GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכאל דור: ברשותך, ברגע שזה חלק מההתמחות זו השלמה של ידע בסיסי שקיים, את זה אני מנסה להגיד.
יורם בן יהודה: באיזו התמחות?
יורם בן יהודה: לא של ילדים.
חזי לוי: אנחנו נפעל שזה יהיה חלק מההתמחות כמו שעשינו בגסטרו שביקשתי כי הם מרדימים.
חזי לוי: אני חושב שזה צריך להיות חלק בלתי נפרד מההתמחות.
יורם בן יהודה: חלק מהתמחות ברפואה דחופה וברפואה דחופה ילדים, לא ברפואת ילדים, לא באורתופדיה, לא בכירורגיה פלסטית - - -
זבולון אורלב: ברפואת המשפחה.
יצחק קדמן: בכל התמחות שנוגעת בילד.
זבולון אורלב: שאלה נוספת לדוקטור חזי לוי, מתי יצא החוזר החדש המעודכן?
חזי לוי: אני לא רוצה להגיד, ואומר לך - - -
זבולון אורלב: אתה יכול להתחייב שזה יצא תוך שנתיים?
חזי לוי: כן בוודאי.
זבולון אורלב: תוך שנה אתה יכול להתחייב?
חזי לוי: נקווה.
חזי לוי: שאלתי שאלה ואני רוצה להסביר, אני גם רווי ניסיון מהחוזר - - -
זבולון אורלב: אנחנו נצא מפה עם גבולות זמן.
חזי לוי: בסדר, אבל אני רוצה להסביר.
זבולון אורלב: תציין אתה את גבולות הזמן, אני לא מכיר את הפרוצדורה להכנת חוזר מנכ"ל, אני לא בקיא בפרוצדורה של הוצאת חוזר מנכ"ל משרד הבריאות.
חזי לוי: אני אציין את הזמן, רק אבקש לומר למה, כי אני יודע שתמיד הממסד נתפס ככזה שאין לו זמן.
חזי לוי: אני גם רווי ניסיון מהעבודה על החוזר למבוגרים, יש כאן עבודה עם מספר איגודים, שיש ביניהם ויכוח לגיטימי מקצועי - - -
יצחק קדמן: הם כבר הכינו מסמך.
חזי לוי: סליחה, תן לי את הקרדיט על מה שאני אומר, אני עברתי את זה במו רגליי, ידיי ופי.
חזי לוי: הייתי צריך לעמוד ולרבע מעגלים ולגשר בעימותים מקצועיים לגיטימיים באיגוד המרדימים, באיגוד הילדים, באיגוד האם, כל אחד מביא את הספרות שלו.
חזי לוי: כשהמנהל אמור להוציא חוזר שייתן בסופו של דבר קונצנזוס של ידע, לכן הדבר הזה יכול לארוך זמן ולא בגלל לוח זמנים אלא בגלל עימותים וויכוחים מקצועיים לגיטימיים.
חזי לוי: אני מעריך ששנה זה זמן סביר להוציא את הדבר הזה, כדי ליישר את הידע ולהביא את כולו וליצוק אותו לתוך החוזר.
זבולון אורלב: אני יודע שאתה הולך בשנה הבאה למקום אחר, לא?
חזי לוי: בחודש הבא, לא בשנה הבאה.
זבולון אורלב: אתה כבר מתחייב בשם ראש המנהל הבא?
חזי לוי: לא.
חזי לוי: אני מבטיח - - -
מיכאל דור: אני מוכן להתחייב שזה יהיה, אני ממשיך במשרד.
זבולון אורלב: אגב, אני חושב ששנה זה זמן בלתי סביר לחלוטין, עשרים איגודים.
חזי לוי: לכן ראיתי חובה להסביר לך את הדבר הזה.
חזי לוי: החוזר הראשון לקח הרבה יותר זמן, בחלקו אפילו לא הייתי במשרד.
זבולון אורלב: למה התחלתם עם מבוגרים ולא עם ילדים?
זבולון אורלב: החוזר משנת 2003 לא אומר הרבה.
זבולון אורלב: איריס לייטרסדורף רוצה להוסיף משהו?
איריס לייטרסדורף: המנהל שלי כבר דיבר.
יורם בן יהודה: אני אשמח לומר מילה, ראשית בין הדברים שבדקנו זה לא רק אם קיים פרוטוקול או לא קיים פרוטוקול אלא גם האם מתייחסים לכאב, האם בודקים שלילד כואב כן או לא והאם מונעים כאב בילדים.
יורם בן יהודה: בחלק גדול מהמקומות, אני לא זוכר כרגע אם זה 30% או לא, אבל יש אצלי את הנתונים, אכן לא הייתה התייחסות לכאב בילדים.
יורם בן יהודה: תסתובבו בחלק ממחלקות הילדים ובחלק ממחלקות לכירורגית ילדים ותראו שהתייחסות לכאב, הלוואי והייתי יכול לדעת באיזה בית חולים היית ואני לא אשאל פה אבל בפרטי תגידי לי אחר כך, כי זה לציין אותם לשבח.
איתן כבל: התחלנו בפרוטוקולים לא רק לכירורגיה ילדים, לכל הכירורגיות.
יורם בן יהודה: המעקב אחרי כאב בילדים והטיפול בכאב ילדים ומניעת כאב לילדים בפעולות, לוקה בחסר במרבית בתי החולים בארץ.
יורם בן יהודה: זו לא גזרה משמיים, זה דבר שאנחנו יכולים למנוע, משרד הבריאות ביחד עם האיגודים השונים יכול למנוע וצריך למנוע את זה, בין באמצעות הושבת האנשים יחד.
יורם בן יהודה: דיברנו על זה כבר לפני ארבע שנים, אם אתה זוכר שלחת אלי מתמחה שלך שישב איתי בזמנו, בהחלט גם ישבנו עם איגוד גסטרו לדון בסדציה והדברים התקדמו.
יורם בן יהודה: אני לא מוצא סיבה אחת בעולם, שילד עם כוויה יעבור טיפול כוויה של שפשופים נוראים כשהוא יושב באמבטיה וצורח מכאבים, יום אחרי יום, פעמיים ביום.
מיכאל דור: אתה מכיר מישהו שתומך בזה?
יורם בן יהודה: לצערי הרב ראיתי את זה בזמן האחרון, כנראה שיש אנשים שלא מתנגדים לזה מספיק.
יורם בן יהודה: לצערי הרב אני לא מהנהלת המשרד, את חזי אני מכיר מספיק טוב כדי לדעת שנושא הכאב אכן קרוב אליו, אבל אני יוכל להגיד שהדברים האלה נעשים לצערי הרב.
זבולון אורלב: אני מבין דוקטור חזי לוי שהחוזר לא יעסוק רק בסוגיה של סדציה.
חזי לוי: הוא יעסוק בכל האלמנטים של הכאב, ניקח סעיפים מחוזר 2003 ונוסיף את הדברים הנדרשים להוסיף.
זאב חורב: תאירו את עיניי, אם אני לא מבין משהו.
זאב חורב: האם אנחנו רוצים להגיע למצב שרופא ימנע כאב בילדים, במבוגרים או במי שלא יהיה מאימת החוק או מאימת הכללים?
זאב חורב: האם זה לא משהו אינטואיטיבי, משהו אנושי שהרופא חייב להפגין בכל מקרה כדי למנוע כאב?
זבולון אורלב: דע לך, שמכוח החוק אתה צריך לתת טיפול רפואי נאות.
זבולון אורלב: החוק צריך להכריח אותך לתת טיפול רפואי נאות?
זבולון אורלב: אתה חושב שאם זה לא היה כתוב לא היית נותן טיפול רפואי נאות?
זאב חורב: זה בדיוק מה שאני אומר.
זבולון אורלב: בשיטת החקיקה במדינת ישראל, גם הדברים המובנים מאליהם צריכים להיות כתובים בשביל איזה שהם שוליים וגם שחולה ידע מהם זכויותיו.
זבולון אורלב: אני מדבר על 'חוק זכויות החולה'.
זבולון אורלב: לכן הרבה דברים לפי השיטה שלך לא היו צריכים לכתוב כמו 'לא תרצח'.
זבולון אורלב: תגיד אתה מכיר מישהו שחושב שלרוצח זה - - -
זאב חורב: גם לא כתוב תאהב את האבא שלך, כתוב 'כבד את אביך ואת אמך' ולא כתוב תאהב את האימא שלך.
זבולון אורלב: כן, אבל אתה כותב את המינימום הכרחי.
זבולון אורלב: הויכוח כאן הוא האם סוגיית הכאב כלולה 'טיפול נאות' כן או לא.
זבולון אורלב: בסדר אני שומע את הויכוח.
עדי ניב-יגודה: אני מניח שבאופן טבעי מדברים על רופאים, אבל צריך לזכור שזה צריך להיות צוות רב תחומי, לאו דווקא רופאים אלא גם פיזיותרפיסטים, אחיות.
עדי ניב-יגודה: מטפלים באופן גורף.
חזי לוי: רק שהבעיה היא לפתחם של הרופאים.
זבולון אורלב: לפרוטוקול נאמר, שאמש החליט יושב ראש הכנסת להקדים את מליאת הכנסת לשעה 12:00 במקום השעה 13:00 ועל פי תקנון הכנסת ניתן לקיים דיון ועדה בעת שהמליאה עובדת רק באישורו של יושב הכנסת.
זבולון אורלב: אני אומר לפרוטוקול שמנהלת הוועדה פנתה וקיבלה את אישורה לקיומה של הישיבה, לא רצינו לבטל את הישיבה ברגע האחרון כי האנשים הוזמנו ולא ידעו אם נוכל להשיג את כולם, קיבלנו את האישור.
זבולון אורלב: אני מבקש לסכם את הישיבה.
זבולון אורלב: נוכח הממצאים של הסקר שערך דוקטור יורם בן יהודה בשנת 2008 בנושא טיפול ומניעת כאב אצל ילדים ותינוקות בבתי חולים בארץ, התרשמה הוועדה כי קיימת בעיה בהטעמת חוזר מנהל הרפואה של משרד הבריאות בסוגיה זו משנת 2003.
זבולון אורלב: התברר מנתוני הסקר שקיימים אחוזים לא מבוטלים של בתי חולים שבהם אין תיעוד, עדות של החלה של נוהל מסודר בנושא.
זבולון אורלב: הוועדה קובעת כי לסוגיית מניעת הכאב בטיפול בילדים ובתינוקות ישנן משמעויות בהשפעות נפשיות, פסיכולוגיות, רגשיות לטווח הארוך ולכן זה נושא שראוי להסדרה רפואית מפורטת.
זבולון אורלב: הוועדה רשמה לפניה את הודעת ראש מנהל הרפואה במשרד הבריאות שתוך שנה יוסדר חוזר מנהל מעודכן שיכלול בתוכו את כל ההיבטים הקשורים לנושא זה וכן ידאג להטמיע נוהל זה בבתי החולים ובמרפאות הקהילה.
זבולון אורלב: יש למישהו הערה עד כאן?
חזי לוי: הייתי כותב "עד שנה" ולא "תוך שנה".
זבולון אורלב: אין הערות נוספות?
זבולון אורלב: הישיבה שלנו היום, תעסוק באמצעים טכנולוגיים למניעת שכיחת ילדים בכלי רכב.
זבולון אורלב: לצערנו, בשנים האחרונות, לפחות בעשור האחרון, התרבו המקרים שבהם הורים או עובדי חינוך, שכחו ילדים בכלי רכב וכתוצאה מכך הילדים נפטרו או נפגעו באופן מאוד מאוד קשה.
זבולון אורלב: כיוון, הרכב שהוא סגור צובר חום והחום הזה פשוט ממית את הילד, שלא יכול להתגונן ולא יכול לפתוח את הדלת וכתוצאה מזה אף נעשה תיקון בחוק על ידי ועל ידי חבר הכנסת אופיר פינס בכנסת החמש עשרה, מי שלא יודע אנחנו בכנסת השמונה עשרה, שקבע איסור להשאיר ילדים ללא השגחה עד גיל שש.
זבולון אורלב: קראתי אתמול בעיתון, שכבר אפילו הגישו איזה כתב אשמה כלפי מישהו, אתמול הייתה על זה כתבה, שלצערי המשטרה לא מפעילה אותו מספיק.
זבולון אורלב: ולכן, משהובא לידיעתי שיש מי שטוען שיש אמצעים טכנולוגיים למניעת שכיחת ילדים בכלי רכב אז באופן טבעי הרגישות שלי עלתה ואמרתי, אני מוכן להקדיש לזה דיון.
זבולון אורלב: לאחרונה קיבלתי גם פנייה שהיא לא האמצעי טכנולוגי אלא אמצעי פשוט ,שבמיניבוסים או באוטובוסים שמסיעים ילדים, להסיר את הוילונות ולא לאפשר חלונות כהים, על מנת שאם נשכח ילד הסביבה יכולה לראות את זה, כמו ברכב פרטי.
זבולון אורלב: והיו כבר מקרים בכלי רכב פרטיים שהושארו ילדים ועוברים ושבים הזעיקו את מי שצריך להזעיק כדי לחלץ את הילד מהרכב.
זבולון אורלב: המקרה האחרון נדמה לי, שקרה בנתניה, של ילד בגן הילדים, הבעל הוא המסיע והאשה היא הגננת ושכחו ילד.
זבולון אורלב: שראיתי את הצילום של המיניבוס, אז זה מיניבוס עם חלונות כהים ועם וילונות.
זבולון אורלב: לא היה שום סיכוי שמישהו מבחוץ יכול לראות שיש ילד, שאינני יודע אם הוא היה מרותק לכיסא או לא מרותק לכיסא.
זבולון אורלב: כתבתי מכתב למרון מוסקוביץ', מהרשות הלאומית לבטיחות בדרכים והפניתי את תשומת ליבו לפנייה שקיבלתי, ושאלתי אותו מה דעתו.
זבולון אורלב: ולהפתעתי הוא כתב לי שדעתו לא חיובית.
זבולון אורלב: הוא אומר שלא צריך לעשות את הדבר הזה.
זבולון אורלב: אין לי כאן את השאילתא וקצת התפלאתי, גם אם זה יציל ילד אחד מתוך אלף, למה צריכים וילונות?
זבולון אורלב: בכל רכב יש היום מזגן.
זבולון אורלב: מה, ברכב שלי אין חלונות כהים ואין וילונות ויש מזגן.
זבולון אורלב: המזגן יודע לצנן את האוטו, ואם משאירים ילד בפנים אז זה לא משנה אם יש וילונות או אין וילונות.
זבולון אורלב: הילד האחרון שנפטר נפטר ברכב עם וילונות וחלונות כהים.
זבולון אורלב: אבל אני ממשיך לטפל בסוגיה הזו של הוילונות.
זבולון אורלב: אני הולך לשאול שאילתא את השר, לא את מנהל הרשות.
זבולון אורלב: אני מקווה לעלות את הסוגיה הזו לדיון ציבורי, אולי גם במסגרת הדיון הזה.
זבולון אורלב: על כל פנים, אמרתי שאם יש אמצעים טכנולוגיים שלא התעמקתי בהם, אני הייתי מציע שנציף את הבעיה הזו.
זבולון אורלב: אני קיבלתי את הפנייה מאביבית ארווץ, בקשה.
זבולון אורלב: מהם האמצעים הטכנולוגיים?
אביבית ארווץ: תודה.
אביבית ארווץ: זה נכון שאני פסיכולוגית, אבל לא כמו שאתם חושבים, אני פסיכולוגית ממדעי המוח.
אביבית ארווץ: אני לא מטפלת, אבל אני יזמתי את הדיון הזה לא בתור פסיכולוגית אלא כאמא.
אביבית ארווץ: יש לי שני ילדים קטנים ומכיוון שאני פסיכולוגית מהסוג המסוים, שאני, אני יודעת שכל אחד, כולל אני, כולל בעלי, כולל ההורים שלי והחמים שלי עשויים לשכוח את הילדים שלי ברכב.
אביבית ארווץ: באמת בלי להתכוון לזה.
אביבית ארווץ: זו לא שאלה של אהבה.
זבולון אורלב: התכוונת עלולים לשכוח.
אביבית ארווץ: עלולים.
אביבית ארווץ: זו לא שאלה של כמה אוהבים את הילד וזו לא שאלה של רשלנות וזו לא שאלה של חוסר אחריות.
אביבית ארווץ: זו פשוט הדרך שבה התודעה שלנו בנויה.
אביבית ארווץ: כשאנחנו לומדים משהו כל המוח שלנו מכוון לזה שבאיזשהו שלב לא נצטרך לחשוב עליו יותר, ככה אנחוו לומדים ללכת, ככה אנחנו לומדים לראות.
אביבית ארווץ: תינוקות נולדים כשהם לא יודעים לראות והם לומדים לראות במהלך חצי השנה הראשונה של החיים שלהם.
אביבית ארווץ: וככה אנחנו גם לומדים לנהוג, אם תזכרו בשיעורי הנהיגה שלכם הראשונים תוכלו לחשוב כמה קשה היה לסנכרן את כל הפעילות בתוך הרכב וכמה זה טריוויאלי היום.
אביבית ארווץ: וכמה אפילו יכול להיות מצב שאתם נכנסים לרכב בתל אביב וכעבור ארבעים דקות אתם בירושלים, ולרגע אין לכם שום זיכרון של מה שקרה בדרך.
אביבית ארווץ: הסיבה לזה היא, שאנחנו נהיים אוטומטיים.
אביבית ארווץ: כשאנחנו לומדים משהו ככל שאנחנו יותר יודעים לעשות משהו ככה אנחנו יותר אוטומטיים.
אביבית ארווץ: ולכן, כשאנחנו מוסחים במהלך נהיגה אנחנו יכולים בקלות רבה מאוד לשכוח מה אנחנו עושים בתוך האוטו, מי נמצא בתוך האוטו ואנחנו גם יכולים לשכוח את מה שאנחנו הכנסנו לאוטו בבוקר וזה שאנחנו צריכים להוציא אותו משם כשאנחנו בסוף הנסיעה.
אביבית ארווץ: זה יכול לקרות לכל אחד.
אביבית ארווץ: ואני כאמא מזועזעת מהמחשבה שיש פיתרונות בשוק, בעשרות.
אביבית ארווץ: פיתרונות אפקטיביים יותר אפקטיביים פחות.
אביבית ארווץ: לכל פיתרון יש את הבעיה שלו.
זבולון אורלב: הפוך, לכל בעיה יש את הפיתרון.
אביבית ארווץ: גם, אבל אף אחד לא מרים את הכפפה בצורה מערכתית.
אביבית ארווץ: נכון להיום תאונות של שכחת ילדים ברכב לא מוגדרות כתאונת דרכים.
אביבית ארווץ: כשיש תאונה כזאת האשם היחיד והבלעדי הוא הנהג, והוא זה שגם נושא בפיצויים לילד שנפגע או למשפחה שנותרה ללא ילד, שאם חושבים על זה, אני כשהתחלתי את המיזם הזה פנתה אלי אמא שזה קרה לה, שנהגת הסעות שכחה את הבת שלה, כשהבת שלה הייתה בת ארבע בדרך לגן.
אביבית ארווץ: את הילדה מצאו כעבור חמש שעות במצב של התייבשות די חמור, אבל לא ללא פגיעות מערכתיות.
אביבית ארווץ: היא אושפזה ללילה ובילתה ארבע שנים בטיפול פסיכולוגי, הילדה.
אביבית ארווץ: מכיוון שאי אפשר היה יותר להשאיר אותה לבד, אי אפשר.
אביבית ארווץ: היא לא ישנה בלילה יותר, המשפחה התפרקה.
זבולון אורלב: גברת ארווץ, אנא תקצרי.
זבולון אורלב: אנחנו דנים היום על האמצעים המיוחדים, שיעורים פסיכולוגיים נשאיר לפעם אחרת.
זבולון אורלב: זמננו פשוט קצר.
אביבית ארווץ: אני מבינה, אבל זאת בעיה אנושית וחשוב להבין את זה, אז יש את הצד הנפגע אבל הנפגע השני זה הנהג.
זבולון אורלב: כדאי להתרכז באמצעים הטכנולוגיים.
זבולון אורלב: את יכולה להציג אותם?
אביבית ארווץ: אני לא מציגה את האמצעים הטכנולוגיים.
זבולון אורלב: מי מציג את האמצעים הטכנולוגיים?
זבולון אורלב: אמרת שיש המון אמצעים.
אביבית ארווץ: נכון.
זבולון אורלב: מאיפה למדת על האמצעים הטכנולוגיים?
זבולון אורלב: מאיפה את יודעת שיש אמצעים טכנולוגיים?
אביבית ארווץ: מכיוון שאני פסיכולוגית קונטיבית, אני יודעת שבעיות כאלה הן פתירות ברמה הטכנולוגית.
אביבית ארווץ: אפשר לייצר אזעקה בזמן הנכון, התרעה ואז הנהג ששכח נזכר שיש לו ילד באוטו ומוציא אותו החוצה.
זבולון אורלב: טוב, נמצא פה מיכה בר מאיר, מנהל תחום מחקר ומידע בחברת ITS.
מיכה בר מאיר: זו לא חברה, זה איגוד.
מיכה בר מאיר: ITS - האיגוד הישראלי לטכנולוגיות חכמות בתחבורה.
מיכה בר מאיר: באופן כללי, בעשור האחרון עובדים הרבה מאוד על פיתוחים של פתרונות טכנולוגיים לבעיה הזו, כולל מהלך של רגולציה בארה"ב, של הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים שם, להתחיל לחייב את יצרני הרכב להכניס את הטכנולוגיה הו לתוך הכלי רכב בפס הייצור.
מיכה בר מאיר: הדבר הזה כנראה עדיין לא הושלם, לפחות זה לא מופיע ברשומות.
מיכה בר מאיר: מעבר לזה יש לא מעט מוצרי מדף.
מיכה בר מאיר: המוצר הראשון, אני חילקתי פה דפים למי שרוצה, יש מערכת חיישני לחץ שפזורה במסעד המושב.
מיכה בר מאיר: היא רושמת, משקללת ורושמת את הלחץ, את המשקל.
מיכה בר מאיר: מה שאנחנו מתייחסים אליו בכל רגע נתון.
מיכה בר מאיר: כאשר הנהג מדומם את המנוע ומעוניין לנעול את הרכב, זיהוי הילד שנותר ישוב בכסא משביתה מערכת, את האפשרות לנעול את הרכב.
מיכה בר מאיר: אין לך אפשרות לנעול את הרכב.
מיכה בר מאיר: האזעקה, זאת אומרת, הדריכה לא נועלת עד שאתה לא משחרר את הילד מהכסא.
זבולון אורלב: זה נובע מהמשקל שלו?
מיכה בר מאיר: כן, כי המערכת משדרת - - -
זבולון אורלב: מה העלות של מערכת כזאת?
מיכה בר מאיר: אני מדבר על הטכנולוגיה, לא על המוצר.
זבולון אורלב: אפשר לשים שומר ליד כל אוטו.
מיכה בר מאיר: אני עשיתי סקירה של חמש סוגי טכנולוגיות, לכל טכנולוגיה יש עשרות מוצרים והמחירים- - -
זבולון אורלב: לפי איזה סדרי גודל?
זבולון אורלב: מאות אלפים?
מיכה בר מאיר: בדרך כלל, סדר גודל כזה יכול להגיע למאה מאתיים דולר.
זבולון אורלב: למושב?
מיכה בר מאיר: למושב כזה, זה מהסוג שהוא קצת יותר משוכלל.
מיכה בר מאיר: יש מערכת אחרת, שזו כרית שיש בתוכה, גם כן כל זמן שאתה יושב עליה היא מחברת שני מגעים.
מיכה בר מאיר: וגם במקרה הזה, דרך שקע שמוזן מתוך כסא הילד.
מיכה בר מאיר: זה דבר שאפשר לחבר - - -
זבולון אורלב: אתה צריך, שבכל מושב תהיה הכרית המיוחדת הזאת.
מיכה בר מאיר: אז אתה רוכש אותה, זה בכיסא הבטיחות, זה מוצר מדף.
מיכה בר מאיר: אני מדבר כרגע על מוצר מדף.
זבולון אורלב: כיסא הבטיחות של ילד?
מיכה בר מאיר: כן, של ילד או בבוסטר.
מיכה בר מאיר: אתה מניח אותו או על הבוסטר או על הכסא עצמו, אותו דבר.
מיכה בר מאיר: כל זמן שהמערכת מחוברת היא מזהה- - -
זבולון אורלב: יש לכם את האמצעים המיוחדים שיתריעו ששכחת ילדים בכלי רכב.
מיכה בר מאיר: כאשר את המדומם את הרכב, המערכת מזהה את זה.
מיכה בר מאיר: היא מתחילה להשמיע התרעה קולית, יש ילד באוטו נא להוציא אותו, ככל שאתה מחכה עם זה יותר זמן, עובר יותר זמן עד שאתה משחרר את הילד, המערכת הזו עוברת למצב הסלמה.
מיכה בר מאיר: זאת אומרת, היא תפעיל כל פעם אזעקה יותר ויותר חזקה ובמידה ונעלת את הרכב היא בסופו של דבר תקרא למוקד, היא תתקשר למוקד.
זבולון אורלב: זה מוצר מדף שקיים פה בארץ?
מיכה בר מאיר: זה מוצר מדף שקיים בארה"ב.
זבולון אורלב: בארה"ב, לא בארץ.
אורלי לוי אבקסיס: מה העלויות שלו?
מיכה בר מאיר: הדברים האלה נעים סביב המאה דולר.
מיכה בר מאיר: דבר הנוסף זה מכשיר התרעה קולי ומהבהב ,שאתה פשוט מכניס אותו לשקע של המצית.
מיכה בר מאיר: הוא מזהה כשהרכב מותנע.
מיכה בר מאיר: מרגע שדוממת את הרכב יש לו בפנים מיקרופרוססור קטן, הוא מזהה את השינוי במתח החשמלי, הוא מתחיל לתת לך התרעה קולית שאתה בדרך כלל יכול הקליט אותה ומהבהב.
מיכה בר מאיר: יש שלט באוטו, נא להוציא אותו.
זבולון אורלב: לא הבנתי, איך המוצר הזה הבחין שנשאר מישהו באוטו?
מיכה בר מאיר: הוא לא הבחין.
מיכה בר מאיר: הוא הבחין שדוממת את הרכב והוא פשוט תזכורת.
מיכה בר מאיר: מכשיר שנותן לך תזכורת.
זבולון אורלב: מה מכשיר, סליחה על הביטוי, טיפש?
זבולון אורלב: כל פעם שאתה נועל את הרכב יש לך---
מיכה בר מאיר: לחלוטין.
מיכה בר מאיר: בכל פעם שאתה מדומם את המנוע יש לך התרעה קולית.
זבולון אורלב: יש לך התרעה קולית, חבר יקר, אבא יקר האם הוצאת את כל ילדיך מהרכב?
אורלי לוי אבקסיס: רגע, אבל שתחשוב שאם אתה מוציא אותו, לשים מטען למשל של סוללה?
מיכה בר מאיר: זאת הבעיה שלו.
מיכה בר מאיר: אני אומר, אני סקרתי חמש טכנולוגיות.
מיכה בר מאיר: יש את זה גם לחלק מהסלולים, כבר קיים את זה ראיתי.
מיכה בר מאיר: פה.
מיכה בר מאיר: לכל טכנולוגיה שאני מביא, ראיתי פה כבר.
מיכה בר מאיר: בדפים אחרים יש את כל המוצרים, סל מוצרים שלם.
זבולון אורלב: מה העלות של כזה מכשיר?
מיכה בר מאיר: זה עשרה, חמשה עשר דולר זה סכומים קטנים.
מיכה בר מאיר: יש עוד מערכות, שנמצאות גם במערכת הכיסא.
מיכה בר מאיר: זאת אומרת, זה הכול חיישני לחץ שאחד מהם מודד את זמן, ברגע שאתה פותח את הדלת של הנהג, אחרי שגמרת, אם תוך חמש עד עשר שניות לא פתחת את הדלת השנייה, שהילד יושב, כל זמן שהוא חגור.
מיכה בר מאיר: מושמעת התראה והאורות של אזעקה עובדים.
זבולון אורלב: שוב, מכשיר טיפש בלי לחשב.
מיכה בר מאיר: יש שלט מוקלק, עצם זה---
זבולון אורלב: אה, שוב על כרית מיוחדת.
מיכה בר מאיר: כן.
זבולון אורלב: אין הבדל בין הפטנט הראשון לפטנט הזה, רק שיטה שונה.
מיכה בר מאיר: רק שיטה.
מיכה בר מאיר: שיטה אחרת.
מיכה בר מאיר: זה שיש לך סוג של, לנהג יש איתורית, מחזיק מפתחות על המפתח של הרכב.
מיכה בר מאיר: כל זמן שהילד מוקלק, זאת אומרת, מחובר, מהרגע שהוא דומם את המנוע מתחילה תשדורת אל המכשיר הזה כדי להזהיר אותו.
מיכה בר מאיר: ויש גם חיישן טמפרטורה בתוך המערכת הזו, אם הטמפרטורה עולה מעבר לנורמאלי או יורדת מעבר לנורמאלי זה כבר שולח אתרעות לגורמים.
זבולון אורלב: דיברנו על אותה כרית של הקליק?
מיכה בר מאיר: לא, זה בסוגר עצמו.
מיכה בר מאיר: זה לפניך הסוגר עצמו, הוא המשדר.
זבולון אורלב: כלומר נכנס ילד לרכב, אנחנו רותמים אותו- - -
מיכה בר מאיר: כל זמן שהוא רתום- - -
זבולון אורלב: כל זמן שלא, שאתה סוגר את הדלת ונשאר מישהו רתום- - -
מיכה בר מאיר: ברגע שכיביתי את המנוע.
זבולון אורלב: ברגע שכיבית את המנוע, אינדיקציה, לא חשוב כרגע מה האינדיקציה, מה העלות של כזה דבר, שנראה לי הדבר הכי פשוט בעולם?
מיכה בר מאיר: זה בדרך כלל מגיע, אני מעריך שזה גם כן עשרות דולרים.
אורלי לוי אבקסיס: מה עם הפיתוח הישראלי?
מיכה בר מאיר: הפיתוח הישראלי זו מנורה חכמה.
זבולון אורלב: של הפיתוח הישראלי?
מיכה בר מאיר: כן, של עידן נחמני.
זבולון אורלב: אמרו לי שהמפתח נמצא פה.
אורלי לוי אבקסיס: יש כמה פיתוחים ישראלים.
מיכה בר מאיר: אז אולי ניתן לו את זכות הדיבור.
זבולון אורלב: הצג את עצמך, אתה המפתח של הפטנט הישראלי?
עידן נחמני: אני עידן, בן עשרים ושמונה, מהנדס בחברת דיסקו ישראל.
עידן נחמני: אני עוסק בתחום הזה כבר אולי חמש שנים, לא התחלתי לא לפני שנה לא שנתיים ולא שלוש.
עידן נחמני: מה שהטריגר שלי לפתח מוצר כזה הוא אופיר בליטי, שנת 2008.
עידן נחמני: המוצר שלי עובד בצורה מאוד פשוטה.
זבולון אורלב: מי הטריגר?
עידן נחמני: אופיר בליטי, נשכחה בשנת 2008 עם הטרקטורון.
עידן נחמני: המוצר שלי עובד בצורה מאוד פשוטה, לא עולה כמה מאות דולרים ולא עולה כמה עשרות דולרים אלא עולה כמה עשרות שקלים.
עידן נחמני: לפתח אותו עולה משהו כמו שבע עשרה-שמונה עשרה שקל, זו העלות שלו.
עידן נחמני: המוצר הוא על ידי מנורה חכמה.
עידן נחמני: בעת פתיחת הדלת, הדבר הראשון שנפתח בדלת זו המנורה.
עידן נחמני: כששוכחים את האורות תמיד יש לנו אינדיקציה, נכון?
עידן נחמני: מקבלים ביפ, שכחנו את האורות.
עידן נחמני: המוצר שלי עובד בצורה כזו, שברגע שפותחים את הדלת המנורה החכמה עושה וראיפיקציה, עושה עימוד ברכב.
עידן נחמני: אם קיים ילד, אם קיים ילד היא יודעת להתריע.
עידן נחמני: אוקי?
עידן נחמני: היא לא מבוססת אזעקה.
עידן נחמני: מנורת תקרה ברכב שלנו.
מיכה בר מאיר: אתה יכול לנתק את מנורת התקרה הזאת.
מיכה בר מאיר: נהג יכול לנתק את מנורת התקרה.
עידן נחמני: יש תנאי שאומר, שאם אין לי עימוד בין הכרית, בין זיהוי משקל הילד לבין המנורה, המערכת תצפצף ותגיד שהיא לא בשימוש.
עידן נחמני: כל דבר אפשר לנתק, גם לשלט נגמרות הבטריות בסופו של דבר.
זבולון אורלב: יש כרית מיוחדת?
עידן נחמני: יש כרית מיוחדת שמזהה משקל ילד.
עידן נחמני: בעת פתיחת הדלת נפתחת מנורת התקרה ברכב, ברגע שהיא נפתחת ושני התנאים מתקיימים אחד, פתיחת דלת ,זיהוי שרק הנהג יוצא, אוקי?
עידן נחמני: יש לך זיהוי שרק הנהג יוצא.
עידן נחמני: לא כל אחד ברכב, המנורה מתחילה לצפצף.
עידן נחמני: עכשיו, מה שיפה ברעיון הזה, שהוא גם מתייחס להסעות ילדים, לא רק לנהגים פרטיים.
עידן נחמני: כלומר, אם יש לך רכב הסעת ילדים של עשרה מושבים, עשר כריות, שזה זיהוי משקל ילד פתיחת דלת נהג.
עידן נחמני: צפצוף.
זבולון אורלב: מה העלות של מערכת כזו עם הכרית?
עידן נחמני: העלות לייצר אותה עבורי, שמונה עשרה עד עשרים וחמשה שקלים.
עידן נחמני: אתה יודע, אני עשיתי סקר שוק כי אני כתבתי תכנית עסקית ופניתי לשלושה מפעלים שונים בסין כדי לקבל הצעות מחיר.
עידן נחמני: בסין.
אורלי לוי אבקסיס: לא, אנחנו נעשה את זה בירוחם.
עידן נחמני: אין לי בעיה לייצר את זה כחול לבן ובישראל.
אורלי לוי אבקסיס: בסדר, אבל כמה זה יהיה לרוכש?
עידן נחמני: אז יהיה ארבעים שקלים, שלושים וחמישה שקלים.
עידן נחמני: המערכת היא לא כזו יקרה.
עידן נחמני: הלוגיקה היא מאוד פשוטה זו מנורה שיש לה שני ערכי מוסף, אחד, לשמר את האור הקיים ברכב והשני, זה לדעת שיש ילד מאחורה.
אורלי לוי אבקסיס: מה היא עושה ברגע שהיא מגלה שהשארת ילד מאחורה?
עידן נחמני: מצפצפת.
אורלי לוי אבקסיס: מצפצפת?
עידן נחמני: זה הכול, שלא יהיה מצב שאנחנו נוטשים את הרכב ומתרחקים מהרכב ונקבל זיהוי.
עידן נחמני: כי מה לעשות?
עידן נחמני: שלט לא תמיד עובד.
עידן נחמני: לא לכולנו יש סמארטפונים.
אורלי לוי אבקסיס: מצפצפת, אבל אתה שם לב כל עוד אתה בתוך האוטו.
עידן נחמני: לא.
עידן נחמני: כל עוד פתחת את הדלת.
קריאה: אם סגרת אותה?
עידן נחמני: אם סגרת לא תצפצף.
עידן נחמני: יש מה שנקרא רפורמת רעש שבעוד שנתיים לא יהיו אזעקות בכלי רכב יותר.
עידן נחמני: מה לעשות, ואתה לא יכול להתממשק לאזעקה קיימת.
עידן נחמני: ואתה רוצה לייצר מוצר שכן יהיה זול ואתה רוצה לייצר כמה שפחות התנגדויות, הרי אתה לא רוצה לייצר איזה מוצר שבסופו של דבר גם ייקר את חברות ההסעות וגם בסופו של דבר לא יקנו אותו.
זבולון אורלב: זה כמו אותו צפצוף שקורה אם השארת אורות דלוקים.
עידן נחמני: אחד לאחד, משם נולד הרעיון.
עידן נחמני: זה נורא פשוט.
עידן נחמני: הפשטות היא שזה זול וזה קל להטמעה ללא התערבות---
זבולון אורלב: למה היא צריכה כרית?
זבולון אורלב: היא כל כך זולה, ומה שאמר לנו מר מיכה---
עידן נחמני: אני לא יודעת אם הכרית אצלם עושה---
זבולון אורלב: שאמר לנו מיכה שבפיתוחים שקשורים בכריות, הוא העריך שהעלויות הן בין מאה למאתיים דולר.
מיכה בר מאיר: לא, לא.
מיכה בר מאיר: במושבים כשהמושב מגיע קומפלט, שזה בילד אין עם כריות, זה הרבה יותר זול כרית.
מיכה בר מאיר: זה יכול להגיע עשרה-עשרים דולר לא מעבר.
אורלי לוי אבקסיס: ואז גם אם הוא בבוסטר והוא לא---
מיכה בר מאיר: כן, כן, הכריות זה עשרה עשרים דולר לא מעבר לזה.
זבולון אורלב: כריות ניידות כאלה או ש---
עידן נחמני: כן.
עידן נחמני: ניתנת להתקנה בכל מושב.
עידן נחמני: יש לי פה מסמך שבניתי בבית, עמדת נייר.
עידן נחמני: עכשיו המוצר הוא מאוד פשוט, הוא מאוד קל להטמעה.
זבולון אורלב: הוא קיים כבר או שהוא כרגע רק רעיון?
עידן נחמני: הוא כרגע באב טיפוס.
עידן נחמני: אני כרגע בהליך מאוד רציני עם שני משקיעים.
עידן נחמני: החלום שלי שנת 2012 קיץ הקרוב לצאת עם זה לשוק.
זבולון אורלב: אתה מכיר את ארגון בטר"ם במקרה?
עידן נחמני: דיברתי איתם.
עידן נחמני: נפגשתי איתם, נראה לי ראשון , ב- 2008.
זבולון אורלב: ישבת איתם, כלומר---
עידן נחמני: ישבתי איתם ב- 2008.
זבולון אורלב: יש עוד פיתוחים?
זבולון אורלב: מה שם אדוני?
ניר ידיד: סליחה על העיכוב, השם שלי זה ניר ידיד.
ניר ידיד: אני מנכ"ל חברת ליאורי מוצרי תינוקות.
ניר ידיד: אנחנו ליאורי מוצרי תינוקות בע"מ.
ניר ידיד: אנחנו, יש לנו מוצר קיים שאני יכול מחר להכניס אותו לשוק.
זבולון אורלב: כמה הוא עולה?
ניר ידיד: הכול תלוי בקונספט.
זבולון אורלב: מה הטווח?
זבולון אורלב: עשרות?
זבולון אורלב: מאות?
ניר ידיד: הטווח הוא בסביבות השבעים שמונים דולר.
זבולון אורלב: שבעים-שמונים דולר.
זבולון אורלב: שבעים כפול ארבע בערך מאתיים חמישים שקלים.
זבולון אורלב: טוב, מה המוצר?
זבולון אורלב: למושב אחד, לא לרכב.
ניר ידיד: זה עובד לפי מושבים.
ניר ידיד: יש לי גם דוגמה פה, אני אראה אחר כך.
זבולון אורלב: מאתיים חמישים למושב.
זבולון אורלב: עשרה נכדים, כפול מאתיים חמישים, כן.
ניר ידיד: המוצר עצמו הוא מאוד פשוט.
ניר ידיד: אם אתה רוצה שבעצם, נגיד יש לך שלושה ילדים, סתם דוגמה, אתה יכול על אותו מוצר לעבוד על השלושה.
ניר ידיד: זאת אומרת, שאין הגבלה.
ניר ידיד: זאת אומרת, שהעלות היא לא מסיבית כמו שאתה מדמיין.
ניר ידיד: עקרונית, הוא בעצם עובד על פד, איך שאתם קוראים לזה כרית, שהתינוק יושב עליה.
ניר ידיד: ברגע שהתינוק יושב על הכרית, שמחוברת במשדר קטנטן שמודבק על כיסא הבטיחות של התינוק.
ניר ידיד: ברגע שהאמא והאבא, או המטפל או אפילו המסיע, עוזבים את הרכב ומתרחקים מרחק ספציפי של נגיד עשר-חמש עשרה מטר, יש להם מחזיק מפתחות שמצפצף ולא מפסיק לצפצף עד שהם לא חוזרים לטווח - - -
זבולון אורלב: אתה מדבר על השלט.
ניר ידיד: כן.
ניר ידיד: זה כמו שלט, יש לך פה גם תמונות.
זבולון אורלב: כלומר, זה שלט מיוחד שיש על מחזיק המפתחות?
ניר ידיד: נכון.
ניר ידיד: מדובר בעצם במחזיק מפתחות, שעובד על שתי וריאציות.
ניר ידיד: וריאציה אחת, עובד על קליפ.
ניר ידיד: בעצם עושה את הקליק.
ניר ידיד: מתי שיש את הקליק זה מתקשר בין שני המוצרים זה המחזיק מפתחות.
ניר ידיד: וריאציה השניה, שנפגשנו עם איגוד בטר"ם עם גברת נעים דרורה ועם מיכל קליין והם מאוד התרשמו מהמוצר.
ניר ידיד: אני לא רוצה לדבר בשמם, אבל הם אמרו לי---
זבולון אורלב: בטר"ם נמצאים פה, אין צורך לדבר בשמם.
ניר ידיד: זה המוצר, פשוט מאוד.
ניר ידיד: זו הכרית שהתינוק יושב עליה, החלק הזה נכנס מתחת למושב, אתה מחבר את זה לכיסא מאחורה, אפשר להוציא את זה ולהכניס את זה אז אין הגבלה.
אורלי לוי אבקסיס: זה על סוללות?