GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
תמר קרס: מאוד פשוט.
תמר קרס: לשנות את החקיקה.
תמר קרס: אנחנו שומעים שהביטוח הלאומי מוגבלים בחקיקה.
תמר קרס: אזיי משנים, עם כל הקושי.
תמר קרס: להפוך את זה שהילוד, לא הפג, פג זה איקס אחוז של הבעיה של הילוד, זה הילוד המאושפז - והוא צריך לקבל זכויות כמו כל אחד אחר.
תמר קרס: יש לשנות את החקיקה ולהכיר בו.
תמר קרס: הבעיה שאנחנו צריכים לפתור היום אינה מה שקורה אחרי שהילדים יוצאים.
תמר קרס: אני לא מזלזל, ותודה לאל שזה האחוז הקטן של אלה ששורדים ויוצאים מיחידות הטיפול שלנו.
תמר קרס: לא רק פגים, אלא גם ילדים שיש להם בעיות אחרות.
תמר קרס: תודה לאל שרובם שורדים, שמונים וחמישה אחוז שורדים כתוצאה מהטיפול, ושלא יהפכו את זה שלמעשה אנחנו מייצגים רק קהילה של נכים.
תמר קרס: הבעיה הזאת היא בעיה של כל מערכת הבריאות, וכל הבעיה היא של משאבים מוגבלים.
תמר קרס: כאן אנחנו מדברים על מצב חריג מאוד, ומי שלא רוצה להודות בזה ממשיך את העוול ואת העיוותים על חשבון ההישרדות וגם כן העליה בתחלואה.
תמר קרס: אני מציע להביא את הסטטיסטיקה, כי זאת סטטיסטיקה של הישרדות לפגים.
תמר קרס: מי שאומר שכל כך הצלחנו, שבשנים האחרונות יותר ויותר שורדים, זאת השראה של יחידות הטיפול הנמרץ, שזה כל היחידות בארץ של כל הילודים המאושפזים כנגד ארצות הברית.
תמר קרס: אנחנו צריכים להיות פי שניים יותר טובים, וכאשר אומרים שאנחנו בחמישים אחוז, מתים כאן פי שניים ילדים קטנים מכלל ארצות הברית.
תמר קרס: בסטטיסטיקה באירופה זה יותר בולט.
תמר קרס: שלא
תמר קרס: אני בסוף הקריירה שלי, ואני יושב כאן, וחשבתי שהייתי בדיכאון לפני שנכנסתי.
תמר קרס: אני יוצא מהישיבה הזאת, ואני שומע את הנציגים של משרד הבריאות והאוצר - אני בדיכאון, ואני חושב שהם צריכים לאשפז אותי, כי אני בחיי לא ציפיתי לשמוע אי התייחסות לבעיה כאן וסילופים; ואתה מסלף את העובדות, ואינך מדבר על מה שקורה במחלקות ומה שקורה במציאות.
תמר קרס: אם אתם אינכם רוצים, הרימו ידיים, אבל אנחנו אומרים מה שקורה בשטח.
תמר קרס: אני מקווה שנלך הלאה, ואל תתייחסי לסילופים ולשקרים.
תמר קרס: כל המערכות באשר הן, אם זה מערכות של משרד האוצר שמתגמל את כל המערכות מסביב, אם זה משרד החינוך, ואם זה משרד הבריאות.
תמר קרס: ככל שתשקיעו ברופאים שיידעו למשוך את ההריונות יותר קדימה, מעבר לפגות, ככל שתשכללו את המערכות שיושבות ומטפלות בפגים, הנטל על המערכות הנוספות שמטפלות בילדים אחר כך יקטן.
תמר קרס: הנזק לאוכלוסייה יקטן, לא תצטרכו ללוות את האוכלוסיות האלה אחר כך למשך כל השנים.
תמר קרס: האינטרס הוא ברור ומובהק.
תמר קרס: צריך פשוט לשים את האצבע על ההתחלה, על המקור - ולא בסוף בתוצאות.
תמר קרס: בשורה של תחומים מדינה מאוד מתקדמת, ואנחנו מאוד גאים בזה.
תמר קרס: יש שורה של תחומים שיש להם אופי ציבורי יותר שאנחנו נורא מפגרים בהם.
תמר קרס: ביום שבו הודיעו שחוגגים מאה שנה למטרו בפריז, הודיעו לנו שבעוד שבע שנים אולי תהייה רכבת או מטרו בתל-אביב.
תמר קרס: זה עניין ציבורי, זה עניין של ראיית אינטרס ציבורי, לא של אדם פלוני אחד שיש לו רכב, אלא עניין ציבורי.
תמר קרס: עשינו פה כמה דיונים למשל לגבי טיפולי הפריה, דילול עוברים, כל מיני עניינים חשובים, שאני גם חושבת שהמערכת הרפואית צריכה לדון בהם, אבל כמו בהרבה תחומים אחרים, והיה והתינוק נולד, אזיי הוא נולד.
תמר קרס: אנחנו לא נלך להתחשבן עם הגינקולוג מדוע הוא נקט צעד כזה או אחר, ומדוע הוא החליט או לא החליט לדלל.
תמר קרס: לכן יכול להיות ששיפור במקומות שונים היה עוזר.
תמר קרס: אנחנו מדברים על אלה שנולדו.
תמר קרס: אנחנו איננו עוסקים בשאלה מי החליט שיהיה טיפול הפריה, ומי החליט ככה, ומי החליט אחרת.
תמר קרס: צריך לזכור שחוץ מטיפולי הפריה שקופות החולים משלמות, יש גם הרבה טיפולי הפריה פרטיים שמעבר לעניין של קופות החולים - מעבר למה שקופות החולים, במסגרת חוק ביטוח בריאות, קבעו ככללים מסויימים לטיפולי הפריה, בפועל בשל האווירה הלאומית, בשל התפיסה הזאת, בשל העובדה שהורים מוכנים לעשות מעל ומעבר כדי להיות הורים, אזיי יש טיפולי הפריה גם לזה.
תמר קרס: לכן מספר התינוקות הנולדים אינו נקבע רק בחוק ביטוח בריאות.
תמר קרס: מספר הפגים שנולדים נקבע בשל ההזדמנות שיש גם לקבל טיפולי הפריה פרטיים.
תמר קרס: אחרי שהאם קיבלה טיפול הפריה פרטי, ויש לה שלישיה, והיא מגיעה לבית חולים, היא אינה מתבקשת לדווח אם זה טיפול הפריה כחוק, כלומר לפי חוק ביטוח בריאות, או שזה טיפול הפריה פרטי.
תמר קרס: אין זה משנה בכלל.
תמר קרס: בפועל ישנה לידה, ובפועל יש פגים.
תמר קרס: לכן היכולת שלנו לשלוט בעניין הזה היא מאוד מוגבלת, וצריך להבין את זה.
תמר קרס: אם יש רצון של הורים, אם הורים מוכנים להשקיע ולמכור דירה כדי להיות הורים, אתה אינך יכול לעמוד נגד זה.
תמר קרס: לכן כל המחשבה שאנחנו יכולים כאילו לתכנן משהו בתחום הזה, לדעתי אינה קיימת.
תמר קרס: אם אנחנו איננו רואים אותם כחולים, היחס שלנו אליהם איננו יחס נכון.
תמר קרס: הביטוח הלאומי פועל לפי חוק, וכולם פועלים לפי חוק, ולכן אני חושבת שהמסקנה היא שאנחנו חייבים למצוא דרך לשנות את החוק הקיים ולבדוק את החלופות האפשריות.
תמר קרס: חלופה אחת שזה נשאר בביטוח הלאומי, אבל בתמחור אחר.
תמר קרס: חלופה אחרת שזה עובר לקופות החולים, אבל גם הכסף בצורה כזאת או אחרת עובר לביטוח הלאומי ולמתחלק.
תמר קרס: אני מניחה שיש אפשרויות כאלה ואחרות.
תמר קרס: בסופו של תהליך, מה שאמר פה פרופסור ארתור אלדמן, מה שקרה בארצות הברית לפני שלושים וחמש שנה, אין דרך אחרת.
תמר קרס: אין לנו שום זכות מוסרית להפלות בין ילד חולה למבוגר חולה.
תמר קרס: חולה הוא חולה, הוא חולה, ואם הוא צריך ניתוח לב פתוח כי הוא בן יומיים, או שהוא צריך ניתוח לב פתוח כי הוא בן שבעים, אינני מבינה מה פה ההבדל.
תמר קרס: ההבדל אולי בטיפול הרפואי, אבל זה ניתוח לב פתוח, וזה ניתוח לב פתוח.
תמר קרס: לכן אני חושבת שאין לנו דרך אחרת.
תמר קרס: מיקי דור: למרות מה שחברי אמר, אנחנו היינו שמחים
תמר קרס: היו"ר תמר גוז'נסקי: על בסיס זה אנחנו נקבע לעצמנו את הכללים
תמר קרס: אני חושבת שהדברים שאמר פה פרופסור ארתור אדלמן, שמי שמשלם את המחיר זאת העובדה הכואבת ביותר, ולמרות שזה נחשב ריפוי של חולים והצלת חיים, אני רואה בזה גם כמו כל דבר שקשור לילדים, אני רואה בזה גם רפואה מונעת.
תמר קרס: זאת אומרת, ככל שאתה נותן יותר הזדמנות לילד, אזיי הוא פחות יסבול אחר כך, כי אולי תעזור לו, ואם אתה מאחר במשהו, או אם האחות עסוקה באותו רגע במישהו אחר, בתינוק אחר ואינה יכולה לגשת אליו, אזיי יכול להיות שהמחיר הוא חיים, ויכול להיות שהמחיר הוא פגיעה, ויכול להיות שהמחיר הוא משהו אחר.
תמר קרס: קשה כמובן למדוד דברים כאלה.
תמר קרס: אף אחד אינו עומד ואינו מודד את הדברים, ואנחנו גם איננו רוצים למדוד, כי אנחנו איננו רוצים להכניס את המערכת הזאת לעוד יותר ייסורי מצפון ממה שיש לה היום.
תמר קרס: אבל החובה שלנו לתת הזדמנות לתחום הזה להתפתח כרגיל.
תמר קרס: יש לנו מספר תחומים הקשורים בילדים, שהם אינם נחשבים תחומים "רווחיים".
תמר קרס: כלומר אין אתה יכול לעשות פגיה פרטית אצלך בבית, ולתת שירותים.
תמר קרס: טיפולי פוריות פרטיים אתה יוכל לעשות, זה נחמד מאוד, אבל אתה אינך עושה טיפולי פגיה פרטיים.
תמר קרס: עוד לא שמעתי על רופא שפתח פגיה פרטית.
תמר קרס: יש מספר תחומים שקשורים בילדים, שאם אנחנו לא נדע לתגמל אותם בצורה הראויה ולתת להם את הדבר, ושתנאי העבודה יהיו סבירים וכל הדברים האלה, אנשים לא יילכו לתחום הזה.
תמר קרס: דיברנו על רפואת בית ספר.
תמר קרס: מה גילינו שם?
תמר קרס: את אותו הדבר.
תמר קרס: מי רוצה ללכת להיות רופא בית ספר?
תמר קרס: אף אחד לא רוצה ללכת להיות רופא בית ספר.
תמר קרס: זה רופא סוג ג' ד' ה'.
תמר קרס: אני שואלת את השאלות האלה כי הכל קשור בילדים.
תמר קרס: כל הדברים שנקטתי הם כולם קשורים בילדים, ולכן זאת החובה שלנו, ובסופו של דבר - למרות שמשרד האוצר תמיד רואה את החשבון המיידי, בסופו של דבר - כל התחומים האלה הם תחומים שחשובים מאוד לחיסכון ולחיסכון באמצעים, ובסופו של דבר טיפול נכון חוסך באמצעים.
תמר קרס: לכן אני אומרת לכם שהשינוי הזה הוא הכרחי, גם להבטיח את רמת הרפואה הזאת, גם להבטיח את הצעירים שיבואו לעבוד בתחומים האלה, גם אחיות וגם רופאים, וגם שבכלל בית החולים ירצה לפתח את התחום הזה.
תמר קרס: שזה לא יהיה תחום שבית החולים סוחב איתו כי אין לו ברירה.
תמר קרס: הוא לא היה רוצה את זה, אבל אין לו ברירה.
תמר קרס: אנחנו מוכרחים להפסיק את העניין הזה של הסעות יולדות והסעות ילודים.
תמר קרס: אי אפשר לחשוב על זה שבמשך חצי שנה המשפחה הענייה מבאר-שבע תיסע לבית חולים "הילל-יפה".
תמר קרס: מי ישלם לה את הוצאות הנסיעה?
תמר קרס: הרי אף אחד איננו משתתף בזה.
תמר קרס: אף אחד אינו משתתף בהוצאות הנסיעה של המשפחה הזאת, אף אחד איננו דואג לילדים שנשארים בבית.
תמר קרס: אין מערך כזה בכלל.
תמר קרס: על מה אנחנו מדברים?
תמר קרס: אריק שינוואל: את דיברת על הסעה של האמהות למקומות
תמר קרס: היו"ר תמר גוז'נסקי: אני מבקשת שנראה את הסיכום הזה.
תמר קרס: העבירו
תמר קרס: תודה רבה לכולכם.
תמר גוז'נסקי: אני פותחת את ישיבת הוועדה לקידום מעמד הילד על הנושא - המסרים הבוטים והמסוכנים ביומני תלמיד.
תמר גוז'נסקי: אני שמחה על ההשתתפות של חברי מועצת התלמידים, ושל הנציגים שהגיעו לישיבה.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה לדווח למשתתפי הישיבה שכמה וכמה גורמים שמעורבים ישירות בהוצאת היומנים מצאו דרך להתחמק מלהגיע לישיבה, ביניהם ערוץ הילדים, שהוא אחד המוציאים לאור המרכזיים של הסוג הזה של הפרסומים, וכן הגברת סמדר שיר, שהיא עורכת של יומן.
תמר גוז'נסקי: הסיבות שהם הביאו לעניין הן לא משכנעות.
תמר גוז'נסקי: לגורם של יומן תלמיד יש משמעות מיוחדת, מאחר שהוא נרכש בקיץ, ונמצא על שולחנו של התלמיד או בתיקו, משך כל השנה, בהבדל מעיתון נוער או עיתון ילדים, שקונים, קוראים וזורקים.
תמר גוז'נסקי: לכן, היומנים האלה הם גורם מאוד חשוב בעיצוב עמדות ודעות אצל התלמידים, ולכן חשבנו שיש מקום לקיים דיון בנושא הזה.
תמר גוז'נסקי: בשנה שעברה, המועצה הלאומית לשלום הילד פרסמה מחקר בנושא הזה, והביאה כל מיני דוגמאות מהנושא הזה.
תמר גוז'נסקי: בשנה שעברה הדיון היה מאוחר, והחומר הגיע אלינו מאוחר.
תמר גוז'נסקי: חשבנו שטוב לקיים דיון כזה לפני פתיחת שנת הלימודים ולא באמצעה, כדי לנסות להיות בעלי משמעות אקטואלית לנושא הזה.
תמר גוז'נסקי: ישנה שאלה של מחיר המוצר הזה, שבדרך כלל הוא מחיר יקר של 35-40 שקל.
תמר גוז'נסקי: יש לחץ חברתי חזק מאוד לרכוש אותו, ואתם אחר כך תספרו לנו איך הלחץ הזה באמת עובד.
תמר גוז'נסקי: נדבר גם על זה, אבל בעיקר אנחנו רוצים לדבר על התכנים, על איך אפשר לנצל את הכלי הזה, ולהפוך אותו לבעל משמעות עם מסרים ברוח הדברים שאנחנו רוצים.
תמר גוז'נסקי: הכוונה שלי היא למשל במערכה הגדולה בנושא אלימות – אלימות בבתי ספר, אלימות בין בני נוער, אלימות כלפי נוער.
תמר גוז'נסקי: באיזו מידה למשל היומנים האלה תורמים למערכה שכולנו רוצים להצליח בה, לצמצום האלימות.
תמר גוז'נסקי: דוגמא שניה, מבחינת בריאות התלמיד, יש לנו עניין רב להיאבק בעישון, להיאבק בסמים, להיאבק בהתמכרויות של תלמידים, לנסות להסביר להם את המשמעויות האלה.
תמר גוז'נסקי: באיזו מידה היומנים האלה בכלל חושבים שהם צריכים להירתם למסע כזה.
תמר גוז'נסקי: אלה רק שתי דוגמאות.
תמר גוז'נסקי: אני לא חושבת שהיומנים זה בדיוק המקום ללמוד על ביאליק וטשרניחובסקי, כי לשם כך יש שעות לימוד, אבל זה בהחלט מקום שבו אנחנו, כמבוגרים, יכולים לומר משהו לבני נוער.
תמר גוז'נסקי: אנחנו אומרים להם גם לגבי הערכים המוסריים של החברה שאנחנו חושבים שהם נכונים, למשל לגבי הגישה הסקסיסטית כלפי נשים ונערות, האם זה נושא שבו אנחנו יכולים לשחות עם זרם של רייטינג, או שאנחנו רוצים לומר משהו בנושא המרכזי הזה.
תמר גוז'נסקי: קיימנו דיונים על היבטים שונים של אלימות, ואחד ההיבטים של אלימות, שאנחנו לא כל כך עוסקים בו, הוא אלימות של דייטים, כלומר, אלימות של פגישות, אלימות של חיזור, כאשר נערות נחשפות לאלימות לא מצד בעל, אלא מצד בן זוג, מצד חבר, וכו'.
תמר גוז'נסקי: יש לנו הרבה מאוד בעיות שאנחנו יכולים להתייחס אליהן, ואני רוצה לומר שלמקרא היומנים האלה, עם כל ההבדלים שביניהם, התוצאות הן בהחלט לא משביעות רצון, שלא לומר שיש כמה יומנים שאני חושבת שאין להם מקום בחברה שלנו.
תמר גוז'נסקי: הוועדה לא מתכוונת לעסוק בחקיקה ולחפש איך להעניש, כלומר, על סדר היום לא עומדת הצעת חוק שאומרת שמי שהוציא יומן יעשו לו כך וכך, אבל ברמה של אווירה ציבורית, אנחנו רוצים לומר משהו, על מה שאנחנו חושבים שצריך להיות.
תמר גוז'נסקי: מאחר שמי שהסב את תשומת לבי לנושא היה ד"ר יצחק קדמן, מהמועצה הלאומית לשלום הילד, נשמע אותו בתחילה.
יצחק קדמן: אהיה מאוד קצר, כי חלק גדול מהדברים את אמרת.
יצחק קדמן: לבקשת העיתון "ידיעות אחרונות" אני כבר שנתיים בודק למענם יומני תלמיד, ובמקביל אנחנו מקבלים מעט פניות מהורים.
יצחק קדמן: הורים כנראה היום לא יודעים ולא רוצים לדעת מה הילדים שלהם קונים, במה הם עוסקים, עם מי הם מתכתבים באינטרנט, ועוד כל מיני צרות אחרות, ולכן אני קופץ כבר לאחת המסקנות שלך.
יצחק קדמן: אנחנו מוכרחים לדעתי לצאת מפה עם קריאה גם להורים.
יצחק קדמן: לא יכול להיות שהורים אומרים לילד: קח ארבעים שקל, תקנה איזה יומן שאתה רוצה, כאשר אחר כך הילד פותח את היומן, ואני שמח במרכאות כפולות לגלות ששום דבר לא השתנה בשנתיים האחרונות, ולקרוא על מציל החוף שאוהב לסחוט חזה ושהוא מסתובב עירום בשפת הים ומנסה להנשים מפה לפה כל בחורה בגילאי שתים-עשרה עד תשעים, בין אם היא טובעת, ובין אם היא סתם משתזפת על החוף, ואחר כך יש שם גם הגשת מועמדות למנהל קייטנה שמגיש מר אברהם פדופילי, עם כל התכונות שלו.
יצחק קדמן: זה אחד הדברים שאנחנו צריכים ליידע בו את ההורים.
יצחק קדמן: אגב, יומני התלמיד נקנים בעיקר על ידי השכבה הצעירה של גילאי הילדים.
תמר גוז'נסקי: מה זה צעירה?
יצחק קדמן: בעיקר חטיבת הביניים ולמטה, לאו דווקא על ידי השביעיסטים והשמיניסטים, שעליהם אני גם יותר סומך, כי יש להם גם איכשהו בקרה עצמית.
יצחק קדמן: אבל לך תסביר את הבדיחות על אברהם הפדופילי לילד בכיתה ג' או ד', שקונה את יומני התלמיד האלה.
יצחק קדמן: אמרת נכון, יש הרבה מאוד לחץ קבוצתי בעניין הזה.
יצחק קדמן: מדובר פה בתעשיית ענק, כל שנה מתווספים עוד ועוד גורמים לשוק הזה.
יצחק קדמן: הנושא הזה הוא בלתי מפוקח לחלוטין.
יצחק קדמן: אני לרגע אעצור את ההמשך לגבי אלימות ותכנים מיניים שיש בחלק מהיומנים, ואני רוצה לומר לכם שחלק מהיומנים הם פשוט מעשה הטעייה חד-משמעי.
יצחק קדמן: כשמופיע יומן וכתוב עליו "יומן NBA", אני יודע שמדובר על יומן שעוסק בכדורסל.
יצחק קדמן: פתחתי את יומן "קליק NBA" שיצא בשנה שעברה, ולא מצאתי מלה אחת לא על כדורסל ולא על NBA.
יצחק קדמן: התגובה של מי שהוציא את היומן היתה שהמוצר פתוח, והילד יכול לדפדף לפני הקנייה, ולראות שהיומן איננו מכיל אינפורמציה על NBA.
יצחק קדמן: אז למה על הכריכה צריכים לקרוא "יומן קליק NBA", עם צילום של שחקן NBA שמשחק כדורסל?
יצחק קדמן: למה להטעות ילדים?
יצחק קדמן: יש חלק אחר של היומנים, שהם פשוט ברמה טכנית מעליבה ביותר.
יצחק קדמן: אי אפשר לקרוא את הדברים?
יצחק קדמן: הם עושים מעשה של הדבקה – ראיתי ביומן התלמיד שמיועד לילדים קטנים, מדור אינפורמציה, שהיתה בו השוואה של מידות חליפות גברים באנגליה, בארצות הברית, ובעוד איזה ארץ.
יצחק קדמן: הם כנראה צילמו את זה מיומן אחר לאנשי עסקים שצריכים לדעת מידות של חליפות, העיקר שיש להם מדור אינפורמציה ביומן, של מידות חליפות גברים.
יצחק קדמן: חלק מהיומנים, גם מבחינת התוכן, הם ברמה שקודם כל יש בה כדי להעליב את הילדים, גם מבחינת רמת הבדיחות.
יצחק קדמן: אני תמיד עומד, גם בחוק זכויות התלמיד, לימינם של התלמידים, גם כאשר לא תמיד זה מוצא חן בעיני המורים, אבל כאשר יש בחלק מיומני התלמיד הסתה לאלימות כלפי המורים, אני הראשון שאצעק שזה לא יכול להיות.
יצחק קדמן: חלק מהיומנים מתמחים בזה, כי זה נורא נחשב על-הכיפאק איך לרסק למורה את הפרצוף.
יצחק קדמן: זה לא מצחיק אותי.
יצחק קדמן: בעידן שיש כל כך הרבה אלימות, אני לא רוצה לראות ביומני תלמיד הצעות איך לרסק למורה הזאת והזאת את הפרצוף.
יצחק קדמן: יש בעיה אחרת שקשורה בחלק מהיומנים, וזו ההצפה של פרסומות שמופיעות ביומן, חלקן פרסומות גלויות, וזה ניחא, אם כי כאשר אתה משלם כל כך הרבה כסף ליומן, למה אתה צריך לשאת על גבך גם את כל הפרסומות ששילמו הרבה מאוד כסף למי שהוציא את היומן.
יצחק קדמן: בחלק מזה, כולל ביומנים מאוד מכובדים, כמו של החברה להגנת הטבע, יש שם פרסומת סמויה, למשל למי עדן.
יצחק קדמן: מסופר על טיול שבמהלכו שתו מי עדן.
יצחק קדמן: אני חושב שכשאתה קונה מוצר של החברה להגנת הטבע, זה לא הוגן להכניס פרסומת סמויה, גם אם אלה לא מוצרים שמזיקים לתלמידים.
יצחק קדמן: לגבי חלק גדול מהיומנים, אני לא יודע למה קוראים להם יומן.
יצחק קדמן: אי אפשר בכלל לכתוב כלום ביומנים האלה.
יצחק קדמן: בחלק גדול מהיומנים או שאין מקום, או שהנייר מצופה, שאי אפשר לכתוב עליו.
יצחק קדמן: אז תקרא לזה אוסף בדיחות, אבל לא יומן.
יצחק קדמן: בחלק מהיומנים יש שגיאות עובדתיות.
יצחק קדמן: למשל, חלק מהיומנים רצו לעשות מעשה טוב ופרסמו מספרי חירום, והם פשוט צילמו את זה מתוך עיתון ישן, והמספרים הם בני שש ספרות, כשכל הארץ כבר בשבע ספרות.
יצחק קדמן: אלה כל מיני דברים שמעידים על עבודה קלה, לא רצינית, מטעה את התלמידים בכוונה.
יצחק קדמן: השיא הם אותם יומנים שחושבים שהדרך היחידה להיות אטרקטיבי כלפי תלמידים, זה על הבסיס של ההנאה בגיל מסויים של ילדים לומר קקי ופיפי.
יצחק קדמן: אם אין שם בדיחות על איברי ההפרשה, או דברים כאלה, הם חושבים שהתלמידים לא יקנו את זה.
יצחק קדמן: אני מסכים עם גבירתי היושבת ראש, שמדובר בכל זאת ביומן תלמיד, והמוכר רוצה למכור את זה, והתלמידים לא רוצים רק לוחות טריגונומטריה בפנים, אבל אני בטוח, ונמצא פה איטו אבירם שיש לו הרבה מאוד ותק בכתיבה לבני נוער, שאפשר לכתוב לבני נוער גם בלי להשתמש בכל מלה שניה במלים כמו פדופילים או במה שהמציל עושה למשתזפות על החוף.
יצחק קדמן: אני בטוח שיש דרכים, וזאת גם צריכה להיות לדעתי קריאה שלנו, לאנשים שעוסקים בחברות למטרות רווח, ואני רוצה שהם ירוויחו.
יצחק קדמן: שיקומו גורמים שיוכיחו שאפשר להוציא יומן אטרקטיבי גם בלי להיות מלא באלימות.
יצחק קדמן: אני חושב שאפשר לעשות את זה.
יצחק קדמן: בעבר ראיתי דוגמא של יומן תלמיד שהוציאה חברת אל-על לילדי העובדים שם, לא למכירה.
יצחק קדמן: בעקבות התערבות שלנו הם תרמו גם כמה אלפי עותקים לתלמידי פנימיות, שההורים שלהם לא עובדים באל-על.
יצחק קדמן: הם הוציאו יומן מאוד יפה, מאוד אטרקטיבי, בלי שהוא גורר איתו את כל הדברים שעליהם דיברתי.
יצחק קדמן: אני לא יודע למי אנחנו צריכים לפנות, מעבר להורים, ולהפניית תשומת ליבו של הציבור בעניין הזה, ואולי של ההוצאות.
יצחק קדמן: בחלק מהמקרים מדובר בהוצאות מכובדות, אבל בחלק מהמקרים אתה בכלל לא יודע מי הוציא את היומן.
יצחק קדמן: או שיש איזו תיבת דואר עלומה, שלך תדע מי מסתתר מאחורי זה, או שלפעמים גם זה לא קיים.
יצחק קדמן: אני לא יודע אם זה עניינו של משרד החינוך, או עניינו של משרד התעשייה והמסחר, אבל זה בוודאי לא עניין למשטרה, או כמו שאמרת קודם בצדק, זה לא עניין לחקיקה, אבל אני חושב שאנחנו מוכרחים לעורר את המודעות, גם של התלמידים מהכיתות היותר גבוהות, גם ובמיוחד של ההורים, וגם של הציבור הרחב, אולי גם של הוצאות שעוסקות בנושא הזה, שיעמדו באתגר להוציא יומן מעניין, אטרקטיבי, על רמה, בלי לרדת לשוליים כפי שחלק מהיומנים עושים.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה להתייחס לעוד נקודה אחת, נוסף לדברים החשובים שאמר ד"ר קדמן.
תמר גוז'נסקי: ביומן שאני מחזיקה עכשיו, יש אמירות או בדיחות שהן או גזעניות, או עדתיות, למשל בדיחה על דוד לוי שלא מבין אנגלית, ביומן לתלמיד, ואפרופו על כל המרוקאים שלא יודעים אנגלית, ולכן לא מבינים מה שמדברים אליהם.
תמר גוז'נסקי: דוגמא שניה היא בדיחה על ילד פרסי קמצן, כי כידוע הפרסים הם קמצנים, וזה עובר להם בגנים, וכבר ילד, שהוא עוד לא מבוגר, רכש את התכונות הפרסיות הידועות.
תמר גוז'נסקי: כמובן שכולנו מכירים את הסוג הזה של הבדיחות, אבל זה בא לחזק סטריאוטיפים ולפגוע בדימוי של חלק מהילדים.
תמר גוז'נסקי: אם הילד שקנה את היומן ראש צעיר, הוא במקרה בן לעדה הפרסית, מה הוא בדיוק צריך לחשוב?
תמר גוז'נסקי: אני לא אומרת שהתרבות הישראלית לא מלאה בזה, ראה תוכניות הטלויזיה, אבל זה לא אומר שזה צריך להיות ביומן.
תמר גוז'נסקי: חברינו ממועצת התלמידים, בבקשה.
אורי מלכין: אני לומד בחטיבת ביניים בגין בנס ציונה, ועולה לכיתה י'.
אורי מלכין: לגבי עניין הלחץ החברתי, בנושא של יומנים, או כל פירמה או כל דבר אחר, העניין של הלחץ החברתי באמת תופס כאן מקום.
אורי מלכין: אתן דוגמא פרטית שלי.
אורי מלכין: אני זוכר שכל תחילת שנה, ילדים בעיקר מבתי הספר היסודיים, מציגים לראווה את הדברים שנרכשו במהלך החופש, והפריט העיקרי שמוצג לראווה הוא היומן, וזו בעצם תחרות שחוזרת על עצמה כל שנה ושנה, למי יש את הדברים הכי מעניינים והכי יקרים, פשוט כדי להרשים אחד את השני.
אורי מלכין: השאלה היא עד כמה הלחץ החברתי משפיע, ולדעתי, כן, הלחץ משפיע.
אורי מלכין: לגבי נושא הפרסומות, ברור לי שהיומנים צריכים לממן את עצמם, ומן הסתם הם צריכים להכניס פרסומות.
אורי מלכין: הדבר שאנחנו צריכים להתמקד בו, הוא המחיר הגבוה של היומנים.
אורי מלכין: על מחיר של ארבעים שקל ליומן שאין בו אפילו מקום לכתוב, כלומר, מבחינת יומן הוא לא יומן, נשאלת השאלה האם המחיר הוא מוצדק, ומי מפקח בכלל על המחירים, כי המחירים גם שונים מחנות לחנות.
אורי מלכין: לגבי החומר המוצג ביומן, קודם כל, אני יודע למשל על יומני בדיחות למיניהם, שהבדיחות בהם הן ברמה מאוד נמוכה, ולפעמים הן גם לא מצחיקות, אז השאלה עד כמה השיגו עורכי העיתון את המטרה שלהם, האם הם הכניסו בדיחות על מנת להעלות את מצב הרוח, או סתם כדי למלא מקום.
אורי מלכין: לגבי האמירות והבדיחות הגזעניות והעדתיות, אני חושב שהדבר הזה הוא טעות, ובמדינת ישראל שמשולבת כל כך יפה, כשאנחנו באמת מנסים ליצור חברה שווה ומאוחדת, אין מקום לחשוף ילדים לדבר הזה, או לכל נושא פורנוגרפי או אלים.
אורי מלכין: הפניה הזאת מצד ד"ר קדמן היא באמת מוצדקת.
תמר גוז'נסקי: איך אתם מחליטים מה לקנות?
אורי מלכין: אני באופן אישי בודק איפה יש לי הכי הרבה מקום לכתוב, אבל אם יש דוגמן או דוגמנית על העטיפה, זה גם גורם, כי כולם אוהבים את הסלבריטי הזה.
תמר גוז'נסקי: יש לי פה יומן שגיבורי התרבות של ערוץ הילדים מופיעים בו שלושים פעם.
תמר גוז'נסקי: אין אנשים אחרים בעולם שלנו, יש רק את דנה דבורין, וכו', וכל הזמן מופיעים ההגיגים שלהם.
הדס פישר: אני עולה לכיתה י"א בבית ספר "פלך" בירושלים.
הדס פישר: אני חושבת שהנושא קצת חורג מהיומנים, כי אם מדברים על ערוץ הילדים, יש גם טענות על התכנים של ערוץ הילדים, בלי קשר ליומנים, למשל על התוכנית "זבנג", שיש לו גם ספרים שהרבה ילדים קוראים.
הדס פישר: אני לא חושבת שאפשר לעשות משהו בקשר ליומנים, ואני חושבת שזה יותר קשור להורים, כלומר, איך אנחנו פונים להורים.
הדס פישר: יש לי אחים קטנים, ובשנה שעברה אחי הקטן רצה לקנות יומן "זבנג", וההורים שלי פשוט אמרו לו: לא, אתה לא יכול לקנות את זה.
הדס פישר: להורים שלי יש את הכוח לאסור.
הדס פישר: אני יודעת שלהרבה הורים אין את הכוח הזה.
הדס פישר: ההורים שלי הציבו גבולות, שהוא לא יכול לקנות יומן מעל ארבעים שקל.
הדס פישר: אני חושבת שזה מה שצריך לעשות, אולי לפחות להגיד להורים שישימו לב מה הילדים שלהם קונים.
נעמה גאוי: אני מייצגת את מועצת התלמידים הארצית, וסיימתי את בית הספר "טביב".
אורי מלכין: לגבי העניין של מספרי טלפון שגויים, גם אני נתקלתי בכל מיני בעיות.
תמר גוז'נסקי: אחרי ששמענו את התלמידים, נשמע את עורך היומן מר איטו אבירם.
איטו אבירם: היה לי ברור שזו לא הולכת להיות פגישה של מחמאות, אבל אני חושב שצריך בהחלט לשמוע, ואני חושב שגם צריך להשמיע.
איטו אבירם: העובדה היא, קודם כל, שזו תעשיה שבהחלט לא מנותקת מההוויה הישראלית, ולא לחינם זו תעשיה מצליחה של עשרות או מאות אלפי יומנים בשנה.
איטו אבירם: יש לזה דרישה, בעבר היתה לזה פחות דרישה, והתעשיה הזאת גדלה בשנים האחרונות, משום שקרה משהו במשך השנים בישראל.
איטו אבירם: התחילו השידורים של הערוץ השני, והתחילה הטלויזיה בכבלים, ונפתחנו לכל העולם, וזה בהחלט עוד כלי תקשורת, כלי שנתי שמתעדכן פחות או יותר מדי שנה.
איטו אבירם: בקשר של האנשים עם התקשורת חל מהפך, וזה כולל את העובדה שמשפחה שלמה צופה לפעמים בזוועות שמשודרות במהדורת החדשות, ובתוכניות שהן למטה מכל רמה.
איטו אבירם: אם תרשו לי להעיר הערה אישית, אני חושב שהערוץ השני זו חוצפה שאין כדוגמתה ועבודה עלינו בעיניים, כמעט בתשעים אחוז מהשידורים שלהם, ורוב העם רואה אותו, צורך אותו, יונק אותו, ומכניס אותו לווריד.
איטו אבירם: המציאות היא כזאת.
תמר גוז'נסקי: יש פה בריאות?
תמר גוז'נסקי: דפדפתי ביומן שלך ולא מצאתי שום דבר בריאותי.
איטו אבירם: אז אולי לא ביומן השנה, אבל בשנים אחרות.
איטו אבירם: בכל אופן, יש סיבה שיומנים מסחריים שיש בהם יותר מהחומרים שאתם מבקרים אותם, נמכרים בסופו של דבר יותר טוב.
איטו אבירם: הרי אורי פינק הוא אבא טוב מאוד לילדים שלו.
איטו אבירם: זה אדם נחמד, שתורם למדינה, ובטח לא איזו מפלצת איומה ונוראה, אבל יש עולם, הוויה של ילדים ונוער, שצורך חומרים שמגיעים אליהם גם ממקורות אחרים.
איטו אבירם: אם אורי פינק רוצה למכור את היומן שלו, לפי מיטב שיפוטי, הוא צריך להיות מעודכן, ולהיות מעודכן זה גם שאם במשכן הכנסת אנשים הולכים מכות, מקללים בצורה שמעליבה ופוגעת - -
תמר גוז'נסקי: אנחנו ממש לא הולכים מכות.
איטו אבירם: אתם כמעט הלכתם מכות לפני שבוע.
אליעזר זנדברג: אתה אומר שהולכים מכות, וזה נשמע כאילו כל היום פה רק הולכים מכות.
איטו אבירם: אני עיתונאי, אז אולי אני עושה מניפולציה קטנה.
איטו אבירם: האמת היא שאני לא רוצה להשמיץ את הכנסת, אבל זאת הוויה הרבה יותר מורכבת היום.
איטו אבירם: אתם מדברים על הבדיחות העדתיות, אבל ישנה הזכות להצחיק.
איטו אבירם: מדינה שיכולה לצחוק על עצמה, זאת מדינה שהיא יותר מחוסנת לדעתי.
איטו אבירם: אני בן לעדה מסויימת, ואני נשוי לבת לעדה אחרת לגמרי, ואני לא חושב שהיתה איזושהי בדיחה, למעט אם זה חומר פורנוגרפי באמת, שהעליבה אותי, גם אם היא נגעה לעדה שלי.
איטו אבירם: היכולת לצחוק על עצמך, היא יכולת מאוד גדולה.
איטו אבירם: הרגישות המוגזמת הזאת – לא לצחוק על זה, ולא לצחוק על זה, תביא אותנו למצב שאסור לצחוק על ג'ינג'ים, ואסור לצחוק על קיבוצניקים, ועל מרכיבי משקפיים, ובעצם אסור לצחוק על הכל.
איטו אבירם: זאת איזושהי טוטליטריות.
איטו אבירם: מצד שני, אני גם מסכים שבדיחות עדתיות, אם הקו הוא לגמרי עדתי, אם הקו פוגע, זה גם לא ראוי.
תמר גוז'נסקי: ובלונדינית טיפשה זה בסדר?
איטו אבירם: כן, כי בלונדינית חכמה הרי לא תיעלב מזה.
איטו אבירם: זה כמו שכאשר צוחקים בבדיחות על היהודים, ואני יהודי גאה, אני לא נעלב, כי אני יודע טוב מאוד מי אני ולמה אני שייך.
איטו אבירם: זה יכול להצחיק אותי או לא להצחיק.
איטו אבירם: לפעמים זה מאוד מצחיק.
איטו אבירם: אני חושב שאנחנו צריכים להיות יותר פתוחים בקטע הזה של הבדיחות, אבל אני מסכים עם זה שיש בעיה עם היומנים.
תמר גוז'נסקי: אתה אומר שאתה מנסה לאזן בין הכוונות הטובות שלך, לבין האינטרס המסחרי, אבל למה אתה לא מנצל את היומן שלך להגיד משהו על הנושאים של הבריאות, על העישון, וכו'?
איטו אבירם: כי זה יומן לילדים, ולא חשבתי שזה מתאים.
תמר גוז'נסקי: אתה יודע מתי מתחילים לעשן עכשיו?
איטו אבירם: כן, אבל אני לא בטוח שאת צודקת שכבר מכיתה ג'-ד' צריך לפמפם להם שלא יעשנו, כשברובם המכריע הם לא מעשנים.
איטו אבירם: אגב, בעיתון שאותו אני עורך, שנקרא "ראש צעיר", יש בהחלט מסרים שקשורים בעישון ובסמים.
איטו אבירם: ביומן שלי יש כתבה למשל על חג השבועות, מה אומר לכם חג השבועות, מאכלים ומנהגים, וכדומה, יש פה כתבה על דובים בטבע, יש פה נושאים שמתייחסים לאיכות החיים.
איטו אבירם: אני יודע שיש הרבה חומרים, שברובם הם חומרים בידוריים, ויש פה גם ספורט ובדיחות, אבל בשום אופן לא אצליח למכור יומן שיהיו בו רק את החומרים שאתם רוצים.
איטו אבירם: אני גם חושב שזה לא הוגן לא לתת לילדים דברים שכן מסקרנים אותם, והם בתחום האפור מבחינת מה שנשמע פה.
איטו אבירם: התחום האפור הן בדיחות שהן אולי לא לגמרי מאה אחוז חינוכיות ומותרות, וזה תחום הבידור.
איטו אבירם: אני לא בעד הערצה של כוכבי בידור בצורה עיוורת, אבל אני חושב שזה מאוד מאוד מעניין את הילדים.
תמר גוז'נסקי: זה מעניין את הכוכבים.