GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חווה פרידמן: באותה טבלה עצמה 68% חושבים שההשתתפות פוגעת בפרטיות של הילדים, ו-58% חושבים שהיא מציבה את הילדים בפני בעיות חברתיות, קשיים חברתיים, כפי שצוין כאן.
חווה פרידמן: כלומר, ההורים מראים איזושהי אמביוולנטיות.
חווה פרידמן: אני חושבת, שזה מייצג היטב את המצב שבפניו עומדים הורים שמציעים להם השתתפות בתוכניות ריאליטי.
חווה פרידמן: ההורים הם בכל זאת שדרת ההגנה הראשונה כלפי ילדים.
חווה פרידמן: אני חושבת, שאם השאלה המרכזית היא השאלה של איך מדינת ישראל תגן על הילדים במציאות המשתנה הזאת, שקשה לעמוד בפרץ הזה, כמו שתיארתם כל כך טוב, לדעתי, עם כל הברכות שלי על האמנה והשיתוף הפעולה שלנו עם המהלך הזה, צריך כן לחשוב על הגנה אחרת בדמותה של חקיקה.
חווה פרידמן: היבט נוסף שאני רוצה לציין, והוא שוב מראה את הרגישות של הנושא, הוא הנושא של אישור מנהל בית ספר, שמופיע גם בתקנות וגם בחוזר מנכ"ל של משרד החינוך מפברואר 2000.
חווה פרידמן: האישור שמנהל בית ספר נותן אינו בבחינת הערכה פסיכולוגית: האם הילד כשיר או לא כשיר, ודאי כאשר מדובר בגננת שתתייחס לילד בגן.
חווה פרידמן: השבוע קיבלנו פנייה של איזושהי אם בעניין הזה.
חווה פרידמן: האישור הזה מתייחס לסוגיה, האם תיגרם פגיעה לימודית לילד.
חווה פרידמן: במילים אחרות: איזושהי רדוקציה של השאלה, האם ההיעדרות מבית הספר תגרום לו פגיעה.
חווה פרידמן: זו לא הערכה כוללת המבוססת על מומחיות בתוכניות טלוויזיה, מומחיות בתוכניות ריאליטי ויכולת להגיד להורה: הילד ייפגע או לא ייפגע.
חווה פרידמן: לכן, צריך לקחת בחשבון שההגנה פה צריכה להיות הגנה סדורה בתוקף עדכון של תקנות או שינוי של חקיקה.
חווה פרידמן: הילדים צריכים הרבה יותר הגנה ממה שאנחנו נותנים להם היום.
כרמל שאמה-הכהן: לילי הלפרין, תוכנית אמ"ת למאבק באלימות.
לילי הלפרין: אני עוסקת בהנחיית קבוצות של מתבגרים, הורים ומורים בנושא של הפחתת תוקפנות.
לילי הלפרין: כתבתי מאמר מאוד גדול על הקשר בין אלימות לבין חשיפה של ילדים בתוכניות טלוויזיה, בתוכניות ריאליטי.
לילי הלפרין: יש נושא אחד שאנחנו מאוד נזהרים בו: העברת אינפורמציה מיותרת על תלמיד, גם בחדרי מורים, גם בקשר בין הורה ותלמיד, ממש בחרדת קודש.
לילי הלפרין: כאשר אני באה כמרצה מן החוץ ושומעת דברים, יש לי כללים מה אני כן מעבירה ומה אני לא מעבירה.
לילי הלפרין: כל זה כיוון שיש נושא הנקרא "אמונה המגשימה את עצמה", ציפיות וכו'.
לילי הלפרין: כלומר, מורה שרואה בטלוויזיה התנהגות של ילדה שיורקת על אביה, כמו שד"ר קדמן הציג, ואחר כך נתקלת בבעיית התנהגות עם אותה ילדה, היא כבר נסמכת על האירוע הקודם.
לילי הלפרין: האירוע הקצר שהיה בבית הספר נעשה מנופח יותר, והענישה היא הרבה יותר גדולה.
לילי הלפרין: במקום הזה אני טוענת, שהחשיפה של ילדים בתוכניות ריאליטי היא לא נכונה, למרות שיש כאלה שאומרים שהתוכניות הן מועילות.
לילי הלפרין: יש הרבה משפחות שהשתתפו ב"סופר נני", ומדברות על חוויה שתיקנה אותן.
לילי הלפרין: אני עובדת עם הורים, והם אומרים לי שהם לומדים הרבה מהאינטראקציה של המנחה עם ההורים.
לילי הלפרין: לוקחים גם דברים טובים מזה, ואני מניחה שזאת הסיבה שגם משדרים את התוכנית.
לילי הלפרין: למרות הדברים האלה, חשוב מאוד שלא לשתף ילדים.
לילי הלפרין: אני חושבת, שהעניין הזה פה הוא באמת במקום.
ג'אד ביאדסה: אפילו ליווי של מומחים או פסיכולוגים לא יעזור.
ג'אד ביאדסה: אף אחד לא יודע מה קורה עם הילד בבית הספר.
ג'אד ביאדסה: אולי ילד קטן זרק לאותו ילד מילה.
ג'אד ביאדסה: יכול להיות שתהפוך להיות סטיגמה.
ג'אד ביאדסה: גם אם הפסיכולוגים יידעו, איך הקטנים יכירו את הבעיה של הילד?
כרמל שאמה-הכהן: ד"ר מירי נהרי, הסתדרות הפסיכולוגים, המועצה הציבורית להורים.
מירי נהרי: רוב הדברים שחשבתי עליהם נאמרו.
מירי נהרי: אני רוצה להדגיש את הדברים הנכונים שנאמרו, שחשובים לנו.
מירי נהרי: אני רואה חשיבות מאוד גדולה בהבחנה בין תוכניות כלליות ובין תוכניות ריאליטי.
מירי נהרי: אני מצטרפת לד"ר קדמן, שהעדפה החד משמעית שלנו שילדים לא יופיעו בתוכניות ריאליטי.
מירי נהרי: הדברים מתגלגלים, לא תמיד יודעים לאן הם מתגלגלים, אי אפשר להסתתר מאחורי איזו דמות והמצב יכול להגיע למקום לא טוב.
מירי נהרי: הפגיעה הפסיכולוגית יכולה להיות גם חברתית.
מירי נהרי: גם של ילדים וגם של מתבגרים.
מירי נהרי: זה בדיוק השלב של בניית הדימוי העצמי והביטחון העצמי.
מירי נהרי: האגו עדיין שברירי ולא בטוח.
מירי נהרי: גם היכולת לקבל החלטות, למרות חכמתם ונבונותם, מקובלת עלינו כמוגבלת.
מירי נהרי: לפעמים הם טועים, ולכן אנחנו לא נותנים להם לנהוג מוקדם מדיי.
מירי נהרי: הם לא תמיד יודעים להעריך את ההשלכות ואת המשמעויות של המצבים שלתוכם הם מכניסים את עצמם.
מירי נהרי: הראייה לכך הוא הפייסבוק.
מירי נהרי: בתוכניות ריאליטי חושבים הילדים והמתבגרים שתהיה להם שליטה, אבל הרבה שליטה בתוכניות ריאליטי אין.
מירי נהרי: לפחות היא לא בטוחה.
מירי נהרי: צוין קודם שצריך אישור של מנהל בית ספר ורופא.
מירי נהרי: אני שמחה שיהיה מעקב של רופא אם יש בעיות רפואיות, אבל הבעיה העיקרית שאני מבינה היא פגיעה נפשית.
מירי נהרי: לכן, במערכות ההגנה צריך מישהו שאמון על הנושא גם במיון.
מירי נהרי: צריך לתת איזושהי הערכה, האם הילד יכול להשתתף בתוכניות בכלל – כאשר בריאליטי עדיף שלא – הערכה לגבי החוסן שלו, לגבי היכולת שלו להתמודד עם מצבים שונים, לגבי ההבנה שלו את ההשלכות של ההחלטות שלו, אם בכל זאת שואלים אותו ומקשיבים לקולו.
מירי נהרי: צריך ללוות אותו איש בריאות הנפש, פסיכולוג.
מירי נהרי: לתוכניות כמו "סופר נני" מטרה טובה, מטרתן לעזור להורים להתמודד עם הסיטואציה הכל כך קשה שלהיות הורים.
יצחק קדמן: מטרתן להביא רייטינג.
יצחק קדמן: יכול להיות שיש רווח משני, אבל אם זה לא היה מביא רייטינג זה היה יורד אחרי שבוע.
לילי הלפרין: יתכן שהמטרה לעזור בתפקיד הכל כך מסובך של להיות הורה בתקופה הזאת.
לילי הלפרין: תוכניות בטלוויזיה יכולות להיות כלי מצוין לעזרה להורים, אבל לא תוכניות ריאליטי.
לילי הלפרין: יכולות להיות הצגות, משהו שכתבו אנשים הממונים על הנושא, אבל לא תוכניות עם ילדים ומתבגרים.
כרמל שאמה-הכהן: אילנה דורי-מנדלוביץ, ממונה על חוק עבודת הנוער במשרד התמ"ת.
אילנה דורי-מנדלוביץ': אני נותנת היתרים להעבדת ילדים.
אילנה דורי-מנדלוביץ': לא מדובר על "סופר נני" ותוכניות הריאליטי, שאין בהן ביום מראש ואין את המומנט של העבדה.
כרמל שאמה-הכהן: האם על השתתפות בתוכניות ריאליטי לא מקבלים שכר?
אילנה דורי-מנדלוביץ': אני לא יודעת, אני חושבת שלא.
אילנה דורי-מנדלוביץ': אני לא חושבת שהם מקבלים שכר.
אילנה דורי-מנדלוביץ': אין שם ביום.
אילנה דורי-מנדלוביץ': ההפקות אינן מביאות אליי את התכנים, כי הדברים נוצרים תוך כדי.
אילנה דורי-מנדלוביץ': אין פה מומנט של העבדה.
אילנה דורי-מנדלוביץ': אלה גם לא תוכניות דוקומנטריות.
אילנה דורי-מנדלוביץ': בכל הנושאים האחרים: סרטים, הפקות, הצגות וכל דבר אחר, אנחנו כן מקבלים את החומר.
לאה ורון: מה גורם לך להפריד בין סוגי התוכניות, האם הילד או בן הנוער מקבל שכר או לא?
לאה ורון: איפה עובר הקו?
אילנה דורי-מנדלוביץ': לא.
אילנה דורי-מנדלוביץ': הקריטריון של השכר איננו הקריטריון שאנחנו מקבלים.
אילנה דורי-מנדלוביץ': הרבה מאוד ילדים מופיעים בתוכניות ואינם מקבלים שכר.
לאה ורון: האם ילדים שמופיעים בפסטיגל כן מבקשים אישור ממך?
אילנה דורי-מנדלוביץ': כן.
יצחק קדמן: צריכים לבקש אישור.
אילנה דורי-מנדלוביץ': ודאי.
אילנה דורי-מנדלוביץ': בתקנות עבודת הנוער בנושא העבדת ילד בהופעה או בפרסומת נושא השכר לא מוזכר בכלל.
אילנה דורי-מנדלוביץ': דהיינו, אצלנו זה בכלל לא קריטריון אם הילד מקבל שכר או לא.
אילנה דורי-מנדלוביץ': המומנט הוא אם יש מצב של העבדה.
אילנה דורי-מנדלוביץ': אחד הדברים שמאפיינים את זה הוא אם יש ביום מראש, אם יש הכנה מראש, אם מכוונים את הילד ולא שהוא מגיע באופן ספונטני.
לאה ורון: אז בתוכניות כמו "סופר נני" הילד לא מבוים בכלל?
אילנה דורי-מנדלוביץ': יכול להיות שכן, אבל הם לא פנו אלינו.
אילנה דורי-מנדלוביץ': אני גוף הסדרה.
אילנה דורי-מנדלוביץ': אליי מגיעים עם חומר.
אילנה דורי-מנדלוביץ': כנראה, שאין ביום או הכוונה מיוחדת.
אילנה דורי-מנדלוביץ': אחרת, היו מביאים אליי את זה, כמו את כל התוכניות האחרות.
אילנה דורי-מנדלוביץ': לגבי ליווי פסיכולוג שדיברו עליו - בהצגות מסוימות קראנו את החומר - ויש לי גם ועדה מייעצת, המורכבת מנציג משרד החינוך, נציג משרד התמ"ת, נציגה ממשרד הבריאות - המלצנו שפסיכולוג ילווה את ההצגה בה השתתפו ילדות בנות 14.
אילנה דורי-מנדלוביץ': מדובר בהצגה "גטו", "הילד חולם".
אילנה דורי-מנדלוביץ': היו לי מאבקים קשים מאוד עם הבימאים ומנהלי האופרה או מנהל התיאטרון, שרצו בכל מחיר ילדים צעירים יותר.
אילנה דורי-מנדלוביץ': אני משתדלת, לבדוק כל דבר שאפשרי לפי התקנות: שלא תהיה אלימות, שהנושא לא יעורר פחדים.
אילנה דורי-מנדלוביץ': נושא השואה הוא נושא מפחיד, שילדים לא יכולים להכיל אותו.
אילנה דורי-מנדלוביץ': לגבי הזכרת צירוף פסיכולוג באמנה, אני חושבת שזה מאוד חשוב.
אילנה דורי-מנדלוביץ': אני עשיתי את זה לגבי הצגות שחשבתי שליווי פסיכולוגי יהיה חשוב מאוד.
אילנה דורי-מנדלוביץ': בנוסף, הגבלת הגיל ל-14 ומעלה ולא פחות מזה.
כרמל שאמה-הכהן: יובל אלגאלי, ילד מטעם יוניסף, בבקשה.
יובל אלגאלי: אני תלמיד כיתה י' מבית ספר אלון ברמת השרון, חבר בנוער למען יוניסף.
יובל אלגאלי: בנער למען יוניסף אנחנו עוברים הכשרה בנושא האמנה הבינלאומית וזכויות הילד.
יובל אלגאלי: ההשתתפות שלי כאן היום היא חלק מההכשרה.
יובל אלגאלי: לאחר שלמדתי על מהות הזכויות, אני חושב שיש בעייתיות רבה בהשתתפות של ילדים ובני נוער בתוכניות ריאליטי מהסיבות הבאות: ראשית, ילדים אינם מבינים את ההשלכות של ההשתתפות בתוכניות ריאליטי, ופעמים רבות מנוצלים על ידי כלי התקשורת להשגת רייטינג.
יובל אלגאלי: שנית, ההשתתפות בתוכניות מהווה פגיעה בזכות לפרטיות.
יובל אלגאלי: סעיף 16א באמנה הבינלאומית בדבר זכויות הילד קובע שאסור לפגוע בפרטיותו של ילד, והחוק צריך להגן עליו מכך.
יובל אלגאלי: בנוסף, בתוכניות ריאליטי ילדים הופכים בין לילה לסלב, לא בגלל הכישורים שלהם אלא בגלל הקשיים שלהם.
יובל אלגאלי: הילדים הם לא אלה המחליטים בנוגע להשתתפות שלהם אלא ההורים.
יובל אלגאלי: איש לא שואל לדעתם.
יובל אלגאלי: אני פונה לחברי הכנסת, שיגנו על הילדים וימנעו השתתפות שלהם בתוכניות שפוגעות בהם ומציגות את בעיותיהם או את בעיות המשפחות שלהם.
יובל אלגאלי: ילד שהבעיות שלו מוצגות בטלוויזיה יסבול זמן ממושך ואפילו שנים מהצקות בבית הספר.
יובל אלגאלי: אני מבקש מכלי התקשורת, לסייע במילוי האמנה הבינלאומית לזכויות הילד, הקובעת שכלי התקשורת הם חשובים בהעברת מידע לבני הנוער ובהבאת דעות של ילדים ובני נוער.
יובל אלגאלי: כיום, אין יותר מדי תוכניות כאלה, וחבל.
יובל אלגאלי: אני וחבריי מנוער למען יוניסף נשמח לסייע לכלי התקשורת כדי שייענו לקריאה זו.
נעמה לוי: הרבה דיברו פה על הפסיכולוג שצריך ללוות את התהליך, כי רופא משפחה אינו מספיק כי אין לו הכשרה מספקת בנושא הנפש.
נעמה לוי: אני חושבת, שזה בעייתי.
נעמה לוי: פסיכולוגים זה מקצוע חופשי והם בדרך כלל עובדים במרפאות פרטיות ולוקחים הרבה כסף.
נעמה לוי: טיפול פסיכולוגי הוא תהליך שלוקח המון זמן.
נעמה לוי: אם לוקחים ילד לפני השתתפותו בתוכנית ריאליטי או אחרי השתתפות בתוכנית ריאליטי ל-4 מפגשים, זה לא מספיק.
נעמה לוי: רופא משפחה מכיר את הילד מאז ילדותו, והוא רואה את הילד יותר מפסיכולוג.
נעמה לוי: לילד קשה להיפתח בפני אדם זר, שצריך לראות אם אתה בסדר, בשביל לראות את החסינות שלך.
נעמה לוי: מתוך מספר מפגשים לא באמת אפשר לקבוע, האם הילד חסין מספיק בשביל לעמוד בביקורות או בתגובות שהוא יקבל לאחר השתתפותו בתוכנית ריאליטי.
נעמה לוי: יש בזה המון בעייתיות.
נעמה לוי: זה נחוץ, אבל זה לא פתרון.
נעמה לוי: צריך ליצור עוד מגננות על הילד.
נעמה לוי: פסיכולוג הוא משאב יקר, ולרוב לא רשויות השידור, לא ההפקות ולא ההורים יכולים לממן את זה.
כרמל שאמה-הכהן: חה"כ ברקוביץ', בבקשה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רציתי להוסיף, שנעשה סקר ששאל את הילדים מה הם רוצים להיות, והילדים ענו שהם רוצים להיות מפורסמים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא רופא, טייס או עורך דין, אלא מפורסם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני חושבת, שכדאי שנדע את זה.
יצחק קדמן: אני מבקש לומר משפט אחד לאיזון.
יצחק קדמן: אנחנו צריכים להיזהר מאוד שלא יצמח לקיצוניות השנייה עולם תקשורתי ללא ילדים.
יצחק קדמן: יש גם חשיבות בעצם השתתפותם של ילדים, לא בתוכניות ריאליטי, אבל בהחלט בתוכניות טלוויזיה.
יצחק קדמן: כמו ששמענו פה היום, לילדים יש מה לומר, בכל הגילאים.
יצחק קדמן: אנחנו צריכים ללמוד להקשיב להם, גם בתוכניות טלוויזיה.
יצחק קדמן: שלא נשפוך את התינוק עם המים המלוכלכים.
יצחק קדמן: יש הרבה מים מלוכלכים, אבל לא הייתי רוצה שאנחנו נגיע למסקנה הפוכה שתביא אותנו לעולם תקשורת בלי ילדים.
כרמל שאמה-הכהן: פרץ סגל ממשרד המשפטים, בבקשה.
פרץ סגל: אני רוצה להצביע על כמה דברים משפטיים הנוגעים לדיון הזה, ולהתייחס למשפט אחד שנאמר פה.
פרץ סגל: הנושא של האמנה הוא נושא בהחלט חשוב, אך צריך לזכור שמבחינה חוקית מדובר בדבר האחרון, אם אנחנו מסתכלים על מדרג הנורמות.
פרץ סגל: כלומר, אותם כללים שאינם ברים אכיפה על פי חוק, אלא התנהגות אתית מקצועית שהגופים המקצועיים נוקטים בינם לבין עצמם.
פרץ סגל: אנחנו בהחלט מברכים על הדבר הזה.
פרץ סגל: בדברי יו"ר הרשות השנייה נאמר – וזה משפט שקצת הפריע לי - כמה שפחות מגבלות.
פרץ סגל: המשפט הזה איננו עולה בקנה אחד עם התפיסה הבסיסית של טובת הילד והבטחת זכויותיו.
פרץ סגל: לשם כך יש לנו את האמנה הבינלאומית, שהיא עקרון על שכולם חייבים בו, כולל מי שבסופו של דבר ערך את הצילומים.
פרץ סגל: לפני שהוא משדר אותם עליו לבוא ולראות האם זה לטובת הילד או לא לטובת הילד.
פרץ סגל: כל הדברים החוקיים הם טובים ויפים, אבל מי שמקרין אותם צריך ומחויב לשאול את עצמו: האם זה לטובת הילד או לא לטובת הילד.
פרץ סגל: כמובן שהכללים האתים באים לעזור ולסייע להנחות.
פרץ סגל: אנחנו צריכים להסתכל על התמונה הכוללת.
פרץ סגל: אני לא בטוח שאנחנו צריכים חקיקה, כיוון שיש לנו את תקנות עבודת הנוער, ויש גם הגדרה של צילומים.
פרץ סגל: יכול להיות שצריך לשנות את ההגדרה של צילומים, כי כרגע מדובר על צילומים לצורכי פרסום.
פרץ סגל: יש כללים מכוח הרשות השנייה ומכוח שידורי הכבלים והלוויין.
פרץ סגל: יש לנו דרכים משפטיות שונות, כולל קביעת כללים.
פרץ סגל: בסופו של דבר באה האמנה.
פרץ סגל: אני בהחלט מברך על שיתוף הפעולה, כאשר אנחנו נסתכל על הכל מבחינה הוליסטית.
פרץ סגל: אני אמרתי לנציגי הרשות השנייה, שאני בהחלט אביא את הטיוטה שלהם לדיון במשרדי הממשלה השונים, על מנת לראות מהי הדרך החוקית להביא להגשמת המטרה שכולם שותפים לה – הגנה על זכויות הילדים.
איילת מצגר: עלו פה כמה דברים, ואני רציתי לתת מענה.
איילת מצגר: אני מרגישה, שהאמנה באמת נותנת מענה למרבית הסוגיות שעלו כאן.
איילת מצגר: לאה, לשאלתך, מה שאנחנו אומרים באמנה זה שחוק העבדת הנוער יחול גם על תוכניות שהיום זה לא חל עליהן.
איילת מצגר: גם במקרה של "סופר נני" יצטרכו לבקש את אותו אישור ממשרד התמ"ת, ולעבוד בהתאם לחוק העבדת ילדים.
איילת מצגר: לכן, זה כן נותן מענה לדבר הזה.
איילת מצגר: נושא נוסף הוא הנושא של הליווי הפסיכולוגי.
איילת מצגר: כן יש חיוב של ליווי פסיכולוגי בהפקה, לא בהכרח פסיכולוג של הילד עצמו אלא של ההפקה, שיראה את התמונה הגדולה כבר מהשלב של המיון של המתמודדים ותוך כדי ההפקה עצמה.
איילת מצגר: כלומר, כן יש פה דרישה לדבר הזה.
איילת מצגר: הבנות שאלו, מה זו בעצם אמנה.
איילת מצגר: אתן מרגישות שזה לא מספיק נוקשה.
איילת מצגר: הסביר פה נציג משרד המשפטים שיש סוגים שונים של רגולציה או כללים וחוקים.
איילת מצגר: הרעיון של האמנה, הוא שמי שצריך לפעול לפיה לוקח על עצמו את האחריות לעשות את הדבר הזה.
איילת מצגר: זה כמו שיבואו ויגידו לך: או שאת חייבת ללבוש חולצה אדומה לבית הספר, או שאת גם מסכימה ללבוש חולצה אדומה לבית הספר ואז אולי תלבשי אותה ביותר חדווה ותעשי את זה מכל הלב.
איילת מצגר: זה הרעיון מאחורי הדברים.
איילת מצגר: אבל אני בכל זאת אומרת, שאם נראה שלא פועלים ברוח טובה זה לא יהיה סוף פסוק.
איילת מצגר: אנחנו נראה אם יש צורך בעתיד להסדרה יותר נוקשה בדרך של כללים.
אילן אבישר: נדמה לי, שאמרתי שאנחנו מנסחים כללים יותר מפורטים ממה שחוק יכול לנסח.
אילן אבישר: זה היתרון של האמנה.
אילן אבישר: זה לא שאנחנו רוצים פחות כללים.
אילן אבישר: דבר שני, אני חושב שהדברים שאמר מר קדמן הם מאוד נכונים.
אילן אבישר: צריך להכיר בעובדה, שיש לילדים מקום בטלוויזיה ואנחנו רוצים לשמוע אותם.
אילן אבישר: אני יכול לציין מתחום מומחיות אחר שלי, שחלק גדול מכוכבי הקולנוע בשנות ה-20 שלהם עשו את הצעדים הראשונים שלהם על המסך כאשר הם היו בגיל 8.
אילן אבישר: כלומר, זו בהחלט אופציה חברתית ואומנותית, שאנחנו לא יכולים למחוק אותה בצורה גורפת.
אילן אבישר: השימוש של ילדים בתוכניות ריאליטי הוא בהחלט סוגיה רגישה.
אילן אבישר: זה אחד הדברים הראשונים שאני הצהרתי עליהם.
אילן אבישר: בעקבותיהם גם נפגשתי עם אחד המנכ"לים של הזכיינים לגבי התוכנית "משפחה חורגת", והבהרתי לו את הרגישות של אפשרות של פגיעה בילדים, בעיקר בגיל ההתבגרות.
אילן אבישר: באותה שיחה סיכמנו, שמגיל 8 ומעלה ילדים לא ישתתפו בתוכנית משפחה חורגת, כי ההשפעה של זה, למחרת בבית הספר או בטוח יותר רחוק, יכולה להיות טראומטית.
אילן אבישר: זה מסוג הדברים המושגים בצורה יותר יעילה על ידי אמנה ועל ידי דיאלוג ולא על ידי כלל נוקשה, שיגיד שאין לשבץ ילד בגיל ההתבגרות בתוכנית טלוויזיה.
אילן אבישר: לכן, כולנו פה עוסקים בתחום מאוד מורכב.
אילן אבישר: הדאגה למניעה של פגיעה בילדים משותפת לכולנו.
אילן אבישר: עולם הילדים עצמו – ואת זה מר קדמן יכול ללמד אותנו - הוא משתנה מאוד גדול.
אילן אבישר: הילדים של היום הם לא הילדים שהיו לפני 10-20 שנה.
אילן אבישר: הם יותר מתוחכמים מהרבה בחינות, בעיקר מהבחינה של עולם השידורים והתקשורת.
אילן אבישר: את כל הדברים האלה צריכים לקחת בחשבון באיזו מסגרת יותר גמישה שהאמנה מנסה לספק לה מענה.
דנה גולדברג: אני רוצה להתייחס לדברים של נציגות ערוץ הילדים.
דנה גולדברג: מאוד בוער לי לדבר על זה.
דנה גולדברג: אני יודעת שיש אמהות בערוץ, אבל מה שהכי חשוב זו הפרנסה של הילדים שלהן.
דנה גולדברג: אם יהיה יותר רייטינג, תהיה עבודה והכל יהיה בסדר.
דנה גולדברג: לכן, לא תהיה להן בעיה עם הצגת תכנים כאלה בערוץ.
דנה גולדברג: בנוסף, שמעתי על הסדרות מהן הוצגו הסצנות של הנשיקות.
דנה גולדברג: אני לא חושבת שהסדרות האלה הן אפילו לגילי, ואני בת 17.5 שנים.
דנה גולדברג: יש סדרות שאני רואה אותן, וזו בושה.
דנה גולדברג: אני לא מאמינה שמציגים דברים כאלה בטלוויזיה.
דנה גולדברג: לדעתי, לא ראוי שילדים קטנים יסתכלו על זה.
דנה גולדברג: יש לי 3 אחים קטנים, כאשר הקטן ביניהם הוא בן 10.
דנה גולדברג: הם מאוד אוהבים לראות טלוויזיה בגיל הזה.
דנה גולדברג: אחים שלי מנסים לפעמים לחקות את הדמויות בטלוויזיה.
דנה גולדברג: אני יושבת ומדברת איתם, ופתאום הם אומרים את אותו משפט שראו בטלוויזיה.
דנה גולדברג: אני לא חושבת, שאח שלי שהוא תמים בן 10 צריך לראות כל מיני נשיקות, אפילו אם הן לא נשיקות סקסיות.
דנה גולדברג: לגבי דבריה של הגברת מהרשות השנייה – את אמרת שהאווירה הכללית היא שמסכימים עם האמנה.
דנה גולדברג: אני חושבת, שרוב הדברים שדיברו פה אמרו שהאמנה הזאת לא מספקת, ושהיינו רוצים לראות משהו יותר מספק מאשר האמנה.
דנה גולדברג: הדוגמא של החולצה האדומה רק ממחישה עד כמה אתם לא מבינים את גודל המשמעות.
דנה גולדברג: חולצה אדומה מול חיים של ילד והפרטיות שלו, זה לא העניין פה.
דנה גולדברג: אין שום הקבלה בין שני הדברים.
איילת מצגר: זאת רק היתה דוגמא כדי להמחיש את הכוונה.
דנה גולדברג: זה גורם להפחתה מערך העניין.
לילי הלפרין: הקבוצות של המתבגרים, שאני עובדת איתם, יאמרו הפוך ממך.
לילי הלפרין: זה פן אחד של מתבגרת, אבל זה לא משקף את ההוויה של המתבגרים.
לילי הלפרין: אנחנו היינו רוצים שכך יהיה, אולי.
קרני זיו: אני סמנכ"לית תוכן של ערוץ 10, ובעברי מנהלת ערוץ הילדים, ערוץ לוגי וסמנכ"לית התוכן בהוט.
קרני זיו: אני אתחיל מהשורה התחתונה.
קרני זיו: ערוץ 10 מברך על האמנה, עבר עליה, ראה את משפטיה ונכנס פנימה לפרטים.
קרני זיו: אנחנו נשמח לקחת על עצמנו את האמנה הזאת.
קרני זיו: אני יודעת שיש מספיק אנשים ציניים, שישבו מסביב לשולחן ויגידו: בוודאי שהם שמחים לקחת את האמנה, כי אם לא תהיה אמנה יהיה חוק ולכן הם מעדיפים לקחת את האמנה.
קרני זיו: אני רוצה להגיד, שהסכמתי עם חלק גדול מהדברים של גברת יונה אליאן בעניין של הילד שהולך למחרת בבוקר לבית הספר.
קרני זיו: אני רוצה להכניס את הכל לפרופורציה, ואני מרשה לכולכם לתקן אותי.
קרני זיו: בשנים האחרונות, שתי התוכניות הריאליטי הבולטות, שמקוממות כאן את האנשים סביב לשולחן: "משפחה חורגת" ו-"סופר נני", בעיקר בעונתה האחרונה – לא הייתי בערוץ 10, ראיתי את הפרומואים, וכאמא נמנעתי מלראות את זה כי הרגשתי לא נוח.
קרני זיו: אני אומרת את זה בשביל שלשנייה אחת נכניס את הדיון הזה לפרופורציה.
קרני זיו: זה לא שכל התוכניות המשודרות בפריים טיים בערוצי הברוד קסט, הנצפות על ידי ילדים והורים כאחד, הן תוכניות ריאליטי או תוכניות ריאליטי עם ילדים.
קרני זיו: רוב תוכניות הריאליטי הן לא תוכניות עם ילדים.
קרני זיו: אם נהיה ציניים נאמר, שהן לא תוכניות עם ילדים כי יותר מסובך וקשה לעבוד עם ילדים.
קרני זיו: אני חושבת, שהדיון התעורר בשנה האחרונה בעיקר בגלל סיפור ה-"סופר נני", שהפריע לחלק גדול מהאנשים, גם בדיון הקודם שקיימנו בתוך המועצה.
קרני זיו: מדובר בערוצים שמשדרים 7 ימים בשבוע, הרבה שעות פריים טיים, בלי להגיד שום מילה על שתי התוכניות האלה, ואם יש עוד דוגמאות אני אשמח לשמוע.
קרני זיו: דיבר קודם מר קדמן על עניין הרייטינג.
קרני זיו: רייטינג זו לא קללה.
קרני זיו: אנחנו מתפרנסים מרייטינג.
קרני זיו: אנחנו מתפרנסים מזה שייראו אותנו, שייראו את הפרסומות שאנחנו משדרים בין לבין.
קרני זיו: אגב, גם ערוצים שלא מתפרנסים מרייטינג רוצים שיראו אותם.
קרני זיו: זה בסדר.
קרני זיו: זו העבודה שלנו.
קרני זיו: גם הצגות תיאטרון רוצים שיראו.
קרני זיו: זה נכון ששם הפרנסה היא לא ישירה מכמה אנשים יראו, ואצלנו הפרנסה היא ישירה מכך.
קרני זיו: מזה אנחנו מתפרנסים.
קרני זיו: דווקא בגלל זה – ואני ממשיכה את דבריו של ד"ר קדמן בנוגע לשביעות רצון של ההורים – אנחנו מתפרנסים מזה שבין השעות 21:00-22:30 אנשים ישבו מול המסך וירצו לצפות בנו.
קרני זיו: אנחנו גם יודעים, שחלק לא קטן מהזמן יושבים מול המסך שלנו הורים וילדים, והורים רוצים להרגיש נוח מול המסך ביחד עם הילדים שלהם.
קרני זיו: כאשר הם לא מרגישים בנוח, הרבה פעמים הם מצביעים עם השלט.
קרני זיו: הייתי יכולה לשבת ולהתעלם מזה ולומר: תנו לנו, אנחנו ננהל את העניינים, אנחנו מצוינים בלנהל את ענייננו המסחריים שנובעים מהשאלה: האם יראו אותנו או לא יראו אותנו.
קרני זיו: אני לא שם.
קרני זיו: אני במקום שבו, טוב שמעירים את עינינו ומדי פעם מנערים אותנו לבדוק את עצמנו.
קרני זיו: בסך הכל, אם נכניס את כל הדבר הזה לפרופורציה, אנחנו רוב הזמן, בודאי בעניין של ערוב ושילוב ילדים, עושים עבודה זהירה.
קרני זיו: אנחנו גם מוכנים לקבל הערות, ולעיתים אף נקראים לברורים כאלה ואחרים על כל מיני דברים ולא רק אלה הקשורים לילדים.
קרני זיו: אני מנסה להסביר, למה אנחנו יכולים לקחת את זה על עצמנו וחושבים שיש מקום לסמוך על הגופים המשדרים.
קרני זיו: אתם יכולים להסתכל עליי ולהגיד: הגברת הזאת מנהלת את שעות הפריים טיים, היא נראית לנו בחורה שמגדלת שני ילדים בבית ואפשר לסמוך עליה או אולי אי אפשר לסמוך עליה, אבל היא מתפרנסת מזה שהיא תצליח להביא איקס אנשים לראות את השידורים.
קרני זיו: אני צריכה ברוב הזמן לתת תחושה להורים, שנוח להם, לפחות בשעות המוקדמות יותר של הפריים טיים, לשבת ביחד עם הילדים.
קרני זיו: אם לא כך, אני צריכה להזהיר אותם שלא יהיה להם נוח עם העניין הזה.
קרני זיו: זה לא רק בעניין של אלימות וסקס.
קרני זיו: גם כאשר רואים התנהגות קיצונית של ילד לחלק גדול מההורים זה לא נוח.
קרני זיו: העובדה היא שחלק לא מבוטל של הורים התלוננו על העניין הזה.
קרני זיו: בכל תוכנית ריאליטי, ללא קשר אם יש ילדים או לא, יש תמיד פסיכולוג.
קרני זיו: הוא זה שעוזר לסנן את המתחרים, הוא זה שמלווה את המתחרים לאורך התוכנית, בין אם הם כלואים 24 שעות בתוך בית, ובין אם הם נוסעים לאי בהישרדות, בשביל לבחון חוסן פסיכולוגי.
קרני זיו: נכון שלא מדובר בתהליך פסיכולוגי ארוך שבו כמה שנים אדם יושב אצל פסיכולוג, אבל אנחנו מנסים להביא את טובי האנשים, שיכולים לעשות הערכה בעיקר לגבי החוסן של אנשים, וזה נוגע למבוגרים ועל אחת כמה וכמה לגבי ילדים.
קרני זיו: לשמוע את קולם של ילדים, גם ילדים שמתמודדים בדרך כזו או אחרת עם קשיים, יש בכך כוח גדול עוד יותר מהרבה מאוד דרמות שעשיתי במשך 15 שנים שאני בטלוויזיה - ואני הראשונה, שחושבת שלדרמה מצוינת יש השפעה גדולה על המציאות.
קרני זיו: אני אומרת, שכאשר ילד מספר על ההתמודדות שלו, יש בכך הרבה פעמים כוח גדול יותר מדרמה שבה מישהו כתב את התסריט.
קרני זיו: אני אסכם במשפט אחד.
קרני זיו: אני לא נכנסת לענייני הפירוט של הנשיקות: האם זה היה צריך להיות מסווג או לא, אבל דווקא בעולם שבו רוב הזמן ילדים קוראים על יחסי מין בכוח ועל אלימות המלווה במין, על כל הדברים שמתרחשים תחת אפם בבית ספר יסודי ובבית ספר תיכון, דברים המופיעים בכותרות הראשיות שלנו בעיתונים, צריך לתת להם מדי פעם לראות נשיקה הנובעת מאהבה.
קרני זיו: אולי זה יחזיר לנו קצת אהבה למסך במקום מה שרוב הזמן רואים.
קרני זיו: גם אם אמא ואבא שלהם יתנשקו זה יהיה להם נחמד.
כרמל שאמה-הכהן: אתי ממרכז המחקר והמידע תציג לנו את עיקרי הסקר.
אתי וייסבלאי: אנחנו ערכנו סקר עבור דיון קודם של הוועדה לזכויות הילד בנושא השתתפות ילדים בתוכניות ריאליטי – עמדות הציבור.
אתי וייסבלאי: מצאנו ש-48% מן הציבור מתנגדים להשתתפות ילדים בתוכניות ריאליטי.
אתי וייסבלאי: שיעור גבוה יותר של ההורים מתנגד לכך.
אתי וייסבלאי: רוב הציבור חושב, שהשתתפות של הילדים באותן תוכניות פוגעת בפרטיות של הילדים, ביחסים בתוך המשפחה וגורם לקשיים חברתיים לאותם הילדים.
אתי וייסבלאי: רק 30% חושבים שאותן תוכניות פועלות כאשר טובת הילד עומדת בראש מעייניהם.
אתי וייסבלאי: 81% מהציבור שהשתתף בסקר חושב שיש צורך להטיל מגבלות על ההשתתפות של ילדים בתוכניות מציאות, כאשר מתוכם כמעט שני שלישים חושבים שיש צורך לאסור לחלוטין השתתפות ילדים בתוכניות מציאות.
אתי וייסבלאי: הייתי רוצה להציג גם כמה ממצאים מתוך סקירה משווה שערכנו.
אתי וייסבלאי: כמו שאמרה הגברת מצגר, במדינות רבות יש אמנות והסדרה עצמית של השתתפות ילדים בתוכניות מציאות ובכלל של הדברים הנוגעים לתחום התקשורת.
אתי וייסבלאי: בכל המקרים שראינו, גם במקרה שיש הסדרה עצמית, יש מי שיכול להטיל סנקציה במקרה שיש הפרה של אותה אמנה או סוג של הסדרה עצמית, מה שלא ראינו כאן.
איילת מצגר: אנחנו רגולטור.
איילת מצגר: בוודאי שאנחנו יכולים להטיל סנקציה.
איילת מצגר: האמנה מחייבת את הגורמים המשדרים.
איילת מצגר: ברגע שהם יחתמו עליה זה יחייב אותם.
איילת מצגר: גורם משדר שיפעל בניגוד לאמנה בוודאי צפוי להליך רגולטורי של הפרת אמנה ו/או סנקציה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: איך אתם מתייחסים לעובדה ש- 70% מהציבור במדינת ישראל צם ביום כיפור, וערוץ 10 משדר מיד לאחר יום כיפור פרק מתוכנית בה האבא מנסה לצום והילד מביא את החברה שלו.
קרני זיו: אם זה מ"משפחה חורגת", זה לא ערוץ 10.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה הופיע בתוכנית "כאן גרים בכיף".
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זו עוד סדרה שלא דיברתם עליה, ומאוד כדאי לדבר עליה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בתוכנית אפשר היה לראות חוצפה של ילדים בהתנהגות כלפי ההורים שלהם, כאשר ההורים מתפרפרים סביב הילדים שלהם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה מתחיל לאבד את גבול הטעם הטוב.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: באותו פרק ששודר מיד לאחר יום כיפור, האבא מנסה לצום והילד מביא את החברה שלו, מדליק מוזיקה בקולי קולות ומכין סטייק במטבח.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: האבא משתגע מהריח, וזה נורא מצחיק.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אותי זה מאוד העציב.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: עם כל הכבוד לזה שאתם מתפרנסים מרייטינג, צריך להיות קצת יותר מחוברים למה באמת הציבור רוצה ולא מה אתם חושבים שהוא רוצה לראות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מעניין אותי לדעת, איך את מתייחסת לנושא הזה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בתוכנית יש ילד דומיננטי בגיל 15 שמביא חברה, ואני לא מדברת על מה הם עושים.