגב: אני עוד פעם אומרת, אנחנו בצופיה נכנסים לבינוי, במסילה אנחנו לקראת פתיחה של קבוצה במגן, עוד קבוצה במגן ואנחנו בהליכים מכרזים לפנימייה, לא לנעולה, אבל לפנימייה.
זבולון אורלב: השר מודע לעניין?
ענבר יחזקאלי בליליוס: השר מזדעזע מהמצב.