GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אבנר הרשקופ: דבר שלא צולם - דפקו על הדלת לפני כן, וביקשו את הפתיחה של הדלת, ומי שנמצא בפנים לא פותח.
אבנר הרשקופ: אם אתה בוחר לא להיכנס לבית בנסיבות האלה, זה סוג של פתרון.
אבנר הרשקופ: אבל אני מניח שהיכולת לבצע אכיפת חוק אם אתה נשאר בחוץ אם לא פתחו לך היא מוגבלת משהו.
אבנר הרשקופ: השלב השני, אמרה הגברת שישר חיפשו את הנשק.
מיכאל בן-ארי: הפלאפונים, תלך גם על מה שלא נוח לך.
אבנר הרשקופ: אם אדוני ייתן לי לסיים, רשום לי פה פלאפון, גם על זה אנחנו נדבר.
אבנר הרשקופ: כאשר כוחות נכנסים לבית – "אין דנים אדם בשעת צערו".
אבנר הרשקופ: אנחנו חייבים לנטרל אפשרות שחס וחלילה שימוש בנשק, גם אם לא מדובר על אדם שהוא עבריין בדרך כלל, בשעת צערו לא כדאי שיהיה תחת ידו.
אבנר הרשקופ: הסיפור של הפלאפונים – אנחנו יודעים שפלאפון מעבר לזה שהוא משמש כפנס, הוא אמצעי תקשורת עוד לפני שהוא פנס.
אבנר הרשקופ: לא המשפחה הספציפית הזו, אנחנו לא דנים משפחה ספציפית כזו או אחרת, אבל בגדול, השימוש בפלאפון יכול להביא לכך שיגיעו – זה ייועד לאנשים שיבואו לסייע למניעת הפינוי, התוצאה תהיה בסופו של דבר אלימות שתופעל כנגד שוטרים וכנגד תושבים, והדבר הזה צריך לפחות בשלב הפינוי, בשלב הקריטי איכשהו להרגיע.
אבנר הרשקופ: בנוגע לרכבים, הרי הפלאפונים לא נמצאים אצל המשטרה, וגם הסיפור של הרכבים, המשטרה לא רוכשת את הרכבים האלה.
אבנר הרשקופ: יש שלב שבו צריך לוודא שלא תהיינה תקלות, מהשלב הבא, הם מקבלים את המפתחות של הרכב, ויכולים לנסוע.
מיכאל בן-ארי: לשקר צריך גם לדעת.
מיכאל בן-ארי: אתם כל כך חצופים, היה צריך את הטלפון כדי להודיע, כל קריית ארבע ראו שאתם שם, למה לשקר כאן את כל האנשים שנמצאים כאן?
מיכאל בן-ארי: חוצפה של אנשי החוק.
מיכאל בן-ארי: הם היו צריכים את הטלפון בשביל להודיע?
מיכאל בן-ארי: אתם נכנסתם הרי דרך איפשהו, כל קריית ארבע ראתה, כולם היו שם על הגדרות, החזקתם כוחות בתוך קריית ארבע, אתה משקר פה את כל הנוכחים?
מיכאל בן-ארי: חוצפה שאין כדוגמתה.
מיכאל בן-ארי: תכתבו בפרוטוקול, שמעתי שהם משקרים, משטרת ישראל פעם אחר פעם כדי לכסות את כל מערומיכם.
מיכאל בן-ארי: בוא נעבור לרכבים, בוא נשמע את התירוץ.
זבולון אורלב: יש לי שאלה אחת אליך, שאתה לצערי מתעלם ממנה.
זבולון אורלב: אני מאמין שאתה מאמין בדברים שאתה אומר.
זבולון אורלב: יש לי מחלוקת מאוד יסודית על כל מה שאמרת, האם כל זה מצדיק התעללות?
זבולון אורלב: אכזריות?
זבולון אורלב: עבריינות?
זבולון אורלב: התנהגות פושעת כלפי ילדים שלפחות ארבעה חבריי כנסת, כך חושבים, אגב, מסיעות שונות של הבית, שכל אחד התבטא בסגנונו, וממה שאני מבין, שגם משרד הרווחה כך חושב, שכך לא מפנים ילדים.
זבולון אורלב: כל מה שאמרת, תצא מתוך נקודת הנחה שזה נכון.
זבולון אורלב: מה זה קשור - - -
אבנר הרשקופ: בעניין הזה אדוני הקדים אותי.
אבנר הרשקופ: ככל שטענת ההתעללות מתייחסת למועד הפינוי - - -
זבולון אורלב: למועד ולצורה ואי התראה קודמת של כמה שעות.
זבולון אורלב: אפשר לבוא בשמונה בערב, להגיד, רבותיי, אנחנו באחת בלילה נבוא אליכם, שלחו את הילדים לסבים ולסבתות.
זבולון אורלב: אגב, היו אמהות בפינוי מגרון, שאמרו, שלו היו מקבלים התראה של שלוש, ארבע שעות קודם, הם היו מפנים את הילדים לסבא, לסבתא, למשפחה שהילדים לא יעברו את כל החוויה.
זבולון אורלב: הם יעברו את החוויה עם אנשים מבוגרים, הם יכולים להכיל את זה, ילדים לא יכולים, אז גם היה אפשר לאסוף את הבימבה, את הצעצועים.
אבנר הרשקופ: כאשר אדוני מתייחס רק למשפחה שנמצאת בתוך הבית, זה חלק מהתמונה.
אבנר הרשקופ: צריך לזכור שיש פה מכלול שלם, כאשר המכלול השלם, בסופו של דבר, שוב אני חוזר ואומר, זה לא עוד שאלה של איקס חיילים ושוטרים, אלא המשמעות עלולה להיות ארועים חמורים לציבור בישראל בסופו של יום.
מיכאל בן-ארי: תירה בהם.
זבולון אורלב: מצד אחד יש עניין שהמחוקק נתן הגנה לילד לשלומו, לבריאותו וכדומה.
זבולון אורלב: מצד שני, אתם צריכים לשיטתכם לקיים החלטות של מישהו.
זבולון אורלב: לא יכול להיות שקיום ההחלטות צריך לבוא על חשבון משהו שנמצא במשקולת.
זבולון אורלב: אם יש בעיה של הגדלת ההתנגדות, תתמודדו עם הגדלת ההתנגדות - אם המחיר זה פגיעה.
זבולון אורלב: אתה אומר כך, כדי למנוע התנגדויות גדולות יותר וחשש לאלימות גדולה יותר, אני הולך ועושה את זה באופן שאני יודע ומודע מראש שאנשי המקצוע אומרים זה פוגע בילדים.
מיכאל בן-ארי: רק להשלים את התשובה בעניין של הרכבים, שמעתי הסברים מפותלים.
מיכאל בן-ארי: אבנר, הרכב, למה לא נתנו למשפחות להיכנס לרכב.
זבולון אורלב: כי פחדו שהם ייסעו אולי לכיוון ההוא, או יסתמו את הדרך.
זבולון אורלב: עזוב, הם ימצאו תירוצים, מה אתה לא יודע מה הם יגידו לך?
מיכאל בן-ארי: הם יכולים להביא רכב הם ולקחת את המשפחות.
זבולון אורלב: אני שאלתי אם מישהו ביקש רשות דיבור, היא אמרה אף אחד לא ביקש רשות דיבור.
זבולון אורלב: אתם יודעים כבר מפעמים קודמות, לא כך מבקשים רשות דיבור.
זבולון אורלב: יש פה בעיה, זה כבר דיון שלישי, אנחנו חוזרים כל הזמן לאותה נקודה – מי נתן היתר שבגלל שיקולים מבצעיים מנקודת מבטיכם, מי נתן את ההיתר הזה שבגלל נסיבות מבצעיות מוכנים לעבור לכאורה על חוק?
זבולון אורלב: לא תמצא פה איש מקצוע אחד שיגיד לך שצורת הפינוי הזאת שבאים באחת וחצי בלילה בלי התראה מוקדמת של כמה שעות, אין בזה פגיעה בילדים?
זבולון אורלב: אין איש מקצוע אחד, אם העובד הסוציאלי הראשי של המשטרה, היה אומר, רבותיי, תפסיקו לבלבל את המוח, זה לבריאות הילדים, זה מוסיף להם חוסן נפשי, הם נהיים גברים, הם גיבורים בעיני ילדיהם, אז יש ויכוח – אין ויכוח מקצועי.
אבנר הרשקופ: בנוגע לסיפור הרכבים, יושב פה הגורם המקצועי שהיה שם, בשלב הראשון מונעים את המפתחות של הרכב מהמיועדים לפינוי.
אבנר הרשקופ: זה מדובר על השלב ראשון.
אבנר הרשקופ: בפועל הם יכולים ומוזמנים לצאת עם הרכבים שלהם.
זבולון אורלב: למה לתת לילדים להתענות בקור של שתי מעלות ולא להכניס אותם לרכב?
מיכאל בן-ארי: כמה זמן נמשך השלב הראשון?
אבנר הרשקופ: שלושת רבעי שעה.
זבולון אורלב: אתם מושכים את הדיון לכיוון שאני לא עוסק בזה, תתעסקו בוועדות אחרות.
זבולון אורלב: אני רק אומר לך, שאם עומד רכב ליד הבית ואפשר להכניס את הילד לרכב שהוא מחומם, ובמקום זה נותנים לו ללכת ברגל, שהאמא צריכה להחזיק את הילד לקילומטר וחצי לעשרים דקות, זאת התעללות מובהקת.
מיכאל בן-ארי: למה לא הבאת אתה רכב כדי לפנות אותם?
אבנר הרשקופ: זה בדיוק מה שאומרים, אנחנו לא רצינו שהם יילכו ברגל, הרי זה בדיוק הטענה.
הדס אליהו: זה מה שאמרתם לנו לעשות.
מיכאל בן-ארי: מה עשית כדי שלא יילכו ברגל?
אבנר הרשקופ: נתנו להם או לא נתנו להם.
הדס אליהו: לא נתנו לנו, אנחנו הלכנו ברגל.
זבולון אורלב: מי מדבר עכשיו?
זבולון אורלב: אתה היית שם?
בועז גולדברג: כן.
בועז גולדברג: אנחנו אחת היחידות שהשתתפה שם בפינוי.
בועז גולדברג: אנחנו הגענו בסביבות השעה שתיים לגבעה 18, נכנסו לבתים, דפקנו בדלת, אחרי בית הראשון שנכנסו אליו, התקשרו בנוכחותי קצין תיאום ממרחב חברון התקשר לרווחה של העיר קריית ארבע, לא הגיע אף אחד, לא רצה להגיע אף אחד.
בנציון גופשטיין: מתי הודעתם להם בשתיים בלילה?
בנציון גופשטיין: זה מעניין.
מיכאל בן-ארי: אתם התקשרתם בשתיים בלילה?
בועז גולדברג: מישהו מהרווחה לא אני, מהרווחה של חברון.
מיכאל בן-ארי: אתה מאשר את זה, חבר המועצה?
בנציון גופשטיין: אני לא יכולתי להיכנס לשטח.
בועז גולדברג: התקשרו הודיעו, נכנסו לכל הבתים באדיבות.
בועז גולדברג: הפינוי של משפחות מהבתים ארך כמעט שלוש שעות.
בועז גולדברג: נתנו לאנשים להתלבש – שלב ראשון נכון, לא הייתה אפשרות לצאת עם כלי רכב.
מיכאל בן-ארי: שלוש שעות?
הדס אליהו: מה פתאום, האיצו בנו, בקושי כמה דקות.
בועז גולדברג: משפחה אחרונה שיצאה מהבתים, היא יצאה אחרי שלוש שעות, בחמש לפנות בוקר.
בועז גולדברג: המשפחה יצאה אחרי שלוש שעות, אחרי שאנחנו נתנו להם כולם להתלבש, כולם בניחותא, האשה נכנסה לאוטו, היא יצאה מהאוטו, כן לנסוע, לא לנסוע, הייתה החלטה שלה בסוף, בסוף היא החליטה שבגלל שהשמשה האחורית עם שכבה עבה של לכלוך והיא לא ראתה, אמרנו לה בואי אנחנו ננקה, נכווין אותך שתצאי עם הילדים - העדיפה לצאת רגלי.
בועז גולדברג: שלב ראשון אכן כן, בשלב הראשוני של כל ההתארגנות שהייתה תנועה גדולה מאוד של שוטרים שלי, לוחמים, כלי רכב, שופלים, לא הייתה אפשרות לתת לכלי הרכב לצאת.
בועז גולדברג: הפינוי היה אדיב, אנשים ידעו מה קורה, אף אחד לא התפרץ לשום בית.
בועז גולדברג: גם פה, ראיתם, היו דפיקות על הדלת.
בועז גולדברג: יש עניין של צורך מבצעי.
בועז גולדברג: מבחינתי, אני לא יכול לתת שהות גדולה מדי, כי אולי מישהו חס וחלילה ירצה מישהו לפגוע בנו, ירצה מישהו לפגוע בנו.
בועז גולדברג: היה גם מקום שנכנסנו והיה אדם עם נשק, נאלצנו באדיבות לקחת ממנו את הנשק.
מיכאל בן-ארי: הוא אמר משפט שחייבים להתייחס אליו.
בועז גולדברג: מבחינתנו שלב ראשון לא ניתן משיקולים מבצעיים שאני הייתי מפקד הכוח במקום.
בועז גולדברג: משלב שני, ברגע שהפסיקה תנועת הכוחות בשטח, והייתה אפשרות לתת לאנשים לצאת, ניתן לאנשים לצאת עם כלי רכב מי שרצה, ניתן לאנשים להתלבש, ניתן להם ציוד, כל הציוד הוצא החוצה, נארז עם ניילונים על מנת שלא ייפגע שום ציוד, והפינוי בוצע.
יצחק יעקב: אני רוצה להתייחס לאירוע האחרון שהיה לפני שבוע במצפה יריחו.
יצחק יעקב: לגבי התראה, המשטרה התקשרה בשעה שלוש בלילה, אחרי שכבר הם היו שם בערך מהשעה אחת, יש לציין שכמובן זה הזמנה מה שנקרא לאחר מעשה.
יצחק יעקב: הגענו לשטח, נתנו לנו לעבור, אבל זה כבר היה מאוחר מדיי, ההתראה צריכה להיות הרבה יותר לפני זה, כדי שנוכל.
יצחק יעקב: המשפחה שהייתה שם עם שמונה ילדים נאלצו לישון במועדון של היישוב כל הלילה על הרצפה, זה הנזק הגדול.
זבולון אורלב: לא יכולתם להכין מראש מקומות?
יצחק יעקב: לא הודיעו לנו לפני זה.
יצחק יעקב: לפני השעה שלוש בלילה לא ידענו בכלל שיש שם צו פינוי ולא שום דבר.
מיכאל בן-ארי: היה כל כך - - - שהיה גם גז פלפל על האנשים.
יצחק יעקב: מבחינת הנזק לילדים, הדיווח מהאמא, יש בעיות של הרטבה וחרדה מאוד גדולה של ילדים.
יצחק יעקב: אני הייתי שם, הייתי צריך להחזיק את הילד בן ה-11 שהיה ליד האבא שלו, כשהורידו אותו בכוח מהגג, המשטרה ביקשה ממני בוא תוציא את הילד, אמרתי לה, סליחה, אני פה לטובת הילד ואיתו ולא איתכם.
יצחק יעקב: היינו צריכים לעזור לילד ביחד עם האבא לזוז מהשטח.
קריאה: שלושה שוטרים פצועים זה בסדר מבחינתך.
מיכאל בן-ארי: איפה הם הפצועים האלה?
מיכאל בן-ארי: אני יודע פצועים, אנשים שאיבדו את ההכרה, לא נתתם עזרה רפואית, על מה אתה מדבר?
מיכאל בן-ארי: אתה ממשיך עם השקרים שלכם פה?
זבולון אורלב: סליחה, אני מבקש, אני אסגור את הדיון.
זבולון אורלב: אם אתה רוצה לריב איתו אני אצא, תנהלו את הדיון.
זבולון אורלב: אני רוצה לנהל דיון, אני רוצה להגיע בסוף למשהו.
יצחק יעקב: נורית היא העובדת הסוציאלית שדיברה עם האמא ועם הילדים, כולה לתאר את הפגיעה בילדים.
זבולון אורלב: אין לנו זמן, אני מתנצל.
מושי אשר: מנכ"ל המועצה האזורית מטה בנימין, בקצרה רבה.
מושי אשר: אני מצטער לומר ולחזור מה ששמעתי הבוקר, רוסים, לא רוסים, יש פה משא ומתן רוסי – מדוע?
מושי אשר: מכיוון שמגיעים לפה אנשים בדרגים מאוד נמוכים, אתה לא יכול להגיד להם שום דבר כי יש להם מפקד על הראש, הם צריכים לעבוד אצלו.
מושי אשר: הם עובדים אצלו לצערי, וזה הנקודה השנייה, הם לא מבינים שהם עובדים אצלך, אדוני.
מושי אשר: הם לא מבינים שיש עקרון הפרדת הרשויות, ולא מבינים את הנושא הזה כמו שצריך.
מושי אשר: הנקודה השלישית שאני מציע להחלטה, זה לקבוע שבוע, שבוע שיישבו בלי לצאת, ייצאו בלילה הביתה, מותר להם לישון בבית בלילה, שיחזרו למחרת בבוקר, תוך שבוע לחזור עם הנוהל לוועדה כאן.
צחי לוגסי: בהמשך לדיון הקודם שבו כן הייתי, זומנו פעם אחת לוועדה של המשרד לבטחון פנים.
צחי לוגסי: נשלח לשם נציג לאור מה שנאמר כאן בדיון הקודם.
צחי לוגסי: העמדה של הצבא, כמו שאנחנו לא מטפלים גם בנושאים אחרים, גם בהקשר לפינוי היישובים, העמדה של הצבא היא שזה האחריות המלאה של המשטרה.
צחי לוגסי: הדבר היחיד שאני לוקח מפה ואני אלך איתו לאלוף הפיקוד עוד היום, זה שאם לשיטת היושב ראש יש דברים פליליים או אחרים שמבוצעים, זה משהו שצריך - - -
זבולון אורלב: תשמע גם לסיכום, שגם אם לא תלך אתם תצרכו ללכת.
זבולון אורלב: אני רוצה לסכם את הדיון ולומר - הוועדה מביעה צער עמוק על כך שחרף שני הדיונים שהתקיימו בסוגיית פינוי ילדים ממאחזים, עדיין נוכחה הוועדה לדעת כי בפינוי "ישא ברכה" ו"מצפה אביחי" פונו ילדים באופן הגובל בהתעללות גופנית ונפשית בילדים בגיל הרך.
זבולון אורלב: הוועדה רשמה לפניה את הודעת עוזרת שר הביטחון – שר הביטחון מסרב לאמץ את נוהל "בית אל" עד אשר ייקבע נוהל ממשלתי אחר מוסכם.
זבולון אורלב: הוועדה הצטערה להיוודע כי חרף הפצרותיה הרבות משרדי הממשלה בראשות המשרד לביטחון פנים, טרם השלימו את הנוהל הממשלתי בנושא.
זבולון אורלב: לדעת הוועדה לכאורה אופן הפינוי של הקטינים במאחזים הנ"ל, מהווה עבירה על סעיף 368(ג) לחוק העונשין, ולכן יושב ראש הוועדה מתכוון להגיש תלונה במחלקה לחקירות שוטרים על התנהלות המשטרה בפינוי המאחזים הנ"ל.
זבולון אורלב: כמו כן, הודיע יושב ראש הוועדה על דעת חבריה, כי הוא מתכוון ליזום חקיקה שתבהיר ביתר חדות את הצורך למנוע פגיעה בילדים גם אם נוצרו תנאים מבצעיים חיוניים כך שלא תהיה שום סיבה מבצעית או אחרת שתאפשר פגיעה בילדים.
זבולון אורלב: הוועדה חוזרת ודורשת ממשרד ביטחון פנים למנוע פינוי ילדים ללא התראה מוקדמת ומבלי שקוימו כל התנאים שתובעים שרותי הרווחה - הכנה, ליווי, וכדומה.
זבולון אורלב: הוועדה פונה לשר הרווחה ומבקשת שיהיה השר המוביל את כל המהלך שימנע ויצמצם ככל האפשר פגיעה בילדים בעת פינוי מאחזים במפתיע ובשעות הלילה.
זבולון אורלב: עד כאן חוץ מעניין התלונה שאני אגיש בשם הוועדה.
זבולון אורלב: יש עוד משהו שמישהו חושב שהחמצנו?
טובה בן ארי: הפינוי בלילה.
מיכאל בן-ארי: אני חושב שהוועדה צריכה לדרוש במפגיע שלא התבצעו פינויים.
זבולון אורלב: ברגע זה אנחנו פותחים באופן פורמלי את ישיבת הוועדה לזכויות הילד שמקיימת סיור בשכונת הזיכרונות, נחלאות, שבאזור הזה שבו קיימנו דיון מאוד רציני לפני כשבועיים-שלושה על פי תלונות של התושבים שנמנים על המגזר החרדי.
זבולון אורלב: הופיעו הורים מאוד מאוד אמיצים שחשפו בפני הוועדה תופעה מאוד קשה של פגיעות מיניות ואלימות כלפי קטינים בהיקפים נרחבים מאוד.
זבולון אורלב: הפנייה הבסיסית הגיעה לחבר הכנסת אורי מקלב ובתיאום איתו בנינו את האמון עם התושבים על מנת שרשויות המדינה יטפלו כראוי והבטחנו שאנחנו גם נקיים סיור, לראות האם קרה משהו, התרחש משהו, וכדי לעמוד לימין התושבים, להבטיח שכל רשויות המדינה עושות את כל הדרוש על מנת לטפל כראוי ולעקור את התופעה הזאת מהשורש, כי נפגעו כאן למעלה מ-100 ילדים ומדובר פה לא בפדופיל אחד, אלא כנראה בכמות קצת יותר גדולה, כמו שנציגי המשטרה דיווחו לנו.
זבולון אורלב: אנחנו גם יודעים ושמענו שבינתיים היו גם כמה מעצרים.
זבולון אורלב: אנחנו לא ניכנס לפרטי החקירה, כיוון שהדבר הזה יכול לשבש את החקירה.
זבולון אורלב: נמצאים איתנו מבחינת שירותי הרווחה מי שחסרו לנו בפעם הקודמת, הגב' רונית צור, שאחראית על חקירות ילדים וגם מוטי וינטר, שהוא סמנכ"ל בכיר במשרד הרווחה וגם מפקד המשטרה, משטרת לב הבירה.
זבולון אורלב: הגיעו ממשרד החינוך.
זבולון אורלב: אנחנו לא מזהים במהלך הישיבה את ההורים בשמותיהם, אלא א', ב', ג', ד', ולאחר מכן בפרוטוקול שלנו אנחנו צריכים שהשמות יירשמו במלואם, כמו שעשינו עם ההורים הקודמים.
זבולון אורלב: אנחנו תדרכנו גם את אנשי התקשורת באופן שלא נחשוף את ההורים ולא נחשוף מידע שאין צורך כרגע לחשוף אותו.
זבולון אורלב: נמצא איתנו גם מר עמדי שהוא ראש המינהל הקהילתי כאן ואנשיו.
זבולון אורלב: וגם אגף הרווחה בעיריית ירושלים, שגם קיבל שבחים מההורים בפעם הקודמת.
זבולון אורלב: הרב מקלב.
אורי מקלב: קודם כל תודה רבה לך, אדוני היושב ראש, על עצם קיום הסיור הזה.
אורי מקלב: זה לא סיור טריוויאלי במקרה כזה, זה לא סיור רגיל, אבל המקרה הוא גם מקרה לא רגיל, גם בהיקפו וגם במורכבות שלו, ומכיוון שאנחנו לא רק חוקרים את העבר, שזה המשטרה צריכה לעשות, אלא אנחנו גם בוועדה התוודענו לבעיות בהווה על כך שהתושבים חיים בפחד ובחשש מאוד גדול.
אורי מקלב: הפגיעות נמשכו גם לאחר שכבר המקרה נודע לרשויות, גם לאחרונה עוד היו מקרים ומכיוון שמדובר גם על חשש שהפוגעים נמצאים בקרבה מאוד גדולה לנפגעים, והתוודענו לכך שהילדים לא יכולים לצאת מהבית, כל יציאה מהבית חייבת להיות בליווי של ההורים, הילדים חוזרים מוקדם מבית הספר מכיוון שאין מי שילווה אותם יותר מאוחר, הילדים חוששים ללכת אפילו עם ההורים לבית הכנסת ולעוד מקומות.
אורי מקלב: אנחנו חשבנו שמן הראוי, לפי בקשת ההורים, שנראה מקרוב את החיים שלהם ואת הקרבה לחשש ולמקומות שהילדים נפגעו, כדי שנוכל יותר לעזור להם, גם בחיי היום יום.
אורי מקלב: חשוב עוד פעם לציין שהוועדה הייתה חסויה וזה גם ימשיך להיות עכשיו כוועדה חסויה.
אורי מקלב: קודם כל הפרטים מבחינת המשטרה, וזה המשטרה צריכה להגיד, אבל גם מבחינת ההורים ואני מבין שגם החוק מחייב במקרים כאלה.
אורי מקלב: אנחנו נבקש משני התושבים.
זבולון אורלב: שמות פרטיים, אבי ודוד, אתם מובילים וגם האמהות נמצאות איתנו.
דוד-תושב: אנחנו נתחיל את הסיור, אנחנו נשבור קצת את הפורמליות.
דוד-תושב: לפני שאנחנו מתחילים את הסיור, אני רוצה רק כרקע לסיפור שיש פה, שימו לב ליונים.
דוד-תושב: אתם רואים את היונים האלה?
תושב: אתם רואים מתחת את האדנית ואת המרזב?
תושב: זה לא אדנית ולא מרזב, זה בעצם שובך האכלה שהתקין אחד מגדולי תלמידי החכמים של השכונה הזאת, הרב קופרשטוק, שנפטר לצערנו ממש לא מזמן, וכל בוקר היינו רואים את התלמיד החכם הגדול הזה, שחיבר שורה של ספרים, שהיו באים לקבל ממנו הדרכות ועם כל המראה היפה והפטריארכאלי שלו מתכופף ומפזר לחם יבש ליונים, וזו הסיבה שאנחנו רואים כל כך הרבה יונים.
תושב: זה רקע, לא סתם סיפור יפה, להבנה על איזה תום ויופי אנחנו מדברים כשאנחנו מדברים על השכונה הזאת.
תושב: השכונה הזאת, כשהגענו אליה, וחלקנו נולדנו לתוכה, היא הייתה השכונה היפה והקדושה ביותר.
תושב: עדיין היא יפה וקדושה והיא תהיה כזאת בעזרת ה', אבל כשמדברים על האשליה של המוגנות ושל הטוהר ושל התום, אז כיוון שהיו פה גדולי הצדיקים של ירושלים, אז התאפשרה, במרכאות, הנוכחות של גורמים כל כך שפלים שממש חיו מתחת ל---
קריאה: ליד הרב קופרשטוק היה אחד מגדולי הפושעים.
תושב: אני בכוונה רוצה ללכת לשם.
תושב: מדובר על מאות ילדים, זו המגלשה היחידה שיש בכל האזור, עד גן סאקר.
זבולון אורלב: אחד מהמקומות המועדים.
תושב: יש כמה אנשים חשודים שגרו בבתים פה מסביב, חלקם עדיין חשודים, חלקם יודעים, המשטרה אמרה במפורש שיודעים שהם ביצעו פשעים, רק אין מספיק הוכחות כלפיהם.
אורי מקלב: דבר יותר על הילדים, הילדים שיחקו כאן.
תקשורת: סליחה על ההפרעה, אפשר לצלם אותך מדבר איתו?
תושב: מדבר תמיד, לפרסם לא.
זבולון אורלב: יש לי שאלה, קרה משהו בשלושה השבועות האחרונים, בשבועיים האחרונים?
זבולון אורלב: יש שינוי?
תושב: השינוי הכי גדול---
תושבת: אנחנו מאוד חוששים שיש ילדים שעדיין נפגעים.
זבולון אורלב: לא הרגשתם שום שינוי?
תושב: השינוי הגדול קרה מצד התושבים.
זבולון אורלב: נוכחות משטרה, תאורה?
תושב: יש ודאי נוכחות משטרה מוגברת, יש תאורה, אין ספק, אבל---
זבולון אורלב: התושבים מרגישים תחושה שונה, שקרה משהו?
תושבת: יש שינוי, אבל קשה להגיד שיותר קל לנו, כי אנחנו רואים גם את הפוגעים מסתובבים כל הזמן.
תושבת: לא כל הפוגעים, אבל הרבה מאוד פוגעים עדיין מסתובבים... על יד בית הספר, מסתבר שהם עוד מסתובבים פה ואחת הפוגעות עדיין מסתובבת, ההורים לא רגועים.
תושבת: נכון יותר טוב לנו עם התאורה, יותר---
זבולון אורלב: את אומרת שיש שינוי, אבל הוא לא שינוי---
אורי מקלב: הביטחון עוד לא חזר.
זבולון אורלב: לא שינוי שהביא עדיין את הביטחון.
תושב: הביטחון לא יגיע כל כך מהר, השינוי יגיע הרבה מצד ההורים שממש שומרים כבבת עיניהם על ה---
תושב: ואני אספר לכם סיטואציה שהייתה לי בשבוע שעבר ותבינו למה הביטחון לא חזר עדיין.
תושב: יש פה משהו סימבולי שמאוד חשוב שתראו, יש תושבת השכונה שהיא בכלל לא קשורה למגזר, אין לה ילדים בשכונה, אין לה כלום, אבל היא לקחה את העציצים, אחד מהחשודים שבנה פה פינה ולקחו לו את זה, היא לקחה את העציצים שלו ופשוט הקימה פה אנדרטה לכל העניין ש---
זבולון אורלב: מה זה הבניין הזה?
תושב: זה הבניין של מנהלת לב העיר, אחד מהבניינים שלו.
תושב: כל הזמן שואלים שאלות עליך ואתה לא עונה.
זבולון אורלב: עמדי, מה זה הבניין הזה?
תושב: הוא מקבל פה קבוצות ומסביר על השכונות הוותיקות של ירושלים.
תושב: יש איזה גברת פה.
תושב: ..
תושב: אנחנו לא נכנסים לפוליטיקה, אבל פה הגברת שלקחה את כל העציצים, שמה כל מיני שלטים נגד.
תושב: תצלם את זה.
קריאה: מי שלא רוצה להיות בתמונה, שילך צעד אחורה.
אורי מקלב: היא מזדהה והיא עשתה את זה.
תושב: הם שברו לאחד הפדופילים את ה---
אורי מקלב: היא גרה פה, היא לקחה את הכתבה, בגלל המקרה הזה, היא לקחה את זה ללב והיא שמה---
תושב: הנה היא, אתם יכולים לפגוש אותה.
תושב: שימו לב, זו חצר של בית כנסת.
תושב: הכניסה לבית הכנסת גם מפה וגם משם, פה ילדים שיחקו בגינה, המפגעים פיתו את הילדים, לא רק פיתו, גם באיומים, סחבו אותם מכאן לבית הכנסת, פה יש מחסן, הילדים העידו על מיטת טיפולים שהייתה במחסן ופה טיפלו בילדים.
תושב: זו הכניסה לבית הכנסת, הגינה פה מצד שמאל שלנו, המפגעים לקחו ילדים באיומים ובפיתויים מהגינה, כאן במחסן הזה הילדים העידו שהייתה פה מיטת טיפולים ואחד המפגעים הראשיים פה הוא זה ש---
זבולון אורלב: כל התושבים שגרים פה לא ראו?
תושב: אין פה תושבים.
תושב: זו שאלה שנשאלת מהתחלה, איך הורים לא ראו, איך תושבים לא ראו.
תושב: אין על זה תשובה.
תושב: אני חייב להגיד לך, זו שאלה טובה, אבל אחת התשובות היא שהם היו מאוד מאורגנים, הם עשו משמרות, זה שומר, זה מכניס וזה.
תושב: אגב, הפגיעות האלה זה עניין של עשר דקות ולא יותר.
אורי מקלב: צריך להסביר, בניגוד להנחות מקצועיות שפדופיל עובד לבד, כאן זה כנראה חריג, מכיוון שזו חבורה שלמה---
זבולון אורלב: אתם מרגישים שיש פה חבורה מאורגנת?
אורי מקלב: אנחנו מדברים על אנשים שהם לא נורמטיביים, לא מדברים על אנשים נורמטיביים, אנשים שלא בנו לעצמם בית, אלה אנשים מבוגרים, בהחלט יכול להיות שהם חיים כחבורה.
תושב: העירייה נתנה לנו שלוש מצלמות אבטחה שהועתקו ממקום אחר.
תושב: אגב זה מצוין וטוב מאוד, אבל זה כמו שישה שמתכסים בטלית אחת.
תושב: גם התאורה מאוד התגברה ויש עדיין מקום לשיפור.
תושב: שלוש המצלמות הללו, בשבוע שעבר הותקנה מצלמה אחת, אנחנו תיכף נראה אותה.
תושב: זה שייך למוקד חירום וביטחון של העירייה.
זבולון אורלב: עמדי, אתה קשור למצלמה הזאת?
תושבת: לא, זה עיריית ירושלים, מנכ"ל העירייה.
זבולון אורלב: היא פעילה כל הזמן?
תושבת: כן, בהחלט.
תושב: אני רוצה לספר לכם על סיטואציה שהייתי נוכח בה בשבוע שעבר.
תושב: אני עמדתי פה עם הנציג של חירום וביטחון של עיריית ירושלים, באנו לפה והתלבטנו, אני מדבר על שעה 4.5 אחר הצהריים, התלבטנו איפה בדיוק להתקין את המצלמה, כאן, כאן, זה ציר שנכנס לשכונה.
תושב: פה מצד שמאל ומצד ימין, במרחק של גרים ילדים וילדות שנפגעו בצורה מאוד קשה מהפוגעים.
תושב: תוך כדי שיחה שלי עם הנציגים איפה לשים את המצלמות, בארבע וחצי אחרי הצהריים, עולה בשלוות נפש ס', ששוחרר, מסתכל לנו בעיניים וממשיך הלאה בקניות לכיוון השוק.
תושב: אמרתי להם, 'תראו איזה אבסורד, הילדים פה מפחדים לצאת החוצה, אנחנו מתקינים עבורו מצלמות והוא עובר בשלוות נפש'.
תושבת: הילדים במעצר.
תושב: זה פשוט דבר שלא מתקבל על הדעת.
זבולון אורלב: קדימה, נמשיך.
תושב: פה כבר עזבו מספר משפחות שהילדים שלהם נפגעו.
זבולון אורלב: זה הכנסת?
תושב: זה כנסת א', זה בתי פרוידין, עכשיו אנחנו נכנסים ללב השכונה.
קריאה: אורי עמדי היה הראשון שפנה לעירייה וביקש את המצלמות ואת התאורה והכול, זה רק לקח הרבה זמן עד שזה קרה, אבל.
תושב: פה אנחנו נכנסים לאזור.
זבולון אורלב: אנחנו הולכים למקום שבו אנחנו יושבים?
תושבת: מתקרבים.
תושב: האזור הזה זה עיר רפאים.
תושב: חלק מהמשפחות עזבו, חלק מהאנשים עצורים פה, חלק גדול עזבו, אחד עזב לעולם שכולו טוב.
תושב: לא יודעים אם נרצח או התאבד, זו הדירה פה ממול למעלה.
תושב: כאן גר זה שיש נגדו כתב אישום, הוא היה גר פה.
תושב: יש כתב אישום נגדו.
תושב: את התוספת אלומיניום הזאת הוא לא סתם בנה, זה בעצם אפשר לו להסתיר את הילדים שנכנסים לתוך ה---
אורי מקלב: תגיד בקול.
תושב: אחד מהפושעים העסוקים ביותר היה איש שהיה גר פה בדלת הזאת---
אורי מקלב: יש נגדו כתב אישום?
תושב: כן.
תושב: אחד האנשים העסוקים ביותר היה איש שהיה גר מאחורי קונסטרוקציית האלומיניום הזאת.
תושב: מסתבר שהוא לא סתם בנה את זה בשביל יופי, אלא בשביל שהכניסה והיציאה מהבית שלו, של הילדים, תהיה מוסתרת על ידי החלונות המטושטשים האלה.
זבולון אורלב: ולמרות זאת כל הדיירים שגרים פה לא רואים, לא שומעים?
תושב: יותר מזאת, הייתי גר דלת לידו והוא יודע בדיוק את התנועות שלי, הוא יודע בדיוק מתי אנשים נמצאים או לא נמצאים וכמו שאמרנו, זה לא לוקח יותר מעשר דקות.
זבולון אורלב: אבל יש פה המון שכנים.
תושב: וזאת האשליה שאנחנו יודעים מה קורה, אבל כמו מחבל נחוש שמחליט להיכנס לבית ספר, האנשים האלה, הנחושים והתאוותנים האלה, ידעו את הזמנים ולקחו.
תושב: היה מספיק לקחת ילד אחד, עוד ילד, ויש זמנים שההורים מאוד עסוקים---
אורי מקלב: מצד שני הם גם צופים, רואים אותם, אבל הם גם צופים גם אחרים והם יודעים.
אורי מקלב: אני רק רוצה להגיד לך, השכונה הזאת נבנתה בצורה כזאת---
תושב: הדירות מאוד קטנות ולכן קשה מאוד להחזיק ילדים בארבעה קירות, אני מדבר מניסיון, אתה מדבר על , הילדים מטפסים על הקירות, הם חייבים לצאת, הם כל היום על המרפסת.
תושב: אתה לא יכול להחזיק אותם, לא בקיץ ולא בחורף ולכן אנחנו כל כך זקוקים גם לחוגים האלה שאנחנו משוועים שהמינהל הקהילתי---
אורי מקלב: אתה יודע שהמייסדים של הבתים האלה, החצרות האלה, השכונות האלה, בנו אותם בצורה כזאת שהכניסות הן בתוכו ויש חצר אחת גדולה ששם הילדים יכולים לשחק.
זבולון אורלב: אורי, לוקחים ספר של עגנון---
אורי מקלב: וככה עד עכשיו אנחנו חיים את זה, עם עץ התפוזים שנותן רקע לדבר הזה.
אורי מקלב: קראו לזה חצרות, לא קראו לזה שכונות.
אורי מקלב: קראו לזה חצר, החצר הזו, החצר הזו, מדוע?
אורי מקלב: כי כולם גרים בחצר אחת, פנים החצר---
זבולון אורלב: העיירה.
זבולון אורלב: כשאנחנו מתחילים לדבר על העיירה, זה...
תושב: אפשר להתקדם לכאן ימינה.
תושב: זו בעצם החצר הפרטית שלנו, יש פה מכרה זהב לפדופילים כי כולם פה, כולם פה.
תושב: או על המרפסות, או במרכז החצר, גם האנשים מבחוץ יודעים שזה המקום לבוא וללקט שושנים.
תושב: על הסלע הזה---
תושב: זה הסלע, פה, אני חוזר ואומר, מפגע ב' שמוגש נגדו כתב אישום, אלה החלונות שלו.
תושב: הילדים חוזרים בצהריים עם הטנדרים, עוצרים להם כאן, אפילו לחצות כביש לא צריך, אין יותר בטוח מזה בעצם, ממש דקה ללכת הביתה, הוא היה מחכה לילדים פה עם איגלו וטופי, הוא אומר 'אתה רוצה עוד איגלו?
תושב: בוא תעלה אליי הביתה', וכך הוא היה מושך אותם אליו הביתה ומטפל בהם.
תושב: זה אחד המקומות המועדים ביותר שהיה בסיפור הזה.
תושבת: יותר מזה, אני שמעתי יותר מזה, שההורים היו מבקשים מהמלווים שיכניסו את הילדים לתוך השכונות, שיהיה בטוח, ושמעתי מאמא שהילדים שלה בכו שהם לא רוצים ללכת דרך השכונות, הם רוצים מפה, ואף פעם לא הבנו, בתוך השכונות זה הכי בטוח.
תושבת: אחרי שהתפוצץ הסיפור הבנו למה.
תושב: אנחנו עוברים, יש פה מקווה כלים.
תושב: זה המקווה של הנשים הכי מפואר בירושלים.
זבולון אורלב: בלשון סגי נהור?
תושב: לא, לא.
תושב: נשות של חסד השקיעו פה מיליונים.
תושב: זו עוד נקודה.
תושב: אני רוצה להגיד לכם נקודה חשובה, אתם רואים פה את הנקודה של מקווה הכלים?
תושב: זו החצר שלנו.
תושב: אגב, אני גר פה למעלה.
תושב: החצר בטוחה לחלוטין, אבל פרוצה לכל אחד שיכול להיכנס לפה, גם בגלל המקווה וזה מעבר לרחוב שומרון.
תושב: אני אומר, החצר הזאת זו בעצם חצר פרטית לכל דבר, אבל מכיוון שבתי רם נתנו את המקום שלהם בחינם עבור בניית מקווה, זה בעצם משמש מעבר לכל האנשים, כל דיכפין יכול להיכנס.
תושב: ילדים משחקים פה בחצר בצורה בטוחה לכאורה, ההורים נמצאים פה בחלונות---
זבולון אורלב: לא רק זה, גרים פה אנשים.
תושב: אני אומר, נמצאת פה רות מטות, שיכולה לאשר את מה שאני אומר עכשיו, אחד הילדים הנפגעים עמד שם על המרפסת, כמו שאתם רואים שם למעלה, פה עמד מפגע וסימן לו ככה, זה מספיק.
תושב: רות מטות מאשרת.