GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
לימור סולומון: בתקנות התעבורה יש התייחסות לרכיבה על אופנוע, אבל אין התייחסות מיוחדת לילדים, אין תקינה לגבי קסדות לילדים.
לימור סולומון: אם אב מרכיב את הילד שלו על אופנוע, הילד צריך לשים את הקסדה הגדולה או לא לשים קסדה בכלל או להשתמש באותם "חצאים" שאינם מגינים על הראש, או שמרכיבים את הילד מקדימה כדי להגן עליו, כפי ששמעתי מד"ר דן לינק.
לימור סולומון: לדעתי, להרכיב ילדים על אופנועים כבדים - זה בכלל משהו שצריך לאסור.
לימור סולומון: גם אדם מבוגר שמרכיבים אותו על אופנוע צריך לאחוז חזק כדי לא לעוף מהאופנוע.
לימור סולומון: להרכיב ילד - אני חושבת שזה משהו שצריך לאסור קטגורית, ואין לזה התייחסות.
תמר גוז'נסקי: אני אתן לך להשיב אחר כך, ד"ר לינק.
אריק איילון: אנחנו יבואנים של כיסאות בטיחות.
אריק איילון: אני חשב שהבעיה הכי חמורה בנושא של כיסאות בטיחות היא שאנשים פשוט לא מבינים מה הם צריכים לקנות, אין להם שום מושג, ולפני כשנה התפרסמה ב"ידיעות אחרונות" כתבה לגבי ההבדלים בין כיסאות בטיחות אמריקניים לבין כיסאות בטיחות אירופאיים, אבל לא זאת הנקודה שאני רוצה להעלות.
אריק איילון: אני רק רוצה להצביע על כך שאין פה שום הבנה בחומר.
אריק איילון: בכתבה התפרסם שכל כיסאות הבטיחות שמגיעים ארצה עוברים בדיקות קפדניות של מכון התקנים.
אריק איילון: מכון התקנים בכלל לא בודק כיסאות בטיחות בארץ, אין לו שום FACILITIES לבדיקת כיסאות בטיחות.
אריק איילון: כשמגיעה מכולה של כיסאות בטיחות, מכון התקנים לוקח בסך הכל את הניירת של המכולה, בודק אם זה מתאים לתקן האמריקני של הכיסאות שמביאים משם, ובזה נגמר הסיפור.
אריק איילון: אין לנו שום אפשרות לבדוק כיסאות כאלה.
אריק איילון: את דיברת על הנכד שלך, שבגיל שנה הצליח לצאת מהכיסא.
תמר גוז'נסקי: לא, הוא הוריד את החגורות.
אריק איילון: הוא הוריד אותן כי הוא יושב על הכיסא הלא נכון, כי מי שקנה את הכיסא לא קיבל את האינפורמציה הנכונה בזמן הקנייה, ויש כיסאות שזה פשוט פשע להושיב בהם את הילדים, אבל אף אחד לא אוכף את הנושא הזה.
אריק איילון: יש בכיסא מין קליפס קטן, והמסכן הזה שיושב בכיסא מה יש לו לעשות כל השעות האלה אם לא לחפש את הדרך החוצה?
אריק איילון: מובן שהילדים קולטים את זה בשניות, ואם לא בשניות, בימים.
אריק איילון: יש איזה כפתור קטן שנוגעים בו, והופ, מצליחים לצאת החוצה.
אריק איילון: וזה כל כך מסוכן, כי בעצם אותו ילד הוריד את הידיים והוא נשאר רק עם החלק שנותר, וזה עוד יותר גרוע מאשר לו היה בלי כיסא בטיחות בכלל.
אריק איילון: אני מאוד שמח על קיום הישיבה הזאת, כי בסך הכל זה משרת את האינטרסים שלי גם בתור יבואן, את האינטרסים של יצחק אורן ואת האינטרסים של כל מי שמייבא, כי אנחנו מקווים שתהיה יותר מודעות ויותר אנשים יקנו כיסאות בטיחות, אבל אני רוצה להתייחס לנושא שקשור למשטרה, וחבל שהיא לא מיוצגת פה.
אריק איילון: גם יצחק אורן הזכיר את הנושא הזה.
אריק איילון: זה משגע אותי שלא יודעים מה בדיוק קרה בתאונת דרכים.
אריק איילון: נניח שילד נפצע בתאונה או יצא ללא פגע.
אריק איילון: אם שוטר צריך למלא דו"ח על פי חוק, חייב להיות שם איזה שהוא סעיף שמפרט מה קרה לילד בתאונה: אם הילד ניצל, למה הוא ניצל, אולי משום שהוא יושב על הכיסא הנכון, ואם הילד נפגע, למה הוא נפגע, אולי משום שהוא יושב בכיסא הלא נכון.
אריק איילון: ואז אני חושב שתוך תקופה קצרה מאוד יהיה לנו הרבה יותר קל לדעת אילו כיסאות מתאימים.
אריק איילון: לצערי הרב, יש לנו הרבה תאונות והן רק הולכות ומתרבות.
תמר גוז'נסקי: לפני סיכום הנושא אני מבקשת לשמוע הערות של שני גורמים לפחות.
תמר גוז'נסקי: ד"ר מיכל חמו, את רוצה להתייחס לדברים שנאמרו, לשאול או להציע?
ד"ר מיכל חמו-לוטם: אני רוצה להתייחס בכמה משפטים.
ד"ר מיכל חמו-לוטם: דבר ראשון, אני חושבת שזו פגישה מבורכת.
ד"ר מיכל חמו-לוטם: לי לא ידוע על פגישה קודמת שבה הושיבו מסביב לשולחן ריכוז כל כך גדול של גורמים שנוגעים בצורה זו אחרת לנושא הילדים בהיבט הבטיחות, ואני חושבת שאם לא נשכיל להשתמש בקשרי העבודה הקיימים ולבנות מפה קשרים חדשים, זה יהיה חבל.
ד"ר מיכל חמו-לוטם: דבר שני.
ד"ר מיכל חמו-לוטם: לפחות עם מחצית האנשים שנמצאים כאן בחדר אנחנו עובדים בשיתוף פעולה בצורה כזו או אחרת, וכרגע אנחנו הנציגים בארץ של תכנית בין לאומית בשם "SAFE KIDS" ואנחנו גם מיישמים בארץ את המודל של "SAFE COMMUNITY" של ארגון הבריאות העולמי, והכיוון שלהם בנושא, הקרוי "BUCKLE UP", הוא שהשירות הזה מוצג החל מבית החולים, דרך בתי היולדות, דרך החנויות והמוכרים וגם דרך אירועים מיועדים, ואפילו בארץ נוצרו כבר שיתופים עסקיים, וזה קונספט נכון וטוב.
ד"ר מיכל חמו-לוטם: הבעיה היא קודם כול תקצוב, ואני שמחה שקרן הבטיחות אישרה את התקציב לנושא, ושנית, ההטמעה בכל החזיתות ובכל הרמות דורשת את השיתוף של כל האנשים פה, והדבר הזה הוא לא תמיד קל, במיוחד נוכח המקצועיות הגדולה.
ד"ר מיכל חמו-לוטם: אני חושבת שזאת יציאה לדרך.
ד"ר מיכל חמו-לוטם: אני מקווה שכל אחד ימשיך לקדם את הנושא בתוך הזירה שלו, ואם כולנו נפעל ביחד בנושא הזה, התוצאות ייראו.
תמר גוז'נסקי: ד"ר לינק, יש לך בוודאי תגובות.
ד"ר דן לינק: אגיב בקיצור, כי בסך הכל נאמרו הרבה מאוד דברים נכונים, ולא זה המקום להתכסח לגבי דבר שאולי אני לא מסכים לו במלואו.
ד"ר דן לינק: כאמור, בסך הכל נאמרו כאן הרבה דברים נכונים ויש הרבה מה לעשות.
ד"ר דן לינק: אני רק רוצה להעיר כמה הערות קצרות.
ד"ר דן לינק: הראשונה מתייחסת לחוק שנוגע לקסדות לרוכבי אופניים.
ד"ר דן לינק: הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים הייתה בעבר והינה גם היום בעד חוק כזה, אבל כידוע לכם, חוקים צריכים להיות מאושרים על ידי השר.
ד"ר דן לינק: הייתה רתיעה מצד השרים שהיו עד עכשיו – והיו לנו הרבה שרים בשנים האחרונות – לחוקק חוק כזה, בין שהאכיפה תהיה על ידי משטרת ישראל ובין שהיא תהיה על ידי פקחים עירוניים.
ד"ר דן לינק: יש לנו עכשיו שר חדש.
ד"ר דן לינק: אנחנו נביא את עמדתנו בפניו ואני מקווה שהוא ישתכנע.
ד"ר דן לינק: הערה שניה נוגעת לחקירת תאונות דרכים.
ד"ר דן לינק: בטופס הרגיל של המשטרה לחקירת תאונות – כמובן, אם היא מגיעה למקום - יש סעיף לגבי שימוש בהתקני ריסון או במושבי בטיחות, אבל זה מצטרף לרשימה אין סופית של דברים אחרים, ואני לא מוכן להישבע פה בשם המשטרה שכל בוחן הוא מומחה בריסון ילדים.
ד"ר דן לינק: אגב, לצערי הרב, יש בורות של שוטרים בנושא הזה, ומפעם לפעם הם ממציאים להם הלכות.
ד"ר דן לינק: קודם שמעתי מהגברת דולפין שגם עליה ניסו לעבוד.
ד"ר דן לינק: מובן שיש מקום לשיפור גם בעניין זה.
ד"ר דן לינק: לגבי קסדות לרוכבי אופניים, אני מבקש להבהיר – ואחדים מהדוברים כאן כבר אמרו את זה - שלא המחיר הוא הבעיה.
ד"ר דן לינק: היו מבצעים בעבר ויש עכשיו מבצעים ואפשר להוזיל בהרבה את מחיר הקסדה לצרכן.
ד"ר דן לינק: הבעיה היא שזה לא פופולרי לחבוש קסדה.
ד"ר דן לינק: ואני רוצה להגיד עוד דבר שהוא כלל לא נחמד: ההורים לא מוכנים להתכסח עם הילדים לא לגבי קסדה לאופניים, לא לגבי מושבי בטיחות לילדים ולא לגבי שום דבר אחר שבו יש עימות בין הורים לילדים.
ד"ר דן לינק: אני, בעוונותיי הרבים, מתנדב במשטרת התנועה וכמה פעמים בחודש אני שוטר לכל דבר ואחד ה"BABIES" שלי הוא התקני ריסון לילדים.
ד"ר דן לינק: ואם אומר לכם כאן את התירוצים ששמעתי מהורים שהם כן חגורים וילדיהם אינם חגורים, אתם לא תאמינו למשמע אוזניכם.
ד"ר דן לינק: אחת הבעיות הגדולות בארץ היא מעורבות הורים, ועל אף שאם תשאלי כל הורה כמה הוא מוכן לתת בשביל הילדים שלו הוא יגיד לך "את העיניים שלי אני מוכן לתת", בפועל אחוז גבוה מאוד של הורים מתעלמים מהבעיה הזאת, וזה לא תלוי בהשכלה או בדרגה צבאית.
ד"ר דן לינק: ויש הורים נהדרים, אבל מצד אחר, יש לי סיפורים מזעזעים איך הורים מתעלמים מן הבעיה הזאת.
ד"ר דן לינק: הם מקווים שלא יקרה כלום, ולרוב הם צודקים כי תאונת דרכים היא דבר נדיר, לשמחתנו הרבה.
ד"ר מיכל חמו-לוטם: זה אמור גם לגבי דלקת קרום המוח, ובכל זאת התחילו לחסן.
ד"ר דן לינק: אני לא אומר שאין מה לעשות.
ד"ר דן לינק: יש מה לעשות וצריך לעשות.
ד"ר דן לינק: כדי להפוך את הנושא הזה לפופולרי יותר – ואינני יודע בדיוק מי צריך לעשות את זה – צריך לשכנע סבים וסבתות שמתנה נהדרת להולדת ילד היא מושב בטיחות לתינוקות, ולא שמיכה ולא ספר ולא מיטה ולא בגדים.
ד"ר דן לינק: כל אלה יש לו כבר עד הודעה חדשה.
ד"ר דן לינק: ואולי צריך לשכנע סבים וסבתות שהם יתחייבו לדאוג לנכד עד גיל 10 שבו הוא כבר משתחרר מהמושב, כמו שיש סבים וסבתות שמממנים חוגים לאנגלית, ואני רוצה להגיד לכם שחודשיים של חוג לאנגלית מכסים מושב בטיחות.
ד"ר דן לינק: לגבי אופנועים, אכן הייתה פנייה אלינו מצד המועצה לשלום הילד.
ד"ר דן לינק: עד עכשיו לא הייתה תקנה שמדברת על גיל מינימלי.
ד"ר דן לינק: היום יש תקנה הקובעת שאסור להסיע אדם באופנוע אלא אם כן רגליו מגיעות למתמכי הרגליים שנמצאים באופנוע.
ד"ר דן לינק: זה צעד קטן בכיוון הנכון.
תמר גוז'נסקי: זה כבר קיים?
ד"ר דן לינק: כן, זה כבר נחקק.
ד"ר דן לינק: מובן שצריך להרחיב את זה ולהרחיב את האכיפה, ובדרך כלל הקריאות הטלפוניות מגיעות מאותה גברת שהיא כבר פרודה מבעלה, וכדי להרגיז אותה, בעלה מושיב את הילד מאחור וכו'.
ד"ר דן לינק: לגבי קסדות החוק אחיד.
ד"ר דן לינק: הוא אומר שאסור לרכוב על אופנוע ללא קסדה שעומדת בתקן שאישר מנהל אגף הרכב, וזה אמור גם לגבי ילדים.
ד"ר דן לינק: זה שהשוטר אינו יודע להבחין בין קסדה טובה לבין קסדה לא טובה – זאת גם בעיה, אבל מובן שיש לנו בעיה של הרוכבים.
ד"ר דן לינק: לכל האנשים שנמצאים כאן, ובעיקר לאלה שעוסקים במושבי בטיחות ומדברים על נושא זה ורוצים לקדם אותו, אני רוצה לומר שאין כיסא בטיחות; יש מושב בטיחות.
תמר גוז'נסקי: בבקשה, גברת ויטה בראל.
ויטה בראל: אני רק רוצה להוסיף עניין שנעדר מהשיחה היום, וזה נושא הילדים שנפגעים כהולכי רגל.
ויטה בראל: נוסף לנושא האביזרים: קסדות, כיסאות וכיוצא באלה, אני חושבת שהנושא הזה - במיוחד בסקטורים שאין להם כל כך הרבה רכבים, כגון בסקטור הערבי ובקרב האתיופים וקבוצות של הרוסים – דורש דיון מיוחד.
ויטה בראל: זה לא עלה כאן לסדר היום.
תמר גוז'נסקי: כשתכננו את הפגישה הזאת ושקלנו האם לדון בכל נושא הבטיחות, בבית ומחוץ לבית, אמרנו שנתמקד בנושא אחד, כי יש הרבה מאוד נושאים: יש הנושא של הבית, הנושא של החצר, ליד הבית, בדרך מהבית לבית הספר ובחזרה.
תמר גוז'נסקי: יש הרבה הזדמנויות שהילד אינו מלווה על ידי מבוגר והוא צריך לדעת לבדו מה לעשות.
תמר גוז'נסקי: היום גם מגרשי חניה לרכב מועדים לפורענות, כי בדיוק שם משחקים כדורגל ובדיוק שם הילדות יושבות על הרצפה ואף אחד לא רואה אותן, כי הן נמוכות.
תמר גוז'נסקי: אבל את צודקת, גברת בראל, צריך לקיים דיון בנושא הילדים שנפגעים כהולכי רגל.
תמר גוז'נסקי: אנחנו נקיים דיון.
תמר גוז'נסקי: אני מצטרפת לדברים של מיכל ורוצה להודות לכל המשתתפים בדיון.
תמר גוז'נסקי: מכל הדברים שנאמרו כאן אני רוצה שניקח על עצמנו כמה נושאים: ראשית, יש לי בקשה מהרשות הלאומית לבטיחות דרכים.
תמר גוז'נסקי: אולי תוכלו להעביר לנו בכתב את התכניות שלכם לשנה הזאת, לשנה הקרובה, מה אתם מתכוונים לעשות בנושאים האלה שדיברנו עליהם, גם בנושאים של מושבי בטיחות וגם בנושאים של הקסדות וכו'.
תמר גוז'נסקי: היה מאוד חשוב שנקבל דיווח כזה גם מבחינת תכניות ופרוייקטים שלכם וגם מבחינת תקציב, כי אם יש לכם, למשל, שלושים פרוייקטים ואין לכם תקציב, חשוב שנדע שפרוייקט מסויים אינו מתבצע כי אין תקציב, וזאת כדי שנוכל להפעיל לחץ ציבורי.
תמר גוז'נסקי: הנושא השני הוא החוק בדבר קסדות.
תמר גוז'נסקי: אם השר, מסיבות השמורות עמו, ימשיך לעכב את החוק, אני מבקשת שתודיע לי על כך, ואנחנו כחברי כנסת נוכל ליזום חוק.
תמר גוז'נסקי: מובן שדרך החקיקה של חוק ממשלתי היא קצרה יותר, ואם נשמע שהממשלה החליטה להביא חוק כזה, ברור שהתהליך יהיה קצר יותר ומהיר יותר.
תמר גוז'נסקי: לעומת זה אם יסתבר שהממשלה, מסיבות השמורות עמה, לא עושה זאת, אנחנו ניזום חוק.
תמר גוז'נסקי: מה שקורה במקרים כאלה הוא שהממשלה אומרת "הם הגישו הצעת חוק, גם אנחנו נגיש", ואז הם נזכרים פתאום שהם רוצים להגיש הצעת חוק, או שהממשלה מתנגדת ולמרות זאת אנחנו מעבירים את הצעת החוק.
תמר גוז'נסקי: אני מסכימה שגם אם אנשים לא יישבו בבית סוהר בשל החוק הזה, זו תהיה אמירה ציבורית, אמירה של נורמות בנושא הזה.
תמר גוז'נסקי: ד"ר לינק, הנקודה הבאה נוגעת לקשר בין החומר שלכם לבין הציבור.
תמר גוז'נסקי: לדעתי, כל מה שצריך לעשות זה ליצור קשר עם משרד הבריאות ושאותם חומרים מרובים שיש לכם, שאתה אומר שאתם נותנים לכל דורש, פשוט יגיעו לכל מחלקת יולדות, לכל תחנה לאם ולילד ולכל מתנ"ס.
תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, במקום שאנשים יבואו אליכם, תשאלו את משרד הבריאות כמה תחנות לאם ולילד יש בארץ וכמה עלונים דרושים בכל תחנה ותחלקו את החומר הזה בהתאם.
תמר גוז'נסקי: אם החומר זמין - זאת אומרת, לא צריך אפילו להדפיס אותו - אני חושבת שיש עניין רב למשרד הבריאות להפחית את מספר התאונות ויש לכם עניין רב שאנשים יקבלו את החומר הזה.
תמר גוז'נסקי: מובן שרצוי שהחומר הזה יהיה בשפות שונות שאנשים רגילים לדבר בהן, כמו ערבית ורוסית, ואם יש צורך, גם בשפות אחרות.
ד"ר דן לינק: זה רק באופניים, אבל - - -
תמר גוז'נסקי: אני מדברת על אופניים.
תמר גוז'נסקי: ד"ר לינק, אגיד לך איפה הבעיה.
תמר גוז'נסקי: כאשר תופעה נוגעת ל-800 מקרים, זו תופעה מסוג אחד, וכאשר אתה מדבר על 12,000 מקרים, זה נשמע כקטסטרופה לאומית.
תמר גוז'נסקי: אני לא מבינה למה קשה לדווח על תאונות באופניים, ויכול להיות שעל זה אנחנו צריכים לקיים דיון נפרד, אבל אולי זה חשף קצה קרחון לגבי דיווחים בכללם.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה להביא דוגמה מתחום אחר, מתחום של התעללות בילדים.
תמר גוז'נסקי: במשך שנים מספר הדיווחים על התעללות בילדים היה נמוך, ובשנים האחרונים הייתה קפיצה במספר הדיווחים.
תמר גוז'נסקי: כמובן, אין לנו אפשרות לדעת ממה זה נובע.
תמר גוז'נסקי: יכול להיות שבאמת מתעללים יותר בילדים, אבל יכול להיות גם שבעבר, כאשר הגיעו ילדים לחדרי מיון עם כל מיני סימנים על גופם, לא שאלו את השאלות הנכונות ולא קיבלו את התשובות ולא חקרו ולא בדקו, וכשהאבא אמר שהילד נפל מהחלון או נשרט על ידי חתול, רשמו שהילד נפל מהחלון או נשרט על ידי חתול.
תמר גוז'נסקי: ואילו עכשיו אומרים: אנחנו צריכים לבדוק ולשאול אם הילד אכן נפל מהחלון או נשרט על ידי חתו, ולכן התופעה נחשפה במלוא המימדים המזעזעים שלה, וכל פעם אנחנו המומים מחדש ואומרים שלא יכול להיות שיש כל כך הרבה ילדים שנפגעים מהתעללות של הורים או של אנשים אחרים.
תמר גוז'נסקי: אני מעלה את הנקודה הזאת רק כדי להגיד שכאשר אינך ער לבעיה ואינך שואל את השאלות הנכונות אתה גם לא מקבל את התשובות הנכונות.
תמר גוז'נסקי: אם אנחנו אומרים שבעיית האופניים היא בעיה לאומית ואנחנו רוצים לדעת את כל הפרטים, יתייחסו אחרת לנושא, ואם אנחנו לא נוהגים כך, רואים את זה כעניין שולי.
תמר גוז'נסקי: אם כן, יש ו פה בעיה שאנחנו צריכים לבדוק אותה מבחינת היחס בין הדיווחים של בתי החולים לבין הדיווחים של משרד התחבורה, ויכול להיות שצריך לקיים על זה דיון נפרד.
תמר גוז'נסקי: נקודה נוספת נוגעת למושבי הבטיחות, להתקנה ולמידע של ההורים.
תמר גוז'נסקי: אני מאוד שמחה שחברות הרכב, אולי בעתיד הקרוב, יהיו מעורבות יותר בהקלה על ההתקנה ואולי הן עצמן ישווקו את מושב הבטיחות יחד עם הרכב, אבל נכון לרגע זה, כשהדברים האלה אינם קיימים, יש לנו בעיה קשה, ואני חושבת שרוב ההורים אינם יודעים שהם לא יודעים.
תמר גוז'נסקי: מזה מתחילה כל הבעיה.
תמר גוז'נסקי: אם ההורה לא יודע שהוא לא יודע, למה הוא צריך ללכת לשאול?
תמר גוז'נסקי: את מי הוא ישאל ומה ישאל?
תמר גוז'נסקי: אני מניחה שיחד עם מושב הבטיחות מוסרים להורה חוברת, אבל להורה אין מושג בעניין זה.
תמר גוז'נסקי: אם ההתקנה היא אכן עניין של 40 דקות, אנחנו בבעיה עצומה, אבל השאלה המרכזית היא איך הורים יידעו שהם לא יודעים, איך מישהו יסב את תשומת לבם לנושא הזה.
תמר גוז'נסקי: וכאן אני חוזרת למשווקים.
תמר גוז'נסקי: אני פשוט לא רואה מישהו אחר שהוא יותר זמין.
תמר גוז'נסקי: אתה אומר להורה "הנה הכיסא, מתקינים אותו כך וכך", כמו בדוגמה שהובאה כאן לגבי המדיח, והוא הדין לגבי מכונת כביסה.
תמר גוז'נסקי: לגבי כל המכשירים החשמליים יש עכשיו הנחיות כאלה.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שמישהו – משרד התעשייה והמסחר, למשל – יכול להוריד הנחיה כזאת.
תמר גוז'נסקי: והרי אתם רוצים למכור, נכון?
תמר גוז'נסקי: אז מה בעיה?
תמר גוז'נסקי: אם אתם רוצים למכור ואנשים רוצים לקנות, אנחנו צריכים להבטיח שההתקנה תהיה ראויה, ומצדי שכל מי שנותן הדרכה לגבי ההתקנה יתלה שלט גדול בחנות שיאמר "אצלנו מקבלים גם הדרכה" או משהו מעין זה.
תמר גוז'נסקי: אבל אם לא עושים כך, האם ההורה יילך לקנות את מושב הבטיחות ואחר כך נגיד לו לבוא עוד פעם לקבל הדרכה?
תמר גוז'נסקי: כמובן, היה טוב לו היה ארגון של היבואנים האלה – ואינני יודעת אם קיים ארגון כזה - כי אז הייתם לוקחים את העניין הזה על עצמכם בהתנדבות, בלי התקנה.
תמר גוז'נסקי: גם זאת אפשרות.
תמר גוז'נסקי: אינני יודעת כמה יבואנים כאלה יש בארץ.
קריאה: הרבה.
תמר גוז'נסקי: אני יודעת שבנושא צעצועים יש חמישה.
יצחק אורן: הבעיה היא שהיבואנים הם צד אחד.
יצחק אורן: אחר כך יש הקמעונאים, וזה סיפור אחר.
תמר גוז'נסקי: אינני יודעת כמה גורמים מעורבים בזה.
תמר גוז'נסקי: אפשרות אחת היא שאתם שבאתם לישיבה וגיליתם עניין בנושא הזה תרימו את הכפפה, תיצרו קשר ביניכם ותאמרו לנו אחר כך אם אתם רוצים שמישהו מאתנו - מיכל או מישהו אחר – יבוא לפגישה כדי לתת לה גוון מסויים.
תמר גוז'נסקי: אפשרות אחרת היא שמשרד התעשייה והמסחר ירים את הכפפה ויתן הנחיה, כשם שלגבי המקררים והמדיחים יש הנחיה שאסור לחבר אותם לחשמל לפני שטכנאי בא ומתקין אותם.
איגור דיסקלוביץ: זה עניין של אחריות.
איגור דיסקלוביץ: החברה לא תיתן לך אחריות אם תתקיני לבדך.
איגור דיסקלוביץ: זאת לא נחיה של משרד ממשלתי.
תמר גוז'נסקי: ממושב בטיחות אולי לא מתחשמלים, אבל אפשר למות אם לא חגורים בצורה נכונה.
תמר גוז'נסקי: לכן אני אומרת: או שמשרד התעשייה והמסחר ירים את הכפפה או שאתם כגורמים פרטיים תרימו את הכפפה, אבל העיקרון הוא שבאותו יום שאדם קונה מושב בטיחות אומרים לו איך מרכיבים אותו.
תמר גוז'נסקי: זה הכי מעשי, ולא שהוא יבוא אחר כך לקבל הדרכה.
תמר גוז'נסקי: אנשים גם לא יודעים שזה כל כך חשוב.
תמר גוז'נסקי: ולכן אני חושבת שאם, מצד אחד, יחולק החומר לאלה שכבר קנו מושבים בעבר או שקיבלו את המושבים ממישהו אחר, ומצד אחר, אלה שקונים עכשיו יקבלו את ההדרכה, הרי תוך כמה זמן כולם יידעו פחות או יותר מה יש לעשות.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שזה דבר חשוב מאוד.
תמר גוז'נסקי: לגבי ענייני הקסדה, לדעתי, עם כל הערוצים שמשדרים לילדים אפשר לעשות כל מיני מבצעים.
תמר גוז'נסקי: אם עושים מבצעים לגבי כל כך הרבה דברים, יכולים לעשות מבצע גם לגבי הקסדה, ואפשר גם לקבוע שכל ילד שייסע על אופניים עם קסדה יקבל משהו.
תמר גוז'נסקי: אלה דברים שאפשר לממן.
תמר גוז'נסקי: זאת לא הוצאה כל כך גדולה, ואני מניחה שיהיו כמה חברות שגם יוכלו לתת חסות לנושא הזה.
תמר גוז'נסקי: אפשר להפוך את זה למשהו שנושא פרסים כדי שהילדים יחבשו קסדה.
תמר גוז'נסקי: אבל אני גם מסכימה שההורים צריכים להיות מעורבים.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שיש פה גם עניין של ההורים וגם עניין של הילדים וגם של משרד החינוך.
תמר גוז'נסקי: גם הדוגמה ששמענו כאן לגבי העיריות היא דוגמה מאוד חשובה.
תמר גוז'נסקי: לכן אני רוצה לסכם ולומר כך: אובייקטיבית יש לנו כל האפשרויות להקטין את מספר התאונות בתחום הזה במידה רצינית, כי יש כיסאות בטיחות בארץ ויש קסדות ושבילים לאופניים.
תמר גוז'נסקי: אולי בנושא של שבילי אופניים אנחנו צריכים לדון בנפרד, אבל אין לי בעיה עם הנושא הזה.
תמר גוז'נסקי: הדבר העיקרי שאני רוצה לומר הוא שיש לנו היידע המקצועי, יש לנו פריסה רחבה מאוד של שירותים ציבוריים, ובאיזה שהוא מקום הדבירם האלה צריכים להתחבר, ואם תרמנו משהו לחיבור הזה, זו תרומתנו.
תמר גוז'נסקי: אנחנו נקיים מעקב, במועד כלשהו בשנה הבאה נקיים פגישה, נראה מה כל אחד מהגורמים הצליח לעשות ומה אנחנו עוד יכולים לעשות בנדון.
לירי אנדי פינדליג: אני רק מבקשת לדעת אם הפרוטוקול של הישיבה הזו יישלח לנציג בכיר של המשטרה, כי יש נושאים שקשורים למשטרה.
תמר גוז'נסקי: כמובן, ננסה לברר עם המשטרה מדוע הם לא הגיעו לישיבה זו.
תמר גוז'נסקי: דרך אגב, יש עכשיו במשטרה משהו חדש שנקרא "שיטור קהילתי".
תמר גוז'נסקי: הם מסתובבים בבתי ספר ובשכונה.
תמר גוז'נסקי: לכן הם הרבה יותר זמינים.
תמר גוז'נסקי: אתה ציינת שהם צריכים להיות בדיוק במקומות האלה.
תמר גוז'נסקי: יש עכשיו לא מעט שוטרים שנמצאים בתוך בית הספר, זה שירות של המשטרה בתוך בית הספר, כלומר, הם נמצאים ממש במקום.
תמר גוז'נסקי: עניין נוכחות המשטרה בישיבה זו הוא עניין שערורייתי.
תמר גוז'נסקי: אינני יודעת למה לא באו.
תמר גוז'נסקי: אנחנו נברר.
תמר גוז'נסקי: אני מאוד מודה לכם וניפגש לסיכום והמשך מעקב.
תמר גוז'נסקי: לקידום מעמד הילד בעניין השאלה מדוע פגיות אינן נחשבות טיפול נמרץ.
תמר גוז'נסקי: הוועדה לקידום מעמד הילד שמה לה למטרה להגן על זכויות הילדים, ולבחון היבטים שונים של המציאות ובעיות שונות במציאות הישראלית מנקודת ראותם של הילדים ושל הזכות שלהם לגדול כאזרחים, גם אם הם עדיין צעירים בגילם.
תמר גוז'נסקי: העניין הזה מעסיק אותי כבר מספר שנים.
תמר גוז'נסקי: אני ביקרתי כמה פעמים בפגיות בבתי חולים שונים בארץ, ובכל מקום שביקרתי ובכל עת שביקרתי התרשמתי מצד אחד מהמסירות הבלתי רגילה של הצוות הרפואי, של הצוות הסיעודי, של כל מי שמטפל בקטנטנים, ומצד שני בכל פעם יצאתי כועסת עוד יותר על כך שההתייחסות של הממסד הרפואי, משרד הבריאות וגורמים אחרים שעוסקים בעניין הזה, היא כל כך מפלה כלפי הפגים ומטילה על העובדים בתחום הזה מעמסה בלתי אפשרית, שבסופו של דבר איננה יכולה שלא לפגוע בפגים עצמם.
תמר גוז'נסקי: כמה שלא שאלנו שאלות וכמה שלא דיברנו, גם עם אנשי משרד הבריאות וגם עם גורמים אחרים, כולם אומרים: כן, נכון.
תמר גוז'נסקי: ולכן מאחר שבפועל הדברים תקועים, אנחנו כחברי כנסת יש לנו הכלי האולטימטיבי שהוא חקיקה, ואם אנחנו איננו מצליחים לשכנע בטובות את המערך הרפואי ואת מקבלי ההחלטות שצריך לשנות דברים, נשארת לנו האופציה של חקיקה, שתאלץ את הממשלה לנקוט צעדים שבעצם כולם מסכימים שהם נחוצים.
תמר גוז'נסקי: אני וחבריי איננו בושים ואיננו נכלמים, ואנחנו מוכנים להמשיך בחקיקה המכונה על ידי האוצר פופוליסטית, כי אנחנו חושבים שאלה האחראים לילדים אינם ממלאים את תפקידם; כי לו הם היו ממלאים את תפקידם, לא היינו צריכים חוקים.
תמר גוז'נסקי: היינו אומרים: כל הכבוד.
תמר גוז'נסקי: עשיתם את שלכם.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה להודות לפרופסור אהוד זמורה, מנהל היחידה לטיפול נמרץ בילוד ובפג במרכז הרפואי "סרוקה", שהכין חומר מאוד מאלף ומשכנע.
תמר גוז'נסקי: אני מניחה שהוא מונח פה על השולחן, וכולכם יכולים לעיין בו.
תמר גוז'נסקי: אני מודה לעמותות "מעורבות" שגם הם טרחו והכינו חומר.
תמר גוז'נסקי: עמותת "מעורבות" מלווה את הוועדה שלנו בעניינים של ילדים.
תמר גוז'נסקי: מדובר בקבוצה של הורים, ואני חושבת שזה יפה מאוד שמצד אחד יש רופאים ומצד שני הורים, ושיחד אנחנו מנסים לקדם את העניין הזה.
תמר גוז'נסקי: החלק השני שלו שלא חולק, ואלה התמונות והגרפים שמלווים את המסמך.
תמר גוז'נסקי: אני תמצתי אותו למען הדיון היעיל יותר בעשר נקודות, וגם את זה חילקתי.
תמר גוז'נסקי: סל הלידה הזה כבר מעצם מהותו היה בו פגם בעובדה שהוא לא לקח בחשבון את משך הטיפול בתינוק ובאם - והיה גלובלי - היה מחיר קבוע לכל לידה.
תמר גוז'נסקי: גם אם למשל נולדה בלידה הזאת שלישיה, וכל אחד מהם היה בטיפול נמרץ הרבה זמן, בית החולים תמיד קיבל את אותו מענק.
תמר גוז'נסקי: בשנת 1994, ביוזמת האיגוד שאני עמדתי בראשו אז, חל שינוי בתקנות, ולראשונה נכנס המושג פג לרשומות, כאשר הרעיון היה שבעבור פגים שדורשים טיפול ארוך ודורשים הרבה אמצעים, יינתן לבית החולים מימון שהוא יותר גדול מאשר המימון שניתן ללידה רגילה; ונעשה אז תרגיל מתמטי פשוט, שבו המסגרת הכללית של ההוצאה על לידות וילודים לא שונתה, המסגרת הכללית לא שונתה, ולאותם בתי חולים שהיו בהם פגים, אותם בתי חולים קיבלו מענק מוגבר בעבור לידת הפג והטיפול בו; והתרגיל המתמטי יצר קבוצה חדשה של פגים, ואלה הוגדרו כתינוקות שמשקלם בלידה פחות מקילו ושבע מאות וחמישים גרם, ויישארו בחיים, או שרדו בחיים לפחות ארבעה ימים.
תמר גוז'נסקי: המושג של פג שמשקלו אלף ושבע מאות וחמישים גרם ומטה, התינוקות בקבוצה הזאת מהווים רק עשרים וחמישה אחוז מהתינוקות שנמצאים.
תמר גוז'נסקי: אהוד זמורה: היתר משקלם יותר גבוה.
תמר גוז'נסקי: אפילו בגרם אחד,
תמר גוז'נסקי: ברקע יש לנו העובדה שישראל היא אחת המדינות במערב עם אחוז הלידות מרובות עוברים ואחוז הלידות של תינוקות קטנים הגבוה ביותר, ואני חושב שמבחינה סטטיסטית בלידות מרובות עוברים, אנחנו עומדים בראש.
תמר גוז'נסקי: התוצאה היא שאנחנו משופעים בתינוקות קטנטנים.
תמר גוז'נסקי: רוב התינוקות האלה הם פרי של טיפולי הפריה שמביאים ללידות של מרובי עוברים.
תמר גוז'נסקי: הריון מרובה עוברים מסתיים ברוב המקרים בלידה מוקדמת.
תמר גוז'נסקי: באופן מקביל לעלייה בהשקעה הזאת לא הייתה עליה מקבילה בטיפול בתוצרים של הטיפולים.
תמר גוז'נסקי: מה שקורה הוא שמשקיעים המון להביא את האישה ללדת את התינוקות, שהם קטנים בדרך כלל, אבל אין דואגים לתוצר של ההריון שלהם.
תמר גוז'נסקי: מפסיקים את הדאגה ברגע שהאישה נכנסה להריון, ואז מפסיקים את הדאגה לאישה הזאת ולצאצאים שלה.
תמר גוז'נסקי: בשבוע האחרון אני הייתי עסוק בלשלוח אמהות ללדת במקום אחר.
תמר גוז'נסקי: אתמול שלחתי אימא עם תאומים מבאר-שבע לבית החולים "הילל-יפה" ללדת שם, כי לא היה לי מקום לקבל את התאומים הפגים שלה.
תמר גוז'נסקי: זאת אימא שגרה בבאר-שבע, יש לה אמצעי קיום מוגבלים, והעבירו אותה באמבולנס לבית חולים "הילל-יפה", אבל כל המשפחה עכשיו תתרוצץ בין בית חולים "הילל-יפה" לבאר-שבע, כאשר הפגים שלה ישהו בבית חולים "הילל-יפה" כמה וכמה חודשים.
תמר גוז'נסקי: שלשום זה היה למקום אחר, לפני שבוע זה היה לבית חולים "שניידר".
תמר גוז'נסקי: אנחנו מפזרים אימהות ללדת בכל מיני מקומות.
תמר גוז'נסקי: לפעמים אין אנחנו מספיקים לפזר אותן לפני הלידה, אזיי לפעמים אנחנו מפזרים גם את התינוקות שלהם לאחר הלידה, וזה מצב הרבה יותר מסוכן, כי תינוקות חולים מועברים באמבולנסים לשהייה במקום אחר, כאשר אין מקום לטפל בהם, ואין אמצעים לטפל בהם.
תמר גוז'נסקי: זאת מצוקת אשפוז מתמידה.
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: אתה יכול להמחיש?
תמר גוז'נסקי: חמש מאות גרם עד שש מאות גרם מונשם, מאוד לא יציב, צריך אחות במשרה שיושבת לידו ומטפלת בו.
תמר גוז'נסקי: ברוב המקומות בארץ מדברים על אחות אחת שמטפלת בארבעה פגים כאלה.
תמר גוז'נסקי: זאת אומרת היא מחלקת את זמנה לארבעה.
תמר גוז'נסקי: תשומת הלב שהיא נותנת לטיפול בכל פג היא ¼ מתשומת הלב שהיא צריכה לתת.
תמר גוז'נסקי: אינני מדבר על ארצות עשירות, אלא ארצות של המערב, ואני חושב שאנחנו בין ארצות המערב.
תמר גוז'נסקי: אינני מדבר על הודו ואיני מדבר על אפריקה.
תמר גוז'נסקי: אבל אנחנו בהחלט ארץ אירופאית.
תמר גוז'נסקי: אילנה כהן: כאשר אנחנו ישבנו לפני שנתיים-שלוש על
תמר גוז'נסקי: התכנון שיכול להיות ליחידות אחרות בבית חולים הוא שונה לגמרי.
תמר גוז'נסקי: פה אי אפשר לשים "פלומבה" ליולדת ולהגיד לה: חכי עם התאומים בעוד שנתיים, בעוד שלוש.
תמר גוז'נסקי: זה דבר שאי אפשר לעשות אותו.
תמר גוז'נסקי: רק בשנת 2001 יעשו שוב חישוב של התפוסה.
תמר גוז'נסקי: כאן זה לא עניין של תפוסה, כי אני מכירה את הניידות שרצות מבית חולים לבית חולים כאשר פגיה אחת מתמלאת.
תמר גוז'נסקי: התקן מראש איננו מחושב נכון לגבי הפגיות.
תמר גוז'נסקי: הפגיות לא התחילו היום ולא אתמול, כבר שנים שהם רצים ברגע שיש לך "פיצוץ", כי את אינך יכולה לדעת את היום מראש.
תמר גוז'נסקי: זה לא חישוב כלכלי שאת יכולה לעשות אחד ועוד אחד זה שניים.
תמר גוז'נסקי: לא יוצא דבר כזה.
תמר גוז'נסקי: כי אם בא "מבול", ובאותו יום יולדות כך וכך - ואלה תאומים ושלישיות וכן הלאה.
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: מה הבטיחו לכם?
תמר גוז'נסקי: חושבת שגם למשרד הבריאות יש פה חלק גדול, כמי שצריך להשפיע על משרד הבריאות, על אגף התקציבים וכן הלאה - זה להציג בצורה מקצועית את העניין הזה, ואין מציגים את זה.
תמר גוז'נסקי: אילנה כהן: יש תקן שמאושר במשרד הבריאות.
תמר גוז'נסקי: אני אתן
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: מה את חושבת שצריך לתקן?
תמר גוז'נסקי: התקנים איננו מתאים.