GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אביטל גפן: יום למחרת הילדים התעוררו בבית, ולא ידענו מה אנחנו עושים ומה קורה.
אביטל גפן: פשוט הרסו לנו את הבית.
אביטל גפן: הם יצאו החוצה וראו את ההריסות, נכנסו בבכי הביתה ושאלו: "למה עשו לנו את זה?
אביטל גפן: " אין תשובה לתת להם.
אביטל גפן: על בית ספר הם לא מוכנים לשמוע.
אביטל גפן: הם לא רוצים ללכת.
אביטל גפן: במשך כמה ימים לא הלכו לבית ספר.
מיכאל בן-ארי: יש לך ילקוטים בשבילם?
אביטל גפן: לא מצאנו, לא את הנעליים ולא את הילקוטים.
אביטל גפן: יום למחרת הם הלכו עם גרביים במקום עם נעליים.
אביטל גפן: לא יכולנו אפילו להתכונן ולהוציא את הדברים המינימאליים של הילדים.
אביטל גפן: הילד התחיל לבכות בבוקר על כל הצעצועים שלו, שחלק מהם נמצא בחוץ, שזרקו לו את זה החוצה.
זבולון אורלב: כלומר, זמן להעברה מסודרת של הילדים עם הבגדים, הצעצועים והתרופות שלהם, גם לא נתנו.
אביטל גפן: לא נתנו לנו.
זבולון אורלב: היה לכם קשר עם האנשים שמפנים אתכם?
זבולון אורלב: האם ביקשתם?
אביטל גפן: הם באו הביתה, נכנסו דרך החלונות, יצאו מהבית וזהו.
אביטל גפן: לא היה שיג ושיח בכלל.
אורי גוטמן: הם לא הסכימו להביא עובדים סוציאליים.
אורי גוטמן: הם לא הסכימו אפילו להביא רפואה.
אורי גוטמן: אשתי התעלפה תוך כדי, והם לא הסכימו אפילו להביא רפואה.
אביטל גפן: יש לי בן בכיתה א', שהתחיל במקום חדש וגם מהלך החיים שלו לא היה קל: הוא עבר ניתוח לב וצנתור.
אביטל גפן: זו טראומה שנייה עבורו.
אביטל גפן: גם כאשר הוא הסכים ללכת לבית הספר, הוא התקשר אלינו 7 פעמים במהלך כל היום עד שעה 13:30 ושאל: "אמא, אתם בסדר?
אביטל גפן: אמא, אני דואג לכם.
אביטל גפן: האם הכל בסדר?
אביטל גפן: " לפני שהוא יוצא מהבית הוא שואל: "אמא, אתם תהיו כאן כאשר אנחנו נגיע הביתה?
אביטל גפן: " במשך הלילה שלושתם קמים עם סיוטים וחלומות רעים, ובאים אליי למיטה.
אביטל גפן: זה לא קל, אז בעלי פשוט הולך לישון איתם במיטה שלהם.
אביטל גפן: התינוק בן שבועיים מאז עם תחליפי חלב, לא רגוע.
אביטל גפן: הם מאוד סגורים מאז, יש להם מצבי רוח משתנים, בכי, כעס.
אביטל גפן: המורה מספרת, שבאמצע הכיתה הילד יכול לקום ולהתפרץ בכעס ולצעוק.
אביטל גפן: השני פשוט סגור ולא מדבר יותר מדיי, אלא רק דואג ובוכה.
אביטל גפן: השלישית מדברת על כך שהרסו לנו את הבית ולא כל כך מבינה למה.
זבולון אורלב: אחד סיפר על פגישה עם המח"ט, ואת סיפרת על פגישה עם אלוף הפיקוד.
זבולון אורלב: האם סמכתם על זה?
אביטל גפן: בעיניים עצומות.
אביטל גפן: אם לא נסמוך על זה, אז על מה?
זבולון אורלב: מר גוטמן, האם סמכתם על זה?
אורי גוטמן: כן, כן.
אורי גוטמן: כך חיינו.
אורי גוטמן: אנחנו גם יודעים שזה היה קיים.
אורי גוטמן: פתאום פה שברו כל כך הרבה כללים ואמון בסיסי.
מיכאל בן-ארי: אדוני היו"ר, התפתחה שם גם תרבות של שקר כלפי כל קציני הביטחון.
רות צברי: אני עובדת סוציאלית ופקידת סעד לחוק הנוער.
זבולון אורלב: במועצה האזורית?
רות צברי: כן.
רות צברי: אורי דיבר על הכוחות.
רות צברי: אני יכולה להגיד, שעמדו למטה במחסומים מעל 20 עובדים סוציאליים שלא קיבלו אישור מעבר.
זבולון אורלב: באיזו שעה, בלילה?
רות צברי: בלילה.
רות צברי: בשעה 01:00-,2:00 בלילה ניסינו להיכנס ליישוב.
זבולון אורלב: מי הזעיק אתכם?
רות צברי: מנהל מחלקת הרווחה.
רות צברי: אני הייתי צריכה לעבור מעל 10 מחסומים עם תעודת מעבר באירוע חירום.
רות צברי: הצלחתי לעבור בסוף, אבל זה לקח המון-המון זמן.
רות צברי: זה היה מכוון - לא נתנו להיכנס לבתים.
זבולון אורלב: איזו תעודה יש לך?
רות צברי: תעודת מעבר באירוע חירום מטעם קב"ט המועצה, וחתום עליה ראש המועצה.
קריאה: תיאום עם החטיבה.
רות צברי: זה לקח המון זמן.
רות צברי: רציתי להגיד משהו גם על שאר הילדים ביישוב.
רות צברי: מר גוטמן ואביטל דיברו על הילדים שלהם, והציגו פן אחד חמור.
רות צברי: הכוחות שהגיעו היו כוחות יס"מ.
רות צברי: המראה מפחיד, עם מגנים וקסדות.
רות צברי: בבית שלי הילדים הגדולים יכלו לפתוח חלון, ולראות שורות-שורות של כוחות שבאו להרוס בתים בצורה מאוד מפחידה.
רות צברי: דובר על שוטרות, אבל היה אחוז מזערי של שוטרות.
רות צברי: היינו במעגל הקרוב לבתים, ולא ראיתי שוטרת אחת.
רות צברי: שתי שוטרות שהיו רחוקות, שאיתן דיברתי והן הנשים היחידות שאני זוכרת, היו גסות רוח לא פחות.
רות צברי: מדובר על צחוק ועל מילים כמו: "תירגעי, לאן את רצה?
רות צברי: מה כבר קורה?".
רות צברי: משיחה עם גננת ביישוב, בגן שביקרת, וגם עם שיחות עם הורים, אני יכולה לספר על תופעות מאוד קשות שילדים חווים עד היום.
רות צברי: יש המון פחד: "מה יקרה אם גם לי יהרסו את הבית באמצע הלילה.
רות צברי: איפה אני אישן?
רות צברי: " פספוסים של שתן וצואה במשך היום בקרב ילדים מעל שנתיים, שאינם מפספסים אפילו בלילה.
רות צברי: ילדים אחרים חזרו לפספס בלילה.
רות צברי: בנוסף, הסתגרות, התכווצות, חוסר הסכמה לדבר, המון קשר עם הפסיכולוגית של הגן כדי לעבוד על חזרה לשגרה כמה שאפשר.
רות צברי: מדובר בילדים שרעדו ובכו כל אותו לילה, חוו סיוטים.
רות צברי: אלה תופעות שממשיכות ללוות אותם.
רות צברי: יש המון פחד מרעשים.
רות צברי: אחרי כל רעש, אפילו רעש טוב של זיקוק, הם אומרים לגננת: מה הרעש הזה, זה מפחיד אותנו.
רות צברי: כך גם מרמקולים, מהשוטרים שצועקים ליישר קו ברמקול.
רות צברי: כמו שאורי אמר, יש עוד דברים שאנחנו לא יודעים עליהם.
רות צברי: עדיין הכל טרי, ויש דברים שמתפתחים גם אחר כך.
רות צברי: אי אפשר להגיד לכל ילד בן 8: "תסגור את החלון ואל תקשיב לכלום".
רות צברי: את זה אולי אפשר להגיד לתינוק בן שנה, למרות שגם על תינוקות קטנים רואים חוסר רגיעה.
מאיר שטרית: אני רכזת הקהילה של היישוב.
מאיר שטרית: אני קשורה לקהילה במצבי חירום, וגם מרכזת הרבה תרבות קהילתית.
מאיר שטרית: לי יש שלושה ילדים.
מאיר שטרית: הם התעוררו בתחילת הלילה.
מאיר שטרית: הם היו ערים כל הלילה.
מאיר שטרית: אני רוצה לציין את הפן של הלילה.
מאיר שטרית: הם התעוררו משינה טובה של לילה, והמראה היה ממש מול הבתים.
מאיר שטרית: ישבנו המון שעות לתכנן מה לעשות במקרה כזה.
מאיר שטרית: התכנון היה להוציא את הילדים.
מאיר שטרית: היה לי ברור שאני מוציאה את הילדים שלי באותו רגע.
מאיר שטרית: יש לי ילדים מאוד רגישים, והם חוו פחדים נוראיים.
מאיר שטרית: הם התחילו להגיד גם דברים לא קשורים: "קסאמים נופלים".
מאיר שטרית: הם שייכו כל מיני דברים שלא קשורים להרס, וזה מתוך דברים שהם שומעים בחדשות.
מאיר שטרית: הם תיארו לעצמם מלחמה: "עכשיו יבואו גם אלינו להרוס".
מאיר שטרית: כל לילה אני אומרת להם: "אלה בתים אחרים".
מאיר שטרית: הם היו בטוחים שהלילה נהרס להם הבית.
מאיר שטרית: הם היו בסיוטים ולא הפסיקו להחזיק אותי חזק, שאני לא אעזוב אותם לרגע.
מאיר שטרית: במהלך הלילה, כאשר הלכתי לעזור לחברות, רציתי לחזור הביתה ולא נתנו לי לחזור.
מאיר שטרית: אמרתי להם: "הילדים שלי ערים בבית, הם לבד ובעלי בחוץ".
מאיר שטרית: הייתי צריכה להקיף את היישוב כדי להיכנס הביתה.
מאיר שטרית: אמרתי להם: "זה הבית שלי, אני לא עושה כלום, אין עליי כלום, אני בהריון".
מאיר שטרית: כבר עברו שבועיים, ועד היום הילדים בפחדים.
מאיר שטרית: הם מתעוררים המן בלילה, יש להם המון שאלות לגבי מה יהיה.
מאיר שטרית: הטראומה הזו שפתאום הכל קורה בבת אחת מול הפנים, לראות את השוטרים – אותי אישית זה מפחיד, ולילדים זה עוד יותר נראה כמו מפלצת גדולה ושחורה.
זבולון אורלב: מישהו מהסבים והסבתות רוצה לומר משהו?
אורית נוקד: יושבים כאן הסבים והסבתות של הילדים הבאים בתור.
זבולון אורלב: האם את כבר יודעת מי הבא בתור?
אורית נוקד: כן.
אורית נוקד: אנחנו יודעים איפה התור.
אורית נוקד: המסמכים האלה נחשפו בתקשורת.
אורית נוקד: לפי מה ששמענו בוועדות שונות בבית הזה, הכוחות מאוד מרוצים מעצמם ועושים לעצמם וי גדול וחושבים שהם עשו מבצע פנטסטי.
אורית נוקד: בעוד שבועות ספורים הנכדים של הסבתות והסבים האלה צפויים לאותה חוויה.
זבולון אורלב: האם מישהו מהסבים והסבתות רוצה את רשות הדיבור?
מזל חניה: אני אמא של בת חן שריג, סבתה של שילה ושיראל שריג, שגרים עכשיו בגבעת אסף.
מזל חניה: שילה ושיראל הם עוד מעט בני 4, ובת חן לפני לידה.
מזל חניה: הילדים האלה לא נולדו מייד.
מזל חניה: הם נולדו כפגים, היו 4-5 חודשים בפגייה בבית החולים, ואחר כך עברנו מעל לשנה בצורה מאוד רצינית טיפולים עם שילה.
מזל חניה: אנחנו קוראים לו "נס מהלך".
מזל חניה: ברוך השם, היום הוא ילד בריא לחלוטין.
מזל חניה: אני אמא ל-9, ואני מחנכת העוסקת שנים עם ילדים ובני נוער.
מזל חניה: אני למדתי שחוויות קשות וטראומות גורמות לבעיות קשות עוד שנים רבות אחרי כן.
מזל חניה: חה"כ כץ דיבר על הדברים האלה.
מזל חניה: היום כאשר אנחנו מפנים ילד לטיפול או אבחון כלשהו, אחת השאלות הראשונות שנשאלות, האם היו קשיים בלידה.
מזל חניה: גם על העניינים האלה שואלים אם רוצים לטפל בילדים עם בעיות וקשיים.
מזל חניה: אני אמא לילדים מגורשי גוש קטיף, שעברו הכנה לפני הגירוש.
מזל חניה: אני עוסקת בתחום, כי אני עובדת עם בני נוער גם היום, ואני יכולה לשבת שעות ולספר על הקשיים של הילדים שלנו.
מזל חניה: את זה בטח אתם לא רוצים לשמוע ברגע זה, אבל אם קראתם קצת מחקרים אתם יודעים כמה קשיים אנחנו עוברים, גם היום 6 שנים אחרים, ואיזה סריטות וטראומות יש לילדים שלנו.
מזל חניה: לכן, לאור הניסיון שלי, אני פונה בבקשה לוועדה לאפשר לנו לקבל את הילדים האלה לפני רגע הפינוי וההריסה.
מזל חניה: בגוש קטיף הילדים ראו את הפינוי ולא ראו הריסה, למרות שידעו שזה יקרה.
מזל חניה: אני לא רוצה לספר מה אנחנו עוברים ומה הם עוברים.
מזל חניה: אני גם אמא לכמה ילדים כאלה, ועד היום אני מקבלת ריקושטים.
מזל חניה: כאשר אני חושבת על הנכדים הקטנים והעדינים שלי והבת שלי שתהיה רגע לפני לידה – ואני שומעת אותך, וזה בדיוק מה שיכול לקרות לה בשבועות הקרובים.
מזל חניה: יבואו אנשים בשחור ויעירו את הילדים בבית שלהם.
מזל חניה: כאשר אדם זר מגיע לבית, הילד מיד נצמד לאמא שלו, לאדם הקרוב אליו.
מזל חניה: – אני לא יכולה לתאר לעצמי מה יכול לקרות.
מזל חניה: אני אפילו לא רוצה לדמיין מה זה יכול לגרום לילדים האלה.
מזל חניה: אני חושבת על הנכדים הפרטיים שלי, ואני לא יכולה לדמיין לעצמי למה זה יכול לגרום, במיוחד לאור מה שאנחנו עוברים היום אחרי טראומה אחת ענקית.
מזל חניה: אני מדברת על פחדים, קשיי הסתגלות, על חוסר אמון, בכי בלתי פוסק, קשיים להירדם בלילה, הרטבות וכו'.
מזל חניה: הם קטנים וזעירים.
מזל חניה: כל אחד יודע כמה זמן לוקח להתגבר על חוויה כזו.
מזל חניה: אנחנו אנשים מבוגרים ויש לנו את הכוחות להתמודד, אבל לילדים קטנים אין את הכוחות להתמודד.
מזל חניה: אפילו לבני נוער אין את הכוחות להתמודד.
מזל חניה: כל מי שעוסק פה עם בני נוער, יודע כמה קשה לבן נוער שעובר חוויה כלשהי להתמודד איתה אחר כך בחיים.
מזל חניה: אני מבקשת בקשה אחת: אני רוצה להוציא את שיראל ושילה מהמקום הזה.
מזל חניה: אני לא רוצה שהם יראו הרס.
מזל חניה: לא רוצה הרס.
מזל חניה: אתם יודעים מה זה לראות הרס?
מזל חניה: זה פשוט מטורף.
מזל חניה: כאשר לילד נשבר צעצוע, זו טראומה.
מזל חניה: אז שילד יראה הרס של מקום שמגן אליו, שקרוב אליו, ששם הוא חוסה תחת כנפיו?
מזל חניה: אני מבקשת דבר אחד: אני רוצה להוציא את הילדים הקטנים האלה מהמקום.
מזל חניה: ילד לא יכול לראות הרס של בית.
מזל חניה: אני באמת לא יודעת איזה עוד קשיים זה יכול לגרום לילדים האלה, מעבר לקשיים האחרים.
זבולון אורלב: בישיבות קודמות שהתקיימו בוועדות בכנסת, היו ניסיונות להגיע לנוהל מוסכם.
מיכאל בן-ארי: בדיוק על זה אני רוצה לומר משפט אחד.
מיכאל בן-ארי: התחושה שלי שזה סוג של דז'ה וו.
מיכאל בן-ארי: אנחנו חוזרים על סיפורים שאנחנו מכירים.
מיכאל בן-ארי: אלה אירועים קשים מאוד.
מיכאל בן-ארי: אנחנו אפילו ראינו פה בדיון באחת הוועדות סרט על החרבת ביתו של נעם פדרמן:
מיכאל בן-ארי: זריקת ילדים באישון לילה בחווה מבודדת.
מיכאל בן-ארי: הילדים פשוט הלכו למרחבים.
מיכאל בן-ארי: אבא שלהם הוכה בלי סיבה.
מיכאל בן-ארי: יש פסיקה של השופט דרורי, שנוזף במשטרה – ואני משתמש במילה עדינה – לגבי איך שהכו אותו, אזקו אותו והתנהגו אליו.
מיכאל בן-ארי: אני נמצא פה בתחושה שאנחנו חסרי משמעות.
זבולון אורלב: מה אתה מציע, לפזר את הישיבה?
זבולון אורלב: אסור לנו להתייאש.
מיכאל בן-ארי: אני אומר לך מהן התחושות האישיות שלנו.
מיכאל בן-ארי: אסור להתייאש, אבל התחושות האישיות שלי הן של צפצוף על החוק.
מיכאל בן-ארי: בשבוע שעבר היינו בישיבה של ועדת חוץ וביטחון, ושם ישבה אחראית על הבג"צים בפרקליטות, אסנת מנדל, והיה ברור לכולם שהיא הפרה חוק.
מיכאל בן-ארי: הגברת שהיתה צריכה לקבל את ההוראות שלה לגבי התשובה לבג"צ מצבי האווזר, דילגה עליו והלכה ישר למי שאמון על ההרס – לשר ברק שממונה עליה.
מיכאל בן-ארי: זה או שר המשפטים, או ועדה מיוחדת בראשותו של צבי האווזר.
מיכאל בן-ארי: איך היא אמרה לנו באותו מקום: "אתם לא חושבים שהיה צריך להרוס?
מיכאל בן-ארי: " אני אמרתי לה: "גברת, מישהו שאל מה את חושבת?
מיכאל בן-ארי: מה זה, בחירות לכנסת?
מיכאל בן-ארי: שאלנו מה את חושבת?
מיכאל בן-ארי: יש נהלים במדינה.
מיכאל בן-ארי: את מפירה נהלים".
מיכאל בן-ארי: לצערי הרב, לא עמדו עם אזיקים בצד כדי לעצור את הגברת הזו, כמו שאף אחד לא יגיד זאת לאלוף הפיקוד.
מיכאל בן-ארי: זה דבר חמור.
מיכאל בן-ארי: אנחנו לא מבינים כמה שהדבר חמור.
מיכאל בן-ארי: אחד הדברים הבסיסיים שבונים מערכת, זה אמון.
מיכאל בן-ארי: יש מערכת יחסים בין קציני הביטחון היישוביים, לבין ראשי המועצות ביהודה ושומרון, לבין הפיקוד הצבאי הבכיר בצה"ל.
מיכאל בן-ארי: כדי להחריב את ביתם של האנשים האלה, הקריב אלוף הפיקוד את כל מערכת האמון עם האנשים האלה.
מיכאל בן-ארי: אני לא מדבר על מערכת האמון בינו לבין משפחת גפן, משפחת גוטמן או משפחת טייטלבאום.
מיכאל בן-ארי: אני לא מדבר עליהם, על שהפרו את האמון כלפיהם.
מיכאל בן-ארי: אני מדבר על אנשים שהם צריכים לעבוד איתם ביומיום.
מיכאל בן-ארי: "הכל בסדר, אנחנו עושים תרגיל".
מיכאל בן-ארי: אדוני היו"ר, זו השאלה.
מיכאל בן-ארי: אנחנו נצא מפה, ייצאו מפה קציני המשטרה וימשיכו בשלהם.
מיכאל בן-ארי: איש לא יקבל פה תביעה אזרחית.
מיכאל בן-ארי: אם הדבר היה תלוי בי, התביעות לא היו נכנסות לכיס העמוק של המדינה אלא לאלה שהפרו את הכללים.
מיכאל בן-ארי: כבר נקבעו כללים, כבר נאמרו דברים כדי שלא יהיה מצב של שפיכות דמים.
מיכאל בן-ארי: הם שפכו את דמם של הילדים האלה לעולמים.
מיכאל בן-ארי: אתם רוצים שאני אגיד לכם איך הילדים שלי מדברים על המדינה הפלסטינית?
מיכאל בן-ארי: – כאשר האבא אידיאולוג וכו'.
מיכאל בן-ארי: אתם רוצים שאני אתאר לכם איזה חוויות הם עוברים?
מיכאל בן-ארי: הם שומעים מפה ושומעים משם.
מיכאל בן-ארי: הדברים האלה מעוררים אצל הילדים דברים – והם תארו זאת פה.
מיכאל בן-ארי: אני אבא לילדים כמותם.
מיכאל בן-ארי: כולנו כאן הורים לילדים.
מיכאל בן-ארי: אני חווה את זה יומיום.
מיכאל בן-ארי: אצלי הפעוטה פחות משנה, הגדול בין 13.5 ויש עוד 6 באמצע.
מיכאל בן-ארי: אני יודע מה זה לגדל ילדים.
מיכאל בן-ארי: אני יודע מה זה רגשות של ילדים.
מיכאל בן-ארי: הדברים האלה הם בעלי השלכות עצומות, אבל למי איכפת?
מיכאל בן-ארי: היה צו של בית משפט, צריך למלא אותו.
מיכאל בן-ארי: זה התפקיד של קצין המשטרה.
מיכאל בן-ארי: הוא צריך למלא את צו בית המשפט, וזה מה שהוא יעשה.
מיכאל בן-ארי: ההוראות שלנו ושל אחרים הם כעורבא פרח.
מיכאל בן-ארי: איך אמרו: "אנחנו לא רוצים את עמונה 2".
מיכאל בן-ארי: עמונה 2 מצטלם רע, אבל מי רואה את הילד שעושה פיפי בלילה?
מיכאל בן-ארי: מי רואה את הילד שבורח לו פיפי באמצע הגן?
מיכאל בן-ארי: מי רואה את האמא שנזעקת ולא יכולה לחזור לשגרת יומה?
מיכאל בן-ארי: מי רואה את האמא שהפסיקה את ההנקה של הילד שלה בגיל שבועיים?
מיכאל בן-ארי: מי רואה את זה?
מיכאל בן-ארי: מי סופר את זה?
מיכאל בן-ארי: זה לא מצטלם.
מיכאל בן-ארי: עמונה זה מצטלם.
מיכאל בן-ארי: לכן, "אני לא רוצה עמונה, ומה איכפת לי לפגוע בהם".
מיכאל בן-ארי: אני אומר לכם את תחושות התסכול הקשות שלי.
מיכאל בן-ארי: זה לא נגמר שם.
מיכאל בן-ארי: היה את החרבת ביתם באמצע הלילה של משפחת עוזרי.
מיכאל בן-ארי: זה הפך להיות מעבר לנורמה.
מיכאל בן-ארי: זה הפך להיות הדבר האידיאלי: נבוא באמצע הלילה, נחריב את ביתם של האנשים, לא נחווה שום התנגדות בצורה הזו.
מיכאל בן-ארי: תמצאו את הדרכים.
מיכאל בן-ארי: זכותם של אנשים להתנגד בצורה לא אלימה.
מיכאל בן-ארי: אם אתם רוצים לבצע את מה שאתם רוצים לבצע, תגייסו את הכוחות.
מיכאל בן-ארי: לא יכול להיות שתפגעו בזכויותיהם של ילדים.
מיכאל בן-ארי: מדובר פה בפגיעה בנפש של ילדים.
מיכאל בן-ארי: מדובר בפגיעה בנפש לטווח ארוך.
מיכאל בן-ארי: מי שיודע מה זה לטפל בילד פגוע רגשית, יודע איזו מלחמה יומיומית זאת של הישרדות של משפחות.
מיכאל בן-ארי: החשבון הוא לעשות וי על המבצע.
מיכאל בן-ארי: המבצע נגמר.
מיכאל בן-ארי: הקצין הזה והקצין האחר ממשיכים לתפקיד הבא שלהם.
מיכאל בן-ארי: משפחת גפן, משפחת טייטלבאום ומשפחת גוטמן יצטרכו להמשיך להתמודד ולהילחם את המלחמה שלהם.
מיכאל בן-ארי: לכן, כאשר אין אחריות אישית – וחבל שהעוזר המשפטי שלי לא פה – השיטה שלי היא לבדוק את האחריות האישית של כל הגורמים.
מיכאל בן-ארי: תביעות אישיות כנגד אלוף הפיקוד, כנגד הממ"ז, כנגד הקצינים שהיו שם.
מיכאל בן-ארי: תביעות אישיות על הפרת חוק, על כל הפגיעות בנפש לטווח ארוך.
מיכאל בן-ארי: ברגע שהם ישלמו שקל אחד מכיסם, אולי לאחרים תהיה סוג של הרתעה.
מיכאל בן-ארי: זה הדבר היחיד.
מיכאל בן-ארי: אני רואה אותם מסביבי, ואני מרגיש שהם פשוט צוחקים עלינו כמו שהם צחקו עליכם באותו לילה.
מיכאל בן-ארי: הם לועגים לכם.
מיכאל בן-ארי: אני מכיר את החבר'ה האלה.
מיכאל בן-ארי: הם לועגים לכם, כמו שאתם לא מדמיינים.
מיכאל בן-ארי: הם לועגים לנו בכנסת.
מיכאל בן-ארי: הם יוצאים וצוחקים.
מיכאל בן-ארי: איך אמרה אסנת מנדל, אחרי שהוכח שהיא פעלה שלא כהוגן: "אתם לא חושבים שהיה צריך להרוס?
מיכאל בן-ארי: " בחירות לכנסת.
מיכאל בן-ארי: מצביעים מר"צ.
מיכאל בן-ארי: מי שאל אותך?
מיכאל בן-ארי: זה המצב.
מיכאל בן-ארי: לכן, התגובה שלנו צריכה להיות יותר מתוחכמת מול הרוע הזה.
זבולון אורלב: אני מציע, לבקש מאנשי בית אל לומר את דברם.
זבולון אורלב: המשטרה תוכל לשמוע את הבעיות ואת הטענות, ואז היא תוכל להגיב.
זבולון אורלב: היא יכולה כמובן להצטרף בכל שלב.
זבולון אורלב: התמונה המצטיירת כרגע – וזה לא שלא ידעתי אותה קודם.
זבולון אורלב: דיברתי עם אנשים קודם – היא שבאותו לילה לא נהרסו הבתים רק מבחינה פיזית.
זבולון אורלב: יש חשש להרס עולמם של ילדים.
זבולון אורלב: טראומה בסדר גודל כזה – ואני אומר את זה בצער להורים - היא נחרטת באופן עמוק מאוד אצל ילדים.
זבולון אורלב: לכן, השאלה שנצטרך לתת עליה תשובה בסוף הישיבה היא: איך נוקטים באמצעים הדרסטיים האפשריים – גם מבחינת הכנסת וגם משאר הבחינות - כדי שהדבר הזה לא יישנה.
זבולון אורלב: החרפה הזאת חייבת להימחק מסדר היום של מדינת ישראל.
זבולון אורלב: אני מדבר על כך שילדים ישלמו מחיר כל כך כבד כתוצאה מפינוי שנעשה בדרך כזו.
זבולון אורלב: אני לא נכנס כרגע לגוף העניין, כי את דעותיי אמרתי בעניין הזה, וגם התבטאתי בצורה מאוד ברורה: אפשר לתמוך ואפשר להתנגד, ואני מהמתנגדים.
זבולון אורלב: זה לא קשור כרגע לעניין.
זבולון אורלב: גם אם יש צו בית משפט וגם אם רשויות האכיפה חושבות שהן עושות את המעשה הנכון, בית המשפט לא קבע שכדי לעשות את המעשה הזה צריכים להתעלל בילדים בצורה כל כך חמורה.
זבולון אורלב: בעייני, המילה התעללות מגדירה את זה מאוד- מאוד נכון.
זבולון אורלב: יש פה פשוט התעללות קשה בילדים, ואם היא היתה נעשית בהקשרים אחרים, מי שהיה עושה את המעשה הזה היה עומד לדין.
זבולון אורלב: לשמחתי, ספר החוקים של מדינת ישראל מונה שורה ארוכה של עבירות פליליות, שמי שעובר עליהן ומתעלל בילדים: הזנחה ורשלנות – ואני לא רוצה להיכנס כאן לכל העבירות האלה, שהן בעייני הרבה יותר פחותות מאשר לעשות את המעשים האלה.
זבולון אורלב: אני מבין, שכתוצאה מישיבות קודמות ההכרה הזו חדרה, ולכן הוכנו ניסיונות להציע נוהל.
זבולון אורלב: לפי מה שנמסר לי, זה כבר כמה שנים.
זבולון אורלב: זה לא דבר חדש שגובשו נהלים מוסכמים או לא מוסכמים.
זבולון אורלב: אני אבקש ממר לב, שהוביל את הניסיונות האלה, לעדכן אותנו בנוגע לאותם נהלים: איפה זה עומד, האם יש או אין הסכמה, ואז נאפשר למשרדי הממשלה: המשרד לביטחון פנים, משרד הרווחה ומשרד החינוך, להתייחס לסוגיה הזו.
זבולון אורלב: מר לב, בבקשה.
מנחם לב: מונח לפניכם מסמך, שאנחנו הכנו אחרי אירועי עמונה.
מנחם לב: אני חייב להקדים ולומר, שאת מה ששמעתי פה אנחנו כבר יודעים למעלה מ-4 שנים.
מנחם לב: לא רק שאנחנו יודעים את זה בתיאוריה, אלא גם העלינו את זה על הכתב והדברים מונחים לפניכם.
מנחם לב: יש פה כמה אנשים שראו את המסמך הזה לפני כמה שנים.
מנחם לב: אחרי אירועי עמונה אנחנו עשינו כמה התערבויות בבתי הספר, בעיקר לילדי הגנים ולתלמידים עד כיתה ו'.
מנחם לב: נתקלנו בתופעות מדהימות, שגרמו לנו לשבת ביחד עם צוותי רווחה וצוותי חינוך, משומרון ובנימין, ולהכין את המסמך הזה.
מנחם לב: אני אומר לכם את הדבר הפיקנטי, שזעזע אותנו וגרם לנו לצאת לדרך: הפסיכולוגים נתנו לילדים לצייר ציורים, כמו שנהוג לעשות במצבים כאלה.
מנחם לב: לי היו בידיים למעלה מ-100 ציורים של ילדים מגיל גן ועד כיתה ו'.
מנחם לב: כולנו יודעים, שכאשר נותנים לילידם בגילאים אלה לצייר ציורים, הדבר הראשון שהם מציירים זה שמש ועצים.
מנחם לב: כמעט בכל ציור אתה תמצא את זה.
מנחם לב: ב-100 ציורים שהיו לנו ביד, היה מספר קטן מאוד של ציורים שהיה בהם שמש או עץ.
מנחם לב: מנהלת השפי הציגה לי את התופעה הזו, ואמרה לי: "אני לא נתקלתי בדבר כזה, אני לא ראיתי דבר כזה".
מנחם לב: זה גרם לנו להתחיל לעשות בדיקות קצת יותר רציניות, להיכנס לעומק, וגילינו את כל התופעות האלה שאתם מדברים עליהם.
מנחם לב: אנחנו הגשנו רשימת המלצות מסודרת לוועדת הפנים.
מנחם לב: ועדת הפנים אמצה את זה, וביקשה מאיתנו להיפגש עם המשטרה, עם הממ"ז, בקשר למסמך הזה.
מנחם לב: אני יודע שזה לא נמצא לפניכם, אבל היתה לנו פגישה עם הממ"ז הקודם, חגי דותן, ובפגישה הזו היה מפקד תחנת בנימין, ימ"ר ש"י, אח"מ ש"י וכל יתר צמרת הפיקוד של מחוז ש"י.
מנחם לב: דיברנו על המסמך הזה, ולא היתה שום התנגדות להמלצות, משום סוג.
מנחם לב: אני מתאר לעצמי, שבן אנוש נורמאלי לא יכול להתנגד כאשר אנחנו מבקשים שלא להרוס מבנה מול העיניים של ילד.
מנחם לב: אף אחד לא יתנגד לזה.
מנחם לב: ההתנגדות היחידה של המפקדים אמרה: "זה יהרוס לנו את גורם ההפתעה".
מנחם לב: זה היה אלמנט שחזר על עצמו.
מנחם לב: התגובה של מפקד מחוז ש"י לאמירה הזו היתה – ואני זוכר את המשפט הזה, וחוזר עליו מדי פעם - "פינוי של מאחז זה לא אנס שמסתובב ברחובות".
מנחם לב: זאת היתה התגובה של מפקד מחוז ש"י.
מנחם לב: אנחנו יצאנו כמובן בתחושה טובה מהפגישה הזו.
מנחם לב: אני רוצה, ברשותכם, לקרוא לכם את הסיכום של מפקד המחוז מהפגישה הזו.
זבולון אורלב: מאיזה תאריך הפגישה הזו?
מנחם לב: 13 בינואר 2010.
מנחם לב: אני רוצה לקרוא את הסיכום: 1.
מנחם לב: ראשית, מברך על השיחה הכנה מצד כל הגורמים.
מנחם לב: 2.
מנחם לב: מדגיש כי תושבי יהודה ושומרון אינם יריבים של משטרת ישראל.
מנחם לב: 3.
מנחם לב: תיווך של גורמי חינוך בין המשטרה לבין האוכלוסייה הוא נכון ויעיל, ולכן מברך על היוזמה.
מנחם לב: 4.
מנחם לב: מנחה לערוך פיילוט בשיתוף פעולה עם גורמי החינוך, בנושא טיפול בילדים כפי שהוצג.
מנחם לב: אנחנו יצאנו בתחושה טובה - גם הרב לבי היה באותה פגישה - ואמרנו שהתחלנו בתקופה חדשה.
מנחם לב: המסמך הזה עוסק בעיקר בתינוקות וילדים.
מנחם לב: אנחנו רצינו לנצל את ההזדמנות וגם לטפל בנושא הנוער.
מנחם לב: היינו מוכנים להיכנס גם לתחום הנוער, שזה נושא בפני עצמו.
מנחם לב: אני לא ארחיב בו.
מנחם לב: היתה לנו תחושה כל כך טובה, ואמרנו: בואו ננצל את ההזדמנות שיש הבנה, וגם נטפל בנושא הזה.
מנחם לב: לצורך זה, פנו אליי וביקשו ממנו שמות של מנהלי מוסדות שמוכנים להצטרף ליוזמה, כי הסברתי להם את החשיבות של מעורבות מנהלי מוסדות.
מנחם לב: שלחתי להם בכתב שמות של 10 מנהלי מוסדות מרכזיים מיהודה ושומרון, תוך התחייבות להביא כמעט את כל מנהלי המוסדות העל יסודיים.
מנחם לב: התחייבתי להביא אותם לפגישה הזו.
מנחם לב: מאז היו עוד ועדות ועוד מפגשים, ולא יצא שום דבר מכל הפגישה הזו.
מנחם לב: אני אומר את הדברים בצורה יותר חריפה: הדברים כתובים – ואני אומר את זה בצורה הכי עדינה - ומפקד מחוז ש"י כתב משפט ולא עמד בו.
מנחם לב: הוא לא עשה שום דבר בעניין.
מנחם לב: מאז היו לנו כמה פינויים לא קלים.
מנחם לב: אחד הפינויים היה בבית אל עצמה, שאחריו פניתי שוב במכתב אל מפקד מחוז ש"י.
מנחם לב: זה היה פינוי אלים מאוד משני הצדדים.
מנחם לב: פינוי לא נעים.
מנחם לב: עמדנו בצד עם אותה תחושה של חוסר אונים.
מנחם לב: אחרי זה פניתי שוב במכתב אל מפקד מחוז ש"י, והזכרתי לו את ההחלטה שלו.
מנחם לב: כתבתי לו: "אתה החלטת בסעיף 4 לעשות פיילוט, ובבית אל עצמה.
מנחם לב: פה יכולת לבדוק אותנו, אם אנחנו יכולים לעמוד בדברים או לא".
מנחם לב: לצערי, לא יצא מזה שום דבר.
זבולון אורלב: אני לא רוצה לתסכל את חה"כ בן ארי, אבל כאשר החלטנו על הישיבה, לפני 10 ימים, ראיתי את ההחלטות של ועדת הפנים – ועכשיו הביא לי אותם ד"ר קדמן – מיוני 2009.
זבולון אורלב: אגב, גם שם הוועדה משותפת של ועדת הפנים עם הוועדה לזכויות הילד, מביעה את מחאתה מהעדרו של נציג צה"ל מהדיון החשוב.
זבולון אורלב: אני יודע לטפל בסוגיה הזו.
מיכאל בן-ארי: סומכים על הניסיון שלך.
זבולון אורלב: אגב, אני הודעתי ליו"ר הקואליציה ולמזכיר הממשלה, בהקשר אחר, ששר הביטחון מתחמק מהאחריות שלו כלפי הכנסת, שצריכה לפקח על פעילויותיו, ואם לא אקבל תשובה אני מודיע שאני אמנע מתמיכה בהצעות אי אמון בכל מה שקשור לשר הביטחון.
זבולון אורלב: ההודעה הזו נקלטה, וייתכן שצריכים להרחיב את הדבר הזה.
זבולון אורלב: זה קשור לישיבות ההסדר, שיש פגיעה קשה בהן.
זבולון אורלב: הוועדה המשותפת דורשת מצה"ל לקבל תשובות ברורות, איך צה"ל נערך לפינוי ילדים בזמן פינוי המאחזים.
זבולון אורלב: הוועדה מצטרפת לפניית המשטרה ושירותי הרווחה, שלא לערב את הילדים בפינוי המאחזים.
זבולון אורלב: הוועדה המשותפת דורשת התארגנות מערכתית הולמת, בראשות הצבא, לפני פינוי.
זבולון אורלב: הוועדה דורשת, להביא לידיעתה מראש של מערכת החינוך ולשתף את מערכת החינוך המקומית לפני פינוי, כדי להכין את הילדים.
זבולון אורלב: הוועדה המשותפת מביעה דאגה מכך שהמשטרה אינה ערוכה לפינוי מאחזים על פי הנהלים שחיברה והפיצה.
זבולון אורלב: הוועדה דורשת להכין ולהציג בפניה נוהל פינוי ילדים, שיתורגל לפני פינוי ויכלול שיחה של איש מקצוע עם הנוגעים לדבר.
זבולון אורלב: לא התכוונתי להוסיף לתסכול שלך.
מיכאל בן-ארי: כאשר אני דיברתי קודם על המשטרה - - - הייתי ביום שישי באש קודש.
מיכאל בן-ארי: נסע איתי טרמפ בחור, שפשעו הגדול היה שיש לו פאות וכיפה גדולה.
מיכאל בן-ארי: עצרתי באיזשהו מקום ליד כמה ניידות משטרה.
מיכאל בן-ארי: כאשר הבחור יצא מהרכב, תפסו אותו וזרקו אותו על הניידת וצעקו: "תזדהה".
מיכאל בן-ארי: הבן אדם בא איתי, חבר כנסת, נסע איתי טרמפ, הייתי בדרך לקרני שומרון ביום שישי בשעה 15:00 אחר הצהריים.
מיכאל בן-ארי: מה שציינתי פה קודם הפך להיות נורמה, נורמה של התנהלות.
מיכאל בן-ארי: אנחנו חסרי זכויות – זו התחושה של התושבים ביהודה ושומרון.
מיכאל בן-ארי: עליהום נורא ואיום.
אורי גוטמן: אצלנו ביישוב, יום אחרי הפינוי, זרקו רימון הלם בגלל שפחדו שכל מיני חבר'ה מסתובבים.
אורי גוטמן: שוטרים מסתובבים כל הלילות עם קסדות ואלות, כי יש חבר'ה למטה שלא שייכים ליישוב, ומחפשים אותם.
אורי גוטמן: זה שהילדים עברו טראומה, זה לא מעניין אותם.
יעקב ליבי: אני רוצה להמשיך.
זבולון אורלב: אגב, לבי הוא מנהל מחלקה לחינוך של המועצה אזורית בנימין.
יעקב ליבי: הסיכום, כפי שקראנו, היה שמערבים את גורמי הטיפול, גורמי המקצוע, לפני כן.
יעקב ליבי: לפני כן הם לא יכלו לעמוד במשימה, אז לפחות תוך כדי אירוע הם היו צריכים לעמוד בסיכום הזה.
יעקב ליבי: מי שהופקד על הנושא הזה, בפגישה שהיתה לנו עם הממ"ז, היה מפקד משטרת בנימין.
יעקב ליבי: הוא היה מופקד על המשך הקשר וגיבוש ההמלצות.
יעקב ליבי: לפני חודשיים-שלושה, שהיה ההרס בעלי עין, פגשתי אותו בשעה 02:30 לפנות בוקר, במהלך האירוע, ואמרתי לו: "אתה מכיר אותי.
יעקב ליבי: בוא תן לי להיכנס לטפל בילדים.
יעקב ליבי: מדובר בילדים.
יעקב ליבי: תן לי להיכנס".
יעקב ליבי: הוא אמר לי: "לא.
יעקב ליבי: אמרתי לו: היה סיכום, תן לנו להיכנס ולטפל בילדים".
יעקב ליבי: הוא אמר לי: "לך לוועדת הכנסת".