GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עידית סרגוסטי: ליצמן החליט להכיל עליה רציפות, מה שקרה ביולי השנה, ומאז הצעת החוק ממתינה לדיונים בוועדת העבודה והרווחה.
עידית סרגוסטי: יש לנו חשש מאוד כבד שאם הדיון לא יסתיים ואם הצעת החוק לא תובא לקריאה שנייה ושלישית בחודשים הקרובים, אנחנו שוב נעמוד בפני שוקת שבורה.
עידית סרגוסטי: במצב בשטח הוא מצב קטסטרופאלי.
עידית סרגוסטי: ילדים ונוער ממתינים.
עידית סרגוסטי: ד"ר קדמן הזכיר חודשים.
עידית סרגוסטי: לפעמים זה יכול להגיע לשנה.
עידית סרגוסטי: ידוע לנו על לא מעט מקרים של ילדים שמגיעים לאשפוזים פסיכיאטרים, שאפשר היה למנוע אותם אילו הילדים האלה היו מקבלים את המענה שהם צריכים, בזמן, ואני מדברת שוב, אני מדגישה מענים של טיפול אמבולטורי בקהילה.
עידית סרגוסטי: זה כולל גם טיפול יום שיכול למנוע את הצורך באשפוזים פסיכיאטרים, וכמובן שילד משתחרר מאשפוז אם הוא יכול להשתחרר למצב שבו הוא יכול לקבל את המענים שהוא צריך בקהילה, אז יש יותר לאן לשחרר אותו, והאפשריות שעומדות בפניו הן רחבות יותר.
עידית סרגוסטי: זה לא משרד הרווחה ולא משרד הבריאות, אלא לנושא שצריך לקדם אותו.
עידית סרגוסטי: קופות החולים תהיינה אחראיות לתת את הטיפול הזה, כמו הן אחראיות לתת כל טיפול רפואי אחר.
עידית סרגוסטי: זה יעוגן בחוק, ואני חושבת שזה יתן מענה לפחות חלקי לבעיה שעלתה.
זבולון אורלב: רק שנייה אחת, אני כל רגע אמור להיקרא לאיזה שהוא ראיון בענייני הוועדה לזכויות הילד.
זבולון אורלב: אז ברגע שיקראו לי, אני אכריז על הפסקה של 2 דקות.
זבולון אורלב: בקשה.
עידית סרגוסטי: אני רוצה להתייחס לעוד שתי נקודות שעלו.
עידית סרגוסטי: הבעיה של שחרור מאשפוזים פסיכיאטרים, ד"ר קדמן הזכיר את הנערה בת ה-17.5.
זבולון אורלב: אנחנו צריכים לעשות הפסקה.
זבולון אורלב: הוא ימלא את מקומי.
עידית סרגוסטי: לנו ידוע על בעיה שמתחילה כבר בגיל 16, בפנימיות פוסט אשפוזיות בין מסרבות למסתייגות מלקבל נערים בני 16, בטענה שנותר מעט מדי זמן כדי לעבוד עם הנערים האלה.
עידית סרגוסטי: ידוע שנערים שעומדים להשתחרר מאשפוז, מי שבעצם צריך למצוא עבורם את המסגרת החוץ ביתית, זה לשכת הרווחה ברשות המקומית שממנה הנער מגיע, והם צריכים להתחיל לעשות שופינג בין המסגרות השונות.
עידית סרגוסטי: כל אחת מהמסגרות מסמנת לעצמה איזה שהיא אוכלוסיית יעד שהיא עוסקת בה, ויש לא מעט נערים שמתקשים למצוא את מקומם במסגרת מתאימה, כיוון שהמסגרת הזו מתאימה רק לנערים שיש להם מאפיינים כאלה ואחרים, ונוצרים הרבה מאוד חורים בתוך המערכת הזאת.
עידית סרגוסטי: אני חושבת שחלק ממה שצריך להסדיר, זה איזה שהיא מערכת מרכזית שכדאי לכוון את הנערים האלה או הילדים, למסגרות המתאימות.
עידית סרגוסטי: בעיה נוספת שקשורה גם להתנהלות של המסגרות האלה, זה שבאמצע שנת לימודים, הרבה פעמים פנימיות מסרבות לקבל ילדים או נערים שעומדים להשתחרר, שוב, בטענה שהם בשנת הלימודים, לא ניתן להכניס אותם למסגרת, ואם ילד עומד להשתחרר בחודש מרץ או אפריל, הרבה פעמים הוא נאלץ לחכות עד ספטמבר שנה אחר כך, כדי שהפנימייה תסכים לקבל אותו.
דב חנין: תודה גבירתי.
דב חנין: גברת גלית וידרמן.
גלית וידרמן: שתי בעיות נוספות שכדאי להתמקד בהן, הן הנושא של האשפוז של ילדים בעצם במוסדות מעורבים עם מבוגרים, ולא במוסדות נפרדים, דבר שאנחנו יודעים שפוגע בילדים ולפעמים משפיע גם על אופני הטיפול.
גלית וידרמן: ישנם מקרים שקיבלנו דיווחים, של ילדים שנפגעים לעיתים.
גלית וידרמן: אנחנו יודעים שאין בארץ מוסדות נפרדים.
גלית וידרמן: אנחנו יודעים שהאשפוז הוא במחלקות נפרדות.
גלית וידרמן: אנחנו ממליצים למשרד הבריאות לשקול את הנושא של הקמת מוסדות נפרדים, דבר שיטיב עם הילדים ובני הנוער שמאושפזים בהם.
גלית וידרמן: הנושא השני הוא הנושא של שיתוף הפעולה הבין משרדי, בין משרד הרווחה למשרד הבריאות, ובאמת הילדים שעומדים כאן בין הפטיש לסדן, ונמצאים לעיתים שבועות ארוכים בלי שמתקבלת החלטה בעניינם ולא יודעים מי יטפל בהם, וכדאי שהנושא הזה יוסדר באופן טוב יותר לטובת הילדים.
גלית וידרמן: הנושא האחרון הוא באמת הנושא של מחסור, עד כמה שאנחנו מבינים, בליווי פסיכיאטרי במוסדות של משרד הרווחה, שכדאי לתת עליו את הדעת.
גלית וידרמן: אנחנו מבינים שיש כאן עניין של אחריות תקציבית, וויכוחים בנושא הזה, אבל לא יכול להיות שהילדים שצריכים את הטיפול הזה, יהיו מאושפזים או נמצאים במסגרת המוסדות האלה, ללא ליווי שנדרש להם.
דב חנין: גברת מרחבי ממשרד החינוך.
דבורה מרחבי: רק שתי מילים, דווקא לא לעניין הפסיכיאטרי, אלא לעניין הקהילתי.
דבורה מרחבי: אני מפקחת ארצית למועדוניות, שרובן הגדול משותפות למשרד הרווחה.
דבורה מרחבי: חלק מהן רק של משרד החינוך לבד, ולמשרד הרווחה יש גם פלח של מועדוניות שלו.
דבורה מרחבי: אנחנו מקבלים היום ילדים מאוד מאוד קשים, מבתים מאוד קשים, וגם הילדים קשים כמובן, ילדים שקשה להם, ויש לנו בערך 1 מתוך 7 עד 10 ילדים שזקוק למסגרת הזאת, מתקבל פנימה.
דבורה מרחבי: מתוקף הדברים, אנחנו לוקחים ילדים מאוד קשים, שבחלקם אחר כך בוודאי יידרדרו הלאה.
דבורה מרחבי: מה שאני אומרת, זה א', צריך לפתח את רשת המועדוניות לסוגים שונים של אוכלוסיה, לפחות לפחות פי 10.
דבורה מרחבי: אומרים כל כך יפה טיפול בקהילה.
דבורה מרחבי: כמה קצת יש טיפול בקהילה?
דבורה מרחבי: אני מזמינה כל אחד מכם לבוא איתי לוועדה בין מקצועית שיושב בה קצין ביקור סדיר, עובד סוציאלי, פסיכולוג וכו' וכו'.
דבורה מרחבי: רשימת הילדים שזקוקים, כי הבית שלהם לא מתפקד בשום אופן, עם בעיות תפקוד קשות.
דבורה מרחבי: אני מדברת על ילדים צעירים מאוד, מגן חובה ועד כיתה ו'.
דבורה מרחבי: יש לנו גם מועדוניות למתבגרים, מעטות מאוד.
דבורה מרחבי: וכמה ילדים נשארים בחוץ ללא מענה, ללא שום מענה?
דבורה מרחבי: חלק מהילדים שמתקבלים אצלנו, הם כבר במצב כל כך קשה, שגם המועדונית לצערי, אקמול לסרטן בשבילם, ואנחנו רואים אותם מתדרדרים לקראת גיל ההתבגרות.
דבורה מרחבי: זאת אומרת שעבודת מניעה בזמן, עם מועדונית שתחליף באמת, שתמלא את תפקידו של הבית בשעות אחרי הצהריים, שהם יבואו לשם כמו שהם באים מהצהריים ועד הערב, ויהיו באמת במסגרת, יכולה למנוע התדרדרות למצבים קשים מאוד.
דבורה מרחבי: חלק גדול של הילדים, איך אתה אמרת, ד"ר רגולסקי, צריך שני דברים לדיכאון, אחד גן ואחד סביבה.
דבורה מרחבי: את הגנים אנחנו לא יכולים לשנות.
דבורה מרחבי: בסביבה אני חושבת שאנחנו צריכים לעשות הרבה יותר ממה שאנחנו עושים, כמדינה אני אומרת, גם משרד החינוך, גם משרד הרווחה, גם משרד הבריאות, כולנו.
דבורה מרחבי: החברה לא נותנת מענים לילדים שהבית שלהם לא מתפקד, וזה הולך ונעשה גרוע יותר ויותר.
דבורה מרחבי: באמת הילדים שבאים היום למועדוניות, פעם לא חלמנו.
דבורה מרחבי: ילדים כאלה היו מוצאים מיד לפנימיות.
דבורה מרחבי: ילדים במצבים קשים קשים.
דבורה מרחבי: אז אם יהיו עוד 10 מועדוניות, 15 מועדוניות בירושלים, נפתור חלק מהבעיות.
דבורה מרחבי: סתם נתתי דוגמא את ירושלים.
דבורה מרחבי: בבית שמש יש 7 מועדוניות.
דבורה מרחבי: בבית שמש צריך לפחות 25 מועדוניות.
דבורה מרחבי: מה יש לדבר בכלל?
דבורה מרחבי: וילדים שכל כך מוזנחים, בסוף הם מגיעים לשירותים הפסיכיאטרים.
דבורה מרחבי: יש ספק למה?
דב חנין: תודה רבה גבירתי.
מוטי וינטר: אני רוצה להתייחס.
מוטי וינטר: בקשר לפתרונות הקהילתיים, אנחנו מנסים לפתח פתרונות קהילתיים מן הסוג הזה, של ילדים, לא כל כך בהצלחה.
מוטי וינטר: אנחנו הגדלנו את התעריפים במידה ניכרת.
מוטי וינטר: אנחנו ניסינו לפתח כמה מסגרות קהילתיות לסוג הזה של ילדים.
מוטי וינטר: סגרנו על תעריפים שאפילו די דומים למה שקורה בחוץ ביתי.
מוטי וינטר: יש קושי.
מוטי וינטר: אנחנו מתמודדים איתם, אבל יש קושי גדול בהתמודדות, ובדרך כלל מה שנשאר, זה החוץ ביתי.
מוטי וינטר: באשר להערות של גברת סרגוסי, אחת הבעיות הקשות שלנו, אני אומר את זה לך, חבר הכנסת אורלב, זה שבאמצע שנת לימודים מסרבים הפנימיות לקלוט, משום שיש להם בעיה עם הפתרון החינוכי.
מוטי וינטר: זאת בעיה קשה.
מוטי וינטר: לפני כמה שבועות ישנו עם שושני על העניין.
מוטי וינטר: אני לא יודע אם זה יפתר.
מוטי וינטר: זה שנים ארוכות שהבעיה הזאת קיימת, ואנחנו לא מצליחים להתמודד איתה.
מוטי וינטר: זה דבר אחד.
זבולון אורלב: אגב, לפי מיטב ידיעתי, עבדתי כמה ימים שם במשרד החינוך, לפני שעבדתי במשרד הרווחה, הואיל ומדובר בגילאי חוק חינוך חובה, לשר יש סמכות להורות בצו.
זבולון אורלב: הרי מגיעים עולים מאמצע שנת לימודים.
זבולון אורלב: מה, בית ספר יכול להגיד, אני לא יכול, לא קולט?
זבולון אורלב: יש סמכות בחוק.
זבולון אורלב: צריך להשתמש בסמכויות.
זבולון אורלב: אני השתמשתי בסמכות הזאת כלפי אריה גוראל, שהיה ראש עיריית חיפה, שסרב לקלוט תלמידים עולים מאתיופיה שגרו במועצה האזורית כרמל, שם אי אפשר לקלוט אותם.
זבולון אורלב: היו צריכים לקלוט אותם בחיפה.
זבולון אורלב: אמר גוראל, זה לא שלי, זה כן שלי, זה שנת לימודים.
זבולון אורלב: אמרתי לו, ידידי היקר, אנחנו נתווכח בעניין, אבל הילדים, קודם כל תקלוט אותם.
זבולון אורלב: המר חתם, זכרונו לברכה.
זבולון אורלב: זה היה צו ראשון שהופעל משנות המדינה, ואני אומר לכולכם, יש לכם סמכויות, תשתמשו בהן.
זבולון אורלב: תשתמשו בהן.
סהר הדר: זה רק מחדד את העניין שזה לא רק עניין של חוסר במקומות השמה, הנושא של הרצון של קליטה, ולפעמים גם בעניין של תזמון.
סהר הדר: הרבה פעמים אותם ילדים נמצאים במסגרות האשפוז, כיוון שמלכתחילה לא קבעו להם מועד לאבחון ומקום השמה שמתאים להם.
מוטי וינטר: לא, אבל זה יכול לקרות תמיד.
מוטי וינטר: הבעיה זה אי זמינות של מערכת החינוך לפתרונות האלה.
מוטי וינטר: תשאל את רונית תירוש איזה תשובות היא נתנה לנו על העניין הזה.
מוטי וינטר: מרכזי חירום למשל.
מוטי וינטר: אנחנו מממנים את החינוך, חלק גדול מהחינוך במרכזי חירום.
מוטי וינטר: גם בפנימיות.
זבולון אורלב: עכשיו תסביר לי, בבית ספר לאזרחות, כשיש ויכוחים בין משרד החינוך ומשרד הרווחה, ובין משרד הרווחה למשרד הבריאות, מה עושים?
מוטי וינטר: נופלים בין הכיסאות.
זבולון אורלב: ורוצים שהילד לא יפול בין הכיסאות.
מוטי וינטר: לא מתייאשים.
זבולון אורלב: בזמנו כבר דיברנו על זה.
זבולון אורלב: אנחנו מחכים לתשובה של משרד המשפטים.
זבולון אורלב: אני רואה שמוריה הלכה.
זבולון אורלב: העניין הזה של נציבות זכויות הילדים, כלומר, הרגשתי, שאין רגולטור עליון במדינת ישראל שרואה את עצמו אחראי לטפל בדיוק באותם כל המקרים שנופלים בין השולחנות.
זבולון אורלב: לקחת באוזניים את זה ואת זה ואת זה, ולחייב אותם בסמכות לשבת ולקבל החלטה, או כך או כך או כך.
מוטי וינטר: יש הצעת חוק.
זבולון אורלב: הצעת חוק של רונית תירוש?
זבולון אורלב: אנחנו ממתינים בעקבות יוזמה של יוניסף, שאנחנו, משרד המשפטים ביקש להמתין כמה חודשים עם הדבר הזה.
זבולון אורלב: אני אגב למדתי מהמר, מורי ורבי, לא לריב על זמן.
זבולון אורלב: גם חצי שנה עוברת.
זבולון אורלב: בסוף צריך לתת, ואני מניח שכבר עברו חודשיים לפחות מאז, אז עוד 4 חודשים.
זבולון אורלב: אין ספק שהמקרה הזה שאנחנו מדברים עליו, הסוגיה, סדר היום שלנו היום, הוא אחד המקרים הבולטים לחוסר התאום הממשלתי.
זבולון אורלב: לשמוע במדינת ישראל שמוסד לא רוצה לקלוט ילד באמצע שנה?
דבורה מרחבי: זה לא נתון לבחירתו בכלל.
דבורה מרחבי: ישר לשר החינוך.
זבולון אורלב: יש צו.
זבולון אורלב: הוא יכול להורות לצו.
זבולון אורלב: אגב, למי שלא מקיים את הצו, זאת עבירה פלילית.
זבולון אורלב: ד"ר רגולסקי, רצית להעיר הערה.
מיכה רגולסקי: אני חושב שמכל הדברים שאני שמעתי, יש הטרוגניות רבה.
מיכה רגולסקי: אני חושב שככל שאנחנו נהיה יותר ספציפיים ויותר מקצועיים, הפתרונות יהיו יותר זמינים.
מיכה רגולסקי: ככל שיהיו לנו תשובות יותר ספציפיות לקבוצות אוכלוסיה מסוימות, יהיה קל יותר ויהיה פחות צורך להשתמש בחוק כדי לחייב- - -
יצחק קדמן: שתי הערות.
יצחק קדמן: הערה אחת שהוזכרה פה על ידי נציגת משרד המשפטים.
יצחק קדמן: בחלק המקרים שמחזיקים ילדים בבתי חולים פסיכיאטרים שלא לצורך, מעבר לדבר הכי חשוב, שזה הנזק לילד, גם עוברים על החוק, וצריך לזכור את זה.
יצחק קדמן: יש הרי ועדות מיוחדות שצריכות לאשר המשך טיפול, ואני יודע שהוועדות האלה הרבה פעמים אומרות, אנחנו לא מוכנות.
יצחק קדמן: אתם באים אלינו ואומרים, הילד בשל לצאת החוצה, ואחר כך דורשים מאיתנו להאריך את מועד השהייה שלו.
יצחק קדמן: נעשים פה דברים שלא כחוק.
יצחק קדמן: הערה שנייה, מאחר וראיתי פה נציגות של המרכז לשלטון המקומי, אני רוצה להצביע על אנומליה, אני אגיד בעדינות, שיכולה לגרום בעיות.
יצחק קדמן: כאשר הילד מאושפז במחלקה פסיכיאטרית, זה מאה אחוז על חשבון המדינה.
יצחק קדמן: כאשר הילד צריך לעבור לפנימייה, 25% על חשבון הרשות המקומית.
זבולון אורלב: ואמרו לך שהשמה פוסט אשפוזית, המכסה עולה פי 2.5 מהשמה רגילה.
יצחק קדמן: יש רשויות מקומיות שמצבן הוא כזה שהן לא יכולות לעמוד בעול, אז אנחנו נמצאים היום במצב שכדאי פיננסית להשאיר את הילד בבית חולים פסיכיאטרי, לרשות המקומית, שהעובדת הסוציאלית היא עובדת שלה.
יצחק קדמן: היא מקבלת לפעמים הוראות גם מהגזבר ומראש העיר.
יצחק קדמן: תשימו לב לאבסורד הזה.
יצחק קדמן: היא יכולה לא להתאמץ כל כך להעביר אותו ולהכביד על הרשות המקומית במימון.
זבולון אורלב: אני לא יודע מה ראשי ערים אומרים ומה הגזברים אומרים ומה המנכ"לים אומרים.
זבולון אורלב: אני מאוד מאוד מקווה שעובדי המקצוע ושירותי הרווחה, העובדים הסוציאליים שבוודאי גם היום הוועדה צריכה להביע הזדהות מלאה עם המאבק הצודק שלהם ולחד את ידיהם.
זבולון אורלב: אני מאוד מאוד מקווה, יצחק, כמי שאתה גם מכיר אותם מקרוב וגם אני מכיר אותם מאוד מקרוב, שכל השיקולים שלהם הם שיקולים של טובת הילד.
זבולון אורלב: אני מאוד מקווה שאין הנחיות סמויות ואין מסרים תת הכרתיים שעוברים מהנהלת העיר לאור כל השמה פוסט אשפוזית.
זבולון אורלב: אבל היה לנו כזה שעולה 200 אלף שקל בשנה ולכן אנחנו צריכים לשלם 50 אלף שקל בשנה, אבל תבינו למה אין לכם מחשבים בלשכה לשירותים חברתיים.
זבולון אורלב: שנה אחת תעצרו את העסק, אז נשתמש בכסף הזה, נסדר לכם מחשבים, אולי לשפץ גם את הלשכה לשירותים.
זבולון אורלב: אני דרכך פונה, ואם יש לכם איגודים, תעביר את הבקשה שלנו, שאם יש מידע על כך שיש שיקולים זרים בשיקולים האם להסדיר השמה חוץ ביתית כדי לשחרר ילד מאשפוז במועד הראוי, אני מבטיח לך ומתחייב, יחד עם חברים רבים שאני בטוח שאני אמצא כאן, להילחם בתופעה הזאת כמו שנלחמנו גם בתופעות פסולות אחרות.
זבולון אורלב: זה דבר פסול מלעשות.
זבולון אורלב: זה לא אנושי, זה דבר חמור מעין כמוהו, דבר נוראי.
דבורה מרחבי: זה לא רק בפוסט אשפוזי, אגב.
דבורה מרחבי: יש רשויות שגם לא רוצות לשלוח ילדים לפנימיות בגלל חלקן, פנימיות רגילות.
יצחק קדמן: חלק אומרים, יש לי חשב מלווה פה, שלא נותן לי, יושב לי על הצוואר, הוא לא נותן לי להוציא גרוש, ומוטי יודע כמה פעמים באים אליו ואומרים לו, תעשה משהו כי הרשות מקומית הטילה וטו.
זבולון אורלב: אולי אפילו לבקש ממחלקת המחקר להיכנס לעניין הזה.
זבולון אורלב: אפשר לקבל נתונים לפי מקומות המגורים של הילדים ולראות למי מסדרים מקומות ולמי לא מסדרים, אם אני אעשה כזאת בדיקה.
זבולון אורלב: אני אקח את הילדים המאושפזים, לפי רשויות מקומיות.
מוטי וינטר: תראה, אתה לא כל כך תמצא, כי בסופו של דבר המקרי קיצון, אני חותם עליהם.
זבולון אורלב: מי מממן?
מוטי וינטר: עזוב, אל תשאל אותי.
זבולון אורלב: אני כן שואל אותך, סליחה.
מוטי וינטר: המדינה מממנת וגם אנחנו מחייבים אותה.
מוטי וינטר: אני אומר, יש בעיה עם החשבים.
מוטי וינטר: אתה מבין, המדינה פעם אחת מדברת על יעילות, ממנה חשב מלווה והוא יושב על הרשות ומנסה לחסוך כל גרוש.
זבולון אורלב: אז לכן אמרתי, יש לכולכם סמכויות.
זבולון אורלב: אני יודע שאני גם כשר רווחה בזמנו הוריתי לעשות קיזוזים לשתי רשויות מקומיות.
זבולון אורלב: זה חלק מהתשובה.
מוטי וינטר: מה שקורה הוא, שהמציאות היא כזאת שמונעים בכלל להביא את המקרה.
זבולון אורלב: אם נדע, ופה אגב ד"ר רגולסקי, אני מבקש שתעביר מסר לחבריך, שלדעתי אם משרד הרווחה ואם אנחנו נדע על כאלה דברים, נטפל בזה, אבל אני מקווה שגם אתם, אין גם ביניכם קשר שתיקה.
זבולון אורלב: צריכים לחשוף את הדברים האלה.
זבולון אורלב: דבר נוראי, דבר לא אנושי.
זבולון אורלב: אתה מודע יותר ממני לנזק שיש לילד שהוא מאושפז שלא לצורך, ואם זה בגלל אתה חושב, או יש לך יסוד לחשוב שזה בגלל שיקול זר של הרשות המקומית של הוצאה כספית, צריך להביא את הדבר הזה לידיעה.
זבולון אורלב: זה דבר ברור.
זבולון אורלב: מאוד חשוב הדבר הזה, או להביא לידיעת המועצה לשלום הילד.
זבולון אורלב: יש לך מספיק גורמים פה במדינה שיודעים לקלוט כזאת ידיעה ולעשות משהו עם הידיעה הזאת.
יצחק קדמן: אם אפשר רק עוד חצי משפט, כי אני רוצה לשאול אותך, כדי שאתה תשאל גם אחרים.
יצחק קדמן: אני רוצה לעמוד לרגע לימינה של רשות מקומית דלה באמצעים.
יצחק קדמן: למה מדינת ישראל מחליטה שכל עוד הילד נמצא בנס ציונה או בבית חולים אחר, המדינה לוקחת אחריות גם למימון המלא של האשפוז שלו למרות מחירו, ולפתע כשהוא עובר למסגרת מאוד דומה, שהיא מסגרת פוסט אשפוזית ששייכת או למשרד הבריאות או למשרד הרווחה, אנחנו אומרים לרשות מקומית דלה באמצעים שפושטת רגל, אתם צריכים לשלם 25%, אגב, כמו עיר שיש לה שפע של משאבים.
יצחק קדמן: מה הצדק שיש בעניין הזה?
זבולון אורלב: היו ניסיונות לא רק במשרד הרווחה, אלא גם במשרד החינוך, לדיפרנציאציה בתמיכה של המדינה, בהשתתפות של המדינה בשירותים, בעיקר בחינוך וברווחה.
זבולון אורלב: עד כה מרכז שלטון המקומי עומד על הרגליים האחוריות למנוע את הדבר הזה.
זבולון אורלב: אני גם כשלתי כשר רווחה.
זבולון אורלב: זה היה חלק מרעיון שבזמנו עם המנכ"ל פרופסור גולדברגר, ניסינו לעשות הקצאה דיפרנציאלית.
זבולון אורלב: מה שעשינו בחינוך באופן חלקי, מה שעשינו בשירותי הדת.
זבולון אורלב: אני חושב שבסופו של דבר לא תהיה ברירה, אלא לעשות בהחלט את הדיפרנציאציה הזאת, ואולי שר הרווחה החדש יצליח יותר ממני בסוגיה הזאת.
זבולון אורלב: אני באמת לא חושב שעיריית רהט יכולה להעמיד משאבים כמו עיריית הרצליה.
זבולון אורלב: אני מודע לקשיים ולבעיות האלה.
זבולון אורלב: חברים, אם אין עוד בקשות לרשות דיבור, אני רוצה לסכם את הדיון ולומר שהנתונים המצביעים על כך שקיימים קטינים שמאושפזים שלא לצורך במחלקות פסיכיאטריות לנוער כתוצאה מאי ביצוע השמה חוץ ביתית, מדאיגים מאוד.
זבולון אורלב: הוועדה סבורה כי הנזק הרפואי לילד הוא מחייב התייחסות דחופה על מנת למנוע מצבים שכאלה.
זבולון אורלב: הוועדה רשמה לפניה את הדיווח של מנהל המחלקה לנוער במרכז לבריאות הנפש בבאר יעקב, שממנו עולה הצורך להעמיק את הידע המקצועי ולהדק את הקשר הבין משרדי כדי לתת מענה נכון לבעיה.
זבולון אורלב: הוועדה רשמה לפניה את הדיווח של מוטי וינטר וינטר, סמנכ"ל האגף לשירותים חברתיים במשרד הרווחה, לפיו בתוך פרק זמן של שבועות אחדים, יוציא המשרד מכרז לתוספת של 130 מקומות השמה חוץ ביתית פוסט אשפוזית, וכן גם מכרז נפרד למקומות לפוסט אשפוז של כל מיני תחלואה כפולה/מורכבת.
זבולון אורלב: הוועדה ציינה כי על פי הבנתה, יש למשרדי החינוך, הרווחה והבריאות סמכויות חוקיות כדי לתת מענה ראוי לבעיה, וקוראת למשרדים אלה שלא להסס ולהשתמש בסמכויותיהם החוקיות על מנת להבטיח שכל קטין שהסתיים אשפוזי, ימצא לו סידור בהשמה חוץ ביתית.
זבולון אורלב: הוועדה מבקשת ממר וינטר לדווח עד 3 חודשים, על ביצוע המכרזים ותוצאותיהם.
זבולון אורלב: המכרזים אמורים לצאת, הוועדה אמורה לקבל החלטה.
יצחק קדמן: לעניין משרד הבריאות, לחזק את שירותי בריאות הנפש הקהילתיים.
זבולון אורלב: הוועדה פונה למשרד הבריאות לחזק את שירותי בריאות הנפש בקהילה, על מנת לאפשר טיפול פוסט אשפוזי גם בתוך הקהילה.
זבולון אורלב: אנחנו פותחים את הישיבה.
זבולון אורלב: לאורחים שלנו, ברוכים הבאים.
זבולון אורלב: אנחנו מקדמים בברכה את תלמידי בית ספר 'ביאליק רוגוזין' מתל אביב שנעשה עליו סרט שבאנגלית נקרא Strangers No More.
זבולון אורלב: אפשר לתרגם את זה 'לא עוד זרים', זה אולי התרגום הטוב ביותר והסרט הזה, שהוא סרט תיעודי שאני מבין שהפדרציה היהודית בלוס אנג'לס יזמה אותו או מימנה אותו, זכה בפרס אוסקר, שהוא הפרס היוקרתי ביותר לסרטים כסרט תיעודי קצר ועניינו בתלמידים שהם ילדים למהגרי עבודה שנמצאים בדרום תל אביב.
זבולון אורלב: חשוב לנו לומר שבמסורת היהודית אנחנו אומרים שאם אבות אכלו בוסר שיני בנים לא צריכות לקהות, כלומר לא מנהלים חשבונות על גבם של ילדים אם יש איזה שהן טענות כלפי הורים.
זבולון אורלב: יש במדינת ישראל דיון נוקב באשר למהגרי עבודה ובעיקר אלה שאינם נמצאים ברשות ובסמכות ונמצאים כאן שלא בהיתר, אבל אנחנו סבורים באופן עקרוני שצריך להפריד את סוגיית הילדים מסוגיית הדיון שדורשי עבודה שאין להם רשות להיות כאן במדינת ישראל לא צריכים להיות כאן, במדינת ישראל.
זבולון אורלב: כל עוד הילדים נמצאים כאן במדינת ישראל, הם זכאים וחובתה של המדינה והחברה להעניק להם את השירותים הדרושים להתפתחותם, כמו שירותי חינוך, כמו שירותי בריאות, כיוון שילד הוא ילד וילד צריך לקבל את הסיוע ואת העזרה.
זבולון אורלב: את הפוליטיקה אנחנו משאירים מחוץ לחדר הזה, כיוון שאנחנו עוסקים בזכויותיהם של ילדים, וכפי שאנחנו היינו רוצים שילדים בכל העולם יוכלו לגדול בביטחון ובשלווה, תוך מיצוי יכולות ההתפתחות שלהם, כך גם מדינת ישראל והעם היהודי שידע סבל רב במשך אלפיים שנה של רדיפות קשות, פוגרומים ואף השואה, שנהרגו בה כמיליון וחצי ילדים, יודע לגלות את הרגישות בכל מה שקשור במתן השירותים לילדים שהם בוודאי בשום פנים ואופן לא חטאו ולא עוו ולא פשעו ואין שום סיבה לנהל על גבם איזה שהוא מאבק.
זבולון אורלב: אני חושב שבית ספר 'ביאליק רוגוזין' יכול להתגאות בהישגים שלו.
זבולון אורלב: נמצאת איתנו גם מנהלת בית הספר, גב' קארן טל, ונמצאים איתנו כמובן גם תלמידים רבים וברוכים הבאים.
זבולון אורלב: אנחנו נקרין את הסרט ולאחר מכן נפתח בדיון.
זבולון אורלב: שוב, ברוכים הבאים, בבקשה, להתחיל בהקרנה.
זבולון אורלב: (הקרנת הסרט).
זבולון אורלב: אנחנו נמשיך בדברים על הסרט, על מה שמתרחש בבית הספר ואולי קודם כל ניתן למשרד החינוך לתת סקירה קצרה על הטיפול.
זבולון אורלב: אגב, לפי הנתונים שנמסרו לנו בבית ספר 'ביאליק רוגוזין' יש 824 תלמידים, מתוכם 382 ילדי מהגרי עבודה שמעמדם מתברר בתקופה זו.
זבולון אורלב: על פי נספח מספר 1 מעמדם של 262 תלמידים יוסדר וכ-120 תלמידים יגורשו.
זבולון אורלב: אוכלוסיית התלמידים מגוונת, 48 ארצות מוצא, בבית הספר יש 247 ישראלים, 120 מהגרי עבודה מועמדים לגירוש, 262 מהגרי עבודה שמעמדם יוסדר ככל הנראה, 54 ערבים ישראליים ועוד 92 פליטי סודן, דרפור ואריתריאה.
זבולון אורלב: זו תמונת המצב של בית הספר.
זבולון אורלב: משרד החינוך, סגן מנהל המחוז, משה, בבקשה.
משה הרשקוביץ: אדוני היושב ראש, אנחנו עושים ככל יכולתנו לאפשר לילדים האלה לקבל את כל אשר הם צריכים, אנחנו רואים בהם ילדים שווים, אנחנו חושבים שצריך לתת להם, כך חושב משרד החינוך, כמו לכל ילד, אולי אף למעלה מזה.
משה הרשקוביץ: אנחנו משתדלים שכל יחידה ויחידה, ונתנו פה מספר דוגמאות, יאפשרו ויתרמו לבית הספר כמה שיותר שעות וכמה שיותר משאבים.
משה הרשקוביץ: לדוגמה אפשרנו שלוש כיתות מב"ר, מב"ר זה מסלול בגרות רגילה, ששם השעות הן רבות לילדים, כולל 40 שעות של חיזוק.
משה הרשקוביץ: כך גם כיתות אתגר, ששם בכיתה לומדים עד 25 ילדים ושלוש שעות לכל ילד, פלוס 50 שעות חיזוק לחזק את הילדים.
משה הרשקוביץ: הוספנו לכך גם 150 שעות מתקן מנהלת המחוז.
משה הרשקוביץ: כך גם בחברה ונוער, מינהל חברה ונוער תורמים לשם מדריכים ועושים ככל שביכולתם שהכל יהיה כראוי והתלמידים יקבלו ככל שאפשר.
משה הרשקוביץ: אנחנו גאים בבית הספר הזה, אנחנו גאים במנהלת שיודעת לאגם משאבים, אנחנו דואגים ועושים הכל כדי לתת משאבים, אנחנו מעבירים חלק דרך עיריית תל אביב וחלק זה לחינוך העל יסודי, תראו שאנחנו מעבירים כספים מדי חודש עבור המשכורות של המורים, אנחנו עושים הכל וככל שניתן כדי לתת לבית הספר ככל שאפשר, שכל ילד שם יקודם ויגיע לאן שהוא יכול להגיע והרי הוא יכול ככל ילד בישראל.
זבולון אורלב: אני מבין שהסרט צייר או נתן תמונה בחלק היותר אופטימי, החלק היותר חיובי של תמונת המצב בבית הספר, אבל אני מבין שיש גם בעיות.
זבולון אורלב: אני מציע שהמנהלת, תדברי עכשיו על הסרט שלא רואים.
טל קארן: אני בראש ובראשונה נרגשת ומאוד שמחה על האכסניה ועל הפתיחות, כי אני חושבת שאנחנו מהווים שגרירים לא רק של העיר תל אביב המופלאה שאנחנו עובדים בשיתוף פעולה מדהים, הן עם עיריית תל אביב והן עם משרד החינוך.
טל קארן: אנחנו גם מועמדים לפרס החינוך הארצי בזכות, בראש ובראשונה, ההישגים הפדגוגיים, עשינו קפיצת מדרגה בשש שנים משיעור של 28% זכאות לבגרות ל-72%, כך שכשניתנת ההזדמנות לילדים ועם צוות שצריך לקשור לכל ראש של כל מורה ומורה כתר על המחויבות ועל תחושת השליחות.
טל קארן: ..
טל קארן: אותו דבר לגבי השיעור של המתגייסים לצה"ל, משיעור של 26%, שהיינו לפני שש שנים, היום אנחנו עומדים בשיעור של 79%, כי לצד כל הנתינה לילדים אנחנו מלמדים אותם גם פרק בחובות ובפרק של לתת בחזרה.
טל קארן: צריך להבין שאילולא המעגל של השותפים המופלאים שיושבים כאן, הן מימיני, מרטין קרפ, המנהל של השותפות תל אביב-לוס אנג'לס, הארגונים החברתיים ---
זבולון אורלב: הפדרציה היהודית בלוס אנג'לס.
טל קארן: הפדרציה היהודית, הארגונים החברתיים, המוקד לסיוע לעובדים זרים וכולי, ארגון מסילה, לא היינו יכולים לתת את אותה מעטפת ואת אותם מענים לצרכים הייחודיים.
זבולון אורלב: ואחרי יחסי הציבור, עכשיו לבעיות.
טל קארן: לא, זה לא עניין של יחסי ציבור.
טל קארן: אני מדברת מהמקום הכי כן והכי אמיתי של הלב ולדעת גם להגיד מלה טובה ולהוקיר את האנשים שצועדים איתנו.
טל קארן: אנחנו תמיד היינו לא על מנת לקבל פרס וכשעלה הרעיון, דרך גברת לין אריסון, שהגיעה לבית הספר, לא ידענו שזה מוביל לסרט דוקומנטרי, לא ידענו שיגיע צוות צילום וישהה שנה ומחצה, כל פעם לפרקי זמן של עשרה ימים, אי אפשר לשים מסכה, מצלמים את כל ה-800 פלוס הילדים ומדרך הטבע הסרט בוחר להתמקד במספר דמויות.
טל קארן: היכן נמצאים הקשיים?
טל קארן: כאשת חינוך אני אמונה בראש ובראשונה, על פי המחויבות המוסרית שלי, למושג של מוגנות.
טל קארן: מה זה מוגנות?
טל קארן: בדרך כלל מנהל מבין במושג של לאפשר אקלים מיטבי, של דרך ארץ קדמה לתורה, אפס סובלנות לאלימות, בין אם מילולית, בין אם פיזית, אבל כשבוקר אחר בוקר נעמדים בשער בית הספר כמות כל כך גדולה של ילדים על לא עוול בכפם, כפי שאמרת בראשית הדברים שלך, והאדמה רועדת להם תחת הרגליים וילד מן המניין לא שואל את עצמו האם מחר בבוקר אני גר באותה כתובת, או אם יגרשו אותי, צריך להבין שבהוויה ההתפתחותית של הילד, וקטונתי, אני לא פסיכולוגית, אני אשת חינוך, אבל צריך להבין את תחושת הפחד, את חוסר היכולת לבנות את ההווה ואת העתיד שלך, וזאת הקריאה שלי, בהמשך לדברים של שר החינוך.
טל קארן: בזהות השלי אני יהודייה וישראלית, אני רוצה לשמור על הצביון הייחודי של המדינה שלנו, הגיע הזמן שיתיישבו לקבוע מדיניות קוהרנטית חד משמעית לגבי הסוגיה כבדת המשקל, בין של מהגרי עבודה ובין של הפליטים, אבל לא יעלה על הדעת שמזה שלוש שנים דנים אין ספור פעמים בסוגיה של ה-1,200 ילדים שמתוכם, אני, כאמא לילדים, איך בתוך בית הספר אני יכולה להצביע ולהגיד 'אנג'ל, המעמד שלך מוסדר, גגה, אתה בסדר, עלא, אתה בסדר, אבל את ואתה אמורים להיות מגורשים'.
טל קארן: וזאת הקריאה שלנו וזאת הקריאה שלנו אליך, אדוני, מהמקום של זכויות הילדים, לבוא ולהגיד 'יש לנו קריטריון נהיר', כמו שאמר שר החינוך, אותם הילדים שמערכת החינוך החליטה לתת להם הזדמנות אמיתית לחינוך והם נכנסו לבתי ספר ישראליים ממלכתיים, ואני מחנכת לזהות ישראלית, זה מה שאני יודעת לעשות, מתוקף היותי מחנכת במדינת ישראל, ונסיר את הסוגיה הזאת מסדר היום, נקבע את המעמד שלהם, לא נעשה בינם באותו מוסד חינוכי איפה ואיפה, ומכאן ואילך אנחנו נגזור מדיניות כוללת.
טל קארן: לפני שבועיים קיבלנו איזה שהוא חמצן, שוב, עד הקיץ, משר הפנים, בגיבוי של ראש הממשלה.
טל קארן: מה יהיה שוב בחופשת הקיץ?
טל קארן: היא מתדפקת על פתחנו ואי הוודאות הזאת יוצרת חרדה.
טל קארן: אלה תופעות שילדים בני 10 חוזרים להרטיב במכנסיים, אלה תופעות של חוסר יכולת להתרכז בלמידה, זה בכי מתפרץ, זה לפעמים התפרצויות לא פשוטות וזה היכולת של הצוות, בתמיכה של היועצות, בתמיכה שאנחנו מקבלים הן ממשרד החינוך, הן מעיריית תל אביב, שפ"י וכולי, להנגיש גם שירותים רגשיים.