GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זו כבר בעיה אחרת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לדעתי, זו לא רומנטיקה שילדים צריכים ללמוד מנשיקה שיש אהבה, גם לא בגיל כזה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה לשאול אותך, איך אתם מתייחסים למקום בו הילדים משפיעים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אנחנו כל הזמן מדברים על כך שילדים משתתפים בתוכניות ריאליטי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני הגעתי באיחור, ואני לא יודעת אם דיברתם על ילדים שצופים בתוכניות ריאליטי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני חושבת, שזה הרבה יותר חמור.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רואה באמנה שמדובר על ליווי פסיכולוגי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מצד אחד זה מאוד יפה, אבל מצד שני זה מלחיץ שצריך לתת ליווי פסיכולוגי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כדאי לדבר על כמה אתם מנסים למשוך את הילדים לראות את התוכניות האלה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לדעתי, יש לזה משמעות הרבה יותר גדולה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתם אמנם מממנים את הפסיכולוגים שאתם נותנים לאותו ילד שמשתתף, אבל אחרי זה הרבה הורים צריכים לשלם עבור טיפול לעצמם כאשר ילדים בני 15 מתנהגים אליהם כמו שרואים בתוכנית "כאן גרים בכיף".
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה לדעת, אם את נותנת לזה את הדעת.
קרני זיו: אני אעשה הפרדה בין הרבה דברים שנכנסו לסל אחד.
קרני זיו: התוכנית "כאן גרים בכיף" היא סיטקום כתוב, מתורגם חלקו מסדרה קנדית, וחלק זה פרקים נוספים שאנחנו הוספנו.
קרני זיו: זה לא קשור לדיוננו בעניינן הריאליטי, אבל אני אשמח לענות.
קרני זיו: ברור לגמרי לילדים הצופים, שזה ז'אנר כתוב עם שחקנים.
קרני זיו: אפשר להתווכח על הטעם, אם זה מצחיק או לא מצחיק, אם כאשר סיטקום מציג תמונת מצב שבה – כמו שלצערנו או לשמחתנו רבים מאיתנו מגדלים בבית - ילדים לא מאוד מחונכים, חלקם חצופים, חלקם מרגיזים אותנו, ההורים מתחמנים לעתים את הילדים שלהם וכו'.
קרני זיו: בעייני, זו סדרה קומית ראויה, טובה, מציבה מראה.
קרני זיו: אני רואה אותה עם הילדים שלי בשמחה מאוד גדולה.
קרני זיו: בעייני, היא מעוררת שיחה – ואני לא אשתמש במילה דיון, כדי שלא נגזים – יש על מה לדבר, היא משקפת תמונת מציאות, שאולי לנו כהורים לא מאוד נוח לראות אותה, אבל אם נסתכל הצידה, לא בבית שלנו, חלילה, אבל אצל השכנים שלנו, זה די דומה.
קרני זיו: אני מוכנה לקבל הערה וביקורת על הפרק הספציפי הזה, על העניין של פגיעה בציבור שכן צם.
קרני זיו: אני פתוחה לביקורת על פרקים ספציפית, אבל אני מרגישה לגמרי נוח עם הצגת הסדרה הזאת, בעיקר בגלל שהיא מראש מוצגת כסדרה בדיונית וקומית שזו האווירה שלה.
קרני זיו: קשה לי לשכנע לגבי טעם.
קרני זיו: אני יכולה לקבל ביקורת, שיש אנשים שמרגישים שיש שם דברים שיש בהם טעם נפגם.
קרני זיו: אני כמשדרת וכאמא מרגישה נוח.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אדוני היו"ר, כמו שאמרה קודמתי, כרגע אנחנו מדברים על ריאליטי, אבל אני בהחלט חושבת שכדאי לקיים דיון לא רק על הילדים שמשתתפים אלא על הילדים שמסתכלים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני לא מקבלת את התשובה שלך, קרן.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ילדים בני 10 שרואים את הסדרה ונהנים ממנה, עדיין לא יודעים לעשות הבחנה בין סיטקום לבין החיים האמיתיים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני חושבת, ש זה גם דיון שכדאי לערוך.
מג'ד ביאדסה: יש הרה דרכים לעשות הסחת דעת לילדים קטינים ולהורים: כאילו זה יעזור להיות מפורסם בעתיד.
מג'ד ביאדסה: תמיד ברשויות הרייטינג הוא בשורה הראשונה ולא זכויות הילד.
מג'ד ביאדסה: אני מבקש מיו"ר הוועדה לחוקק את האמנה הזאת.
פארה חודורוב: היות והובנתי לא נכון, אני רוצה לתקן.
פארה חודורוב: דעתי מאוד חיובית על ערוץ הילדים.
פארה חודורוב: התייחסתי רק לאייטם הספציפי.
פארה חודורוב: אם כבר מתרקמת סוג של אמנה כזו, שהיא מבורכת בהחלט והיא צעד קדימה בהסדרת הנושא ומדובר בילדים ובני נוער, אולי אפשר לשתף ילדים ובני נוער בדיונים האלה, ולתת להם מקום להביע את דעתם ולא רק שידברו עליהם, יקבעו להם ויחוקקו להם.
פארה חודורוב: ישבו כאן מיטב בני הנוער של ישראל.
פארה חודורוב: הם בעלי דעה, הם בעלי כבוד עצמי, ואני חושבת שהם יכולים לייצג את עצמם לא פחות טוב מאשר אנחנו כמבוגרים וכמחוקקים.
פארה חודורוב: נשמח מאוד אם תתקבל החלטה בנושא.
לילי הלפרין: אם אפשר גם, להביא לישיבות של הכנסת ילדים מהפריפריה החברתית והגיאוגרפית.
לילי הלפרין: אני יושבת פה בישיבות ורואה, שבאים ילדים נהדרים שנעים לנו לשמוע אותם, אבל לא תמיד זה משקף את ההוויה של בני נוער.
לילי הלפרין: מאוד חשוב להקפיד, מאיפה מביאים את הילדים.
יוסף נעים: אני תושב בת ים.
יוסף נעים: כאשר אנחנו היינו מסתכלים על ההורים, היינו מורידים את הראש ומכבדים אותם.
יוסף נעים: אני חושב שרצוי וצריך, שאחת לחודש או אחת לרבעון ניקח כיתה מסוימת בבית ספר מסוים ונקיים שם דיון על שתיים-שלוש תוכניות.
יוסף נעים: כך נדע איך מסתכלים על זה הילדים.
כרמל שאמה-הכהן: אני רוצה לסכם את הישיבה.
כרמל שאמה-הכהן: הוועדה מברכת על הכנת האמנה בנושא השתתפות ילדים בתוכניות טלוויזיה, וכמו כן ממליצה לשתפם בהכנת האמנה ובפיתוחה.
כרמל שאמה-הכהן: הוועדה מבקשת ממשרד המשפטים, לשתף פעולה עם משרד התמ"ת בבחינת התקנות מחדש, במיוחד הדברים אמורים לגבי עבודת הנוער התשנ"ט-1999, לבחון את ההגדרה של צילומים על מנת שתכלול גם את תוכניות הריאליטי, ולהציע ככל שנדרש תיקון בתקנות כך שלממונה על חוק העבדת הנוער יהיה כלי לאכיפת נושא שיתופם של תלמידים ובני נוער גם בתוכניות ריאליטי.
כרמל שאמה-הכהן: כמובן שאם יבואו הצעות חוק ממשלתיות בעניין הזה, הן יידונו בוועדה בקדימות.
כרמל שאמה-הכהן: גם חברי הוועדה מוזמים להעלות הצעות ורעיונות, כפי ששמעתי במהלך הדיון.
כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה, הישיבה נעולה.
זבולון אורלב: בוקר טוב לכולם, אני מתכבד לפתוח את הישיבה.
זבולון אורלב: אנו דנים היום בנושא נסיונות אובדניים והתאבדויות בקרב ילדים ובני נוער, כאשר המטרה היא לראות גם מה ניתן לעשות כדי לצמצם ככל האפשר.
זבולון אורלב: אומנם על פי המסמך שהוכן על ידי מחלקת המחקר והמידע של הכנסת, נמצאת איתנו כאן אתי וייסבלאי שהכינה את המסמך, אנחנו מדורגים במקום נמוך יחסית למדינות העולם, אבל אנחנו עם המוסר שלנו רוצים לצמצם ככל האפשר את התופעה הזאת.
זבולון אורלב: ניתן זכות ראשונים לבני הנוער.
זבולון אורלב: תציג את המסמך של בני הנוער, טלל בן לולו שהכינה את המסמך.
טלל בן לולו: שלום ובוקר טוב, אני טלל מירושלים, חברי הקבוצה שלי ואני למדנו על אובדנות בקרב ילדים ובני נוער.
טלל בן לולו: אתחיל משני סיפורים אישיים.
טלל בן לולו: בדצמבר 2010, נער בן חמש עשרה מכפר אדומים תלה את עצמו באמבטיה בבית הוריו.
טלל בן לולו: באותה שעה המחשב הפרטי שלו היה דלוק בדף הפייסבוק שלו ובו הופיעו משפטים קשים שמראים על דחייתו החברתית בקרב בני כיתתו, בין היתר, בשל גובהו הנמוך.
טלל בן לולו: בינוי 2010 ל.
טלל בן לולו: נערה בת עשר נמצא מתה בדירה מוזנחת בשכונת נחלאות בירושלים ליד גופת חברה ר.
טלל בן לולו: בן התשע עשרה.
טלל בן לולו: על רצפת החדר היו מפוזרים בקבוקונים של קוקאין סינתטי.
טלל בן לולו: האם יש סימנים מקדימים?
טלל בן לולו: אם כן, מה הם?
טלל בן לולו: מי יכול לראותם ומי יכול ויכול לעזור?
טלל בן לולו: בהרצאה זאת, נתמקד בשלוש סוגיות מרכזיות שהעסיקו אותנו לאחר שלמדנו על התופעה ועל הטיפול בה.
טלל בן לולו: נתחיל עם כמה מילים על החברה שלנו ובהמשך נסקור את ממדי התופעה וגורמיה ולבסוף נעלה את שלושת תחומי ההתמקדות שלטענו אינם מטופלים.
טלל בן לולו: אנו חיים כאן בחברה מערבית, חברה תחרותית ואינדיווידואלית שמטפחת השגיות.
טלל בן לולו: בכלי התקשורת ובפרסומים אנו רואים אנשים יפים, צעירים ומצליחים, המסרים מעודדים רכישת מוצרים כאמצעי לרכישת אושר והצלחה.
טלל בן לולו: מצבי רוח משתנים, עצב ושאלות של זהות לא זוכים ליחס, לא מיוצגים בכלי התקשורת ואין התייחסות חברתית לגבי ההתמודדות איתם.
טלל בן לולו: פרופסור ישראל אורבך זכרונו לברכה הקדיש את חייו לחקירת נושא האובדנות ומניעתו.
טלל בן לולו: הוא הגדיר התאבדות כפעולה של נטילת חיים מתוך רצון חופשי וכוונה תחילה.
טלל בן לולו: במהלך שנת 2010 תועדו בארץ כ- 640 ניסיונות אובדניים של בני נוער וצעירים בחדרי מיון רבים בארץ.
טלל בן לולו: המספר האמיתי גבוה הרבה יותר וזאת מכיוון שיש מקרים רבים שלא מגיעים למיון.
טלל בן לולו: יש שמסתירים ניסיון אובדני ומציינים אותו כתאונה ויש שמטפלים בניסיון כושל בעצמם.
טלל בן לולו: המונח אובדנות והתאבדות מעלה אסוציאציה שלילית, סטיגמטית וגם לגביו טאבו חברתי מוסכם.
טלל בן לולו: לניסיון אובדני יש השלכות חברתיות על כל משך החיים, החל מאשפוז כפוי, בידוד חברתי ושיוך לאוכלוסיית חולי הנפש, ואפילו עד להדרה מצה"ל.
טלל בן לולו: בישראל שבעה בני נוער מתוך מאה אלף בגילאי חמש עשרה עד שבע עשרה מצליחים כל שנה לשים קץ לחייהם.
טלל בן לולו: כחמישה עשר מתבגרים רשומים בסטטיסטיקה של שנת 2010 כאשר סיבת מותם הייתה חד משמעית.
טלל בן לולו: בקרב שכבת גיל זאת התאבדות היא סיבת המוות השלישית.
טלל בן לולו: מתבגרים שעלו מארצות חבר העמים ומאתיופיה מתאבדים יותר מבני נוער אחרים.
טלל בן לולו: חודשי ההתאבדות המובילים כוללים את חודש מאי, יוני, ינואר ואוקטובר.
טלל בן לולו: מהמחקרים למדנו שישנם מספר גורמים המגבירים את השכיחות להתאבדות בקרב מתבגרים, גורמים אישיותיים, גורמים משפחתיים, מלבד גורמים אלה מושפעת התנהגות אובדנוית מגורמים כמו התעללות מינית וזמינות אמצעי התאבדות.
טלל בן לולו: גורמי סיכון נוספים הם פרידות, דחייה חברתית, מחלות קשות, כישלון ולחץ בלימודים.
טלל בן לולו: פרופסור ישראל אורבך זכרונו לברכה, מהמחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת בר אילן מנה את הסיבות העיקריות המובילות להתאבדות: רצון למות, חיפוש הקלה לכאב הנפשי, בריחה ממצב בלתי נסבל.
טלל בן לולו: בקרב הצעירים ובני הנוער התאבדות נפוצה יותר בקרב הבנים ואילו ניסיונות התאבדות רווחים יותר בקרב הבנות.
טלל בן לולו: שיעור ניסיונות ההתאבדות בקבוצות הגיל חמש עשרה עד עשרים וארבע הוא הגבוה ביותר מכל קבוצות הגיל.
טלל בן לולו: במשרד החינוך קיימות מספר הצעות לתכניות מניעה, אולם בתוך הקבוצה שלנו, ובסקר שערכנו בקרב חברינו לא מצאנו עדות לשיחות הנערכות בבתי הספר בנושא זה.
טלל בן לולו: חוקרים ואנשי מקצוע מדגישים שחשוב לגבש תכנית אב לאומית למניעת התאבדות.
טלל בן לולו: בישראל נדונה תכנית כזאת אך טרם יושמה.
טלל בן לולו: אנשי מקצוע מדגישים שעד היום לא הוקצה בישראל תקציב ממשלתי מיוחד למניעת אובדנות.
טלל בן לולו: על פי השנתון הסטטיסטי של המועצה הלאומית לשלום הילד, אחת מכל ארבע נערות המטופלות בשירות לנערות וצעירות של משרד הרווחה, ניסתה להתאבד.
טלל בן לולו: השיעור גבוה בפרט בקרב הנערות הערביות ובקרב נערות עולות מחבר המדינות.
טלל בן לולו: 30% מכלל הנערות המטופלות בשירות זה עוסקות באובססיביות בנושא המוות והאובדנות.
טלל בן לולו: אם כן מה הן הדרכים לטיפול באובדנות ומניעתה?
טלל בן לולו: אתם מוזמנים לקרוא את המסמך שכתבנו, יש בו מידע מעודכן לגבי הסיבות ודרכי הטיפול - - -
זבולון אורלב: איפה אפשר לקרוא אותו, הוא מופיע באתר כלשהו?
טלל בן לולו: אתם מוזמנים לקרוא את המסמך שכתבנו, בו יש מידע מעודכן לגבי הסיבות ודרכי הטיפול שמשרד החינוך ומומחים בתחום מציעים.
טלל בן לולו: אנחנו מפאת קוצר הזמן בחרנו דווקא להתמקד בשלוש סוגיות שלא זוכות לתשומת לב בספרות המקצועית ואינן זוכות לטיפול.
טלל בן לולו: הסוגיה הראשונה – מתבגרים נמצאים בתקופת חיים סוערת ביותר ואין מי שנותן לגיטימציה לסערות העוברות עליהם, אין מי שמדבר איתם על כך שלא תמיד מרגישים טוב, כיצד מתמודדים עם תחושות קשות שעולות מבלי סיבה הגיונית וכיצד שורדים אותן.
טלל בן לולו: סוגיה נוספת היא, כאשר חבר או חברה אינם חשים בטוב.
טלל בן לולו: כאשר מישהו בסביבה נראה עצוב.
טלל בן לולו: כיצד ניגשים אליהם?
טלל בן לולו: כיצד עוזרים להם?
טלל בן לולו: מי עוזר לנו לעזור לחברים?
טלל בן לולו: הסוגיה השלישית, אם קורה הדבר הנורא מכל, וחבר או מכר אכן שמים קץ לחייהם, אין איש משדבר ומכיל את החברים שנותרו.
טלל בן לולו: אין מקום למתבגרים הנותרים ואין כתובת שניתן לפנות אליה.
טלל בן לולו: אנחנו מבקשים מכם להכשיר צוות מיוחד של אנשי מקצוע מומחים מתוך שירותי הטיפול למתבגרים.
טלל בן לולו: אנשי טיפול אלה יהיה נוכחים וזמינים לשיחה על רגשות והתמודדות רגשית באופן קבוע.
טלל בן לולו: על צוות זה להגיע לימי סדנאות מרוכזים וחודשיים בבתי הספר.
טלל בן לולו: מי שצריך לעביר אותן צריך להיות מטפל ולא מחנך.
טלל בן לולו: אחרי מקרה של התאבדות על צוות זה לאתר את מעגל החברים של הנער או הנערה שהתאבדו וללוות אותם באופן מסודר כקבוצה במהלך שנת האבל הראשונה.
טלל בן לולו: אנו מאמינים שליווי אחרי מוות כזה יעזור לחברים שנשארו בחיים להתמודד יותר נכון עם רגשותיהם.
טלל בן לולו: דבר זה יכול למנוע אובדנות מקרב בני נוער נוספים.
זבולון אורלב: בישיבות ועדה לא מוחאים כפיים, זו זכות של הילדים, זה בסדר גמור.
זבולון אורלב: תודה רבה לך, את רוצה גם לומר מי היו חברייך לצוות?
טלל בן לולו: אנחנו מקידום נוער בירושלים, החברים בקבוצה: אני טלל בן לולו, חן ניב, סבינה, נתן, איברהים, אנג'ליקה, הם יושבים כאן ומפוזרים.
זבולון אורלב: חברים, אני חושב שבאמת נעשתה כאן עבודה יפה.
זבולון אורלב: הצוות לא ידע שגם מחלקת המחקר והמידע של הכנסת הכינה נייר, אמרתי שנמצאת איתנו אתי וייסבלאי, מסמך מאוד מאוד מקצועי ואני מוכרח לומר שאפשר לשקול להוסיף אותם עכשיו לצוות המקצועי כי באמת עשיתם עבודה מאוד מאוד טובה ובדקתם את זה כראוי.
זבולון אורלב: אני חושב שגם האתגר שהצבתם בפנינו, בפני הרשויות המוסמכות הוא אתגר שבמהלך הדיון ראוי שתהייה התייחסות אליו.
זבולון אורלב: כמו שאתם רואים, חוץ מבני הנוער נמצאים מפוזרים פה גם בתוך החברים המשתתפים נציגי כל זרועות השלטון, משרד החינוך, משרד הרווחה, משטרת ישראל, , האקדמיה, קופות חולים, כל זרועות המערכת השלטונית נמצאות איתנו, אני מקווה שנוכל לפחות לסמן מגמה בתום הדיון.
זבולון אורלב: אבקש כעת מפרופסור אלן אפטר שהוא פרופסור לפסיכיאטריה באוניברסיטת תל אביב ועובד בבית החולים לילדים שניידר, הוא חקר את הסוגיה הזאת והממצאים פרסמו היום בבוקר בתקשורת, אני לא יודע אם זה מקרי או לא מקרי, בכל אופן זה יצא בדיוק.
זבולון אורלב: הוא יניח את תשתית הנתונים למרות שחלקם כבר נמסרו, להניח את תשתית הנתונים כדי שנדע על מה אנחנו מדברים.
אלן אפטר: יש מצגת.
זבולון אורלב: בהחלט, מצגת מקובלת מאוד בישיבות וועדות.
אלן אפטר: אני רוצה להודות על ההזמנה.
אלן אפטר: ראשית לציין את העמותה "בשביל החיים" שמייצגת את המשפחות שיקירהן התאבדו, יש כמה נציגים בקהל.
אלן אפטר: המטרה של העמותה לתת תמיכה לכל המשפחות שאיבדו מישהו בהתאבדות.
אלן אפטר: אני רוצה לציין כמה נקודות.
אלן אפטר: אלו נתונים מארצות המערב מהמאה הקודמת.
אלן אפטר: אתם יכולים לראות פה כמה דברים מרשימים.
אלן אפטר: עלייה מאוד מאוד גדולה בשיעורי התאבדות בקרב בנים עד 1990, ואחר כך ירידה תלולה שבעצם מאפיינת את כל ארצות המערב עם קצת בליטה בסביבות 2003.
אלן אפטר: יש כאן שתי נקודות מעניינות, למה הייתה עלייה גדולה ולמה יש את הירידה התלולה עם הבליטה באמצע.
אלן אפטר: אלו נתונים מהארץ.
אלן אפטר: כפי שאתם רואים העלייה קיימת אבל הירידה לא.
אלן אפטר: השאלה שצריך לשאול היא למה בכל ארצות המערב יש את הירידה הזאת ואצלנו לא.
אלן אפטר: אלו נתונים גם לגבי המערב, לא מהארץ, אבל זה מראה לכם את מה שהתלמידה טלל אמרה קודם, שצריך להבדיל בין בני נוער שמנסים להתאבד ומגיעים לחדרי מיון, לבין הניסיונות ששומרים בסוד.
אלן אפטר: אם ניקח את הילדים שמגיעים רק לחדרי מיון, אנחנו רואים שיש המון ניסיונות התאבדות, והקשר עם התאבדות הוא מאוד קלוש.
אלן אפטר: אם אנחנו לוקחים את הבנים, על התאבדות אחת יש 414 ניסיונות התאבדות, על כל התאבדות של מתבגרת יש כמעט 5,000 ניסיונות התאבדות.
אלן אפטר: זה אומר לנו שלחפש בחדרי מיון ניסיונות ההתאבדות זה לא ממש המקום הנכון.
אלן אפטר: זה המחקר שהצגנו בבוקר בעיתון, כאן אני באמת רוצה להודות למשרד התעשייה, מסחר ותעסוקה ולבתי ספר שלהם שבאמת נתנו לנו לעשות את המחקר אצלם.
אלן אפטר: אני רוצה להגיד את זה כאן על במת הכנסת, לנסות לשכנע גם את מערכת החינוך הרגילה לאפשר לנו גם לעשות מחקרים בתוך בתי הספר בארץ כי הנושא מאוד חשוב, הסטיגמה לא מוצדקת.
זבולון אורלב: אתם פניתם למשרד החינוך ונעניתם בשלילה?
אלן אפטר: כן.
זבולון אורלב: שפ"י יודע על זה?
זבולון אורלב: אחרי זה תסבירי מדוע.
אלן אפטר: אתם יכולים לראות מהנתונים על הלוח, שרוב המכריע של מתבגרים המנסים להתאבד לא מספרים לאף אחד, זה לא ידוע להורים שלהם, לא ידוע לחברים שלהם, ואלה הם המסוכנים.
אלן אפטר: מי שמנסה להתאבד ויש לו את הכוח להגיע לחדר מיון זה דווקא אדם שהוא יחסית בריא.
אלן אפטר: מה שמדאיג אותנו הם הילדים שמנסים להתאבד ולא מספרים את זה לאף אחד.
אלן אפטר: השאלה הגדולה איך מגיעים אליהם.
אלן אפטר: יש כמה הצעות שהציעו, האחת, הכשרת שומרי הסף, זאת אומרת ללמד מורים ומדריכים את סימני הזהרה, איך לאתר את סימני ההזהרה אצל נוער במצוקה.
אלן אפטר: השיטה השנייה, היא בעצם העלאת המודעות אצל בני הנוער עצמם, לזהות מצוקה אצל החברים שלהם ולהפנות אותם לטיפול.
אלן אפטר: יש אפשרות לשאול אותם ישירות אם הם חושבים על התאבדות או שהם חושבים על אפשרויות כאלה.
אלן אפטר: אנחנו בעצם בעזרת משרד התעשייה, מסחר ותעסוקה הצלחנו לנסות להשוות בין השיטות האלה במסגרת בית הספר.
אלן אפטר: אתם יכולים לראות בתוצאות כאן, זאת הנקודה שאני רוצה להדגיש, בשיעורי מודעות גם לבני נוער וגם לאנשי מקצוע היה מאוד מאוד קשה לזהות נוער במצוקה.
אלן אפטר: שוב הסיבה היא בניגוד למה שחושבים, בני נוער במצוקה גם לא מדברים עם החברים שלהם, אם הם כבר מדברים, זה מעניין, יש להם יותר נטייה לדבר עם ההורים ולא עם החברים שלהם.
אלן אפטר: אבל רוב בני הנוער בסכנה להתאבדות לא מספרים את זה לאף אחד.
אלן אפטר: הדרך היחידה להגיע אליהם זה בעצם לשאול אותם ישירות.
אלן אפטר: אם אני יכול לסכם בדקה האחרונה, יש ירידה תלולה ברוב מדינות המערב וזה בגלל האפשרות להגיע לבני הנוער ולתת להם טיפול.
אלן אפטר: בהרבה מקרים הטיפול הוא מאוד פשוט, הוא יכול להיות פשוט טיפול תרופתי נגד דיכאון.
אלן אפטר: שאלות ישירות על התאבדות לבני נוער, בהרבה מאוד מחקרים נמצא שלא גרמו לאף מקרה אחד של נזק.
אלן אפטר: רוב המתבגרים שעונים לשאלות מרגישים שזה דווקא עוזר ומקל ולא כמו שאמרתו לאלפי או למיליוני בני נוער ששאלו אותם את השאלה לא היה שום נזק.
אלן אפטר: הבעיה השנייה שאני רוצה לעלות על במת הכנסת, לפני ארבע עשרה שנה הייתה החלטה מאוד מבוזה של הממשלה, להוציא את בריאות הנפש מביטוח הבריאות.
אלן אפטר: היום אנחנו במצב של מצוקה שאין לנו אפשרות לתת טיפולים פסיכולוגיים ופסיכיאטריים לנוער במצוקה.
אלן אפטר: אלו שתי הנקודות שאני חושב שבנוסף להצעות שטלל אמרה קודם, לקבל אפשרות להיכנס לבתי הספר ולדבר עם המתבגרים, שנית שהממשלה תיתן לנו את האפשרות לטפל בילדים במצוקה בלי לנסות כל הזמן לחפש מקורות מימון מכל מיני גורמים מוזרים.
אלן אפטר: תודה רבה.
זבולון אורלב: אני חושב ששמת את הנתונים, אני שמח שהשארת את השקף האחרון כי יש פה שתי כתבי אישום מאוד רציניים כלפי שני משרדי ממשלה, גם כלפי משרד החינוך וגם כלפי משרד הבריאות.
זבולון אורלב: משרד האוצר זה תמיד גם ראש הממשלה זה תמיד.
זבולון אורלב: אני אתן את רשות הדיבור לשני המשרדים כדי שיוכלו להתייחס לשני הנושאים החשובים האלה.
זבולון אורלב: כאמור הוקמה לפני קרוב לשנתיים וחצי ועדה בין משרדית לגבש תכנית לאומית להתמודדות עם סוגית האבדנות בראשותה של הגברת ימימה גולדברג שיושבת כאן לשמאלי, צריך גם לזכור שבשנת 2005 מדינת ישראל חתמה על אמנה בין לאומית, 'הצהרת בריאות הנפש' של ארגון הבריאות הבין לאומי.
זבולון אורלב: בין היתר האמנה מתייחסת לחובה של המדינות שחתמו על האמנה להתייחס גם לסוגיה שאנחנו עוסקים בה.
זבולון אורלב: בין היתר התחייבו להרחיב את המודעות לסימפטומים ולשכיחות ללחץ נפשי וכדומה, בסוגיה של התמקדות בקבוצות סיכון והצעת תכניות למניעת דיכאון, חרדה, לחץ נפשי וכדומה, בסוגיה של הקמת קבוצת תמיכה, קווי טלפון חמים, אתרי אינטרנט, סוגיה של גיבוש קווי מדיניות להפחתת הזמינות של אמצעים קטלניים - סוגיה שעומדת בפני עצמה, הנגישות לרעלים וכל מיני דברים מהסוג הזה, וכמובן שיתוף פעולה בין משרדי הממשלה לצורך הפעלת תכנית, הרי אמרתי הילד הוא אחד וסובב אותו עולם מלא והעולם המלא שסובב אותו צריך להיות מגובש.
זבולון אורלב: יש גם מחויבות בין לאומית בסוגיה הזאת.
זבולון אורלב: אני אבקש מהגברת ימימה גולדברג, לפני כן אני צריך לומר שהכנסת לא נמצאת כאן רק על ידי, נמצאת פה גם על ידי חברת הכנסת אורלי לוי-אבקסיס שהיא חברה בכירה בוועדה לזכויות הילד, וחוץ מכם לה יש זכות להתערב בכל שלב משלבי הדיון מתי שהיא רוצה, זה חלק מזכויות חברי הכנסת.
ימימה גולדברג: ברצוני להודות לוועדה לזכויות הילד, ששמה את הנושא הזה על השולחן.
ימימה גולדברג: אני חושבת שנכון מאוד שנושא מניעת אובדנות והדיבור על אבדנות לא יהיה טאבו.
ימימה גולדברג: אני חושבת שהוועדה הבין משרדית למניעת אובדנות, אחד מהיעדים שלה זה לשים את הנושא על השולחן, לתת לו מענים ולבנות תכנית שתעשה ככל שהיא יכולה למנוע ולהפחית את נתוני האבדנות.
ימימה גולדברג: באמת תודה, כי ברגע שהוועדה לוקחת על עצמה להביא את הנושא הזה היא עוזרת לנו לשים את הנושא על השולחן.
ימימה גולדברג: אני לא אכנס לנתונים שהוצגו, אני רק מוכרחה להגיד שהנתונים של אובדנות, אנשים שמתאבדים וניסיונות אובדניים, הנתונים האלה דומים אפילו יותר מהנתונים של תאונות דרכים.
ימימה גולדברג: רק שימו לב לפרופורציות כמה כסף מקצים למניעת תאונות דרכים וכמה לא מקצים, ואפילו באחוזים מינימאליים לנושא של מניעת אובדנות.
ימימה גולדברג: אם אנחנו נקבל 5% ממה שמוקצה למניעת תאונות דרכים אני חושבת שנעשה עבודה טובה.
ימימה גולדברג: בהכירו בחשיבות הנושא הזה, לקח על עצמו מהלך לבנות את התכנית הלאומית באמת כחלק מהמחויבות הבין הלאומית שלו אבל, גם בהחלט כמשרד שאחראי על התחום והקציב לנושא בבסיס התקציב שלו שני מיליון שקלים בשנה.
ימימה גולדברג: זאת אומרת שזה ממש סכום מינימאלי אבל הצלחנו לאסוף את הכסף הזה בזכותה של הכנסת כי בשנת 2007 באנו לכנסת והצלחנו להשיג שיתוף פעולה גם עם וועדת הכספים והמשרד לקח את האתגר הזה ומקצה שני מיליון שקל כל שנה לנושא.
ימימה גולדברג: בעקבות ההקצאה הזאת התחלנו לצאת לדרך, אני רוצה להגיד, אתה דיברת על שישה משרדים, לי יש רשימה הרבה יותר גדולה של משרדי הממשלה, כי התכנית היא לא רק לילדים ולנוער היא גם למבוגרים, לקשישים, לעולים.
ימימה גולדברג: שותפים בתכנית הזאת הרבה מאוד משרדי ממשלה, אם תרשה לי אני אמנה את שמותיהם.
זבולון אורלב: אנחנו מתמקדים רק בילדים היום.
ימימה גולדברג: בשנת 2009 יצאנו לדרך עם תכנית פיילוט שאמורה להסתיים בדצמבר 2011, לפני הפיילוט איתרנו שבע אסטרטגיות שנמנו כרגע, אנחנו בוחנים חמש מתוך שבע האסטרטגיות האלה, כמו שאמרתי הפיילוט מתמקד בשלוש אוכלוסיות יעד, אחת מהשלוש היא ילדים ובני נוער.
ימימה גולדברג: אנחנו עושים את הפיילוט באזור רמלה, רחובות וכפר כנא.
ימימה גולדברג: הפיילוט מלווה במחקר מלווה, יש כבר נתונים ראשונים במסגרת הפיילוט.
ימימה גולדברג: אנחנו נכנסים לבתי ספר, אנחנו מכשירים גם מורים, יועצים, גם פסיכולוגיים חינוכיים שאמורים לתת את המענה בנקודה הראשונה, מכשירים עובדי רווחה, עובדים סוציאליים, וכל גורם שיכול להיות שותף.
ימימה גולדברג: אנחנו עושים מתווה שקודם כל יש איתור על ידי שומרי סף שהם לא אנשי מקצוע, אבל אנחנו מחדדים ומעלים את המודעות שלהם לראות ולזהות סימני מצוקה.
ימימה גולדברג: אז הם יפנו את מי שלדעתם נמצא בסכנה לאנשי טיפול.
ימימה גולדברג: אנחנו גם מכשירים אנשי טיפול לתת את המענה בשיטות מאוד ספציפיות ולא בטיפולים ארוכי טווח אלא טיפולים קצרים, ממוקדים, כדי שהטיפולים יהיו יעילים.
ימימה גולדברג: מכשירים באמת את כל הגורמים שאנחנו חושבים שבאים במגע עם ילדים ונוער כדי להיות מודעים לנושא.
ימימה גולדברג: בתחילת מרץ נעלה בקמפיין, הקמפיין יהיה רק באזורי פיילוט וכמובן שהוא יזלוג לכל מיני מקומות אחרים.
ימימה גולדברג: מאוד חשוב לנו לעלות את הנושא למודעות.
ימימה גולדברג: אנחנו מקווים שבדצמבר 2011 נוכל להביא תכנית מגובשת לגבי אסטרטגיות.
ימימה גולדברג: אני חושבת שאחד הדברים המאוד מאוד חשובים זה הנושא של שיתוף פעולה.
ימימה גולדברג: יש לנו שיתוף פעולה נפלא עם כל גורמי הממשלה, עם עמותות, עם קופות חולים, עם בתי חולים, עם הסוכנות, עם הג'וינט, יש מגוון רחב של גורמים שמעורבים וכולם נרתמו למשימה הזאת.
ימימה גולדברג: לדעתי זאת אחת התופעות החברתיות הבעייתיות ביותר שלא מדוברות.
ימימה גולדברג: אני מאוד מקווה כשתוגש התכנית היא תוגש ל, ושהמשרד יאמץ אותה ויגיש אותה לממשלה והממשלה תוכל להקצות את הסכום שאנחנו נחשוב שהוא ראוי, אני אומרת שלא נגיע למספרים של תאונות דרכים, אבל אני מקווה שנוכל לצמצם.
ימימה גולדברג: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה גם מאוד מאוד מאוד הדוק עם משרד החינוך, אנחנו בונים תכניות חוסן, נכנסנו לבתי ספר.
ימימה גולדברג: כמו שאמרתי הכשרנו מורים, פסיכולוגים, יועצים גם הכשרנו מענה טיפולי.
ימימה גולדברג: משרד החינוך משתף איתנו פעולה, גם משרד התעשייה, מסחר ותעסוקה משתף איתנו פעולה במסגרת המערכים שלו .
זבולון אורלב: סליחה שאני מתערב, אני קצת בתחושה שמה שאנחנו כרגע עושים זה יחסי ציבור לוועדה הבין משרדית.
זבולון אורלב: הציפייה שלנו לשמוע את הפעולות שלה.
זבולון אורלב: כלומר מה נעשה מבחינה מקצועית כדי לבנות את אותה תכנית, אמרת שאת מקווה שבדצמבר 2011 תהייה מוכנה.
זבולון אורלב: כבר רשמנו לעצמנו לעשות מעקב בינואר 2012.
ימימה גולדברג: אני חושבת שמניתי את זה, ואני אחזור ואגיד.
ימימה גולדברג: תכנית להעלאת החוסן הנפשי להתמודדות במצבי מצוקה ומשבר.
ימימה גולדברג: העברנו את התכנית הזאת ל- 5,400 תלמידי כיתות ט'.
זבולון אורלב: כמה שעות התכנית?
זבולון אורלב: מה זה העצמה ובמה זה כרוך?
ימימה גולדברג: כרוך בכך שנכנסים לכיתות בבית הספר, מדברים איתם על סימני מצוקה.
זבולון אורלב: מי נכנס לכיתות?
ימימה גולדברג: אנשי מקצוע, פסיכולוגים ויועצים.
אורלי לוי אבקסיס: כמה זמן ההדרכה אורכת?
ימימה גולדברג: לגבי ההדרכה לתלמידים, יוכי סימנטוב תפרט כי היא אחראית על הנושא מטעם משרד החינוך.
אורלי לוי אבקסיס: אני מאמינה שזה אירוע חד פעמי.
ימימה גולדברג: תכניות החוסן הן חד פעמיות, אבל הן אמורות להתבצע כל שנה לגבי אוכלוסיית התלמידים הבאה שישנה.
ימימה גולדברג: אנחנו רוצים שגם אחרי שהם יוכשרו , יוכשרו אנשי מקצוע שיהוו את המענה.
ימימה גולדברג: הפעלנו קווים חמים גם בטלפון וגם באינטרנט באמצעות עמותות.
ימימה גולדברג: עמותת "סהר" ערוכה למשל לקבל ולערוך סיורים ברשת.
זבולון אורלב: איך בני הנוער יודעים על הקו החם הזה?
ימימה גולדברג: מי שנכנס לרשת ונמצא במצוקה, גם עמותת "סהר" הקימה סיירת והיא עוקבת אחרי כל מיני תכתובות של בני נוער ברשת, ברגע שהיא מאתרת סימני מצוקה כאשר בני נוער מתקשרים האחד לשני, היא יוזמת פנייה לאותו נער ומנסה לדבר איתו ולהציע לו גם לבוא לטיפול.
ימימה גולדברג: אנחנו מפיצים שאלונים בבתי ספר בנושא של בריאות נפשית וכך מאתרים את התלמידים שנמצאים במצוקה.
ימימה גולדברג: השאלונים נכנסו לבתי ספר.
ימימה גולדברג: היו 500 תלמידים שהפעלנו עליהם את השאלונים.
ימימה גולדברג: כמו שאמרתי הכשרנו אנשי מקצוע מתחום הטיפול - - -
זבולון אורלב: מה זה הכשרנו אנשי מקצוע בתחום הטיפול?
ימימה גולדברג: לקחנו אנשי מקצוע פסיכולוגים, לא הבאתי לכאן את הנתונים לצערי הרב, הדברים ישנם ואני אוכל להעביר לך את כל הנתונים - - -
זבולון אורלב: מדובר בבודדים, עשרות?
ימימה גולדברג: במסגרת התכנית מדובר בעשרות.
אורלי לוי אבקסיס: בפריסה ארצית?
ימימה גולדברג: לא.
ימימה גולדברג: תכנית הפיילוט מתמקדת ברמלה, רחובות וכפר כנא.
ימימה גולדברג: אם התכנית באמת תעמוד במחקר ותוכיח את היעילות נגיש תכנית ארצית.
ימימה גולדברג: כרגע זה במסגרת הפיילוט.
זבולון אורלב: חברת הכנסת אורלי לוי-אבקסיס בבקשה.
אורלי לוי אבקסיס: תודה לך יושב ראש הוועדה, תודה לכל המשתתפים וכמובן תודה למועצה לשלום הילד.
אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שאחת הבעיה שלדעתי צצה ועולה, אני חושבת שבעיקר בוועדה שלנו וחוץ מוועדת רווחה, עבודה ובריאות היא באמת הבעיה של אי הפריסה של אותם אנשי מקצוע, של אותם שומרי סף שאמורים לגלות את הסימנים המוקדמים ולתת לפעמים את האוזן הקשבת בזמן אמיתי, לתת לילד את התחושה שיש מי שמקשיב לו, שיש מי שיכול לתת לו כלים.
אורלי לוי אבקסיס: כשאני מדברת על שומרי סף, אני מדברת על שומרי סף מקצועיים.