GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דני נוה: לי יש ילד קטן ואני לא הייתי מעלה את זה על דעתי בחיים.
דני נוה: הדבר הזה הוא פשוט בלתי נסבל.
דני נוה: אני חושב שמי שמשת
דני נוה: מש בילדים בצורה הצינית הזאת עושה מעשה פשע.
עסאם מח'ול: אמרת דבר גזעני.
דני נוה: אני אומר לכם, כשאנחנו חושבים על כך שרק לפני 10 ימים היה פיגוע באוטובוס של ילדים.
דני נוה: מי שפגע באוטובוס ידע מראש שמדובר באוטובוס של ילדים, ומדובר בגורמים בכירים ברשות הפלשתינאית, לא בחמאס או בג'יהאד האיסלמי.
דני נוה: אני חושב שאין פשע נתעב יותר מאשר פגיעה בילדים.
דני נוה: אני מבין שיש מי שיש לו אולי טענות לגביי הפגיעה בילדים שנשלחו להפגנות או דברים מהסוג הזה.
דני נוה: אני מציע להניח את הדמגוגיה הזאת בצד.
דני נוה: הוקמה גם ועדת חקירה.
דני נוה: אני לא חשבתי שצריך להקים ועדת חקירה אבל הוקמה ועדת חקירה ממלכתית, קודם כל במדינת ישראל.
דני נוה: אני מבין שחבר הכנסת מח'ול מדבר גם על ההפגנה של ערביי ישראל.
תמר גוז'נסקי: מדובר רק על הרשות הפלשתינאית ובעניין זה תהיה ועדת חקירה בין-לאומית.
דני נוה: אני חושב שהממשלה עשתה טעות חמורה בעניין הזה של הוועדה, אבל זה לא הפורום המתאים לדון על כך.
דני נוה: אני חושב שמאחר והוועדה הזאת קיימת היא בוודאי תבדוק גם את הדבר הזה.
דני נוה: אני, אגב, שמעתי את אלוף פיקוד דרום, האלוף יום-טוב סמיה מדבר, רק אתמול או שלשום, על תחקיר שנעשה בצה"ל המעיד על כך שככל הנראה הילד מוחמד א-דורה לא נהרג מאש כוחות צה"ל.
תמר גוז'נסקי: אין תשובה ברורה.
דני נוה: זה מה שאמר אלוף פיקוד דרום.
דני נוה: אני לא עשיתי תחקיר משלי.
דני נוה: אולי חבר הכנסת מח'ול עשה תחקיר משלו.
דני נוה: הרי כולנו הזדע
דני נוה: זענו כשראינו את התמונות של הריגתו של מוחמד א-דורה, בלי קשר להשקפה פוליטית.
דני נוה: כמו שכולנו הזדעזענו כשראינו את הפיגוע באוטובוס הילדים בכפר דרום בשבוע שעבר.
דני נוה: לכן אני באמת מציע שנסתכל על הדברים האלה בצורה עניינית.
דני נוה: כל פגיעה בילדים היא פשע, כל שימוש בילדים הוא פשע.
דני נוה: בואו נשאיר את הילדים מחוץ למשחק הפוליטי ומחוץ למשחק המדיני.
תמר גוז'נסקי: אני מודה לחבר הכנסת נוה.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה לומר שכבר בפתיחת הישיבה יצאנו מההנחה שבישיבה הנוכחית של הוועדה לא נצליח לכסות על חילוקי הדיעות הבסיסיים שקיימים לגבי הגדרות.
תמר גוז'נסקי: אנחנו הרי משתמשים במושגים כמו כיבוש והתנחלויות, כל מיני מושגים שעליהם יש ויכוח כל-כך גדול.
תמר גוז'נסקי: יחד עם זה, כמובן לא מנעתי מאף אחד - - -
דני נוה: אם ילד הוא ילד של מתנחל האם אז מותר לפגוע בו?
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שאנחנו לא יכולים כמובן למנוע מאף אחד מהמשתתפים לקשור בין דיעותיו על מה שקורה לילדים לבין הערכותיו הפוליטיות הכלליות.
תמר גוז'נסקי: יחד עם זה, אני מוכרחה לומר בצער, חבר הכנסת נוה, שהשימוש בילדים והנפנוף בילדים איננו אופייני רק לאוכלוסיה אחת, לדאבוני הרב.
תמר גוז'נסקי: בצער ובכאב רב ראיתי את הדברים שנאמרו לאחר הפיגוע הנורא באוטובוס בכפר דרום.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שמי שחושב שהילדים שנפגעו בכפר דרום תרמו משהו לבטחוננו, או שהקורבן שלהם הוא איזה קורבן מוצדק - אני אישית חושבת שבלתי ניתן לחשוב כך.
דני נוה: אין דבר כזה קורבן מוצדק, בוודאי כשמדובר בילדים.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שזאת נקודת המוצא שלנו.
תמר גוז'נסקי: נרצה לשמוע עוד כמה גורמים.
יעקב פולקביץ: אני משירותי בריאות הנפש במשרד הבריאות.
יעקב פולקביץ: אני מצר על כל ילד שנפגע בכל צד.
יעקב פולקביץ: אני מניח שהחרדה קיימת בכל אחד מהצדדים.
יעקב פולקביץ: ילדים פלשתינאים וילדים ישראלים נפגעים או נמצאים בלחץ בסיטואציית הלוחמה הנוכחית.
יעקב פולקביץ: אין לי מידע לגבי שירותי בריאות נפש או שירותי תמיכה פסיכולוגיים שקיימים ברשות הפלשתינאית.
יעקב פולקביץ: אני כן יודע לגבי השירותים של משרד הבריאות שלנו.
יעקב פולקביץ: לצערי אין לנו רישות של מרפאות ושירותים פסיכיאטריים בשטחים, גם לאוכלוסיה האזרחית הישראלית.
יעקב פולקביץ: לפחות מתוך המציאות ברור שאין מקום ליצור סטיגמטיזציה של מצב ולהפוך את הילדים הנמצאים במצב חרדה לילדים עם בעיה פסיכיאטרית.
יעקב פולקביץ: לכן רצוי ועדיף לטפל בהם במסגרות הקיימות, בתוך בתי-הספר וגני הילדים או המסגרות של הרווחה.
יעקב פולקביץ: כשיש ילדים שנזקקים לשירותים במצבים נפשיים קשים יותר, יש לאן להפנות אותם.
יעקב פולקביץ: בירושלים באיזור גילה בוודאי יש תחנות לבריאות הנפש שהתגייסו ועמדו לרשות האזרחים.
יעקב פולקביץ: בשומרון ובעזה אנחנו קצת יותר במצוקה, למרות שאנחנו פועלים היום לגייס אדם שיגיע לאיזורים בשומרון וייתן שירות במידת הצורך.
יעקב פולקביץ: לא רק לעיתות החירום אלא גם כשיגרה בכלל.
יעקב פולקביץ: אני חושב שהנקודה המרכזית היא שאם צריכה להיעשות היום עבודה, זה בהחלט במערכת החינוכית, בשירות הפסיכולוגי, שאולי צריך להיות מתוגבר יותר בתוך בתי-הספר.
יעקב פולקביץ: זאת ההמלצה שלנו, כשאנחנו מוכנים להוות גיבוי מקצועי לכל מקרה שנזקקים לנו.
בלהה נוי: אני חושבת ששאלת כוח-האדם היא כרגע לא השאלה המרכזית, למרות שאנחנו תגברנו כרגע ב-3 תקנים.
בלהה נוי: תקן אחד נתנו לגילה, אחד לשומרון ואחד לגוש קטיף.
בלהה נוי: אלה תקנים זמניים.
בלהה נוי: אם יהיה צורך, אנחנו ערוכים להוסיף עוד.
דני נוה: האם הם מספיקים כדי להתמודד עם הבעיות במקומות שציינת?
בלהה נוי: מה זה "מספיקים"?
בלהה נוי: להתמודד - אנחנו כולנו לא מספיקים.
בלהה נוי: אנחנו עשינו הסבה כשאנשים למדו לעבוד בשגרת חירום וויתרנו על חלק מהפעילויות הרגילות שלנו.
בלהה נוי: שמחתי ששמעתם, זה עלה מאוד יפה מהדברים של גברת נעמי עייני, שיש לנו מרכז מצבי לחץ בשומרון.
בלהה נוי: הוא לא התחיל לפעול עכשיו, הוא עובד כבר חודשים עם המורים באמצעות הפסיכולוגים, הוא הכין את בתי-הספר וגם התגייס לכיוון של גוש קטיף.
בלהה נוי: אני חושבת שאכן מערכת החינוך היא זאת שצריכה להיות בחזית.
בלהה נוי: אני מרגישה שאנחנו בחזית.
בלהה נוי: נמצאת פה הפסיכולוגית הראשית החדשה, גברת עדי ניר-שגיא, ואולי היא תוסיף.
עדי ניר-שגיא: אני אוסיף בקצרה, בהתייחס למה שאמר ד"ר פולקביץ כמדיניות בריאות הנפש.
עדי ניר-שגיא: העמדה היא לתת עזרה בתוך המערכת הקיימת.
עדי ניר-שגיא: שגרת החיים של הילדים השתנתה אבל ברור שאנחנו צריכים לחזק אותם מהנקודה שבה הם נמצאים באמצעות הגורמים המשמעותיים.
עדי ניר-שגיא: הדוגמא מגוש עציון היא דוגמא מאוד מהותית.
עדי ניר-שגיא: אנחנו לא תגברנו, כחלק ממדיניות, לא רק בגלל מחסור בתקנים, כי אנחנו יודעים שמבוגרים שלא מוכרים לילד הם לא כוח אפקטיבי בזמן אמת.
עדי ניר-שגיא: אני רוצה להפיג קצת את המתח בדיון לגבי השאלה של הקשר בין העמדה הפוליטית לבריאות הנפשית של הילדים.
עדי ניר-שגיא: אני מאוד חדשה בתפקיד והדבר הראשון שהסתייע לי זה להיות עם מנכ"לית משרד החינוך בגוש קטיף בשבוע שעבר ולראות את הילדים, שכולם במעגל האימה.
עדי ניר-שגיא: שאלת גבורת ילדים היא שאלה שאין לה קו פוליטי.
עדי ניר-שגיא: תפקידנו כמבוגרים משמעותיים, ואנחנו עושים את זה בקטע שלנו, בקטע של משרד החינוך, הוא לעזור להם להסתייע בכל גורם אפשרי: מורה יותר קומפטנטית, יועצת יותר זמינה, הורה יותר מאפשר.
עדי ניר-שגיא: אני חושבת שתפקידי כפסיכולוגית ברמה אוניברסלית לכוון כל מי שיש בכוחו להשפיע על המבוגרים המשמעותיים בחיי הילדים, בעזה או במקומות האחרים, ולעזור להם להגן על הילדים.
עדי ניר-שגיא: אנחנו מנסים בכל הארץ לחזק את הגורמים המטפלים ולאפשר שזה יתקיים, לפחות איפה שאנחנו כן שולטים וברי השפעה.
יצחק קדמן: אני מראש מתנצל שאין לי פתרונות קסם.
יצחק קדמן: אני לא חושב שלמישהו יש פתרון קסם.
יצחק קדמן: חוץ מפתרון אחד, שעוד לא שמעתי אותו נאמר פה.
יצחק קדמן: אני חושב שהפתרון, גם מבחינת הילדים, הוא הפסקת הסכסוך בדרכים אלימות בין מבוגרים.
יצחק קדמן: אין דרך אחרת.
יצחק קדמן: מי שחושב שאפשר להכניס את הילדים לאיזה בועה, בצד הפלשתיני או בצד הישראלי, ולהגיד: אנחנו המבוגרים נמשיך להרוג אחד בשני ונמשיך בעימותים שלנו - וכרגע באמת לא חשוב מי צודק ומי התחיל קודם, זה ויכוח שמתאים לגן ילדים - ואנחנו נוכל לשים איזה בועה ולהיעזר בפסיכולוגים, עם כל הכבוד, כדי שהבועה הזאת תהיה יותר יפה - משלה את עצמו.
יצחק קדמן: כל עוד באיזור יהיה קונפליקט אלים - יש הקוראים לו מלחמה, ויש הקוראים לו אירועים או מאורעות - הילדים יהיו הראשונים להיפגע.
יצחק קדמן: אם לא להיפגע פיסית, ואנחנו שומעים שגם נפגעים פיזית, אז להיפגע נפשית.
יצחק קדמן: עוד לא דובר פה על השלכות לטווח ארוך של העניין הזה.
יצחק קדמן: אני חושב שלעניין הזה יש השלכות על ילדים, גם אם הם bystanders, גם אם הם עומדים בצד ורק מסתכלים ורואים טלוויזיה כל יום.
יצחק קדמן: אתה לא יכול בשעה 5 לסגור את הטלוויזיה ולא לראות "ערב חדש", כי יש תוכנית ילדים לפני ותוכנית ילדים אחרי.
יצחק קדמן: מה הילדים שלנו סופגים?
יצחק קדמן: איך זה ייצא להבא?
יצחק קדמן: כשאני אומר "הילדים שלנו" אני מתכוון לא רק לילדים בישראל אלא לילדי האיזור.
יצחק קדמן: הרי אנחנו כל הזמן מספיגים אותם בשנאה, באלימות, בשחיקת כל המחסומים והמעצורים שבן תרבות עוצר בהם לפני שהוא רואה אלימות.
יצחק קדמן: אנחנו נאבקים, גם בוועדה הזאת לפעמים, נגד אלימות בפרסומות בערוץ השני.
יצחק קדמן: זה כאין וכאפס.
יצחק קדמן: מה שהילדים היום רואים בחדשות, עם תמונות הגוויות - ולא חשוב הזהות הלאומית של הגוויה הזאת של הילד או הקטיעה הזאת של הילד - אתם יודעים מה זה עושה לנפש הילדים שלנו לטווח ארוך?
יצחק קדמן: אני לא חושב שאפשר בכלל להעריך את זה.
יצחק קדמן: זה נשמע מטופש ובנלי אבל כל עוד אנחנו המבוגרים, החכמים, בעלי היכולת, בעלי השכל לא נמצא דרך לעשות את העימות שלנו לא בדרכים אלימות - תהיה אשליה שאנחנו נוכל להחזיק באיזה בועה את הילדים.
יצחק קדמן: בינתיים, כל עוד הסכסוך נמשך, אני חושב שצריכה להימצא דרך, לא לגונן באופן טוטלי על הילדים אבל להפחית את הפגיעות.
יצחק קדמן: אני חושב שצריך למצוא דרכים, אפילו טכניות, להפחית פגיעות.
יצחק קדמן: דובר פה על אוטובוסים של תלמידים.
יצחק קדמן: בארצות-הברית, שם אין מלחמה, ה-school bus הוא דבר קדוש.
יצחק קדמן: לא עוקפים אותו, כשהוא עוצר כולם עוצרים, הוא מסומן בצבע מיוחד, מפני שיודעים שאוטובוס תלמידים זה דבר שלא פוגעים בו.
יצחק קדמן: לא רק במלחמה.
יצחק קדמן: יכול להיות שגם בצד הפלשתינאי וגם אצלנו צריך לזהות מוסדות חינוך ואוטובוסים לילדים בצורה מיוחדת.
יצחק קדמן: נריב עד סוף העולם אבל לפחות בעניין הזה צריך לקבל הסכמות.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה להצטרף לרוח הדברים שאתה אמרת.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה להזכיר תמונה אחת שראיתי בטלוויזיה אחרי הפיגוע הנורא בכפר דרום.
תמר גוז'נסקי: הראו ילד כבן 3 חוזר הביתה מהגן.
תמר גוז'נסקי: צילמו אותו מאחור ועל הגב היה לו רובה מעץ.
תמר גוז'נסקי: כשראיתי את הילד בן ה-3 עם רובה העץ על הגב הבנתי את כל מה שקורה, איך הילד הזה רואה את העולם.
תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, כשהוא הולך לגן הוא חושב שהוא צריך להצטייד ברובה מעץ כדי הגן על עצמו, או נדמה לו שהוא יגן על עצמו.
תמר גוז'נסקי: באיזה מקום, אנחנו משלמים מחיר מאוד גבוה.
תמר גוז'נסקי: אין לי ויכוח על כך שחייבים להגיע לפתרון בסיסי ויסודי של הסכסוך אבל עד זה אנחנו בינתיים נמצאים במצב שבו עשרות ילדים נהרגים ומאות ילדים נפצעים.
תמר גוז'נסקי: אלה תמונות קשות ביותר.
תמר גוז'נסקי: השאלה היא האם אנחנו בכוחות שלנו, במסגרת שאנחנו נמצאים בה יכולים לסייע.
תמר גוז'נסקי: לכן העלינו את הנושא הזה גם בפני הצבא.
דני נוה: רק הערה אחת למר קדמן.
דני נוה: האוטובוס של הילדים בכפר דרום היה מסומן.
דני נוה: הוא היה מסומן על-ידי הפלשתינאים כאוטובוס של ילדים שצריך לפגוע בו.
דני נוה: גם אם היית צובע אותו בצהוב או בכתום או באדום או בשחור, הם החליטו לפגוע בו.
דני נוה: כך שהסימון לא היה פותר פה שום דבר.
צבי הנדל: לשם שינוי, בכוונה אני לא רוצה להיכנס לעניין הפוליטי.
צבי הנדל: בוודאי שברמה העקרונית אני מסכים ומזדהה עם כל מלה שאמר מר קדמן, אבל לזה כולנו נתפלל ונעשה מאמצים עילאיים כדי שנגיע לזה.
צבי הנדל: זה לא יהיה מחר בבוקר.
צבי הנדל: אני רוצה לדבר ברמה הפרקטית על ילדי מתיישבים במרחבי יש"ע, שבזה אני מצוי יותר.
צבי הנדל: אני פחות מצוי בעניין הילדים הערבים.
צבי הנדל: אני מבין את חברת הכנסת תמר גוז'נסקי או אנשים כמותה האומרים שצריך לפנות ישוב זה או אחר.
צבי הנדל: אני לא מסכים איתה, אני אתווכח איתה, אבל זאת הצעה שאני מבין את ההיגיון הארגוני שלה.
צבי הנדל: אני לא מבין את ההיגיון הפוליטי והמדיני שלה ובוודאי לא מסכים.
צבי הנדל: אני לא מבין בשום פנים ואופן הצעה האומרת שצריך למצוא דרך להוציא את הילדים מהישובים או מהאיזורים האלה.
צבי הנדל: אני לא יודע בכלל איך ניתן לתרגם דבר כזה.
צבי הנדל: אני לא מדבר על הנכדים שלי.
צבי הנדל: הבנות שלי גרות בגוש קטיף ויש לי נכדים אז הם אפילו לא מסוגלים לשלוח את הילדים לסבא ולסבתא כי גם הם גרים שם וגם ההורים של הסבא והסבתא גרים שם.
צבי הנדל: אבל בואו נגיד שיש כאלה שיש להם לאן לשלוח את הילדים.
צבי הנדל: שלחו את הילדים ל-3 ימים, 5 ימים, שבוע, שבועיים.
צבי הנדל: איזה מין פתרון זה?
צבי הנדל: מה אחר-כך?
צבי הנדל: איך אפשר לנתק ילדים מהמשפחה, מהמקום הטבעי שלהם?
צבי הנדל: אני מדבר על הרמה החינוכית, הפרקטית, הטכנית.
צבי הנדל: כולנו שבויים בוויכוחים הפוליטיים-מדיניים, והם קשים.
צבי הנדל: יש חילוקי דיעות, ולא זו הבמה עכשיו למצות אותם.
צבי הנדל: כשמציעים הצעות כאלה, זה מקומם מאוד כי הן לא מעשיות.
צבי הנדל: יציאה ל-3 ימים או לשבוע - זה קיים.
צבי הנדל: אף פוליטיקאי לא צריך להגיד לאמא בכפר דרום או בגני-טל איך לעשות ומה לעשות.
צבי הנדל: אם מרגישים צורך ויש פתרון ומוציאים אותם לכמה ימים, ויש גם הצעות מרמת הגולן ומהגליל לארח את הילדים - עושים את זה ומשחררים לחצים.
צבי הנדל: אין פתרון כזה של הוצאת ילדים מהבית כך שלא יפגעו באופן יותר חמור מאשר כשהם נמצאים שם, כמו שהיה בקיבוצים טרם קום המדינה, כשהילדים שם ממילא לא היו עם ההורים ואפשר היה להעביר את בית הילדים כולו.
צבי הנדל: לכן אני מציע לכולנו, ההצעות האלה מאוד מקוממות.
צבי הנדל: הן לא מעשיות.
צבי הנדל: חלקן באות מתוך רוחב לב ובאמת רצון טוב של אנשים.
צבי הנדל: אבל מאחר והן לא ברות ביצוע אז זה מתסכל ומרגיז ואין בזה שום תועלת.
תמר גוז'נסקי: כל מי שמעלה את ההצעה הזאת כמובן לא מדבר על שום כפייה או מתן הוראה בשלב זה.
תמר גוז'נסקי: היו מצבים בזמנו שהצבא נתן הוראה לפנות מקום זה או אחר.
תמר גוז'נסקי: אני זוכרת את עצמי בתור ילדה קטנה מפונה בעת המלחמה לכמה חודשים כי הורי הבינו שזאת הדרך להציל.
תמר גוז'נסקי: אני לא מציעה שנשלול את זה עקרונית אבל ברור שזה לא הפתרון היחידי.
תמר גוז'נסקי: נמצאים איתנו גם נציגים מעיריית ירושלים, בבקשה.
רותי מטות: אני רוצה להתייחס להיערכות של אגף הרווחה, גם במזרח ירושלים וגם בגילה.
רותי מטות: בגילה אנחנו מוציאים כוננות קבועה ערב, ערב, מאז שהתחילו היריות.
רותי מטות: בזמן יריות אנחנו מוציאים כוננים לשטח, למינהל הקהילתי, כדי לעזור למשפחות ולילדים.
רותי מטות: העקרון הוא לא לפנות משפחות גם אם הם מבקשים אלא לנסות לסייע להם במגע, להרגיע.
תמר גוז'נסקי: האם היו משפחות שפונו?
רותי מטות: היו משפחות שפונו כאשר הבית נהרס ולא היה שמיש.
רותי מטות: היו בתים שנשרפו.
רותי מטות: ארגנו, עם השירות הפסיכולוגי ועם המרפאה לבריאות הנפש, קבוצות תמיכה לילדים ולהורים במינהל הקהילתי.
רותי מטות: אני מוכרחה לציין שלשכת הרווחה, שפתוחה עד הערב באופן קבוע, מטפלת כמעט אך ורק באותן משפחות שפונות.
רותי מטות: הרבה מאוד משפחות פונות סביב מצבי מצוקה רגשיים.
רותי מטות: בלשכת הרווחה בגילה נטשו את עבודת השטח היומיומית ובעיקר מתעסקים עם זה.
רותי מטות: בגילה כל עובדי האגף, מעבר לשעות העבודה הרגילות, נחלצים לעזרתם.
רותי מטות: לגבי במזרח ירושלים: לצערי חזרנו 12 שנה אחורנית עקב העימות.
רותי מטות: הפעילות שלנו בפרוייקט הלאומי לילדים בסיכון כוללת ערבים אבל כל הנושא של חובת הדיווח, כל הנושא של פניות סביב התעללות של הורים בילדים, כל זה ירד בצורה דרסטית.
רותי מטות: לא בגלל שאין התעללות אלא בגלל שאין אמון.
רותי מטות: כאשר אנחנו כבר נכנסים לטיפול ויש פניות, יש קושי מאוד גדול לפקידי הסעד שלנו לעבוד עם המשפחה, עם ההורים ועם הקטינים.
רותי מטות: זה לא פשוט.
רותי מטות: בוודאי יש קושי מאוד גדול לפנות למשטרה ולדווח על מקרה.
רותי מטות: אנחנו ממש הולכים שם בין הטיפות.
ברוך שוגרמן: אני המפקח הארצי של השירות לעבודה קהילתית במשרד העבודה והרווחה.
ברוך שוגרמן: מתחילת האירועים בספטמבר המשרד התארגן, מרמת המנכ"ל, להתמודד עם המצב.
ברוך שוגרמן: כפי שד"ר קדמן ציין, אני חושב בצדק רב, המצב המערכתי הוא של כל הקהילה והילדים בתוך הקהילה שלהם מושפעים מכל לחץ שעובר על כל מי שנמצא בקהילה.
ברוך שוגרמן: אנחנו קודם כל ראינו את המצב כמצב של פגיעה בחוסן הקהילתי וכמובן פגיעה בכל האוכלוסיות הפגיעות בתוך המצב הזה, בין שזה ילדים ובין שזה אוכלוסיות אחרות, כמו קשישים וכולי.
ברוך שוגרמן: אנחנו נערכנו לקבל דיווחים מכל המחלקות, ויש לנו מחלקות בכל רשות ורשות, מחלקות לשירותים חברתיים, עובדים סוציאליים.
ברוך שוגרמן: בימים האחרונים גם תגברנו בתקציבים וכמה שאפשר גם בכוח-אדם את אותן מערכות רווחה.
תמר גוז'נסקי: כמה הגדלתם בכוח-אדם?
ברוך שוגרמן: בכוח-אדם יש מצב קשה.
ברוך שוגרמן: אנחנו הוספנו 3-4 תקנים.
תמר גוז'נסקי: אז יש לנו 3 פסיכולוגים ו-3 עובדים סוציאליים.
ברוך שוגרמן: אני רוצה לציין שהוספנו מאות אלפי שקלים לפעילות של העובדים הסוציאליים.
ברוך שוגרמן: אני רוצה לציין משהו לגבי התגבור בכוח אדם והקושי עם התגבור.
ברוך שוגרמן: כשהייתי בבקעת הירדן וציינתי שאנחנו יכולים לתגבר בחצי תקן של עבודה סוציאלית, שבימים רגילים תאמינו לי שזה לא מגיע מהמשרד בקלות, קצת צחקו ואמרו שפשוט כוח-האדם לא יכול להגיע, אפילו כוח-האדם הקיים בשטח, בשל בעיית הניידות בין הישובים.
ברוך שוגרמן: עובדים סוציאליים היום, בעיקר במועצות האיזורית ברחבי יהודה ושומרון, מסתכנים כדי להגיע לכל ישוב ולכל אירוע.
ברוך שוגרמן: אנחנו מצידנו מנסים גם לתגבר את הפעילות בתוך הישובים על מנת לא לסכן, לא את הילדים ולא תושבים אחרים בשל הצורך בניידות בין הישובים.
ברוך שוגרמן: אנחנו עושים כמיטב יכולתנו לתגבר, לעשות יותר פעילות גם לנוער עד גיל 18.
ברוך שוגרמן: בני הנוער רגילים בדרך כלל לבלות מחוץ לישוב ושם הבעיה היא יותר קריטית.
ברוך שוגרמן: בדרך כלל הפעילות של ילדים היא בתוך הישוב אבל לא של הנוער.
ברוך שוגרמן: היינו צריכים למצוא פתרונות גם לנוער בתוך הישובים.
ברוך שוגרמן: הקמנו פורום לתיאום שעובד ביחד עם משרד החינוך, השירות הפסיכולוגי, עם החברה למתנ"סים, עם ...
ברוך שוגרמן: ועם משרד הבריאות, לנסות לתאם את הפעילות שלנו ולתת כמה שיותר מענים לאוכלוסיה במשך התקופה הזאת.
אשר קרימולובסקי: אני מחנך ורכז שכבה בבית-הספר האיזורי בגוש עציון.
אשר קרימולובסקי: אם כבר הגענו ואם אנחנו כבר נמצאים בפורום כזה ואפשר גם לדבר באופן דמוקרטי, אנחנו רוצים להתבטא.
אשר קרימולובסקי: אני רוצה לספר סיפור על יום אחד בכתה שלנו, כתה ז2.
אשר קרימולובסקי: הילדים אצלנו בבית-הספר נמצאים בחרדות גדולות מאוד.
תמר גוז'נסקי: איך זה בא לידי ביטוי?
אשר קרימולובסקי: אני רוצה לספר שני סיפורים, זה הכל.
אשר קרימולובסקי: כל בוקר צוות המחנכים פותח את הבוקר בשיחה עם התלמידים.
אשר קרימולובסקי: כולנו עדים לאירוע שרודף אירוע, פעם זה פיגוע בחדרה, יום לפני זה קיבלנו הודעה על פיגוע בכפר דרום, שחלק מהילדים שלנו מכירים ילדים שהיו קשורים בזה.
אשר קרימולובסקי: ילדים מהכתה שלנו שולחים מכתבים לילדים בכפר דרום ודרך המכתבים האלה אנחנו לומדים הרבה מאוד על החרדות שלהם.
אשר קרימולובסקי: הילדים כותבים: אנחנו גם מפחדים ואנחנו מקווים מאוד שצה"ל יגן עלינו; אנחנו מאוד רוצים לחיות בשלום - כל מיני דברים מאוד יפים שילדים אומרים ויוצאים להם מהלב.
אשר קרימולובסקי: אלה הילדים, ואני מגיע מהילדים.
אשר קרימולובסקי: יום אחד לפני מספר שבועות לפתע טור הילדים שפונה לחלון פתאום כולו היה צמוד לחלונות באמצע שיעור תורה על ספר שמות.
אשר קרימולובסקי: שאלתי את הילדים מה קרה והם אמרו: המורה, טנקים!
אשר קרימולובסקי: אני טנקיסט בצבא.
אשר קרימולובסקי: שאלתי: טנקים?
אשר קרימולובסקי: איפה?
אשר קרימולובסקי: פה? - המורה, טנקים, תסתכל.
אשר קרימולובסקי: הוצאתי את הראש, כל הכתה כבר כמובן היתה ליד החלונות ואכן ראינו שיירה של טנקים.
אשר קרימולובסקי: למה אני מספר את הסיפור?
אשר קרימולובסקי: כי כמה ילדים פתאום אמרו: הו, הנה צה"ל בא להגן עלינו סוף סוף.
אשר קרימולובסקי: מדובר על ילדים שנוסעים בדרכים וכמה ילדים שההורים שלהם נפגעו.
אשר קרימולובסקי: בכתה שלי נמצאים מישאל ויינשטוק, שאח שלו יצחק נרצח באיזור בנימין, ויעקב ליפקין, שאבא שלו נרצח ליד תקוע ממארב.
אשר קרימולובסקי: אלה משפחות שממש ממש קשה להן.
אשר קרימולובסקי: מישאל בא כל יום והילדים בשיחות אישיות אומרים: המורה, אנחנו מפחדים להיות כמוהם.
אשר קרימולובסקי: הילדים חיים את זה אצלנו וחווים את זה וכשאני מדבר על אירועים כאלה אני כמובן צריך להיזהר.
אשר קרימולובסקי: זה המצב וזה הביטוי של הילדים.
אשר קרימולובסקי: אנחנו המחנכים עושים הרבה מאוד.
אשר קרימולובסקי: אם פה דיברו על תקנים ועוד חצי תקן ועוד תקן, והשירות הפסיכולוגי כורע תחת המעמסה, אז מהשטח אני אומר: יש צורך גדול מאוד לתגבר את הכוחות.
אביעד ברויאר: אני בן 12, בכתה ז' ואני גר בישוב כרמי-צור.
אביעד ברויאר: אני רוצה לדבר קצת על מה שקרה לי אישית.
אביעד ברויאר: היו יריות על הישוב וזה פגע באחת הבתים.
אביעד ברויאר: באותו בית היו אנשים וגם ילדים וברוך ה' זה לא פגע באף אחד.
אביעד ברויאר: כל ערב כמעט אנחנו שומעים יריות מהאיזור וגם חוסמים את הכביש.
אביעד ברויאר: הרי באיזור שלנו יש כל מיני כפרים ערבים אז חוסמים את הכביש הרבה מאוד פעמים.
אביעד ברויאר: רצינו לנסוע לסבא וסבתא שגרים באלון שבות, זה בסך הכל 15 דקות נסיעה, אך צריכים לחשוב פעמיים לפני שנוסעים.
אביעד ברויאר: שלא נדבר על נסיעה לירושלים, שבקושי מגיעים אליה, רק כשממש צריכים.
אביעד ברויאר: זה קשה.
תמר גוז'נסקי: מה אתה מרגיש?
אביעד ברויאר: אני אתן לך דוגמא.
אביעד ברויאר: פעם בשבוע אני צריך לנסוע בלילה.
אביעד ברויאר: לפעמים זה ממש מפחיד.
אביעד ברויאר: חזרנו מטיול משפחתי בסוכות וכל הכביש היה מלא באבנים, סלעים ודברים שרופים.
אביעד ברויאר: הרבה פעמים אנחנו מפחדים לנסוע בכביש.
אביעד ברויאר: זרקו עלינו אבנים.
אביעד ברויאר: זה לא קל.
תמר גוז'נסקי: תודה רבה אביעד.
תמר גוז'נסקי: דיברת יפה.
אשר קרימולובסקי: אנחנו מחנכים את הילדים שלנו לאהבה ולשלום.
אשר קרימולובסקי: חס וחלילה אם ילד מבית-הספר שלנו, אוי ואבוי, ייתפס מיידה אבן.
אשר קרימולובסקי: אנחנו ניראה את זה בחומרה.
אשר קרימולובסקי: אני רוצה להגיד את זה לכולם, שיידעו שבניגוד למה שאמר חבר הכנסת עסאם מח'ול הילדים של המתנחלים לא משתתפים.
עסאם מח'ול: אמרתי שההורים משתמשים בהם.
אשר קרימולובסקי: משתמשים בהם כי הם גרים שם.
אשר קרימולובסקי: מסכנים, נשלחו על-ידי ממשלות ישראל לגור אז "משתמשים בהם".
עסאם מח'ול: כולנו קורבנות הכיבוש.
אשר קרימולובסקי: היום עברנו ליד בית-הספר באל-חאדר.
אשר קרימולובסקי: חבר הכנסת עסאם מח'ול, אני מזמין אותך לבוא ולראות את הסלעים.
אשר קרימולובסקי: אם ילד אחד בבית-הספר שלנו, ואני אומר את זה לכולם פה, ילד אחד יזרוק אבן על רכב של ערבי - הוא יורחק במקום מבית-הספר.
אשר קרימולובסקי: אנחנו רואים את זה בחומרה.
אשר קרימולובסקי: אנחנו מאוד מצפים לקרוא לעם הפלשתינאי לא להשתמש בבתי-הספר של הילדים.
אשר קרימולובסקי: הילדים הם כוח שצריך להרחיק אותו מהזירה, כמו שכבר אמרו.
אשר קרימולובסקי: תודה רבה.
טטיאנה זליקמן: אני רק רוצה להגיד שכל מה שהילדים עושים בעצם נובע מהחינוך שההורים נותנים להם.
טטיאנה זליקמן: מה שהורים מקנים לילדים זה בעצם מה שהם יעשו.
טטיאנה זליקמן: לא משנה מה יגידו בבית-הספר, אם יגידו שזה טוב או רע.
טטיאנה זליקמן: בכל אופן, הילד נמצא יותר בחוג המשפחה, הוא מקשיב להורים שלו והוא אוהב את המשפחה שלו.
טטיאנה זליקמן: הוא בעצם מקבל את הדיעה שלהם על מה שקורה בארץ.
טטיאנה זליקמן: זה לא ממש ישנה אם יגידו בבית-הספר מה לעשות או אם ינסו להקנות משהו אחר כי הכל מתחיל מהמשפחה והכל גם נגמר במשפחה.
טים מיטניק: אני מנתניה.
טים מיטניק: אני רוצה להגיב בקשר לפיגועים.
טים מיטניק: ההורים שלנו מפחדים שאנחנו נצא לקניונים בעיר ולבלות בעיר וזה נותן ממש תחושה של אי-ודאות, שלא ידוע מה יקרה.
טים מיטניק: הם מאיימים שהם יעשו פיגועים וזה פשוט גורם לפחד בעיר.
תמר גוז'נסקי: האם אתה שינית את החיים שלך בחודשים האחרונים?
טים מיטניק: כן.
טים מיטניק: בזמן האחרון אני לא יוצא למרכז העיר וזה פשוט מפחיד, כי אנחנו לא יודעים אם תהיה פצצה.
טים מיטניק: כל פיצוץ באיזור אנחנו חושבים שהוא פיגוע.
טים מיטניק: הם עוד אומרים שאנחנו שולחים את הילדים שלנו שייפגעו בכוונה.
טים מיטניק: לפי דעתי צריך למתוח גבול בין בכוונה ובין בלי כוונה.
טים מיטניק: אנחנו לא שלחנו את האוטובוס שיתפוצץ בכוונה עם ילדים.
טים מיטניק: אנחנו גם לא גרמנו לאוטובוס בחדרה להתפוצץ.
טים מיטניק: אני רק רוצה להגיד שמה שקורה פה הוא ממש לא בסדר, שאנחנו צריכים לחיות באי-ודאות והם צריכים לשלוח את הילדים שלהם בכוונה שייפגעו ואז התקשורת תיראה אותם.
טים מיטניק: שישימו קצת לב אלינו, שאנחנו בעיר מפחדים לצאת החוצה.
משה דזינדזי חשוילי: קודם כל אתייחס לדבריו של טים מיטניק, שאמר שאנחנו לא שולחים את הילדים שלנו.
משה דזינדזי חשוילי: ראינו ראיון ששודר בערוץ 2 שם ראיינו את ערפאת והוא אמר שהוא לא יכול לשלוט בילדים.
משה דזינדזי חשוילי: אבל אם הוא לא יכול לשלוט בילדים הוא בטח יכול לשלוט במחבלים שמפוצצים אוטובוסים ועושים פיגועים.
משה דזינדזי חשוילי: רציתי להגיד, שלא נשכח שעוד מעט יהיה החג שכמעט כל הילדים מחכים לו, חג חנוכה, שכולם מכנים אותו "חג הצגות הילדים".
משה דזינדזי חשוילי: אני חושב שכמעט אף אחד לא יילך השנה להצגות ילדים, אולי יקנו רק כרטיס אחד, כי כולם מפחדים.
משה דזינדזי חשוילי: דווקא בחנוכה, כשיודעים שילדים רוצים לצאת לקניונים ולחופשות ושסוגרים מלונות בטבריה ובאילת.
משה דזינדזי חשוילי: המצב הזה משפיע עלינו, על כל הילדים, ואני בטוח שזה משפיע גם על הילדים הפלשתינאים כי גם להם קשה.
משה דזינדזי חשוילי: יש ילדים שקשה להם ויש ילדים שהם מאופקים ולא רוצים לצאת החוצה.
משה דזינדזי חשוילי: המצב הזה מאוד משפיע על כולנו.
ראובנה שלהבת-קניאל: אני מנהלת השירות הפסיכולוגי בירושלים וחברה בהנהלת מנח"י (מחלקת החינוך של עיריית ירושלים).
ראובנה שלהבת-קניאל: מעבר לדברים שכבר הוזכרו לגבי התערבויות בגילה אני רוצה להגיד שבתוך גילה עצמה ישנם איזורים שנמצאים תחת ירי ואיזורים אחרים שלא נמצאים תחת ירי.
ראובנה שלהבת-קניאל: כמובן שיש הבדל אם אתה נמצא בלילה תחת ירי או לא.
ראובנה שלהבת-קניאל: אחד הדברים הבולטים הוא מה שקורה בשעות הלימודים.
ראובנה שלהבת-קניאל: בשעות הלימודים בתי-הספר עובדים, כמו שתואר כאן, עם תפקוד לא תמיד מלא כמו שהיה קודם אבל ישנה התייחסות מאוד רבה, דרך צוות בית-הספר, באמצעות הציבור של בריאות הנפש ואחרים.
ראובנה שלהבת-קניאל: יש הרבה התייחסות.
ראובנה שלהבת-קניאל: הגופים שסובלים יותר זה גני הילדים.
ראובנה שלהבת-קניאל: הרבה מאוד פעמים שוכחים את ההתייחסות לגני הילדים, כשכל גן נמצא בדרך כלל בבדידות והגננת נמצאת רק עם סייעת.
ראובנה שלהבת-קניאל: אחד הדברים שנעשו ממש לאחרונה זה להוסיף לכל גן עוד בת משירות לאומי בדרך כלל או חיילות כדי לתגבר.
ראובנה שלהבת-קניאל: גם בכדי לתת תחושת בטחון למבוגרים.
ראובנה שלהבת-קניאל: כשהמבוגר בטוח נוצרת תחושת בטחון גם לילד ברמה הרבה יותר רצינית.
ראובנה שלהבת-קניאל: זה אחד הדברים הנוספים וצריך לזכור תמיד את הגילאים הצעירים האלה, כשהילדים תלויים בצורה מאוד בולטת במבוגר.
ראובנה שלהבת-קניאל: התוספת הזאת היא מרכזית.
ראובנה שלהבת-קניאל: לגבי מזרח העיר: אנחנו עובדים גם במזרח ירושלים.
ראובנה שלהבת-קניאל: יש לנו - לא מספיק - פסיכולוגים ערבים שעובדים במזרח העיר.
ראובנה שלהבת-קניאל: גם שם יש מצוקות מאוד קשות בעקבות המצב.
ראובנה שלהבת-קניאל: פתחנו שם "קו פתוח" להורים, גם בימים שבהם בתי-הספר לא עבדו, כדי לקבל פניות.
ראובנה שלהבת-קניאל: היו פניות גם של הורים, שהם עצמם במבוכה לגבי המקום של הילד שלהם כילד בתוך המשפחה.
ראובנה שלהבת-קניאל: אני חושבת שהדברים הם לא שחור ולא לבן.
ראובנה שלהבת-קניאל: בכל מקרה אני מצטרפת לדבריו של מר יצחק קדמן על הצורך להפסיק את המצב הנוכחי.