GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איילת מצגר: אנחנו מצאנו לנכון להרחיב את המעגל, ולדרוש אישור גם של מנהל בית הספר של אותו ילד וגם של רופא המשפחה, כדי שאם יש איזושהי בעיה מיוחדת לילד הזה וצריך למנוע ממנו להופיע, הרופא יהיה זה שיתערב ויגיד את זה, כך גם מנהל בית הספר מהכיוון שלו, מההיכרות שלו את הבעיות הספציפיות ואת החיים של אותו ילד.
איילת מצגר: אנחנו חושבים, שזה צעד מאוד חשוב שבאמצעותו נשיג מטרה חשובה – שילדים שצריך למנוע מהם להשתתף בתוכניות כאלה, אם יש להם בעיות מיוחדות, זו תהיה אחת הדרכים לעשות את זה.
איילת מצגר: עיקרון נוסף של האמנה זה גילוי מידע להורים ולילד עוד לפני שהילד נכנס למיזם הזה, כדי שהוא יבין היטב איזו סוג של תוכנית זו הולכת להיות, מהם הדברים שיכולים להיות שם, מה יכולות להיות ההשלכות של ההשתתפות שלו בתוכנית הזו, ולקבל הסכמה אקטיבית של הילד.
איילת מצגר: כלומר, לא רק שההורה יגיד: אני רוצה שהילד שלי ישתתף, אלא שהילד יבין למה הוא נכנס ויגיד: אני נכנס לעסקה הזאת.
איילת מצגר: כך גם ההורים.
איילת מצגר: הרבה פעמים גם ההורים לא מבינים מהן ההשלכות של הדבר.
איילת מצגר: מעבר לזה, אנחנו ממליצים שיהיה כאן ליווי של אנשי מקצוע: פסיכולוגים, אנשי מקצוע אחרים שהם רלוונטיים, גם לפני ההפקה בבחירת המתמודדים, גם במהלך ההפקה וגם אחרי שהתוכנית מסתיימת.
איילת מצגר: למעשה, אנחנו חושבים שהדברים המרכזיים האלו ינטרלו את אותן בעיות שעלולות להתעורר מההשתתפות של הילדים.
איילת מצגר: זה לא מונע את זה.
איילת מצגר: אנחנו אומרים כבר כאן, שאי אפשר למנוע השתתפות של ילדים בתוכניות.
איילת מצגר: אנחנו גם לא מבקשים לעשות את זה.
איילת מצגר: אנחנו חושבים שכן צריך להסדיר את הדברים, ולהכניס אותם לדרך מלך שתהיה יותר מסודרת.
איילת מצגר: אנחנו מפנים באמנה שלנו לחוק עבודת נוער, לתקנות הנוגעות להעסקת נוער, ואנחנו דורשים שהילדים יועסקו בהתאם לחוקים ולדינים הקיימים בדבר הזה, כל עוד הם נותנים תשובה לסוגיות שיש כאן על הפרק.
איילת מצגר: היום אנחנו קיבלנו הסכמה עקרונית משלוש זכייניות הטלוויזיה: קשת, רשת וישראל 10, לקבל על עצמן את האמנה ולפעול בהתאם.
איילת מצגר: קיבלנו גם תגובות של משרד החינוך ושל משרד המשפטים מאז הדיון האחרון.
איילת מצגר: משרד המשפטים עדיין בוחן את האמנה, ואנחנו ממתינים לקבל גם את התגובות ממנו.
איילת מצגר: למעשה, אנחנו כמעט בשלים לצאת לדרך ולהחיל את האמנה הזאת באופן אקטיבי.
כרמל שאמה-הכהן: ד"ר אבישר, יו"ר מועצת הרשות, בבקשה.
אילן אבישר: אני אוסיף רק מספר דברים, כי איילת נתנה סקירה מקיפה של הנושא.
אילן אבישר: הגענו למסקנה שהעיקרון של האמנה הוא עדיף בתנאים הנוכחיים, כיוון שאנחנו עוסקים ביצירה, בפורמטים טלוויזיוניים קיימים וכאלה שיתפתחו בעתיד.
אילן אבישר: ברמה העקרונית, אנחנו מנסים לכפות כמה שפחות מגבלות על היוצרים ועל היצירה, ולכן ההסכמה שבאמנה עדיפה לנו.
אילן אבישר: אנחנו פיתחנו את הקונספט של האמנה מתוך רגישות לזהירות של כללים רגולטורים, שעלולים להיות נוקשים מדי או קשוחים מדי למורכבות של הסיטואציה שבה לא רק שיש הרבה מאוד תוכניות טלוויזיה שמשתמשות בילדים או שמציגות ילדים, אלא שיש גם תשוקה מאוד גדולה מצד הילדים עצמם ובני המשפחות שלהם להופיע בטלוויזיה.
אילן אבישר: עבור רבים זה נראה כהישג שעומד בפני עצמו.
אילן אבישר: זה דבר שנכון להתחשב בו במידה מסוימת, ולאו דווקא לבוא עם כללים מגבילים מראש.
אילן אבישר: אנחנו באמת ניסחנו עקרונות של אמנה, שהם מגבילים יותר מאשר החוקים הקיימים.
אילן אבישר: בשלב הראשון מבקשים לבדוק את זה בצורה של הסכמה בין הצדדים.
אילן אבישר: כלומר, האמנה לא עושה הנחות אלא נותנת כל מיני כללי התנהגות המבקשים לשמור על הילדים בסיכומו של דבר.
אילן אבישר: זה נעשה לאחר התייעצות עם גורמי מקצוע רציניים בתחומים השונים: פסיכולוגיה, חינוך, סוציולוגיה, וגם בדיאלוג עם המערכות הפוליטיות הרלוונטיות: משרד החינוך, משרד המשפטים וגורמים אחרים שהם רלוונטיים.
אילן אבישר: מכל הסיבות האלה אנחנו בהחלט מצדדים, שנמשיך ונפעל לטובת אמנה.
אילן אבישר: לפחות, נבדוק אותה.
אילן אבישר: כך נישאר עם האצבע על הדופק, וכך נשיג את התוצאות הרצויות ביותר למערכת.
כרמל שאמה-הכהן: ניצן חן, מנכ"ל המועצה לשידורי כבלים ולווין, בבקשה.
ניצן חן: אני גם מברך על העלאת הנושא.
ניצן חן: אני חושב, שראוי וחשוב לתת לו את הבמה הראויה.
ניצן חן: במועצת הכבלים והלוויין האמנה כבר פועלת שנתיים.
ניצן חן: אין כמעט תוכניות ריאליטי בערוצי הילדים והנוער, ולכן זה פחות חמור, אבל יש בעיות אחרות.
ניצן חן: מסוף שנת 2008 חתמו על אמנה עם פחות או יותר אותם עקרונות שגברת מצגר הציגה כאן.
ניצן חן: פועלים וחתומים עליהם כל ערוצי הילדים והנוער: ערוץ הילדים, ערוץ הופ, ערוץ לוגי, ערוץ בייבי, ערוץ ג'וניור, כולל הטלוויזיה החינוכית ומחלקת הנוער בערוץ הראשון.
ניצן חן: מה אומרת האמנה?
ניצן חן: בגדול, היא אומרת שכל מי שחתם על האמנה – אגב, מי שניסחה אותה עבורנו היתה פרופ' דפנה למיש, הכוהנת הגדולה בתחום של טלוויזיה וילדים – כל ערוצי הילדים והנוער הקיימים היום במדינת ישראל מתחייבים למנוע ניצול של ילדים ובני נוער בכל תהליך ההפקה של התוכניות שהם מייצרים או בתוכניות הטלוויזיה עצמן, ולא להציג אותם בדרך שעלולה להזיק להם, לשמם הטוב, גם אם הילד נתן את הסכמתו, עבד על ההורים או התקשר באיזושהי צורה לתוכנית זו או אחרת.
ניצן חן: יתרה מזאת, כל הכללים שחלים באמנה ברגולציה עצמית חלים גם על האינטרנט.
ניצן חן: דהיינו, אם לערוץ הילדים או לערוץ לוגי יש מיזם באינטרנט, הם מתחייבים שאותן נורמות החלות באמנה יחולו גם על המדיה החדשה.
ניצן חן: במובן הזה אני אומר "יישר כוח" למנהלי הערוצים האלה, כי על פי המצב המשפטי היום הם לא חייבים כלום במדיה החדשה.
ניצן חן: למרות שמבחינה משפטית הם לא חייבים, החילו עליהם את הנורמות הקיימות בטלוויזיה הליניארית גם בערוצי המדיה החדשה.
ניצן חן: במובן הזה אני מודה להם.
ניצן חן: אמנה זה דבר חשוב, זה פועל טוב בכבלים ובלווין למעלה משנתיים, וזה לא מיתר את הדרישה מהרגולטור, איפה שהאמנה לא נותנת את המענה, לפתור את הבעיה לפי הכללים, ברור, הפרה, תקנה, כדי שאם יש כשל כזה או אחר וילדים נכנסים למלכודת בלתי ראויה לא נעמוד מהצד ונעצום עיניים אלא בהחלט נתערב.
ניצן חן: הראיה היא, שלפני שבוע היתה לנו בעיה בערוץ הילדים, בטקס נבחרי ילדים.
ניצן חן: זו תוכנית מצוינת, שנמשכת מספר שעות, אבל בתוך הטקס הנחמד והיפה הזה היתה קטגוריה חדשה: "נשיקת השנה".
ניצן חן: הראו שם קטעים מכל מיני סרטים שהיו במהלך השנה, שמתחרים ביניהם בקטגוריה הנשיקה הטובה ביותר, הארוכה יותר, המיוחדת יותר, הצרפתית יותר.
לאה ורון: בין הילדים לעצמם?
ניצן חן: התוכנית עצמה היא תוכנית ילדים.
ניצן חן: הביאו קליפים.
לאה ורון: הקרינו להם נשיקות שונות.
כרמל שאמה-הכהן: של מבוגרים.
ניצן חן: של מבוגרים ושל צעירים.
כרמל שאמה-הכהן: הכוונה היא לבוגרים.
ניצן חן: קיבלנו תלונות מהציבור.
ניצן חן: הטענה של הרגולאטור לא היתה שהתוכנית בלתי ראויה, חס ושלום.
ניצן חן: התוכנית מצוינת.
ניצן חן: הטענה היתה, שיש להורים כלי מאוד חשוב, שהמחוקק נתן עליו את דעתו, חוק סימון וסיווג תוכניות.
ניצן חן: כלומר, על המסך בצד שמאל יש תמיד עיגול שאומר: התוכנית ראויה לבני 8 ומעלה, לבני 14 ומעלה או לבני 18 ומעלה, והגוף המשדר חייב להקפיד על זה.
ניצן חן: במקרה דנן לא היה סימון וסיווג, אפילו לא "גיל 8 ומעלה", ואנחנו חשבנו שהדבר כן מצריך לפחות גיל 8.
ניצן חן: על גיל 14 אפשר להתווכח.
ניצן חן: על גיל 8 אני לא חושב שיש הבה אמינא, שהיה ראוי לסמן ולסווג.
ניצן חן: אמנה זה דבר טוב, לצד כללים והנחיות של הרגולטור, גם אם מישהו ממפיקי הערוצים סבור שההתערבות היא מוגזמת.
ניצן חן: כמובן שצריך לשמור על חופש ביטוי, פלורליזם וגיוון, וזה מה שאנחנו עושים.
כרמל שאמה-הכהן: גברת יונה אליאן, מיוניסף – קרן האו"ם למען ילדים.
יונה אליאן: אני הגעתי לכאן כשחקנית וכנציגה של יוניסף, ואני אסטה מהדיון האקדמי ואדגיש כמה נקודות מאוד אישיות שלי לגבי נושא הדיון.
יונה אליאן: אני עברתי על הפרוטוקולים של הדיונים הקודמים, והבנתי שרוב הדברים נאמרו, כולם מבינים והכל ברור ומובן מאליו.
יונה אליאן: אני רוצה לספר לכם, כמה קשה לעמוד בתגובות אחרי הופעה בטלוויזיה.
יונה אליאן: דקה אחרי שאתה מופיע בטלוויזיה לכל אחד יש אישור להביע את דעתו עליך, אם זה בעיתונות הכתובה, אם זה באינטרנט ואם זה כל אחד ברחוב, בין נאצות, בין ברכות, לבין סתם הערות: את שמנה יותר בטלוויזיה, את רזה יותר בחיים, את זקנה יותר בטלוויזיה, את יפה יותר בטלוויזיה וכו'.
יונה אליאן: אני 40 שנה במקצוע, בתיאטרון, בטלוויזיה ובקולנוע, 40 שנה שרכשתי לעצמי מגננות ועטיתי על עצמי שפע של שכבות כיסוי והגנה, ואני לא עומדת בזה.
יונה אליאן: בכל פעם שאני רואה ילדים בטלוויזיה, אני רק יכולה לתאר לעצמי מה עובר על הילדים האלה שגילם עשירית מגילי, מה קורה לנשמות הרכות האלה, שעומדות מול תגובות כאלה, וכבר שמענו על דברים שנעשו, על דברים שקרו.
יונה אליאן: זה נושא אחד, ואני לא יודעת איך להגדיל, לומר ולציין, שתבינו לא רק דרך הדיון האקדמי, לא רק דרך השכל אלא גם דרך הלב.
יונה אליאן: הנושא השני, ונאמרו הדברים כאן, שיש ניסיון לחבר בין כל ההופעות של הילדים בטלוויזיה: הופעות בסרטים, הופעות בתוכניות והופעות בריאליטי.
יונה אליאן: אני אומרת, שאלה שני עולמות נפרדים.
יונה אליאן: תוכניות שהן בגדר סדרה, דרמה או סרט, אלה הן יצירות אמנות.
יונה אליאן: ביצירת אומנות אתה בורא עולם, שהוא לא עולם אמיתי.
יונה אליאן: זה הפוך מהריאליטי, מהמקום האמיתי.
יונה אליאן: זה עולם של אומנות.
יונה אליאן: אתה בורא דמות שהיא בדויה, שהיא יצירה אומנותית.
יונה אליאן: כאשר ילד לוקח חלק בדבר כזה יש גם ערך מוסף, ומצד שני יש את העניין שאתה מסתתר אחרי דמות, אתה בעולם בדוי, והפגיעה בך היא לא פגיעה ישירה בעולם הפרטי שלך ובדמות הפרטית שלך.
יונה אליאן: חשיפה בתוכניות ריאליטי היא אחרת לגמרי.
יונה אליאן: צריך לדון בה אחרת לגמרי, צריך להיות הרבה פחות סלחני.
יונה אליאן: מה שעובר על ילד שנחשף בהתקף זעם פרטי שלו, בהתנהגות נלוזה בבית, בזה שההורים רבים לידו, מה קורה לו למחרת בגן הילדים או בבית הספר.
יונה אליאן: ה' ישמור.
יונה אליאן: אני יכולה להרגיש רק קצה של זה.
יונה אליאן: הנקודה השלישית שאני רוצה להדגיש אותה היא, שהמגמה הולכת ומחמירה.
יונה אליאן: כבר שמענו על תחרות של הנשיקות.
הילי חורב: אני מאוד אשמח להגיב על התחרות של הנשיקות.
יונה אליאן: אתמול היתה כתבה בטלוויזיה על תוכנית ב-MTV בארצות הברית שנקראת סקינס, תוכנית שמשתתפים בה ילדים בני 16-17, והיא מכוונת לבני 11-12.
יונה אליאן: התוכנית מלאה בסקס וסמים.
יונה אליאן: היתה סערה גדולה בארצות הברית, וכדאי שתתעניינו בזה.
יונה אליאן: שודר פרק ראשון בו היו סקס וסמים, והראו קטעים של סקס בוטה.
יונה אליאן: כולם מצדיקים ואומרים: ככה מתנהלים החיים, אז למה שלא יראו את זה גם בטלוויזיה.
יונה אליאן: הדברים מחמירים.
יונה אליאן: סף הריגוש עולה, המפיקים והגופים המשדרים עושים עבודתם נאמנה, הם מספקים את הסחורה, הם מביאים את הרייטינג, וזה תפקידם.
יונה אליאן: הם צריכים להביא קהל ולרגש קהל.
יונה אליאן: סף הריגוש עולה ועולה, והמגמה תחמיר.
יונה אליאן: אנחנו צריכים להתגייס מהר מאוד להגנה על הילדים.
יונה אליאן: אני רוצה לומר עוד דבר על מה שנאמר כאן לגבי התשוקה להופיע.
יונה אליאן: אני שומעת כל מיני הסברים: כאשר מישהו רואה תוכנית הוא מבין איך לחנך את הילדים שלו.
יונה אליאן: באמת, האם צריך ללמוד מתוכניות ריאליטי איך לחנך את הילדים שלך?
יונה אליאן: אם יש לך בעיות, האם לא תלך לקבל יעוץ מקצועי?
יונה אליאן: האם אתה גוזר גזירה שווה?
יונה אליאן: איזה ילד אתה מקריב בשביל שהילד שלך יקבל חינוך יותר טוב?
יונה אליאן: לגבי התשוקה להופיע – יש גם תשוקה בגיל 12 לאלכוהול.
יונה אליאן: יש גם תשוקה בגיל 11 לחיי מין.
יונה אליאן: יש גם תשוקה לנהוג.
יונה אליאן: הם רוצים גם לנהוג בגיל 13.
יונה אליאן: האם ניכנע לתשוקה?
יונה אליאן: הטענה היא לא לגופים המשדרים, לא למפיקים, לא לאמנים שזה עיסוקם וזה מה שהם עושים.
יונה אליאן: הדרישה היא לגוף המחוקק – צאו מהר להגנת הילדים.
כרמל שאמה-הכהן: עכשיו התלמידים ידברו.
דנה גולדברג: אנחנו למדנו על הנושא במסגרת הכסת הצעירה, והגענו לכמה מסקנות חשובות: תוכניות הריאליטי צוברות תאוצה בשנים האחרונות.
דנה גולדברג: כולנו יודעים את זה, כולנו חשופים אליהן, כולנו ראינו לפחות תוכנית אחת.
דנה גולדברג: ילדים רבים משתתפים בתוכניות האלה, כאשר אין להם ידע מוקדם למה הם נכנסים.
דנה גולדברג: כמו שיונה אליאן אמרה, התשוקה זה לא מה שאמור להיות גורם מכריע במשוואה.
דנה גולדברג: יש תוכניות המציגות את הילדים בצורה שלילית, וזה פוגע בהם, הן מבחינה חברתית והן מבחינה נפשית.
דנה גולדברג: אנחנו לא יודעים מה עובר על הילדים האלה אחרי התוכנית, ואני לא חושבת שיש מי שדואג לזה.
דנה גולדברג: הוגשה לנו הטיוטה של האמנה.
דנה גולדברג: הטיוטה הזו מנוסחת באופן לא ברור, היא מעורפלת, היא לא מציב שום גבולות ברורים.
דנה גולדברג: חלק מהסעיפים בכלל לא מפורטים.
דנה גולדברג: לא מבינים מה אתם מנסים להגיד.
דנה גולדברג: אני אתן דוגמא: "יש להימנע מכל פגיעה פיזית או רגשית בילד, לדאוג באופן מספק לרווחתו ובריאותו ולהימנע מניצולו".
דנה גולדברג: אתם הגדרתם פגיעה, ואתם ממליצים פה מה לעשות.
דנה גולדברג: אין שום התחייבות של החותמים.
דנה גולדברג: זו מעין המלצה באוויר, שלא באמת אומרת מה צריך לעשות.
דנה גולדברג: אנחנו גיבשנו המלצה לסעיפים מתוקנים, אבל אני רוצה לציין שאנחנו רוצים שתהיה הצעת חוק בנושא.
דנה גולדברג: אנחנו חושבים שאמנה זה לא דבר מספק, זה לא מחייב מספיק.
דנה גולדברג: הילדים הם יותר מדי פגיעים בשביל שרק אמנה תגן עליהם.
כרמל שאמה-הכהן: מה היית רוצה שהצעת החוק תכלול?
דנה גולדברג: ילד הוא מי שלא מלאו לו 18 ולא מי שלא מלאו לו 16, כמו שראינו בכמה הזדמנויות.
דנה גולדברג: הצעת החוק צריכה לכלול חוקים ברורים, שאסור לפגוע בילדים, שזה לא רק לפי הסכמתו של הילד, שצריך שתהיה הגנה עליו כל הזמן.
כרמל שאמה-הכהן: ד"ר יצחק קדמן, מנכ"ל המועצה לשלם הילד, בבקשה.
יצחק קדמן: אני רוצה להתחיל באופן חיובי.
יצחק קדמן: אני רוצה לומר, שהטיוטה שעמדה בפניכם היא טיוטה לא עדכנית.
יצחק קדמן: היו כמה תיקונים, כמו שהגדרת ילד היא עד גיל 18.
דנה גולדברג: את זה קיבלנו.
יצחק קדמן: בכל אופן, הוכנסו כמה תיקונים לאמנה.
יצחק קדמן: יש פה צעד פוזיטיבי של רצון שבא מבפנים, לעשות סדר בעולם הפרוע והמופקר הזה, והוא צעד בכיוון מאוד חיובי.
יצחק קדמן: בסוגריים אני אומר, שאני משוכנע שאילולא ריחף באוויר רעיון של הצעת חוק בנושא הזה אני לא בטוח שהיתה מתגבשת האמנה, אבל לא חשוב כרגע מה המניעים.
יצחק קדמן: עצם קיומה של האמנה הוא כבר התקדמות מאוד גדולה.
יצחק קדמן: הבעיה הגדולה היא לא הניסוחים המעורפלים, אלא מה יעשו עם הנייר הזה.
יצחק קדמן: אנחנו מלאים בניירות ששוכבים בכל מיני מקומות.
יצחק קדמן: לפי האמנה הזאת, חלק גדול משידורי הריאליטי בהשתתפות ילדים אי אפשר היה להעלות על האקרנים.
יצחק קדמן: קרו שם דברים איומים ונוראים, במיוחד בתוכניות ריאליטי.
יצחק קדמן: לא רק, אבל במיוחד בתוכניות ריאליטי.
יצחק קדמן: תוכניות ריאליטי, כפי שאמרה יונה אליאן – ומי שמכיר את השטח יודע עד כמה הדברים שהיא אמרה הם נכונים ועמוקים – לא דומות לשום תוכנית אחרת.
יצחק קדמן: זה לא משחק, אלא זה מדמה או מביא בפני הציבור את הדברים כפי שהם בחיים האמיתיים בצורה מוקצנת הרבה יותר.
יצחק קדמן: הרי אף אחד לא חושב שאפשר לפתור איזושהי בעיה למשפחה בתוך 45 של דקות עם הפי אנד.
יצחק קדמן: אילו הדברים היו תלויים בי, הייתי מבטל מכל וכל את האפשרות לשתף ילדים בתוכניות ריאליטי, וזה בגלל האופי שלהן.
יצחק קדמן: זה לא אומר שצריך לאסור השתתפות ילדים בתוכניות אחרות בטלוויזיה.
יצחק קדמן: לגביהן הייתי מחיל את כל הכללים של האמנה.
יצחק קדמן: בתוכניות ריאליטי לא הייתי נותן לילדים להשתתף בכלל.
יצחק קדמן: אגב, אני מוכרח לומר מילה טובה לציבור בישראל.
יצחק קדמן: אני לא יודע אם יצא לכם לראות את הסקר שעשה מאגר מוחות בקרב הציבור בישראל.
יצחק קדמן: אני מצדיע לציבור.
יצחק קדמן: הבגרות שלו היא בלתי רגילה.
יצחק קדמן: אני הייתי בטוח, לפני שראיתי את התוצאות, שהציבור יגיד: כן, זה יופי, תנו לנו עוד ילדים.
יצחק קדמן: הציבור ברובו הגדול לא רוצה לראות ילדים בתוכניות ריאליטי.
יצחק קדמן: הציבור ברובו הגדול חושב שהתוכניות האלה פוגעות בילדים, מזיקות לילדים, נכנסות לפרטיות שלהם בצורה פולשנית.
יצחק קדמן: הציבור ברובו הגדול חושב שצריך לשים סייגים ומגבלות על הופעת ילדים, סייגים ומגבלות שלא קיימים היום.
יצחק קדמן: גם אם אי אפשר יהיה למנוע כליל השתתפות ילדים בתוכניות ריאליטי, אנחנו מוכרחים לקבוע כללים מחייבים.
יצחק קדמן: אגב, אני הייתי מעדיף לראות, עם כל הכבוד למה שניצן חן, ידידי, דיבר עליו, אמנה אחת לכל הגופים המשדרים כדי שלא ניפול בין הכיסאות.
יצחק קדמן: אגב, מדובר גם על הערוץ הראשון, גם על הכבלים והלוויין והחינוכית.
יצחק קדמן: על כולם צריכה לחול אמנה אחת, אחרת מה שלא ילך פה ילך שם.
יצחק קדמן: אגב, לא רק על תוכניות הילדים.
יצחק קדמן: חלק מהילדים מופיעים בכלל במשבצת של תוכניות מבוגרים, ושם הדברים עוד חמורים פי כמה.
יצחק קדמן: אני גם הייתי רוצה, שהדברים שחלים פה יחולו בחומרה יתרה על הקדימונים.
יצחק קדמן: הקדימונים הם רעה יותר חולה מאשר התוכניות עצמן.
יצחק קדמן: מדוע?
יצחק קדמן: מפני שאתה צריך ב-20 שניות למשוך את תשומת לבו של הציבור כדי שירצה לראות את התוכנית.
יצחק קדמן: מה אתה עושה?
יצחק קדמן: אתה עורך את זה בצורה כזו כך שתמצית הרעל מובאת ב-20 שניות בהקצנה, מנותק מהקשר.
יצחק קדמן: לכן, הקדימונים חייבים פיקוח פי כמה.
יצחק קדמן: חלק מכם זוכר את אותו קדימון שבו ילדה יורקת שוב ושוב על אבא שלה.
יצחק קדמן: איך נראתה הילדה הזאת יום אחרי?
יצחק קדמן: מספיק הקדימון, שמנותק מכל היתר ומראה ילדים יורקים על ההורים שלהם.
יצחק קדמן: זה פשוט מטורף.
יצחק קדמן: אני חושב, שצריך לתת לגופים המשדרים צ'אנס, ולהעמיד אותם במבחן.
יצחק קדמן: אם האמנה הזאת תאומץ על ידי כל הגופים המשדרים, בנוסח המתוקן שלה, ותעמוד במבחן המציאות – שזה הדבר הכי חשוב – ניתן יהיה להגיד: הם לא סתם כתבו את זה, הם גם פועלים לפי זה.
יצחק קדמן: אם אנחנו – כל מי שמעורב בעניין, כולל הכנסת – נראה שהנייר הזה נשאר נייר תיאורטי בלבד, הלכה ואין מורין כך, אני הייתי מאמץ את עמדת התלמידים ואומר:
יצחק קדמן: לקחת את זה כפי שהוא ולהכניס את זה לתוך חקיקה או לתוך אותם נהלים מחייבים, תנאי רישיון או כל נוהל מחייב אחר, שבו זה לא יישאר בגדר המלצה בלבד.
יצחק קדמן: אדוני היו"ר, הייתי מציע שהוועדות תקבענה מועד לבחינה, כיצד מיישמים את האמנה הזאת.
יצחק קדמן: היה ויישמו אותה, מה טוב.
יצחק קדמן: לא יישמו אותה, הכנסת תעגן את זה בצורה חוקית.
כרמל שאמה-הכהן: חורב, מנהלת ערוץ הילדים, בבקשה.
הילי חורב: אין לנו התנגדות לאמנה, שראינו אותה כרגע לראשונה.
הילי חורב: אני רוצה להסביר ולומר, כי בערוץ הילדים אכן שודר טקס, הטקס הגדול ביותר בעולם הטלוויזיה לילדים.
הילי חורב: הוא משודר מדי שנה, יש בו קטגוריות שונות ומגוונות, שכוללות: הסדרה הטובה ביותר, השחקן האהוב ביותר, הזמר האהוב ביותר, השיר האהוב ביותר.
הילי חורב: השנה היתה בין היתר קטגוריה שנקראה "נשיקת השנה".
יצחק קדמן: זו קטגוריה חדשה.
הילי חורב: היא קטגוריה שנהוגה בטקסים.
הילי חורב: לא אנחנו המצאנו אותה.
הילי חורב: אנחנו לא כל כך יצירתיים.
הילי חורב: יש טקס מאוד נחשב בניקולודיון, שמשודר מדי שנה בארצות הברית, ומשם לקחנו את הקטגוריה הזאת.
הילי חורב: אגב, הקטגוריה הזאת אמנם חדשה בטקס הזה, אבל הקטגוריה הזאת היתה מספר פעמים בעבר בערוצי הילדים.
הילי חורב: היא לא חדשה בעולם הזה.
הילי חורב: למה היא לא חדשה בעולם הזה?
הילי חורב: כי למרות כל הפורום המכובד הזה, נשיקות זה משהו שמעסיק ילדים.
הילי חורב: לא הוראו בקטגוריה הזאת נשיקות סקסיות, לא נראה מין.
הילי חורב: אלו היו נשיקות תמימות המופיעות בכל סדרות הילדים.
הילי חורב: אנחנו לא יכולים להתעלם מהמציאות שבה חיים הילדים שאליהם אנחנו פונים.
הילי חורב: אם נעשה טלוויזיה שהיא מנוכרת, כולם יהיו מרוצים, אבל היא תהיה כולה חסודה ולא מחוברת לעולם שלהם, והילדים לא יצפו בה.
הילי חורב: מה שהם יעשו זה, הם יצפו רק בתוכניות בפריים-טיים, כמו "האח הגדול", שמסווגת 8 ומעלה, כמו שרצית שאנחנו נסווג, רק ששם יש אורגיה בשידור חי וזה בסדר גמור.
איילת מצגר: לא בערוץ 2.
איילת מצגר: אולי בערוץ 20.
הילי חורב: גם בערוץ 2 התנשקו גבר ושתי נשים בשידור חי.
ניצן חן: אף אחד לא נגד נשיקות, אבל זה לא נכון להגיד על הנשיקה מהסרט "זוהי סדום" או מהסדרה "חצויה" שזה לילדים מגיל 8.
ניצן חן: יש ילדים שזה מפריע להם.
ניצן חן: מה לעשות?
קריאה: הורים לילדים.
הילי חורב: בערוץ הילדים עובד צוות שלם ונרחב, שמורכב כולו מאמהות לילדים.
הילי חורב: אנחנו משתדלים להביא טלוויזיה כמה שיותר טובה וכמה שיותר מגנה על ילדים.
הילי חורב: אני לא חושבת, שבערוץ הילדים מישהו יראה תוכנית שמבזה ילדים על המסך.
הילי חורב: אנחנו שומרים עליהם ומגנים עליהם.
פארה חודורוב: עצם הדיון הוא מבזה.
פארה חודורוב: זה פשוט מביך אפילו.
הילי חורב: בעיני, זה לא מביך.
הילי חורב: אני חושבת שיש צביעות בלחשוב שבעידן שבו ילדים צופים בטלוויזיה ובמחשב וחשופים למגוון עצום של תכנים.
הילי חורב: ..
פארה חודורוב: אז ניתן להם עוד?
הילי חורב: לא ניתן להם עוד.
הילי חורב: בשביל לא לתת להם עוד, בערוץ הילדים אין שום התייחסות ל"אח הגדול", יש התעלמות מהדבר הזה, למרות שהוא מרכזי בחייהם של הרבה ילדים, לצערי.
הילי חורב: אני לא חושבת, שאפשר להגיד על קטגוריה שבה רואים כמה נשיקות - וזו לא היתה סצנה מינית.
הילי חורב: אלה היו נשיקות נאיביות - שילד בן 7 לא יכול לראות את זה.
הילי חורב: הוא רואה את זה כל הזמן.
הילי חורב: זה פשוט לעצום עיניים.
הילי חורב: מה שאנחנו עושים, זה לתת משהו מאוזן: מצד אחד לתת לילדים כמה שיותר תכנים חיוביים, ומצד שני עדיין להישאר בעולמם.
פארה חודורוב: אני חושבת, שצריכה לצאת מכאן קריאה שהנושא הזה של הנשיקה ירד מהתוכנית הזאת.
הילי חורב: זו לא תוכנית.
הילי חורב: זה היה טקס חד פעמי.
פארה חודורוב: צריכה לצאת קריאה מכנסת ישראל, שזה לא עונה על שום צורך של ילדים, זה לא עונה על שום צורך של הורים.
הילי חורב: האם את חושבת שלא יכולות להיות נשיקות בתוכניות לילדים?
פארה חודורוב: אני חושבת, שהדיון הזה מביך.
פארה חודורוב: הילי חורב: בעיני, הוא לא מביך.
ניצן חן: אני רוצה לחדד את הדברים, ולא לשפוך את התינוק עם המים.
ניצן חן: ערוץ הילדים עושה עבודה טובה.
ניצן חן: יש שם תוכניות יפיפיות.
ניצן חן: אני מקבל אינספור תלונות על הרבה מאוד ערוצים, אבל יש שני ערוצים שמחוץ לתחום: הופ וערוץ הילדים, שההורים בתחושה ששם זה מרחב מוגן, גן מוגן אליו אפשר לשלוח את הילדים חופשי, סוג של בייבי סיטר.
ניצן חן: דווקא בשל כך, אחריות שיש לך כמנכ"לית ערוץ הילדים היא כפולה ומכופלת.
ניצן חן: אם זה ערוץ שיש בו ג'אנק, טלנובלות וכו', אז כל הורה היה צריך לעשות את השקלה בעצמו ולהגיד: בני/בתי, צפה או אל תצפה.
ניצן חן: יש לו, אגב, יכולת לקודד את הערוץ הזה.
ניצן חן: לכן, הקטגוריה והסיווג הם מאוד משמעותיים.
ניצן חן: לא מדובר פה בערוץ נידח.
ניצן חן: מדובר פה בפריים טיים, שמאות אלפי בתי אב או משפחות צופות בו יחדיו, בשעה 19:30 בתוכנית שהיא ספינת הגדל של ערוץ הילדים.
ניצן חן: גם אני צפיתי בתוכנית הזו.
ניצן חן: זו היתה תוכנית נהדרת, אבל את לקחת קטעים של נשיקות – ואני לא נכנס לזה כרגע, כי אני לא מומחה לנשיקות ואני לא רוצה להביע את דעתי – כאשר הנשיקות עצמן נגזרות מתוכניות שהן עצמן מסווגות.
ניצן חן: "החצויה" מסווגת לגיל 14.
ניצן חן: "זוהי סדום" מסווג לגיל 18.
ניצן חן: הקטעים עצמם מסווגים מגיל 8 וצפונה.
ניצן חן: אני נגד פסילה.
ניצן חן: אני חושב, שפסילה זה אקט לא מידתי, אבל צריך לפחות לתת להורה את היכולת להחליט ולומר: הורה יקר, דע לך שבתוכנית הזאת יש גם קטעים המיועדים לגיל 8 ומעלה.
ניצן חן: אז אני כאב לשלוש בנות אדע, האם אני נותן או לא נותן להן לצפות.
ניצן חן: גם את זה לא עשית.
ניצן חן: כדי שלא נגיע לשלב של מחוקק – ואני מכיר את יו"ר ועדת הכלכלה החדש.
ניצן חן: אם הוא יידע שיש פה סיטואציה המחייבת חקיקה, הוא יפעל למען זה.
ניצן חן: את לא רוצה שבחוק ראשי יאמרו מה מותר לך ומה אסור לך.
ניצן חן: האמנה החלה כבר שנתיים בערוצי הנוער והילדים כן מוכיחה את עצמה, מר קדמן, וכן הגענו למצב שאפשר לחיות איתו.
ניצן חן: מצד אחד כן לתת לילדים תוכניות שהם יכולים לחיות איתן, שיהיו רלוונטיות, ומצד שני כן ישמרו ערוצים נקיים מג'אנק.
ניצן חן: אני אומר את זה בגדול מבלי להיכנס לפרטים.
ניצן חן: ממה נפשך?
ניצן חן: או שכן נשמור על הכללים והנורמות שכבר מחייבות אתכם, או שבחקיקה ראשית תחויבו.
ניצן חן: אני לא אתנגד לזה אם לא תעמדו בכללים.
ניצן חן: לעשות את הקטגוריה הזאת בלי כללים של סימון וסיווג זה דבר לא נכון ולא ראוי.
כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה.
כרמל שאמה-הכהן: מג'אד, בבקשה.
מג'ד ביאדסה: קראתי באמנה, שהמטרה הראשית היא לחנך וללמד את ההורים איך להתמודד עם הבעיות של הילדים.
מג'ד ביאדסה: יש הרבה דרכים אחרות בלי תוכניות הריאליטי.
מג'ד ביאדסה: אפשר להיכנס לתוך המשפחה, לתעד את זה, לכתוב את זה כמו סינריו ואחר כך לעשות זאת כסדרה עם שחקנים.
מג'ד ביאדסה: כך נשיג את המטרה שלנו, ומצד שני לא פגענו באף משפחה.
מג'ד ביאדסה: יש משפט יפה שאני רוצה לומר אותו:
מג'ד ביאדסה: אינני תפוחו של ניוטון שנפל כדי ללמד את האנשים.
מג'ד ביאדסה: למה נעשה למשפחה הרבה בעיות רק בכדי ללמד ולחנך הרבה משפחות?
כרמל שאמה-הכהן: עדי, בבקשה.
עדי קרס: אנחנו כאן נציגות "הכנסת הצעירה", ואנחנו רוצות להדגיש דברים שדנה לא הדגישה.
עדי קרס: נאמר פה שלא כדאי להגיע לחקיקה.
עדי קרס: אנחנו חושבות, שכן כדאי להגיע לחקיקה.
עדי קרס: השאלה שעולה אצלנו היא, למה שרשתות הטלוויזיה ירצו לחתום על האמנה הזאת, מה ייצא להן מזה, מה מבטיח לנו שהן תעמודנה בזה.
עדי קרס: אנחנו נשמח אם מישהו יענה לנו על השאלה הזאת, כי היא באמת עלתה בדיון הקודם שעשינו ביום הכנה לוועדה.
עדי קרס: דבר שני, יונה דיברה על ילדים קטנים בגן ובבית ספר יסודי.
עדי קרס: גם ילדים בגיל שלנו נחשבים ילדים.
עדי קרס: אנחנו בני 16-17, וגם אנחנו נפגעים מתוכניות כאלה.
עדי קרס: היתה תוכנית "משפחה חורגת" עם אלון גל, ואני חושבת שאם הייתי משתתפת בתוכנית הזאת היא היתה גורמת לי נזק חברתי ולימודי עצום.
עדי קרס: אני חושבת, שראוי לספק עזרה פסיכולוגית ועזרה בלימודים לכל מי שמשתתף בתוכניות האלה.
עדי קרס: אני אשמח לקבל מענה על השאלה הראשונה שהצגתי.
עמית לוי: באמנה שתיקנו היו סעיפים בהם היה כתוב: "מומלץ להשתמש בגורם פסיכולוגי במהלך התוכנית ולאחריה".
עמית לוי: אנחנו חושבים שיש לתקן ולהוסיף, שחובה לעשות את זה.
עמית לוי: זה משהו שבאמת פוגע.
עמית לוי: פגיעה בילד זו גם פגיעה בנו.
איילת מצגר: זה כבר תוקן באמנה.
איילת מצגר: את הנוסח "מומלץ" הפכנו ליותר אקטיבי וכתבנו "יש".
עדי קרס: מה המילה "יש" אומרת?
עדי קרס: אם אתה לא מקיים, מה קורה.
איילת מצגר: אם היו"ר ירצה שאני אענה, אז אני אענה על השאלה.
כרמל שאמה-הכהן: חווה פרידמן, פסיכולוגית ראשית של משרד החינוך, בבקשה.
חווה פרידמן: אני חושבת, שהסוגיה המרכזית היא מה סוג ההגנה שהילדים יקבלו.
חווה פרידמן: זה מופיע גם בדוח של מחלקת המחקר והמידע של הכנסת, שהתייחסו אליו בדיונים הקודמים.
חווה פרידמן: ההגנה האחרונה שילדים קיבלו בתוקף חקיקה היתה במסגרת תקנות עבודת נוער משנת 1999.
חווה פרידמן: אין ספק, שהמציאות התקשורתית והחשיפה של ילדים לתוכניות כאלה ואחרות השתנו לחלוטין מאז.
חווה פרידמן: כך שהשאלה היא, האם האמנה – ואנחנו כמשרד החינוך היינו בקשר עם הרשות השנייה, עם איילת - זו ההגנה שמסתפקים בה.
חווה פרידמן: השאלה היא האם האמנה היא התשובה במעבר מתקנות עבודת ילדים משנת 1999 לשנת 2011.
חווה פרידמן: נדמה לי – ואני שמחה להצטרף לעמדת ילדים ובני הנוער כאן - שזה לחלוטין לא מספיק.
חווה פרידמן: אני רוצה להתייחס לסקר "השתתפות ילדים בתוכניות ריאליטי" של מאגר מוחות.
חווה פרידמן: ציינת, ד"ר קדמן, שאתה גאה בהורים.
חווה פרידמן: אני מצד אחד גאה בהם, אבל מצד שאני אני פוגשת את האמביוולנטיות שלהם.
חווה פרידמן: בסקר עצמו בעמוד 7 נאמר: "השתתפות משפחות בתוכניות ריאליטי מאפשרת למשפחות התמודדות עם בעיות מסוגים שונים וקבלת סיוע מקצועי".
חווה פרידמן: כביכול, אמירה חיובית שמראה שבעצם משפחות מטפלות בעצמן דרך תוכניות ריאליטי.
חווה פרידמן: מסכימים עם האמירה הזאת 57% מהמשיבים.