GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
לילי הלפרין: לחייב קבוצות בהנחיית הורים כמו מכון אדלר ואחרים שעוסקים בקבוצות הורים את הנושא הזה שלא נכנס לא בסדר.
לילי הלפרין: גם אני מנחה ולא נתקלתי וזה רק אחרי שחבר הכנסת אורלב זימן את הישיבה הקודמת התחלתי להיות ערה לזה כמו שהנושא של התעללות בבעלי חיים, מעולם לא היה לי נושא התעללות ילדים בבעלי חיים, מעולם לא היה לי נושא בהדרכת הורים והכנסתי וממה שאני רואה בשטח יש להורים תפקיד חשוב.
זבולון אורלב: חשבתי שזה רק על מבוגרים.
לילי הלפרין: הנוער הישראלי.
לילי הלפרין: אני שמעתי קבוצה ביום חמישי שעבר בני נוער בני 14 שמספרים שהם עושים על האש בשעה 12 בשנת הלימודים הם יורדים למטה בשכונה עושים על האש, אני לא מדברת גם על ארוחה בשעה מאוחרת וטיב השינה אחר כך .
זבולון אורלב: הבעיה זה לא הנוער, זה ההורים שלהם.
זבולון אורלב: תודה רבה הגב' הלפרין.
זבולון אורלב: אחרון הדוברים אנדרי מטיאס, המוסד לבטיחות וגיהות.
אנדרי מטיאס: אז אני רוצה לומר את הכל הברכות לארגון בטרם.
אנדרי מטיאס: בעיון ראשוני בדו"ח שבטרם הגיש אני רוצה להעיר זווית מסוימת של היפגעות ילדים זה נושא של היפגעות ילדים מתאונות עבודה.
אנדרי מטיאס: מסתבר שיש בתוך ,
זבולון אורלב: סליחה, הנתונים שלכם כוללים גם תאונות העבודה?
אנדרי מטיאס: כן.
אנדרי מטיאס: מתוך 182 אלף תאונות שמצוינות כאן, קרוב לאחוז אחד זה כתוצאה מתאונות עבודה לנוער.
אנדרי מטיאס: שזה 1820 ילדים שפנו לממר"ם כתוצאה מתאונות עבודה.
זבולון אורלב: יש הרוגים כתוצאה מתאונות עבודה?
אנדרי מטיאס: אינני יודע.
אנדרי מטיאס: אני רוצה לציין שזה נתון שרובנו כאן פחות או יותר התעלמנו ממנו ועסקנו בבטיחות של ילדים בביתם ובסביבתם.
אנדרי מטיאס: אני חושב שצריך לתת את הדעת לכך.
אנדרי מטיאס: אני רוצה לציין שלפני שנה ארגון בטרם פנה בקמפיין תקשורתי באמצעות האינטרנט בשיתוף פעולה מסוים איתנו כדי לעורר את המודעות לכך אני חושב שצריך להמשיך בכך והשנה אנחנו עשינו איזה שהוא קמפיין קטן תקשורתי לנושא של חוק עבודת הנוער וזכויות הנוער בעבודה ותנאי הבטיחות וחובות המעסיקים מבחינת הבטיחות ואני חושב שצריך להמשיך בכך ויש לתת את הדעת.
זבולון אורלב: באיזה שנה?
ורד אורן: אוגוסט.
אנדרי מטיאס: ויש עוד תקן שנמצא שקיים שלא כל כך מכירים אותו זה הגנה על הפרשי מפלסים בשטחים פתוחים שמשמשים גם למשחקי ילדים ובהכנה כרגע או בתחילת הכנה גם תקן ישראלי להגנה וגדרות בשטחים פתוחים לא מבונים כלומר שמורות טבע ודברים מהסוג הזה.
אנדרי מטיאס: כלומר מכון התקנים פועל יפה והרבה בתחום הזה.
ורד כרמון: דבר נוסף שמאד מטריד אותי זה הנושא של תקינה בבתים במיוחד באוכלוסיות של מצוקה.
ורד כרמון: נאמר שעובדת סוציאלית באה וראתה בבית אין מעקה ואין גדר והחומרים של האקונומיקה למטה וכולי לא כל דבר זה ישר חובת הדיווח אבל מי יאכוף את זה ואם יש תקינה לעניין הזה.
ורד כרמון: יש תקינה לגני משחקים ולכל מיני מקומות גם בבית.
ורד כרמון: גם הנושא של התקינה וגם הנושא של אכיפה והדבר הנוסף נאמר שהעובדים הסוציאליים גם יעברו הכשרה ויש לנו דיבור עם בטרם להכניס את זה באמת למערכי הכשרה, גם כשיתגלו דברים, התקצוב זה גם צריך להתחלק בין כל המשרדים גם כאשר מוצאים משהו וצריך לשפר אותו לא מספיק לומר מצאנו, ראינו אלא יש צורך גם להשקיע בשיפור.
זבולון אורלב: אני ראיתי שמירי כהן עוד רצתה לומר משפט.
מירי כהן: מכוון שדברתי בהתחלה אז אני לא רוצה לומר כי נאמרו פה דברים נרחבים ע"י גורמים שונים בנושא של אי שוויון יש את הדיון הבא אז אני בכלל לא אכנס לזה כרגע, אני רק רוצה בסיפא של הדברים מעבר לברכות לבטרם שכולם אמרו להצטרף לברכות לפעילות שלכם, של הוועדה ושל הגורמים בכנסת גם על הקמת הנציבות אני חושבת שזה חשוב מאד.
מירי כהן: שולחן אחד, אני חושבת שזה יכול באמת לעשות מהפכה.
זבולון אורלב: אני מקווה שהמנכ"ל שלך חושב כמוך.
מירי כהן: אנחנו מקווים כולנו אבל אני חושבת שלהביא את כולם לשולחן אחד יש חשיבות.
מירי כהן: אנחנו אומרים את דעת גורמי המקצוע כרגע.
זבולון אורלב: כי גם מנכ"ל משרד המשפטים באופן עקרוני אני מדליף, אמר לי שזה רעיון מבורך.
מירי כהן: אני רוצה כאן לומר מעבר לפעילות שאני אמרתי לממשלה עצמה אני חושבת שהדחיפה שלכם, גם של הוועדה וגם של הכנסת לפעילות הזו וראה דוגמא אתה הזכרת בדבריך את הפעילות של בית בטוח.
מירי כהן: השילוב הזה והדחיפה גם של הכנסת, גם של הוועדה עצמה היא מאד חשובה, היא פותחת הרבה פעמים איזה שהם סתימות ונותנת איזה שהם דחיפות לפעילות שנעשית ע"י גורמים אחרים.
זבולון אורלב: נראה אם זה יעזור הדחיפה הזו של מכון התקנים יעשה עכשיו תקן רשמי לבית בטוח.
מירי כהן: בדיוק, זה הדבר הנוסף לגבי מכון התקנים, אכן חשוב מאד הפעילות שלכם בנושא של תקן לבית בטוח.
זבולון אורלב: חברים אנחנו גלשנו, אני רוצה לסכם את הישיבה ולומר שבראש ובראשונה הוועדה מבקשת להודות לארגון בטרם לבטיחות ילדים על הכנת הדו"ח לאומה על היפגעות ילדים בישראל שחשף בפני הרשויות השלטוניות, הכנסת את נתוני ההיפגעות לשנים 2006-2008 .
זבולון אורלב: הוועדה רשמה לפניה את הודעת נציגת משרד הבריאות לפיה בחודש הבא יציע משרד הבריאות הצעת מחליטים לממשלה בדבר הכנת תוכנית לאומית לבטיחות לילדים שתבטיח פעילות מתואמת של משרדי הממשלה בסוגיה זו ותחייב את משרדי הממשלה לגבש את התוכנית בתוך שנה.
זבולון אורלב: לדבריה גם הוקצה התקציב לצורך הכנת התוכנית הלאומית.
זבולון אורלב: הדבר האחרון הוא שהוועדה סבורה שעיקר המאמץ לצמצם את היפגעות הילדים מעבר להשקעות הכרחיות בתשתיות, היא סוגית המודעות בקרב הילדים, ההורים וכל עולם המבוגרים שקשור בילדים ומבקשת שבמסגרת התוכנית הלאומית יציעו משרדי הממשלה אמצעים, דרכים לפעולות כדי להעלאת המודעות.
זבולון אורלב: כמו כן הוועדה רשמה לפניה את הדיווח של המכון לבטיחות ולגיהות של משרד התמ"ת וגם את מכון התקנים במשרד התמ"ת ומבקשת ממכון התקנים לעשות את כל הדרוש ולתת עדיפות לקדם את התקנים שקשורים לבטיחותם של ילדים ובמרכזם התקן לבית בטוח לילדים.
זבולון אורלב: הוועדה לזכויות הילד טיפלה בסוגיה הזו, שיש להבטיח את שלומם, ביטחונם, שלוותם ובריאותם של ילדים, גם אם מתקיימים הליכים כאלה ואחרים של פינויים, ואנחנו לא רוצים כרגע להיכנס לגופם של דברים, למרות שאנחנו אנשים פוליטיים ועמדתנו באה לידי ביטויי באופן בולט, גם בביקורים שלנו וגם לגופם של דברים, אבל לא זו הסוגיה שאנחנו דנים בה.
זבולון אורלב: אנחנו רוצים היום לראות את הבעיה מנקודת מבטה של הוועדה לזכויות הילד, כדי להבטיח שבכל הפעולות האלה הילדים לא משלמים מחיר.
זבולון אורלב: תוך כדי הלילה ובימים לאחר מכן, שמעתי תלונות קשות מאוד של ההורים.
זבולון אורלב: בעיקר, שמעתי את משפחת גוטמן.
זבולון אורלב: שמעתי תלונות קשות מאוד באשר לכל הסיטואציה הזו.
זבולון אורלב: שני חברי הכנסת שנמצאים איתנו: חה"כ אריאל וחה"כ כץ, הואיל ויש להם התחייבויות בוועדות אחרות, ביקשו ממני לומר את הדברים בפתיחת הדיון.
זבולון אורלב: אני מאפשר את הדבר הזה עוד לפני שאנחנו פותחים את הדיון.
אורי אריאל: תודה יו"ר הוועדה על האפשרות לדבר ועל עצם קיום הישיבה.
אורי אריאל: הנהלים שהתגבשו בכנסת בדיונים איתכם - כל הגופים הממשלתיים, ידועים לכל הגורמים שבהם אנחנו עסוקים ועוסקים בנושא העומד כרגע על שולחננו.
אורי אריאל: הייתם בדיונים ההם והבעתם את דעתכם, כאשר חלק התקבל וחלק לא התקבל.
אורי אריאל: היו שמועות על כל מיני אפשרויות, אז שלחתי בתפוצה רחבה את הנהלים שגובשו פה וסוכמו פה על דעת כל חברי הכנסת.
אורי אריאל: לא היתה כאן מחלוקת.
אורי אריאל: זה לא עניין פוליטי.
אורי אריאל: אלה ילדים של כולנו.
אורי אריאל: למרות כל העבודה המשותפת ולמרות ההחלטות, אתה לפעמים עומד נפעם מול התופעות שאתה רואה כאשר עושים דברים הפוכים בדיוק.
אורי אריאל: למרות זאת, אני באתי הנה.
אורי אריאל: יכולתי להגיד: "יש עוד דיון, וממילא אתם עושים מה שאתם רוצים.
אורי אריאל: בשביל מה לבוא?
אורי אריאל: נעביר פה שעה, נדבר, אתם תענו משהו, נלך הביתה ובזה זה יסתיים".
אורי אריאל: אני לא חושב ככה.
אורי אריאל: אני מקווה שזה לא ככה, בטח לא בחודש אלול, בטח לא ערב ראש השנה.
אורי אריאל: אני מאמין שכל אחד מאיתנו עושה מאמץ כן להשתפר.
אורי אריאל: אני נותן את הקרדיט הזה לכולם.
אורי אריאל: כפי שאמר היו"ר, הדיון הוא לא על המאחזים ולא על הצדדים החוקיים, אלא רק על נושא הילדים בתוך העניין הזה.
אורי אריאל: פעמים רבות הסבירו לנו שהשימוש בילדים הוא לא בסדר, הוא נוגד כל צד אנושי, הורי וכו'.
אורי אריאל: היו כאלה שהגדילו לעשות, כולל הפרקליטות והמשטרה, שהעמידו נשים למשפט על פגיעה בילדים חסרי ישע כי הן הלכו איתם בזמן שהיתה איזושהי הפגנה.
אורי אריאל: היו דברים כאלה בחברון ובקריית ארבע.
אורי אריאל: לפני שבועות, ראיתי מאות אמהות מפגינות ומביאות איתן את הילדים.
אורי אריאל: זאת היתה ההפגנה: להביא את הילדים, להשתמש בהם.
אורי אריאל: זה נהדר והכל בסדר.
אורי אריאל: לא שמעתי מילה מהפרקליטות או מהמשטרה.
אורי אריאל: זו היתה הפגנה עם עגלות, ופעם קראו לזה מנשאים.
אורי אריאל: מה זה משנה השמות?
אורי אריאל: הכל היה עם התינוקות הכי זאטוטים.
אורי אריאל: שעות בשטח.
אורי אריאל: זה בסדר.
אורי אריאל: אני לא רוצה להתעסק בהן.
אורי אריאל: זה עניינכם.
אורי אריאל: למה פה אין דאגה?
אורי אריאל: למה אתם לא רואים את זה בצורה שמחייבת, מעבר למה שהוחלט פה בכנסת.
אורי אריאל: מי שרוצה לזלזל בכנסת, יזלזל בכנסת.
אורי אריאל: זה עניינו.
אורי אריאל: פה כולם הורים.
אורי אריאל: אני חושב, שצריך לשנות את זה, וגם אפשר לשנות את זה.
אורי אריאל: היות ויש שמועות שעלולים להיות פינוים נוספים, אני קורא לכם ומבקש מכם בערב השנה החדשה ולקראת שנה הבאה, לעשות בעניין הזה שינוי ולהתנהג בנושא הזה אחרת.
אורי אריאל: אני חושב, שהדבר אפשרי.
אורי אריאל: בעזרת השם, אני מקווה שכך יהיה.
אורי אריאל: אני מתנצל, שאני צריך לצאת בגלל התחייבות קודמת.
אורי אריאל: הפגישה פה נקבעה בדחיפות – ובצדק.
אורי אריאל: אני לא אוכל להשתתף, ואני מצטער שאני לא אשמע אתכם.
אורי אריאל: אני אשתדל לחזור.
אורי אריאל: בכל מקרה, אני רוצה לאחל לכולם שנה טובה.
זבולון אורלב: חה"כ כץ, בבקשה.
יעקב כץ: תודה, אדוני היו"ר.
יעקב כץ: אני מאחל לך רפואה שלמה.
יעקב כץ: אם תזדקק למקלות, יש לי בשפע.
זבולון אורלב: אמרתי לכולם, שלא אתה שמת לי רגל.
קריאה: גם אנחנו לא שמנו לו רגל.
אורי אריאל: המקלות שלו זה בשביל להרביץ.
זבולון אורלב: לי יש יתרון עליו.
זבולון אורלב: לי יש שני מקלות.
יעקב כץ: הישיבה הזו היא ישיבה מאוד חשובה.
יעקב כץ: אני רוצה לדבר על היבט נוסף.
יעקב כץ: אני מקווה, בעזרת השם, שהממשלה הזו תפסיק לעסוק בעקירתם ופינויים של יהודים, שתתעסק בדברים אחרים ושלא נזדקק יותר למצב שבו יהודים עוקרים יהודים מביתם.
יעקב כץ: אני רוצה להגיד לכם השוטרים ולכל היושבים סביב השולחן פה: המחקרים אומרים – ואתה זבולון עסקת הרבה שנים בתחום החינוך - שילדים שעוברים טראומות: הכאה של הורים, התעללות של הורים או כל דבר שהוא יציאה מהמסגרת או יציאה מהסדר, באיזשהו מקום ובאיזשהו שלב הדבר מופיע בשנים יותר מאוחרות.
יעקב כץ: בהרבה מן המקרים ילדים שהיו במצב טראומטי עושים בשלב מאוחר דברים שלא יעשו.
יעקב כץ: היום הולכים וחוקרים מה עבר עליהם בילדותם, בצעירותם.
יעקב כץ: אנחנו ציבור שכבר 40 שנה – שמונה היום 700,000 יהודים, בלי עין הרע - שנמצא מעבר לקו הירוק, בשטחים ששוחררו במלחמת ששת הימים.
יעקב כץ: למעלה מ-350,000 יהודים שמתגוררים ביהודה ושומרון חיים בטראומה נוראה.
יעקב כץ: כולנו הורים לילדים וסבים לנכדים.
יעקב כץ: אני לא אספר לכם מה עובר על ילדנו ונכדנו, ומה הם מרגישים.
יעקב כץ: המעורבות שלנו בכל הדברים הטובים של מדינת ישראל, ידועה.
יעקב כץ: לא צריך לפרט על כך.
יעקב כץ: ילדים גדלים בטראומות הולכות ונמשכות.
יעקב כץ: אני לא אמנה אותן, אבל כולן קיבלו פרסום.
יעקב כץ: כולנו היינו מעורבים בהן.
יעקב כץ: הגדולה והנוראה שבהן היתה לפני 6 שנים בגוש קטיף.
יעקב כץ: שם נעקרו 10,000 יהודים מבתים שהיו שלהם, לא משטחים של ערבים אלא משטחים של יהודים שקנו את הבתים בדם, יזע ודמעות.
יעקב כץ: אלה החקלאים הטובים ביותר שלנו, החיילים הטובים ביותר שלנו.
יעקב כץ: הילדים שם עברו טראומות, והיום 6 שנים אחרי זה אפשר לפצות בכסף, אפשר לבנות בניינים אבל על המשבר הנפשי שהממשלה ואלה שלקחו חלק בזה גרמו לילדים בגוש קטיף - נזק נפשי, כמו בגירוש ספרד, כמו בגירוש צרפת, כמו בגירוש אוסטריה– על זה ייכתבו ספרים.
יעקב כץ: יש דברים שהם טראומטיים לאומה, טראומתיים למשפחות, ולא ניתן לתקן אותם.
יעקב כץ: הדבר שנעשה לילדיי מגרון השבוע לא נעשה מעולם, אפילו לא לילדי גוש קטיף.
יעקב כץ: שם לא עקרו אותם מזרועות אמם מבלי שידעו על זה קודם לכן.
יעקב כץ: אפילו ששם עמדו החיילים במדים שחורים כמו רובוטים ועשו דברים נוראים, הם עשו את זה באור יום.
יעקב כץ: התופעה הזו של להעיר ילדים בלילה ולמשוך אותם מזרועות האמא והאבא, היא טראומה גדולה לילדים האלה.
יעקב כץ: אני אמרתי כמה פעמים לראש הממשלה: אנחנו נמצאים במדינה דמוקרטית.
יעקב כץ: ממשלות מתחלפות.
יעקב כץ: אדוני היו"ר, אנחנו – ואתה כמי שעבר כבר הרבה שנים פה בעבודה הציבורית - חייבים לחשוב במושגים של 30-40 שנה קדימה.
יעקב כץ: ילדים שעוברים פעם אחר פעם תחושה של רדיפה ושל התעללות נפשית, שרק בהם ייקוב הדין את ההר, בעוד 30-40 שנה כאשר הם יהיו בצד השני הם יוכלו לעשות דברים נוראיים.
יעקב כץ: הכל הולך ומצטבר, ואחר כך ישאלו "למה?".
יעקב כץ: גם על זה אתם צריכים לתת את הדעת.
יעקב כץ: אתם באופן שיטתי עושים דברים נוראיים, שאתם לא הייתם מעלים בדעתכם לעשות לכלבים ולחתולים.
יעקב כץ: אתם תתנו את הדין גם על מה שיהיה בעתיד.
יעקב כץ: גם על זה צריך לחשוב.
יעקב כץ: אדוני היו"ר, אני באתי לפה עם הצעת חוק, שאני מתכוון להעביר אותה.
יעקב כץ: עתניאל שנלר, בוא שב ליידי.
יעקב כץ: הוא מילדי העקורים מספר פעמים.
יעקב כץ: הוא היה מנכ"ל מועצת יש"ע, הוא ליווה הרבה עקירות והרבה טראומות.
יעקב כץ: אדוני היו"ר, אני הצעתי הצעת חוק, שאומרת שלא יהיה יותר מצב כזה שאפשר יהיה לעקור בשעות האלה, וזה גם לגבי בדואיים.
יעקב כץ: חתומים על החוק שלי אנשים מהשמאל ומהימין.
יעקב כץ: זה ייעשה תמיד בשעות יום ובהודעה מוקדמת.
יעקב כץ: אם באתם לעקור משפחה, תתמודדו עם מה שעומד להיות בתוך המערכת.
יעקב כץ: בשביל זה אתם המשטרה, אתם הכוח.
יעקב כץ: תפעילו 200,000 אנשים, אבל לא תעקרו ותגררו ילדים מתוך הידיים של האמא והאבא בלילה.
יעקב כץ: אני לא רוצה להגיד, איפה נעשו דברים כאלה ליהודים במקומות אחרים, במדינות אחרות.
יעקב כץ: על זה אתם תצטרכו לתת את הדעת.
יעקב כץ: על כל תירוץ שאתם נותנים, אתם תצטרכו אחר כך גם להימדד.
יעקב כץ: כמו שאמר חה"כ אורי אריאל, בכנסת הזו קיבלו החלטות.
יעקב כץ: כאשר מדובר בילדים של אחרים, מתייחסים בכבוד.
יעקב כץ: כאשר מדובר בילדי המתיישבים, בהם מותר להתעלל מאל"ף ועד ת"ף.
יעקב כץ: את כל ההתעללויות ואת כל הדברים הנוראים שאסור לעשות לאחרים, לילדים האלה מותר לעשות.
יעקב כץ: לכן, אני מבקש מאדוני היו"ר , שידאג באמצעות כוחו בקואליציה והשפעתו, שדברים כאלה לא יישנו בעתיד.
זבולון אורלב: לפני שאני אתן את רשות הדיבור, אני רוצה לומר כמה דברים לסדר.
זבולון אורלב: אנחנו הזמנו את משרדי הממשלה, שחשבנו שהם רלוונטיים לדיון הזה.
זבולון אורלב: מעבר לנציגי משרדי הממשלה שנמצאים כאן, הזמנו גם את נציגי משרד הביטחון בכל מה שקשור למנהל האזרחי.
זבולון אורלב: להפתעתנו, נענינו על ידי עו"ד רות בר, שהיא מתאמת של משרד הביטחון בענייני הכנסת: "שוחחתי עם רל"ש אלוף דנגו וגם עם עוזר המזכיר הצבאי וגם עם לשכת רמטכ"ל, ועמדתם העדכנית היא שצה"ל לא מצוי כלל במעגל המפנים אלא רק במעגל השני.
זבולון אורלב: לפיכך, יש לוודא שמי שמצוי במעגל הראשון, קרי אנשי משטרה, יוזמן להשמיע את דבריו".
זבולון אורלב: לכן, משרד הביטחון החליט שהוא לא שולח נציג לוועדה.
זבולון אורלב: בישיבות הקודמות המשותפות לוועדת הפנים ולוועדה לזכויות הילד, אני מבין שכן היו נציגים.
יצחק קדמן: בישיבה הקודמת הם נתנו את אותה תשובה בדיוק.
זבולון אורלב: אנחנו פנינו באופן מיוחד וביקשנו את ההשתתפות של הגורמים הרלוונטיים, שבעיניי זה גם המנהל האזרחי וגם אלוף הפיקוד או נציג מוסמך של אלוף הפיקוד, וכן הלשכה המשפטית.
זבולון אורלב: אני מתכוון לפנות בתלונה ליו"ר הכנסת, כדי שהדבר הזה יבורר.
זבולון אורלב: אני כבר אומר, שאני אבקש מיו"ר הכנסת שתתקיים ישיבה נוספת עם הנציגים האלה.
זבולון אורלב: אנחנו לא מסתפקים בהודעה הזו, שאנחנו רואים בה הודעה מתחמקת, הודעה לא ראויה, זריקת הכדור לעבר המשטרה בלבד בשעה שאנחנו יודעים שהגורם המוסמך ביהודה ושומרון הוא אלוף הפיקוד ולא המשטרה.
זבולון אורלב: המשטרה פועלת על פי הנחיות אלוף הפיקוד בכל מה שקשור ביהודה ושומרון.
זבולון אורלב: זה לא שהיא פטורה.
זבולון אורלב: אני חושב, שההתחמקות הזו ראויה לגינוי, דווקא מפני שמדובר בשלומם ורווחתם של ילדים ואין מדובר בעניינים פוליטיים – אם הפינוי היה ראוי או לא ראוי, אם הוא נכון או לא נכון, אלא כיצד לא פוגעים בילדים במידה ויש פינוי- ואני לא מתכוון לעבור לסדר היום.
זבולון אורלב: אני רואה שיש כאן נציג מהפרקליטות, אם כי היינו רוצים שתהיה נציגות נוספת.
שלומי אברמזון: אני מייצג את המשרד.
זבולון אורלב: עיקר הביקורת שלי היא כלפי מערכת הביטחון.
זבולון אורלב: בוודאי אסור לעניין הזה לעבור לסדר היום.
זבולון אורלב: אני לא מתכוון לעבור על כך לסדר היום.
זבולון אורלב: אני מציע, שנפתח בדברים של אנשי מגרון, של המשפחות עם הילדים שביתם נהרס, כדי לשמוע ממקור ראשון מה קרה באותו לילה, מה ארע לילדים, כיצד התנהלו הכוחות שעסקו בפינוי המשפחות והריסת הבתים.
אורי גוטמן: במשך כל התקופה של לפני הפינוי היתה לנו התגברות מאוד רצינית.
אורי גוטמן: מח"ט האזור ישב אצלנו בבית, ואנחנו אמרנו לו: אנחנו רוצים שהילדים שלנו לא יהיו בעניין.
אורי גוטמן: אנחנו רוצים שתהיה לנו התרעה, כמו שהיה עד היום.
אורי גוטמן: אין שום סיבה שהם יהיו סביב כזה עניין.
אורי גוטמן: קיבלנו הבטחה מפורשת מהמח"ט, במסגרת ישיבה גדולה עם הרבה אנשים: "אני אודיע לכם לפני זה.
אורי גוטמן: תוכלו להוציא את הילדים.
אורי גוטמן: שהם לפחות יוכלו לחיות עם זה הלאה בצורה יותר טובה".
זבולון אורלב: לו היתה התרעה, הייתם מוציאים את הילדים.
אורי גוטמן: ברור.
אורי גוטמן: לא היה לנו שום עניין שהילדים יהיו שם.
אורי גוטמן: זה היה ברור שאנחנו לא רוצים שהילדים יהיו שם.
אורי גוטמן: בגלל ההבטחה הזו, המשכנו.
זבולון אורלב: בני כמה הילדים שלכם?
אורי גוטמן: יש לי חמישה ילדים: בן 10, בן 8, בן 6, בת 4 ותינוק בן שנה וחצי.
אורי גוטמן: כמו כל לילה, אנחנו היינו ישנים והילדים היו במיטות.
אורי גוטמן: לא הכנו את הילדים או את עצמנו.
אורי גוטמן: הבית היה כרגיל, עם כל מה שיש בבית.
אורי גוטמן: בשעה 01:00 בלילה פורצים השוטרים ומתקיפים אותנו מכל הכיוונים.
אורי גוטמן: אנחנו לא ידענו כלום.
אורי גוטמן: הילדים היו במיטות, וברגע זה אני בעצם לא ידעתי מה לעשות.
זבולון אורלב: אמרת שוטרים ולא חיילים.
אורי גוטמן: שוטרים הקיפו את הבית מכל הכיוונים.
אורי גוטמן: אני לא ידעתי מה לעשות.
אורי גוטמן: זה היה כמו במצב מלחמה.
אורי גוטמן: חשבתי: מה אני עושה עם הילדים, כאשר הילדים במיטות.
אורי גוטמן: זה הדבר שהכי לא רציתי שיקרה.
אורי גוטמן: זה שהורסים את הבית, הורסים את הבית.
אורי גוטמן: מה אני יכול לעשות עם הילדים, איך אני דואג להם?
אורי גוטמן: באותו רגע, לקחתי את הבת הקטנה, ונתתי אותה למי שראיתי ברחוב.
אורי גוטמן: אשתי בכלל לא יכלה לעשות כלום.
אורי גוטמן: המשכתי הלאה, לקחתי את הבת היותר גדולה, ונתתי אותה למי שפגשתי ברחוב.
אורי גוטמן: המשכתי כך עם הבן הגדול והבן הקטן, ולבסוף את התינוק, שלו קשה להיות עם מישהו אחר, לקחתי אני.
אורי גוטמן: כך יצאו הילדים מהבית.
זבולון אורלב: איך הגיבו הילדים באותו לילה?
אורי גוטמן: יש עוד הרבה דברים שאנחנו לא יודעים, אבל קשה להם.
זבולון אורלב: ובאותו לילה?
אורי גוטמן: הם בכו, ועוד כמה תופעות שקשה לי לפרט כאן מול הציבור, כל מיני דברים לא קלים.
אורי גוטמן: הדברים האלה ממשיכים הלאה.
אורי גוטמן: היום אנחנו נתקלים בכל מיני דברים שלא היו להם פעם.
אורי גוטמן: אלה היו ילדים נורמאליים, שיומיים לפני כן התחילו את הלימודים בבית הספר ובגן.
זבולון אורלב: את זאת שהיתה בגן ביקרתי, כי פתחתי את שנת הלימודים במגרון.
אורי גוטמן: שם הגננת מספרת שלילדים יש דברים שלא היו מעולם.
אורי גוטמן: יש כל מיני בעיות לא נעימות עם הילדים.
אורי גוטמן: את הבן הקטן שלי שמתי בצד השני, והוא בכה כל הלילה.
אורי גוטמן: הוא מאוד קשור אלינו.
אורי גוטמן: ברגע שהיתה הפסקה - באמצע היתה שעה הפסקה שבה היה תדריך- אמרתי לכל הקצינים: תביאו לי אותו לשעה, ואחרי זה אנחנו מחזירים אותו.
אורי גוטמן: לא אני אחזיר, יש פה עובדים סוציאליים ואנשים אחרים.
אורי גוטמן: הם לא הסכימו, חייכו וצחקו.
יעקב כץ: בזו ולעגו, כדרכם בקודש.
אורי גוטמן: הם ממש צחקו כאילו לא איכפת להם.
אורי גוטמן: ביקשתי שיביאו לי את הילד לשעה.
אורי גוטמן: כאשר הלכתי, הוא בכה בכי היסטרי.
מיכאל בן-ארי: למה זה ילד של עובד זר?
מיכאל בן-ארי: שרה נתניהו היתה באה אם זה היה ילד של עובד זר.
אורי גוטמן: כאשר עזבתי אותו בבית של החברים, הוא בכה בכי היסטרי.
אורי גוטמן: מצד שני, אשתי היתה בבית, ולא ידעתי מה לעשות.
אורי גוטמן: נתתי אותו למישהו אחר, והוא המשיך לבכות.
אורי גוטמן: ככה כל הלילה אנחנו רואים שהורסים לנו את הבית, ומצד שני הילדים שלנו בוכים.
אורי גוטמן: מה יהיה הלאה?
אורי גוטמן: אנחנו לא יודעים.
אורי גוטמן: מהם ההשלכות של הדברים ואיך הם יחיו עם זה?
אורי גוטמן: היום אנחנו כבר רואים בעיות.
זבולון אורלב: האם אתם מקבלים תמיכה וסיוע מהגורמים המקצועיים לגבי הילדים?
אורי גוטמן: אנחנו משתדלים כמה שיש לנו זמן.
אורי גוטמן: בארגון של הדברים הבסיסיים, אנחנו עושים כמה שאנחנו מצליחים.
זבולון אורלב: גברת גפן, בבקשה.
אביטל גפן: אני רוצה להתחיל בכך, שלנציגי היישוב היתה פגישה עם אלוף הפיקוד לפני כן, והוא הבטיח לנו הבטחה מפורשת, שאם יהיה פינוי תהיה לנו התרעה על מנת שנוכל להכין נפשית את עצמנו ואת הילדים, כדי שהילדים פשוט לא יהיו באזור.
אביטל גפן: אנחנו בשעה 01:00, כמו משפחה נורמטיבית, נמצאים במיטות עם פיג'מות.
אביטל גפן: פתאום בלי התרעה מוקדמת, בפתאומיות, מתחילות דפיקות חזקות מכל הכיוונים, פותחים לנו את התריסים והחלונות ונכנסים הביתה שוטרי יס"מ לחדר שבו הילדים ישנים.
אביטל גפן: יש לי ארבעה ילדים: בן 8, בן 6, בן 3.5 והקטן היה בן שבועיים ביום של הפינוי.
אביטל גפן: במצב כזה אתה לא יודע מה לעשות.
אביטל גפן: מגיעים אנשים מהיישוב ומתחילים להוציא את הילדים מהמיטות שלהם.
אביטל גפן: לא ברור לאן ואיפה.
אביטל גפן: אנחנו רצינו שכולם יהיו ביחד.
אביטל גפן: לוקחים אותם ישנים מהמיטות, כאשר חלקם התעוררו בבכי בדרך.
אביטל גפן: הבת שלי והתינוק היו ערים כל הלילה עם בכי ופחד.
אביטל גפן: אני לא יכולתי להניק את התינוק, ומאז הוא על תחליפי חלב, לצערי.