GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
צביה אלגלי: הבחור הזה הוא בחור בן 25, אני בהחלט יכולה להיות אמא שלו ואני באמת אמא של חבר מאוד טוב שלו ואלה הדברים שכתבתי לו באישי ואני חושבת שזה מעיד יותר מכל סיפור על איך אפשר לעזור דרך האינטרנט, ולשם אנחנו מכוונים באיגוד האינטרנט, בדיוק למקומות האלה.
צביה אלגלי: אני אתן עוד דוגמה קטנה מתוך הספר הזה, שאני מאוד ממליצה, אין לי תמלוגים ממנו, אבל הוא כתוב בשפה פשוטה, הספר נקרא 'מחוברים' וכתוב כך: 'במקביל, הרשת החברתית יכולה גם להציל את חייהם של השייכים אליה.
צביה אלגלי: ב-14 למרץ 2002 תרמתי כליה לבעלה של חברתי הטובה ביותר', כותבת קטי בפורום באינטרנט שמתעד את חוויותיהם של תורמי איברים בחייהם.
צביה אלגלי: 'בקיץ הקודם.
צביה אלגלי: ..' וכולי וכולי.
צביה אלגלי: זו עוד דוגמה אחת.
זבולון אורלב: ונחזור לילדים עכשיו.
צביה אלגלי: עוד דוגמה של תנועת הנוער, מתוך תנועת הנוער, הבלוג של עומר קפלן.
צביה אלגלי: הוא שם פה קישור לכתבה שנער בן 19 התאבד לעיני עשרות צופים, אתר המאפשר וכולי וכולי, ואף אחד לא התערב.
צביה אלגלי: אנחנו פונים לדבר הזה ואנחנו פונים בדרך הזו וחיים הכט הרשה לנו להשתמש בצילום שלו 'מה אתם עושים?' מה אתם עושים כשקורה דבר כזה ומה אנחנו יכולים לעזור לכם, איגוד האינטרנט הישראלי, ואנחנו מדברים ברמה של אזרחות דיגיטלית, לא רק על הסכנות, לא רק על הטובות, אלא נורמות של התנהגות אחראית ומתאימה בשימוש בטכנולוגיה.
צביה אלגלי: אני לא ארחיב על הדבר הזה.
צביה אלגלי: אני רוצה לתת דוגמה ליוזמה שאנחנו שותפים בה והיא פיתוח של פעילויות.
צביה אלגלי: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה כמעט עם כל מי שיושב בחדר הזה ומי שלא, אני מקווה שזה יקרה.
צביה אלגלי: אני לא אתן את הרשימה, אבל זו דוגמה לפעילות שנקראת מחוברים, בתוך אתר 'על הגובה' והיא פעילות שמדמה רשת חברתית, מיועדת לילדים, לא חייבים ליווי של מבוגר.
צביה אלגלי: ילד נכנס פנימה והוא מתמודד עם רמזורים ירוקים ואדומים, איפה הוא יכול, איפה הוא לא יכול, איפה מסוכן לו וכולי.
צביה אלגלי: זה משחק שנקרא קווסט, הז'אנר הזה, והוא מתנסה בזה, ומתוך ההתנסות הוא לומד בעצם מה ההתנהגות שיכולה לעזור לו ומה יכול להזיק לו, כאשר אנחנו מדברים על הדרך להפיכת הילד לגולש אחראי.
צביה אלגלי: זה העולם של 'על הגובה', אתם מכירים אותו בוודאי.
צביה אלגלי: יש פה פעילות שנקראת 'מחוברים'.
צביה אלגלי: זו דוגמה למשהו שנעשה.
צביה אלגלי: אנחנו כמובן שותפים ליום הלאומי.
צביה אלגלי: אנחנו סייענו לתנועת בני עקיבא ועזרא לייצר חוברת הדרכה למדריכים.
צביה אלגלי: אנחנו מאוד מאמינים שצריך לפנות לנוער בנושאים האלה כי יש לו השפעה מאוד גדולה והוא מדבר בגובה העיניים.
צביה אלגלי: נכתבה חוברת הדרכה של פעילויות שאנחנו היינו שותפים לה ולהפצה שלה, והיא נמצאת ברשת ואפשר להוריד אותה וכל אחד יכול להשתמש בה, יש שם פעילויות יפהפיות.
צביה אלגלי: פותחה ערכה שנקראת 'נוכחות הורית', גם ברשת, יחד עם מכון אדלר ותמיכה של מייקרוסופט ישראל.
צביה אלגלי: הדבר הזה נמצא ברשת לכל אחד, כל מורה, כל מנחה, כל הורה יכול להשתמש בדבר הזה.
צביה אלגלי: יש פה סרטונים שהופקו ביחד, עם פעילויות, הכל מוכן לשימוש, כשמדמים ארבעה מצבים של מפגשים עם אנשים זרים ברשת---
זבולון אורלב: יש לכם אינדיקציה כמה נכנסו אל ההדרכות האלה?
צביה אלגלי: אני אוכל להעביר לכם מידע כזה.
צביה אלגלי: יש לנו, אנחנו סופרים כניסות.
זבולון אורלב: כי בעיניי המעורבות של ההורים היא קריטית.
צביה אלגלי: בוודאי.
צביה אלגלי: עשינו ואנחנו ממשיכים לעשות, יחד עם המשרד לביטחון פנים ועם משרד החינוך, פעילות בכל התחום של מצילה ועיר ללא אלימות.
צביה אלגלי: זו דוגמה לפעולה שנעשתה בנתניה ל-37,000 בתי אב, הגיעו עלונים להורים עם האמנה לגלישה בטוחה, נעשו שם פעולות ברמה של בית ספר להורים שנמצא ברשות ואנחנו הדרכנו את המדריכים שלהם והם עבדו בתוך בתי הספר.
צביה אלגלי: זו דוגמה לפעולה.
צביה אלגלי: רשות נוספת שלקחה על עצמה ועושה עבודה יפהפייה זו חולון, שמתוך יוזמה שנבנתה יחד עם השירות הפסיכולוגי הייעוצי, עם צוות שגב' שוש צימרמן עשתה, נולדה פעולה עם בני נוער.
צביה אלגלי: קבוצות מיקוד שערכנו בתוך העיר, שבע או שמונה קבוצות מיקוד, שנערכו בהנחיה של מנהל השפ"ח רפי, ושלי, ומנהלת המחקר שלהם, פגשנו בני נוער, שאלנו אותם שאלות, שאלנו איך הם שומרים על עצמם ועם זה אנחנו נלך לשטח כדי שהם ילמדו ילדים אחרים לשמור על עצמם.
צביה אלגלי: ישנן מועצות נוער שעושות עבודה.
צביה אלגלי: פונים אלינו, אנחנו בונים איתם את העבודה, הם עושים דיביי, הם עושים מפגשים בכיתות, הם עושים דברים בסגנון של פרויקט עמיתים, של נוער מדריך נוער.
צביה אלגלי: אנחנו מאוד שמחים לשיתוף פעולה עם כל רשות שפונה ועם כל אחד שפונה.
צביה אלגלי: אלה דוגמאות נוספות למה שאנחנו עושים.
צביה אלגלי: אנחנו עושים מיפוי של מה שקורה ביישוב ונכנסים, איפה שאפשר להדריך אנחנו---
זבולון אורלב: איפה הבעיות?
זבולון אורלב: איפה המחסומים?
זבולון אורלב: איפה הכשלים?
צביה אלגלי: מאוד קשה להביא הורים לשמוע את הדברים האלה וכל רעיון שיכול לבוא אנחנו נשמח---
אורית זוארץ: אני רק מבקשת לא להוריד את הזרקור מכל מה שקשור לקרבנות תקיפה מינית ברשת וקטינים ויש חשיבות מאוד גדולה, לא ראיתי אותם בין השותפים שלכם, בעבודה עם המוקד סיוע לנפגעי תקיפה מינית והדרכות של מורים ומורות וסמינריסטים וסמינריסטיות.
אורית זוארץ: בכל הדיונים שקיימנו היה שם איזה שהוא חלק שחסר באיתור וזיהוי אותם ילדים בכיתה, בגן, בבית הספר, בחטיבת הביניים וההיכרות של המאפיינים האלה יכולה מאוד לסייע גם בשיתוף פעולה.
זבולון אורלב: גב' ברנט, מהסתדרות הפסיכולוגים, בבקשה.
איריס ברנט: אני רוצה להרחיב על הסוגיה של המקום של ההורים בדיון הזה.
איריס ברנט: אני חושבת שאנחנו נמצאים בהתחלה של פיתוח תרבות של שיתוף הורים בתוך מערכת החינוך ויש מהלכים ודברים שנעשים בכיוון הזה, כמו למשל ההקמה של המועצה הציבורית להורים, שגם אני יושבת שם כנציגה של הסתדרות הפסיכולוגים.
איריס ברנט: הנוכחות של ההורים, כשמדובר בבעיות שקיימות ברשת החברתית, בהשמצות, בהטרדות של ילדים, הנוכחות של ההורים היא קריטית בשביל להוביל תהליך של לשקם את הילד שנפגע.
איריס ברנט: זה דבר שבאמת צריך להבין אותו, שההורה הוא חלק בלתי נפרד מכל התהליך הזה.
איריס ברנט: בעצם מה שקורה ברשת החברתית, שזה מרחב וירטואלי, הוא המשך של המרחב הפיזי שבו הילדים נמצאים ואנחנו יודעים שגם אחרי שההורים יודעים את הכללים איך להבהיר לילדים להגן על עצמם ברשת, גם אחרי שדיברו עם הילדים איך להגן על עצמם ברשת, עדיין ההשמצות, ההטרדות, החרם החברתי, הבושה של החשיפה לתכנים מיניים של ילדים, קיימת, למרות כל זה, ואז השאלה איך מתמודדים עם זה ומה עושים.
איריס ברנט: לצורך הדבר הזה צריך להתמודד עם התופעה הזאת בתוך בתי הספר אבל זה חייב לכלול את ההורים, משום שזה לא עניין התנהגותי של להוריד את המלים המסוימות האלה מהרשת, אלא זה עניין של איך אנחנו משקמים ובונים זהות של ילד שנפגע כתוצאה מהתהליכים האלה, איך אנחנו גם בונים, לא רק מגנים, לא רק גורמים שלא ימשיך להיות הרס, איך גם מגנים, ולהובלה הזאת צריך את ההורים.
איריס ברנט: אני חושבת שהפונקציה הכי חשובה זה הנציגות של הורים בבתי ספר.
איריס ברנט: אנחנו רגילים לראות את נציגות ועד ההורים של בית הספר בתור מן פונקציה כזאת שאמורה לספק כספים לבניית גג לבית ספר או משהו כזה.
איריס ברנט: זה קונספט שצריך לשנות אותו, צריך לראות בנציגות ההורים של בית הספר שיהיה בהם לא רק את ההורה שיודע להוביל ולגייס כספים, אלא גם הורה שיכול להיות מכוונן לתהליכים חברתיים ורגישים כאלה, ולראות בו שותף למנהל ושותף לצוות הפסיכולוגי להוביל את הדברים האלה.
איריס ברנט: זאת אומרת יש כאן איזה שהוא צורך בפיתוח של דיאלוג שרואים את ההורים בתור שותפים, לשקם ולבנות זהות מיטבית לילדים.
איריס ברנט: זה הבסיס של החשיבה שצריך לקדם אותו.
איריס ברנט: כיום ההורים נמצאים במצב כזה שכשהילד מוכפש ברשת החברתית, בעצם להורים יש שתי אפשרויות; או פייט או פלייט.
איריס ברנט: זאת אומרת הם יכולים או להגיד 'אוקי, אנחנו הולכים להרים כיסאות, שבית הספר יעשה משהו בקשר לזה', וזה מה שאני שומעת בקליניקה, או שההורים אומרים 'אוקי, מה אנחנו יכולים לעשות?
איריס ברנט: נלמד את הילדים שלנו להיות חזקים ולא להתייחס לזה'.
זבולון אורלב: או שהם לא יודעים בכלל.
איריס ברנט: כן, או שהם בכלל לא פונים לעזרה ולא יודעים ומתעלמים---
זבולון אורלב: לא, ההורים לא יודעים.
זבולון אורלב: לדעתי זה הרוב המכריע, שבכלל הם לא מודעים למה שקורה עם הילד שלהם ברשת.
איריס ברנט: נכון.
איריס ברנט: איך מכניסים את ההורים לסיפור, כדי שהם גם יהיו מודעים?
איריס ברנט: למשל אם אני אקח את המקרה הפרטי בבית הספר של הבן שלי?
איריס ברנט: לימדו את הילדים איך להשתמש באינטרנט בצורה בטוחה, יופי, ידעתי שהילד שלי עבר את זה בבית הספר?
איריס ברנט: לא.
איריס ברנט: חצי שנה אחרי זה הזמינו את ההורים לבוא לשמוע על כלים איך להגן על הילדים ברשת.
איריס ברנט: הילד שלי ידע שמזמינים את ההורים שלו?
איריס ברנט: הגיעו הורים?
איריס ברנט: לא, שניים-שלושה הורים הגיעו להרצאה.
איריס ברנט: זאת אומרת כל החשיבה היא לא חשיבה משתפת ודיאלוגית.
איריס ברנט: אם היו עושים פרויקט כזה שמסבירים לילדים ובאותו זמן שמסבירים לילדים גם מסבירים להורים ושולחים את הילדים לעשות איזה שהיא עבודה ביחד עם ההורים, היה לזה אימפקט הרבה יותר רציני ומשתף של כל הגורמים.
איריס ברנט: למשל אם היו מתחשבים בזמן של ההורים ולא מזמינים אותם להרצאה כי מתחשק למנהל והוא יכול ביום הזה והזה, אלא באספת ההורים של הילדים היו אומרים 'בהזדמנות הזאת אנחנו נביא הרצאה ונדבר עם ההורים'.
איריס ברנט: היו משלבים.
איריס ברנט: זאת אומרת יש כאן הרבה צורך לחשיבה איך אפשר לכלול את ההורים בתוך זה.
איריס ברנט: דבר נוסף, כללי זהב של שימוש בטוח באינטרנט, שיכול להוות שיחה משותפת לילדים ולהורים.
איריס ברנט: יכולים להינתן על כל דף אחד שיועבר דרך התלמיד להורים למשל.
איריס ברנט: זה יכול להיות בסיס לשיחה.
איריס ברנט: מדובר כאן בתרבות של פיתוח דיאלוג, של קונספט של שיתוף הורים עם ילדים ואני חושבת שצריך להוסיף גם את נציגות ההורים בסיפור הזה וגם להקנות את החשיבה הזאת.
זבולון אורלב: דר' דורית הולניק-שמש, חוקרת בתחום.
דורית הולניק שמש: דר' טליה היימן ואני מהאוניברסיטה הפתוחה, אנחנו באנו בדקה ה-90 אז אין לנו מצגת, אבל אני רוצה לספר מה אנחנו עושות.
זבולון אורלב: נורא מעניין אותי מה אתן עושות, אבל יותר מעניין אותי מה אתם רוצים ל---
דורית הולניק שמש: לא, בעניין הזה.
דורית הולניק שמש: אנחנו שייכות לקבוצת מחקר של האיחוד האירופי בנושא אלימות באינטרנט ומזה גזרנו בשלוש השנים האחרונות המון המון מחקרים.
דורית הולניק שמש: בארץ, חוץ מהרבה ידע שיש לנו ממה שקורה באירופה, ואנחנו גם רואות שזה די דומה למה שקורה פה, יש לנו גם קבוצה אוסטרלית שגם בהשוואה אליהם אנחנו עובדים ואנחנו, טליה ואני, חוקרות את מה שקורה בארץ.
זבולון אורלב: ולהלן הממצאים שלנו.
דורית הולניק שמש: יש לנו היום סדר גודל של אלף ומשהו---
זבולון אורלב: גברתי, ולהלן עיקרי דברייך.
דורית הולניק שמש: הם מחולקים אצלנו לקרבנות, תוקפים ועדים.
דורית הולניק שמש: בוא נגיד שאם אני מבינה אנחנו מתייחסים פה בעיקר לקרבנות ואין ספק שזה נמצא בעלייה.
דורית הולניק שמש: מחקר שעשינו לפני כמה חודשים הראה 6% של קרבנות מבין התלמידים, היום אנחנו רואות 16% של קרבנות מבין התלמידים.
דורית הולניק שמש: יש עלייה מאוד גדולה.
זבולון אורלב: אוהה.
זבולון אורלב: מה ההגדרה של קרבנות?
דורית הולניק שמש: אנחנו נותנים להם בשאלון 'האם נפגעת?
דורית הולניק שמש: ' 'האם אתה מכיר מישהו שנפגע?', 'איך נפגעת?
דורית הולניק שמש: '
זבולון אורלב: מה זה נפגע כשאת שואלת אותו 'האם נפגעת?
דורית הולניק שמש: יש לו שם הגדרה.
זבולון אורלב: מה ההגדרה של נפגע?
דורית הולניק שמש: העליבו אותך, חרמות, נאצות, קללות, פגיעות.
זבולון אורלב: אלימות מילולית.
דורית הולניק שמש: אלימות מילולית, אבל באמצעים הדיגיטליים.
דורית הולניק שמש: אנחנו מסבירים להם בהתחלה לגמרי על מה מדובר.
זבולון אורלב: 16% באיזה שכבת גיל?
דורית הולניק שמש: 12 עד 14, כשבמחקר הבא שלנו אנחנו רוצות גם לבדוק את זה---
בנימין פיינשטיין: בזמן בית הספר כמה אחוזים מהילדים נפגעים במהלך יום אחד?
דורית הולניק שמש: את זה בדיוק בדיוק לא בדקנו, אבל כל העניין של האלימות הדיגיטלית היא 24 שעות ביממה, היא דווקא פרצה את כל הגבולות, זה בית ספר וזה הולך איתו הביתה.
דורית הולניק שמש: בעצם בשום מקום הוא לא מרגיש מוגן, זו הבעיה העיקרית.
דורית הולניק שמש: באלימות פיזית, איפשהו אתה יכול לברוח הביתה, באלימות דיגיטלית אין לך הגנה והעניין הזה שאתה יכול לשבת---
בנימין פיינשטיין: אפשר לסגור את המחשב.
דורית הולניק שמש: אבל הם לא סוגרים את המחשב.
דורית הולניק שמש: לא, זה תמיד מה שאומרים, אבל הילדים לא סוגרים את המחשב, גם בגלל---
זבולון אורלב: אבל אם מחרימים אותו, אז הילדים האחרים לא סוגרים את המחשב.
זבולון אורלב: זה לא עוזר שהוא עוצם את העיניים.
דורית הולניק שמש: ככל שאתה מתוודע לבעיה, יותר אתה רואה את המורכבות שלה.
דורית הולניק שמש: מה שעוד בדקנו זה קצת השפעות על המצב החברתי ועל המצב הלימודי ועל המצב הרגשי.
דורית הולניק שמש: בקצרה, הכל נפגע.
דורית הולניק שמש: אני לא אכנס פה לפרטים מה בדיוק ואיזה משתנים בדקנו, אבל ראינו גם פגיעה בריכוז, גם קצת ירידה בלימודים, היעדרויות מבית ספר, העברנו שאלונים שקשורים גם במצבי רוח, תמיכה חברתית, דיכאון.
זבולון אורלב: האם את ראית את המצגת של משרד החינוך?
דורית הולניק שמש: כן.
זבולון אורלב: לדעתך יש משום מענה במצגת הזאת?
דורית הולניק שמש: משום מענה, אבל אני חושבת שיש עוד כיוון מאוד מעניין.
דורית הולניק שמש: אנחנו גם שותפות עכשיו בפרויקט שמערב את הילדים, שזה בעצם ילדים למען ילדים.
דורית הולניק שמש: זה סיפור נרחב, אבל זה פרויקט מאוד מעניין, שהילדים עצמם נכנסים לתוך עולם וירטואלי ויוצרים בעצמם אמצעים נגד האלימות.
דורית הולניק שמש: זאת אומרת מעורבות מלאה של הילדים, זה לא אנחנו אומרים לילדים מה לעשות ואנחנו באים מלמעלה ותעשו ככה ואל תעשו ככה ותתנתקו וזה, אלא משהו שהילדים יוצרים בעצמם.
דורית הולניק שמש: זה פרויקט מאוד ייחודי, מאוד ראשוני.
דורית הולניק שמש: לאנשי משרד החינוך, אנחנו כבר מעבירים את זה עכשיו בשני בתי ספר ומול כמה בתי ספר באירופה, והילדים עובדים ביחד, אז יש לכם ככה את היוקרה הזאת שהם עם מדינות אחרות.
זבולון אורלב: ועכשיו נעבור למשרד המשפטים, מר עמית אשכנזי.
עמית אשכנזי: תודה, אדוני ותודה על הדיון.
עמית אשכנזי: (מצגת): אני רוצה להסביר בקצרה מה אנחנו עושים.
עמית אשכנזי: אנחנו לא הופענו בגרסה הראשונה של מרכז המחקר והמידע אז אני מתחיל במלה על היחידה שלנו קודם כל.
עמית אשכנזי: נאמר פה שאין דין ואין דיין, אז אני רציתי להגיד, אנחנו, לפי חוק הגנת הפרטיות, הרשות שמפקחת על איסוף, עיבוד ושימוש במידע אישי.
עמית אשכנזי: זה תרשים ארגוני שלנו.
עמית אשכנזי: דיני הפרטיות בישראל נובעים מחוק היסוד ויש פרק א' ופרק ב' של רגולציה של עיבוד מידע ממוחשב ומה שחשוב להגיד, ההסדר הזה שפה אנחנו בקליפת אגוז מציגים אותו נולד בתקופה טכנולוגית לגמרי אחרת ואנחנו היום מסתכלים על היכולת להחיל אותו, ליישם אותו ולהפעיל אותו עם הרציונלים שלו על הסיטואציה החברתית שאנחנו מדברים.
עמית אשכנזי: וכרגיל, יש פה מפגש בין הטכנולוגיה לחברה לבין העקרונות של המשפט.
עמית אשכנזי: ההסדר נולד על בסיסי נתונים, בינתיים יש מחשבים אישיים---
זבולון אורלב: אנחנו מדברים על ילדים שהם לא ברי עונשין.
עמית אשכנזי: אני מיד מגיע לילדים, אני פשוט רציתי שיהיה בסיס משותף וכשאני אסביר את התפקיד שלי בדיון.
עמית אשכנזי: מה עוד עולה שהממוצע מבין לגבי רשת חברתית?
עמית אשכנזי: מה שהוא מבין זה שהרשת החברתית היא כלי שלו לתקשר עם החברים שלו ועם אנשים אחרים.
עמית אשכנזי: אנחנו הרבה פעמים מקבלים גם מן מייל כזה 'פלוני אלמוני רוצה שתהיה חבר שלו ברשת החברתית'.
עמית אשכנזי: מה שחשוב לדעת לגבי רשתות חברתיות ובכלל לגבי האינטרנט, ששירותים שבהם אתה מקבל משהו בחינם סביר להניח שאתה הוא המוצר או השירות.
עמית אשכנזי: כלומר מה בעצם המודל העסקי של פייסבוק?
עמית אשכנזי: פייסבוק משווקת פרופילים פרסומיים של אנשים והיא מעוניינת שכמה שיותר אנשים ישתמשו בתקשורת הזאת שנקראת פייסבוק.
עמית אשכנזי: רוצה לומר, כשאני מדבר עם מישהו באמצעות טלפון סלולרי אני משלם דמי מינוי.
עמית אשכנזי: כשאני מדבר עם אנשים אחרים באמצעות פייסבוק, אני משלם באמצעות המידע שאני מפיץ דרך פייסבוק.
עמית אשכנזי: הפערים האלה שיש לאנשים בגירים קיימים גם לגבי קטינים.
עמית אשכנזי: לקחנו פה דוגמה לפערי הבנה שיש לנו ויכוח בתוך הרשות שלנו.
עמית אשכנזי: מה הדבר הזה משקף?
עמית אשכנזי: הנה עמוד שפתחה מכבי.
עמית אשכנזי: כמובן שהשמטנו פה את התמונה ואת השם, בפייסבוק יש משהו שנקרא real name basis.
עמית אשכנזי: בשונה מהדור הקודם של האינטרנט שאתה אנונימי, אתה מיקי מאוס 1, 2, 3 ושואל שאלות בפורומים רפואיים ומקבל תשובה, פייסבוק מבוססת על real name basis.
עמית אשכנזי: ההחלטה הזאת היא החלטה עסקית של פייסבוק.
עמית אשכנזי: באופן כזה הם עושים יותר רווחים וגם הנציג המקומי שלהם, נענע 10 בישראל, אומר את זה בצורה גלויה; המודל העסקי שלי מבוסס על מידע אישי מזוהה.
עמית אשכנזי: מה חשבה אותה אמא כשהיא שאלה את השאלה הזאת בפייסבוק?
עמית אשכנזי: הרופא כבר היה יותר זהיר, הוא נותן לה תשובה פומבית אחת ונותן לה תשובה במסך 'שלחתי לכם הודעה אישית'.
עמית אשכנזי: מה השקף הזה מלמד אותנו?
עמית אשכנזי: הוא מלמד אותנו שאפשר לשים סימן שאלה על מידת ההבנה של אנשים בגירים לגבי מה קורה כשהם עושים אינטראקציות חברתיות ברשת חברתית.
עמית אשכנזי: הדברים האלה, לפי המחקרים שמצוטטים על ידי מרכז המחקר של הכנסת וגם על ידי מחקרים נוספים שלנו חמורים שבעתיים אצל ילדים.
עמית אשכנזי: הדבר הזה גם לא חדש במשפט הישראלי, כי המשפט הישראלי מגונן על ילדים, צריך הסכמה של ההורים, צריך הסכמה מדעת, אבל אנחנו רואים שיש איזה שהוא פער.
עמית אשכנזי: ההצעה שלנו היא להתחיל לסגור את הפער הזה.
עמית אשכנזי: הפער הזה שבין החוק החרות שמדבר בחוק הגנת הפרטיות על הצורך בהסכמה מדעת.
עמית אשכנזי: הסכמה מדעת זה ביטוי שהועתק מחוק זכויות החולה.
עמית אשכנזי: כלומר מישהו דמיין---
זבולון אורלב: הסכמה מדעת למה?
עמית אשכנזי: הסכמה מדעת לשימושים במידע.
זבולון אורלב: אנחנו עכשיו דנים על כך שילדים גולשים ברשת ומוצאים את עצמם נפגעים.
זבולון אורלב: תחבר אותי למה שאתה אומר.
זבולון אורלב: אני איבדתי כאן איזה שהוא קשר.
עמית אשכנזי: אז אני אסביר, תודה על השאלה.
עמית אשכנזי: בדרך כלל, כמו שעולה מהנייר של מרכז המחקר והמידע של הכנסת, החשיפה של המידע, הפגיעה המקוונת הקשה ביותר שילדים מתארים זה הפגיעה בשליטה שלהם במידע אודותם.
עמית אשכנזי: הם מספרים את המידע לבני כיתתם ולאחר מכן מסתבר שהמידע הזה מסתובב ונצבר ועובר בקשר לאנשים אחרים.
עמית אשכנזי: הם העלו תמונות מאירוע מסוים, תמונות שנועדו לפרסום לקהל מסוים ואחר כך נעשה בהם שימוש בהקשרים אחרים.
עמית אשכנזי: יש פער בין הציפיות של הגולש לבין מה שקורה בפועל.
עמית אשכנזי: חשיפת המידע היא בעצם התחנה הראשונה בתהליך הזה.
עמית אשכנזי: בשונה מהדיאלוג שמתנהל בתוך הכיתה ובין חברים בכיתה, דיאלוג שמתנהל ברשת החברתית כולו פומבי ויש תופעה של אובדן שליטה בדיאלוג הזה.
עמית אשכנזי: הקצה הקיצוני אלה התופעות שהמשטרה צריכה לטפל בהן, כשנעשה שימוש לרעה, אבל עוד הרבה לפני כן עולה שאלה של עצם קיום הדיאלוג הזה באופן הזה בפומבי.
עמית אשכנזי: מה שחשוב לומר פה זה שיש אינטרסים כלכליים ומסחריים שנועדו לעודד את הדיאלוג הזה.
עמית אשכנזי: אחד המותגים הפופולריים בפייסבוק הוא המותג שנקרא ביסלי.
עמית אשכנזי: תיכנס לעמוד שלנו בפייסבוק ויש שם שורה של דברים שקורים כתוצאה מכך.
עמית אשכנזי: כלומר זאת לא רשת נייטרלית, היא נועדה לעודד כמה שיותר דיבור, כמה שיותר חשיפה ואלה שמובילים בסופו של דבר לפגיעות שאתה מתאר.
עמית אשכנזי: זה בעצם הטיעון.
זבולון אורלב: אז מה הפער בין הדין החקוק לבין המציאות?
עמית אשכנזי: הפער בין הדין החקוק שלכאורה, ויש פסיקה על זה עוד מעיתוני הנוער, למשל היה ילד שסיפר לציבור על כך שהוא מאומץ וכמה שהאימוץ זה לא דבר נורא, בניגוד לדיני האימוץ, והדבר הזה פורסם באיזה שהוא עיתון.
עמית אשכנזי: הדין החקוק מחייב הסכמה מדעת או אוסר פרסום פרטים מסוימים על קטינים.
זבולון אורלב: כלומר ילד מאומץ אמר את מה שהוא אמר, אז מה?
זבולון אורלב: החוק לא חל עליו, מה אתה יכול לעשות?
עמית אשכנזי: החוק לא חל עליו אבל הפלטפורמה פרסמה את זה.
עמית אשכנזי: הפלטפורמה היא בעצם כלי שמפיץ את הנתונים האלה.
זבולון אורלב: אתה רוצה להטיל מגבלות על הפלטפורמה.
עמית אשכנזי: כן, על הפלטפורמה ועל המשתמשים המסחריים בה.
זבולון אורלב: מעניין, משרד המשפטים, טוב.
עמית אשכנזי: אני יודע שזה מעניין, אז אני מיד אשלים.
זבולון אורלב: לא, יש לי חוק של חשיפת פרטי מעוול, כמו שאתה יודע, ואני רק יודע מי מעכב אותי עכשיו בדיון.
בנימין פיינשטיין: יותר קל להפוך את הטנקים, נדמה לי.
עמית אשכנזי: זה לא הצד הזה של המשוואה.
זבולון אורלב: אני, אגב, חושש שהוא צודק מאוד.
זבולון אורלב: אני מדבר על אזרח, לא על משרד המשפטים כרגע.
זבולון אורלב: יש לנו ויכוחים עם חברי הכנסת בסוגיה של ההיררכיה בין ערכים, למשל בין חופש הביטוי, חופש הדיבור, לבין כבוד האדם.
זבולון אורלב: כבוד האדם לא תמיד הולך עם חופש הביטוי ואתה צריך לסדר את הדבר הזה.
זבולון אורלב: מה שאנחנו רואים זה שחופש הביטוי, זכות הקניין ועוד שורה של ערכים, כפי שאנחנו רואים את זה בהצעות החוק, שגוברות על כבוד האדם, בשעה שאני למשל שייך לבני אדם, אזרחי מדינת ישראל, שחושבים שכבוד האדם הוא הערך שצריך להיות המוביל, ואם ערך האדם יש בו פגיעות, אז לא נורא שאני אפגע קצת בחופש הביטוי של החבר שלי.
זבולון אורלב: קח את חוק לשון הרע.
זבולון אורלב: גם חוק לשון הרע אומר 'ברגע שאתה פוגע בכבוד האדם, אתה צריך לשלם', הוא עבר עברה וכדומה.
זבולון אורלב: אני שמח על הגישה הזאת.
עמית אשכנזי: אני רוצה לחדד את הנקודה.
זבולון אורלב: אתה מדבר עכשיו בשם משרד המשפטים.
עמית אשכנזי: אני מדבר בשם הרשות למשפט וטכנולוגיה.
זבולון אורלב: אה.
עמית אשכנזי: אנחנו כמובן כפופים להנחיות היועץ המשפטי לממשלה.
זבולון אורלב: כלומר אתם לא חלק מייעוץ וחקיקה.
עמית אשכנזי: אבל בשונה, בהמשך לשאלה שלך, אנחנו באים לדיון הזה---
זבולון אורלב: אני לא יודע אם כל אלה שמחייכים מבינים מה שאמרתי.
זבולון אורלב: יש גם במשרד המשפטים אגפים שונים.
עמית אשכנזי: יש היררכיה.
זבולון אורלב: זה לא רק היררכיה, זה גם אגפים שונים.
זבולון אורלב: גם הסנגוריה הציבורית היא חלק ממשרד המשפטים.
זבולון אורלב: בסוף בסוף בסוף יש עמדה שהשר צריך לבטא אותה וראינו גם השבוע ביום ראשון בוועדת השרים לחקיקה שיש דעות שונות, גם בין המשרד לבין השר.
עמית אשכנזי: אני רוצה לחדד את הנקודה האחרונה שדובר עליה.
עמית אשכנזי: אנחנו כרגע לא מדברים על הנושא המאוד חשוב של חופש הביטוי באינטרנט, שאנשים ניסו ולא הצליחו למנוע חשיפה של פרסום של תכנים---
זבולון אורלב: את מבינה מה שהוא אומר על הפער החקוק?
זבולון אורלב: גב' מירב ישראלי, היועצת המשפטית שלנו, ויכול להיות שכתוצאה מהדיון הזה עוד תיוולד הצעת חוק פרטית, כדי לצמצם את הפער.
עמית אשכנזי: אז אני אגיד על זה כמה מלים.
עמית אשכנזי: קודם כל, על מה אנחנו מדברים?
זבולון אורלב: דר' פרץ כבר בכוננות.
זבולון אורלב: אמרתי הצעת חוק והוא נכנס לכוננות.
עמית אשכנזי: הפער שאנחנו מדברים עליו, בהמשך להערה של האזרח על הטנקים, הוא הפער הבא; אם אני מציב עכשיו דוכן בקניון ואוסף מידע על ילדים ואחר כך מפרסם את המידע הזה, ברור שדיני הפרטיות בישראל, מה שהם לא יהיו, אני קיצרתי, חלים עליו.
עמית אשכנזי: אותו דבר גם ברור אם אני עושה את זה באמצעות האינטרנט, בעברית, בישראל, שרתים בישראל, הפעילות העסקית שלי בישראל.
עמית אשכנזי: אותו דבר.
עמית אשכנזי: אותו גוף עסקי בדיוק עושה את הפעילות הזאת באמצעות הרשת החברתית שנקראת פייסבוק, למה?
עמית אשכנזי: כי זה טוב מאוד שיווקית.
עמית אשכנזי: יש לו מזה הרבה מאוד יתרונות שקשורים ברשת החברתית שנקראת פייסבוק.
עמית אשכנזי: המסר שלנו, ולהפתעתנו חלק מהעסקים הגדולים שדיברנו איתם הופתעו מהמסר וככה אני מבין גם את ההערה על הטנקים, הופתעו מזה, 'סליחה, פייסבוק זה מהאינטרנט, זה משהו אחר, זה לא...', אז אנחנו קודם כל אומרים 'זה לא'.
עמית אשכנזי: זה המסר הראשון שלנו.
עמית אשכנזי: המסר השני קשור לשאלה ששאלת על מה עשיתם וזו הסיבה השנייה שאני פה.
עמית אשכנזי: אנחנו בתחילת השנה פרסמנו נייר עמדה עם עקרונות, עקרונות אפילו הייתי אומר מפורטים, כי רצינו לעורר דיון ציבורי על השאלה של סגירת הפער הזה והמטרה שלנו היא באמת שאנשים ישימו לב שיש כזה נייר.
עמית אשכנזי: כשמרכז המחקר והמידע לא שם לב לנייר, אני הייתי מאוד מוטרד כי אם מחלקת המחקר של הכנסת לא שמה לב אז יש לנו בעיה קשה.
עמית אשכנזי: אז אני מודה לך על ההזדמנות להציג את זה ובנייר אנחנו מנסים למצוא פתרונות מעשיים לגשר על הפער שבין הדין החקוק לבין המציאות בשטח.
עמית אשכנזי: לבסוף ברור לחלוטין שחלק משמעותי מהפתרון לא בא בחינוך של הספקים הישראליים, למרות שזה התפקיד הסטטוטורי שלנו, אלא בהעלאת המודעות של ההורים והילדים ובקשר לנושא הזה היינו בקשר עם משרד החינוך ומשרד הרווחה, לצערי לא עם הגופים פה, אבל פנינו למנהל הכללי ואנחנו נמשיך להיות בקשר בעקבות הדיון הזה, כי זה המפתח.
זבולון אורלב: תודה רבה לך, השכלת אותנו.
זבולון אורלב: זה גם מאוד מעניין כי האמת היא שכשאני התכוננתי לדיון לא חשבתי שיש היבטים משפטיים, כי סברתי שמשרד המשפטים לא יסכים לפגוע בחופש הביטוי והוא לקח את המצב הזה כמציאות וההתגוננות צריכה להיות דרך החינוך של הילדים, הדרכת ההורים וכדומה, אבל אני שמח שיש גם היבט כזה ואנחנו בהחלט נבחן את האפשרות לאיזה שהיא הצעה של חקיקה שבאמת תגביל את העניין הזה.
זבולון אורלב: אנחנו נעבור לדר' מירה פוירשטיין.
מירה פוירשטיין: אני עד לפני שנה שימשתי כראש החוג לתקשורת במכללה האקדמית לחינוך אורנים בקרית טבעון ואני מאוד שמחה לשמוע את התכנית רחבת ההיקף של משרד החינוך שמראה באמת איזה סוג של התמודדות ורצון באמת לענות על כל דרגות החופש שנוצרו פה בסביבה הדיגיטלית החדשה ועוד כל מיני דברים שהייתי רוצה להגיב עליהם אבל אני אתמקד יותר במה שהכנתי.
מירה פוירשטיין: ושוב, מתוך ההתראה המאוחרת אני לא הכנתי מצגת, אבל הכנתי כמה דברים מוסדרים שהייתי רוצה לקרוא אותם ואני אעשה את זה ממש בקיצור.
מירה פוירשטיין: אני מזה 20 שנה עוסקת במחקר שעוסק בקשר בין ילדים, מדיה וחשיבה ביקורתית של ילדים ונוער ואני רוצה לפתוח את הדברים שלי בממצאי מחקר אחרון שנערך על הרגלי הצריכה החדשותיים של תלמידי כיתות ט' וי"א במחוז חיפה והצפון שנערך במאי 2010 בשיתוף עם דר' אריק קיזר, מטעם המחלקה למחקר, והממצאים נוגעים גם לרשתות החברתיות באינטרנט ואני אתמקד בחלק הזה, כי זה הדיון שלנו פה היום.
מירה פוירשטיין: אז קודם כל האינטרנט נמצא כמדיום המועדף על בני נוער, וזה לא חדש, 77.11%.
מירה פוירשטיין: אחריו מעדיפים בני הנוער, שימו לב, 73.25% מעדיפים להיפגש עם חברים.
מירה פוירשטיין: 63% מעדיפים את הטלוויזיה.
מירה פוירשטיין: זאת אומרת אם הטלוויזיה היתה פעם במקום ראשון, היא ירדה למקום השלישי.
מירה פוירשטיין: רשתות חברתיות הן התוכן המועדף, 79.27%.
מירה פוירשטיין: בתוכן משחקים 72.5% במשחקי מחשב, 57% גולשים בתכנים שעוסקים בבידור, ו-38.6% עוסקים בחדשות ואקטואליה.
מירה פוירשטיין: בנות צורכות יותר רשת חברתית באופן מובהק, 86% לעומת 72% בנים.
מירה פוירשטיין: השימושים גם ברשת החברתית שונים בין בנים ובנות, גם בצורה מובהקת.
מירה פוירשטיין: הבנות נעזרות במידע שימושי כמו נסיעות, בריאות, רפואה, בילויים, 37%, יותר מבנים שהם רק 23%.
מירה פוירשטיין: ככל שיש עלייה בגיל, כלומר מ-14 עד 18, יש פנייה למידע שימושי יותר ויש פה גם כן הבדלים מובהקים בין כיתה ט' לכיתה י"א.
מירה פוירשטיין: כיתות ט' מעדיפות יותר תכניות בידור, 63%, לעומת כיתות י"א 52%.
מירה פוירשטיין: סך הכל המדגם היה 412, מתוך 247 תלמידים שלא צורכים בכלל חדשות ואקטואליה בשום ערוץ, 79% מהם מבלים ברשתות חברתיות.
מירה פוירשטיין: מתוך 154, מאלה שצורכים חדשות ואקטואליה, שזה מעניין אותם, 81% מבלים ברשתות חברתיות.
מירה פוירשטיין: אין ספק שהמחקר מבליט את מרכזיות האינטרנט ומשרטט שינויים בתרבות שלנו, במיוחד של מתבגרים, ועמן שאלות חשובות שדורשות התמודדות אמיתית ומיידית ופה אני רוצה להציג נקודה אחרת, מכל מה שעלה בדיון שלנו מתחילתו.