GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
זבולון אורלב: "בטרם" יש פרוטקציה פה.
דפנה קלנברג: אני יושבת פה באמת מטעם הגוף שנוגע בשטח ומבצע.
דפנה קלנברג: אנחנו מברכים, קודם כל, שבאמת יהיה גוף מתכלל שיש לו אג'נדה אחת ברורה, והיא אג'נדה של ילדים.
דפנה קלנברג: אנחנו חווים את הקושי האמיתי בחוסר יכולת התכנון בתכנון שאנחנו עושים עכשיו לתכנית הלאומית לילדים, לבטיחות ילדים.
דפנה קלנברג: אנחנו גם רואים את הגוף הזה שאמור לקום, שיושב במשרד מטה, שיש לו את היכולת באמת, ככה, לראות ראייה יותר רחבה.
דפנה קלנברג: אנחנו מבקשים שכאשר יושבים ודנים במטרות הגוף הזה באמת ייבנה גוף שהוא לא יהיה עוד מכשול בירוקרטי.
דפנה קלנברג: שלנו, כגורמי הקצה, אלה שבאמת רואים את הילדים, נצטרך לעבוד עם עוד ועוד גורמים.
זבולון אורלב: כלומר, אתם מרוצים כל כך היום מהתיאום הבין משרדי.
דפנה קלנברג: לא, לא, לא.
זבולון אורלב: שאתם חוששים שאם יקום, כן?
זבולון אורלב: זה מה שאת, זה גם משתמע מדבריך.
דפנה קלנברג: חלילה.
זבולון אורלב: אתם אחת הסיבות שאנחנו חושבים לקדם את העניין הזה.
דפנה קלנברג: ואני פתחתי ואמרתי: אנחנו מברכים.
זבולון אורלב: ילדים נופלים מחלונות כי אין סורגים, אגב, בין היתר, בגלל חוסר תיאום.
זבולון אורלב: יש פה גם משרד הפנים שאחראי על חוק התכנון והבניה,
דפנה קלנברג: לגמרי.
זבולון אורלב: וגם משרד השיכון שהוא בונה, וגם מכון התקנים שקובע את התקנים.
זבולון אורלב: תאמיני לי, על בשרי.
דפנה קלנברג: ולכן אני יושבת פה.
זבולון אורלב: החוק הזה התגלגל, כל פעם זרקו אותי מהמדרגות כי לא הגשתי את החוק לשר הנכון.
זבולון אורלב: ואני קצת מבין בשלטון.
זבולון אורלב: השתגענו מזה.
דפנה קלנברג: לכן אני יושבת פה.
דפנה קלנברג: אנחנו רואים חשיבות עצומה לזה שבאמת יקום גוף.
דפנה קלנברג: אנחנו חושבים שבאמת ברמת ההכנה שלו, שתהיה חשיבות לזה שתהיה אופרציה נכונה.
דפנה קלנברג: שוב, אנחנו גם רואים שמשרד הבריאות לא שותף, והוא אכן שותף מרכזי וצריך להיות כלול בתוך המהלך כולו.
זבולון אורלב: ותמסרי לאורלי שאתמול במקרה, במקרה ראיתי את הכתבה, והייתה כתבה יפה מאד.
זבולון אורלב: אני מאד מחזק את ארגון "בטרם".
דפנה קלנברג: תודה.
זבולון אורלב: לא חובה.
זבולון אורלב: רק מי שרוצה.
אריאל סיזל: אריאל מהמשרד לביטחון הפנים.
אריאל סיזל: הייעוץ המשפטי.
אריאל סיזל: אני רק אוֹמר שבאמת, כפי שהיושב ראש ציין, כאן מדובר על מתכונת של דיון מיוחדת וחריגה, ולכן אנחנו לא, אין עדיין עמדת ממשלה.
זבולון אורלב: לא, זה לא מחייב אתכם.
אריאל סיזל: אנחנו לא נתייחס בצורה, זאת אומרת, כמובן שתהיה לנו איזה שהיא עמדה מגובשת.
אריאל סיזל: עדיין לא גובשה יחד עם הממשלה.
אריאל סיזל: יש כאן בכל זאת נציגת משטרה שבכל זאת תתייחס לכמה נקודות חשובות.
זבולון אורלב: כלומר, אתם מרוצים?
זבולון אורלב: אתה משרד לביטחון פנים.
זבולון אורלב: כלומר, מדבריך משתמע שאתם לא מזהים בעיות בתיאום הבין משרדי?
אריאל סיזל: לא, אני לא אמרתי.
זבולון אורלב: תראה, זה לא ועדת שרים פה.
אריאל סיזל: צריך לבחון.
זבולון אורלב: זה לא ועדת שרים.
זבולון אורלב: לפורום שיושב פה כרגע אין שום סמכות.
זבולון אורלב: שלא תהיינה אי הבנות.
זבולון אורלב: אנחנו חשבנו לעשות דיון פתוח, מעין יום עיון תקרא לזה.
זבולון אורלב: דיון פתוח, לשמוע דעות מקצועיות איפה אנחנו עומדים?
זבולון אורלב: יש בעיה?
זבולון אורלב: אין בעיה?
זבולון אורלב: זה כיוון נכון?
זבולון אורלב: זה לא כיוון?
זבולון אורלב: מבלי שהדברים האלה מחייבים.
זבולון אורלב: אנחנו צריכים לדעת האם ליזום?
זבולון אורלב: זה ברור שבסוף, אם נרצה לעשות חוק, נצטרך בסוף לבוא לועדת שרים.
זבולון אורלב: ועדת שרים, השר שלך הוא במקרה גם חבר ועדת שרים, צריך להביע עמדה, אם הוא ירצה להביע עמדה.
זבולון אורלב: זה נכון.
זבולון אורלב: ולא ישתמשו בדבריך פה.
זבולון אורלב: זה לא.
זבולון אורלב: זה זכותנו, אני חושב, לדעת עמדות מקצועיות, פחות או יותר, לכיוונים איפה, כן.
תרצה נחושתן: תרצה נחושתן.
תרצה נחושתן: שמעתי את הדברים של משרד המשפטים, ואנחנו מצטרפים להמלצה לגבי, גם התהליך הנכון.
תרצה נחושתן: ההצעה היא מאד ראשונית.
תרצה נחושתן: אנחנו לא השלמנו את הליבון הנדרש בתוכנו.
תרצה נחושתן: בוודאי לא במסגרת בין משרדית שהיא מחוייבת.
תרצה נחושתן: אני גם חושבת שמאד מאד חשוב לבדוק מודלים קיימים גם בעולם, וגם שהיו קיימים, או קיימים עדיין בארץ, גם אם זה בתחומים אחרים, ובאמת למפות את היתרונות והחסרונות שבכל מודל, תוך התאמה לעניין שלנו.
תרצה נחושתן: אני באמת מרגישה שאין לנו עדיין כלים כדי לבוא ולהגיד עמדה כזו או אחרת.
תרצה נחושתן: אני יכולה רק להגיד שככל שחושבים על מתכונת כפי שהוצעה כאן בהצעת החוק הפרטית, אני חושבת שההרכב של המועצה, על פניו, כבר אולי פוגע בראייה הבין משרדית המתחייבת כפי שאנחנו רואים אותה, ויש ייצוג למשרדי ממשלה באופן סלקטיבי.
תרצה נחושתן: אני לא יודעת אם זה יהיה רלוונטי למודל אחר, אבל בכל אופן הראייה חייבת להיות.
זבולון אורלב: לא. כפי שאנחנו מבינים כרגע, כפי שרונית תירוש ואני מבינים את העניין, זה לא יהיה תאגיד עם מועצה.
זבולון אורלב: זה יותר קשור למודלים שקיימים היום של נציבויות בתוך משרדי הממשלה, שהם חלק מעבודת הממשלה המסודרת.
זבולון אורלב: רק הואיל ומדובר פה בדבר שהוא נופל בין השולחנות, צריכים איזה רגולטור בתוך הממשלה.
זבולון אורלב: כי אם את, יש בעיה של הזהירות בדרכים, אני יודע?
זבולון אורלב: ויש חיכוך, בעיה בין משרד התחבורה שלא מקצה את הכסף, אני יודע מה?
זבולון אורלב: לשוטרות החיילות, לבין המשרד לביטחון פנים שרוצה לקצץ את החיילות, לבין משרד החינוך שאומר: רגע, רגע, תשמעו, הילדים, אם אתם לא תבואו אז לא יהיה מי שילמד.
זבולון אורלב: אין היום.
זבולון אורלב: היום זה תלוי ברצון טוב.
זבולון אורלב: תשמעי, אני לא יודע אם את יודעת שלפני שנתיים, כמדומני, הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים קיצצה 50 אחוז מהחינוך התעבורתי, זה בוודאי זכויות הילד לחיות זה חלק מהעניין, באופן חד צדדי, ובא משרד החינוך אמר: שנה אחת אני מוכן לתת, אבל שנה שניה, חבר'ה, זה לא תפקידי, זה תפקיד, והיה פה ויכוח שלם.
זבולון אורלב: בסוף זה הגיע להחלטת ממשלה.
זבולון אורלב: אבל עד שזה הגיע להחלטת ממשלה הפסדנו קרוב לשתי שנות לימודים על הדבר הזה.
זבולון אורלב: לדעתי זה לא היה צריך להגיע.
זבולון אורלב: כי אם היה איזה שהוא, היו דנים על הדבר הזה, כי אני מאמין שיושבים אנשים, אומרים: רגע, רגע, אין חינוך תעבורתי, הילדים משלמים בחייהם על העניין הזה.
זבולון אורלב: על זה אני מדבר.
זבולון אורלב: ולא כל דבר הוא האגף של קמין, כי יש כאן עוד הרבה היבטים של המשטרה.
זבולון אורלב: זה לא רק הנושא של העבריינות.
זבולון אורלב: הזכרתי עוד תחום אחד של בטיחות בדרכים.
סהר הדר: עורכת דין סהר הדר מלשכת הסיוע המשפטי.
אריאל סיזל: רק שניה, יש עוד נקודה אחת.
זבולון אורלב: מאיפה?
סהר הדר: לשכת הסיוע המשפטי, משרד המשפטי.
תרצה נחושתן: רק חשוב לי עוד נקודה אחת ששוב היא הועלתה כצורך באמת לדון בו, הנושא של להימנע מיצירת רשות אכיפה אלטרנטיבית, ובאמת במסגרת ההצעה לבדוק את היחס לסמכויות חקירה ואכיפה קיימות.
תרצה נחושתן: את המימשקים, את התיאום, ואת כל הסוגיות שקשורות.
זבולון אורלב: כפי שאנחנו רואים אנחנו לא חושבים שהנציבות הזאת צריכה לקחת סמכות מהסמכויות המסורות היום לאחת מהרשויות.
זבולון אורלב: היא לא צריכה לבוא במקומם.
זבולון אורלב: לפי דעתי צריך לברוח מזה.
זבולון אורלב: והבנתי גם מהדברים שדיבר ד"ר סגל לגבי ועדת רוטלוי שזה לא ככה.
זבולון אורלב: ייעוץ משפטי של הסיוע המשפטי.
סהר הדר: הנהלת האגף מברכת כל יוזמה שתביא לקידום זכויות של ילדים.
סהר הדר: אני חייבת להצטרף ולחזק את דברי חברי ממשרד המשפטים, מר פרץ סגל, לגבי העובדה שהעניין של קידום זכויות נידון עכשיו בועדת רוטלוי, יחד עם זאת.
זבולון אורלב: מהם?
סהר הדר: הייצוג של קטינים, כל הנושא של מנגנון של ייצוג קטינים נבחן כרגע בועדה.
זבולון אורלב: כרגע הוא נבחן בועדה?
סהר הדר: כן, כן, יש ועדה של יישום.
זבולון אורלב: יש יישום, אבל זה כבר נידון בעבר.
זבולון אורלב: כמו שצויין, כבר הועדה מסרה את המלצותיה לפני 7 שנים.
סהר הדר: נבחן היישׂום.
סהר הדר: לדעתי, לשלב כוחות זה רק יקדם את יישׂום ההמלצות.
סהר הדר: דבר נוסף – אני חייבת, מקריאה ראשונה של הצעת החוק להעלות איזה שהוא קושי שאני ראיתי בעניין ההגדרות.
סהר הדר: לי לא ברור מה בדיוק, את מי הם ייצגו, ואת מה הם ייצגו?
סהר הדר: האם רק הם יהוו כובע של מדיניות בגדר ליזום חוקים?
סהר הדר: או שגם ייכנסו לטווח של ייצוג?
סהר הדר: מדיניות.
סהר הדר: שזה יהיה במסגרת מדיניות, ואני אגיד לך למה.
סהר הדר: מכיוון שיש כבר עכשיו גופים מוסדיים שפועלים בנושא של ייצוג ילדים, כדי למנוע כפילויות אז אני רואה, אני חושבת שהתפקיד הנכון זה יהיה בגדר של מדיניות.
קריאה: את אומרת שזה  לא ייצוג.
סהר הדר: כן.
קריאה: זה מה שאת אומרת?
זבולון אורלב: כן, אמרתי.
זבולון אורלב: אני חושב שהעיקרון שמה שיש גוף מוסדי, ממשלתי, שעוסק בזה, הם לא צריכים.
זבולון אורלב: הם צריכים לדאוג שהגוף שמופקד על משהו שיעשה את מה שהוא צריך, מה שהוא מופקד.
זבולון אורלב: זה בעצם.
זבולון אורלב: שכל אחד יעשה את מה שהוא צריך לעשות.
זבולון אורלב: כי כמו שאמרתי בכמה הזדמנויות שלמיטב הבנתי הבעיה העיקרית במדינת ישראל זה לא חוסר בחקיקה, אלא חוסר באכיפה.
זבולון אורלב: שלא מבצעים חוקים קיימים, כמעט בכל חוק.
זבולון אורלב: כן גבירתי, מה שמך ומאיפה את?
דורית בן יוסף: דורית בן יוסף.
דורית בן יוסף: אני מנכ"ל עמותה שמטפלת בילדים אוטיסטים עמותת "נצר".
דורית בן יוסף: ואני רוצה להשמיע פה, קודם כל להצטרף לברכות, אבל להשמיע איזה שהוא קול שבא גם מהכיוון של הילדים עם הצרכים המיוחדים שהם גם ילדים, וגם עם צרכים מיוחדים, אז כל מה שאמרתם מתעצם לגבי חוסר תיאום בין משרדים, וסיכון של פגיעה בזכויות, ואני רואה את זה יום יום גם כמנהלת, גם כאמא לשני ילדים אוטיסטים.
דורית בן יוסף: ומה שרציתי לבקש זה להוסיף להגדרה של ילד.
דורית בן יוסף: אתם הגדרתם פה ילד: אדם שטרם מלאו לו 18, או משהו כזה.
דורית בן יוסף: ואני מבקשת להרחיב גם את החקיקה ולהוסיף: או ילד בעל צרכים מיוחדים כהגדרתו בחוק החינוך המיוחד.
דורית בן יוסף: שזה אומר עד גיל 21.
דורית בן יוסף: מבחינתי זה מינימום, כי הם נשארים ילדים גם בגיל 70, אבל אני מבינה שצריך לקבוע איזה שהוא רף.
דורית בן יוסף: אז הרף הזה של גיל 21, שעד אליו הם גם מקיימים את חוק לימודיהם, וגם יוצאים בדרך כלל למסגרות של הוסטלים, נראה לי הגיוני.
זבולון אורלב: הילדים האלה לא מטופלים על ידי הנציבות לשוויון זכויות של אנשים עם מוגבלויות?
דורית בן יוסף: יתכן שכן.
דורית בן יוסף: אבל אין שום מעבר בין גיל 18, מבחינת ילד כזה, לגיל 19, משום שהוא עדיין במסגרת בית הספר.
דורית בן יוסף: הוא לא במסגרת של עבודה.
זבולון אורלב: לא התכוונת במסגרת החוק, כי החוק מדבר על גיל 3 עד גיל 21, ואנחנו רוצים שהחוק הזה יחול מגיל אפס.
דורית בן יוסף: אפס.
דורית בן יוסף: אז אני אומרת או.
דורית בן יוסף: או עד גיל 18,
קריאה: תיראי, את רוצה להוסיף לגבי אדם בעל צרכים מיוחדים מגיל 18 עד 21.
דורית בן יוסף: נכון מאד.
זבולון אורלב: מי הבא בתור?
אניטה יצחק: ממשרד התעשייה והמסחר.
זבולון אורלב: מה תפקידך?
זבולון אורלב: הייעוץ המשפטי?
אניטה יצחק: אניטה יצחק.
זבולון אורלב: לא, לא, הממונה על אכיפת חוקי עבודה?
אניטה יצחק: חוקי עבודה.
אניטה יצחק: אני לא אציג כאן עמדה מגובשת של משרד התמ"ת, כי הוא עוד צריך לדון בתוכו.
אניטה יצחק: אבל אני יכולה כן להעיד שיש קשיים בתיאום בין משרדים.
אניטה יצחק: זה לא חדש, אני מניחה, אז אכן יש קשיים.
זבולון אורלב: סוף סוף מישהי כנה.
זבולון אורלב: שמה את הדברים על השולחן.
אניטה יצחק: אבל הפרקטיקה הזאת, גוף מתכלל בין משרדי זה פרקטיקה מאד מאד מורכבת שכל אחד מושך לכיוון שלו, ובאמת צריך לחשוב ולהשקיע הרבה מחשבה איזה סמכויות יהיו לו כדי להפעיל את המשרדים השונים, לעשות את זה.
אניטה יצחק: כדאי מאד ללמוד, אמרו את זה כאן, ואני חושבת כדאי לנו ללמוד גם מניסיון פנימי שיש לנו בשתי נציבויות לפחות שקמו, ולראות מה באמת האפקט של העשייה?
אניטה יצחק: עד כמה הם יכולות באמת, ואיך, אם זה לא מתנגש בסמכויות אחרות שיש לגופים רגולטורים אחרים.
אניטה יצחק: והסתכלתי, למרות שאתם אומרים שזה לא יהיה תאגיד.
אניטה יצחק: זאת התפיסה, זה לא יהיה תאגיד, אבל עצם המחשבה, בכל זאת יש שמה התייחסויות לאיזה משרדים לוקחים חלק, משרד התמ"ת בוודאי שיש לו חלק גם בהיבט של צרכנות, של תעסוקה, של מעונות יום.
אניטה יצחק: יש לו הרבה מאד עשייה בתחום הזה.
אניטה יצחק: יש עוד הרבה.
אניטה יצחק: זה כל כך מגוון, והוא נוגע בכל כך הרבה מקומות, בוודאי לילדים, שהוא צריך לקחת חלק בעניין.
ורד וינדמן: הרקע להצעה הוא סעיף 4 לאמנה בדבר זכויות הילד, שקובעת שהמדינות החברות בהם ינקטו צעדים מינהליים ותחיקתיים נאותים, אך לא קובעת חובה של תחיקה מקומית והקמת נציבות.
ורד וינדמן: ולכן יש לשקול, לאור הוראות החוק, האם באמת יש צורך כזה, לאור הוראות החוק הקיימות, בנציבות שכזאת?
ורד וינדמן: כבר מקריאה ראשונה אנחנו מצטרפים, אני מצטרפת לדברים של משרד המשפטים, עולים קשיים רבים בהצעת החוק הזאת, שקשורים באמת במימשקים עם סמכויות קיימות.
ורד וינדמן: מטבע הדברים משרד החינוך עוסק מידי יום בקטינים שלומדים בבתי ספר, וההצעה הזאת נוגעת בעניינים רבים ושונים שקשורים בסמכויות שר החינוך, מעצם טבעו כמשרד האמוּן על ילדים.
ורד וינדמן: למשל, דוגמה, זה פניות של הורים ותלמידים על תלונות על מה שקורה בבתי הספר.
ורד וינדמן: על פגיעה בזכויות התלמיד, על רקע חוק זכויות התלמיד.
ורד וינדמן: יש כאן, בתוך הצעת החוק הצעה שאותה נציבות תחווה דעתה בקשר להצעות חוק נוספות שצריך לחוקק אותם, שקשורות לזכויות הילד.
ורד וינדמן: דברים שהם ממש בחפיפה עם דברים שמשרד החינוך עושה מידי יום.
ורד וינדמן: ולכן אני מצטרפת לדברים שצריך כאן איזה שהוא פורום משפטי-ממשלתי שידון במטרות של החוק הזה, ובאמצעים המתאימים ליישם את כל המטרות האלה.
ורד וינדמן: כמובן מעבר לכך יש עלויות תקציביות שאנחנו, וצריך לבחון אותם, וכמובן כל הדברים שאני אומר כאן זה קריאה ראשונית, כי אנחנו קיבלנו את ההצעה הזאת לא מזמן.
זבולון אורלב: אני רק אזכיר שגם במשרד החינוך, גם הוא נתקל בבעיות האלה של חוסר התיאום, ואציין רק דוגמה אחת, שאם אינני טועה גם ציינתי אותה, היא עלתה פה באיזה שהיא דרך, וזה הסוגיה, למשל, של ההסעות של ילדי החינוך המיוחד בתיאום בין משרד החינוך לבין משרד הרווחה.
זבולון אורלב: כשמשרד החינוך מסיים את יום הלימודים שלו ב – 1:30.
זבולון אורלב: אחרי זה יש מועדוניות של משרד הרווחה, אבל לא כל ילד הולך למועדוניות.
זבולון אורלב: אז אומרים להורים: תשמעו, ההסעה חוזרת ב – 1:30.
זבולון אורלב: אם מישהי נשארת במועדונית, מישהו נשאר במועדונית, שייסע בעצמו.
זבולון אורלב: והניסיון שלי להקים ועדה בין משרדית לא עלה כל כך יפה, ובסוף הסכמתי שהועדה העליונה לעררים, לערעורים בעניין ההסעות תעבוד בשיתוף עם משרד הרווחה ותשתדל למצוא פתרון.
זבולון אורלב: אגב, הובטח לי שיהיה פתרון תוך חודש ימים.
זבולון אורלב: כלומר יש, לא צריכים להסתיר את הבעיות.
זבולון אורלב: יש בעיות בתיאום הבין משרדי.
זבולון אורלב: ילדים נופלים בין השולחנות האלה.
זבולון אורלב: והשאלה רק מה הפתרון הנכון?
זבולון אורלב: השאלה מה הפתרון הנכון?
זבולון אורלב: באים ואומרים: שמע, אנחנו יש לנו רעיון, הפתרון הנכון זה להקים נציבות ממשלתית, לא תאגידית, שלא עולה על סמכויות, אלא יש לה סמכויות לבקש מידע, לזמן את המשרדים כדי לשבת ביחד.
זבולון אורלב: להגיש דו"ח שנתי.
זבולון אורלב: לפעול כדי שחוקים אומנם יתבצעו.
זבולון אורלב: אין שולחן עגול לדברים האלה.
זבולון אורלב: מישהו צריך להיות השולחן עגול.
זבולון אורלב: הבאה אחריה בתיה הרטמן, משרד הרווחה.
בתיה ארטמן: אנחנו אחד המשרדים שביקשנו דחייה כי לא הצלחנו לגבש עמדה עקב אירועי הימים האחרונים וחילופי השרים.
בתיה ארטמן: יחד עם זאת אני רוצה להגיד שמשרד הרווחה אמוּן על שלומם של ילדים, והוא עוסק בהגנה על ילדים מידי יום, ולוקח על עצמו אחריות רבה, גם כמו שאתה אמרת, במקום משרדים אחרים.
בתיה ארטמן: אנחנו נבחן את ההצעה בהתייחס, באמת, להמלצות ועדת רוטלוי, בהתייחס לפעילות של המשרד, ואנחנו נביע את העמדה שלנו המקצועית בפעם הבאה.
זבולון אורלב: אבל את כן מזהה בעיות בתיאום הבין משרדי?
בתיה ארטמן: כבר משרד ממשלתי אחר הודה לפני.
בתיה ארטמן: אז ברגע שמשרד ממשלתי אחד אומר.
זבולון אורלב: אתם משלמים עבור הבעיות האלה.
בתיה ארטמן: לא רק זה.
בתיה ארטמן: אחת הבעיות זה באמת בריאות.
בתיה ארטמן: אנחנו משלמים ביטוחי בריאות שאנחנו לא צריכים.
בתיה ארטמן: יש עוד הרבה דברים שאנחנו משלמים.
בתיה ארטמן: הרי אמרתי, האחריות של המשרד שלנו שאמון על שלומם של ילדים, אנחנו רואים את זה באמת כחובתנו, קודם כל, להבטיח את שלומם של הילדים, אחר כך להתחשבן עם המשרדים האחרים.
זבולון אורלב: מי רוצה רשות דיבור?
זבולון אורלב: מועצת תלמידים ארצית.
יוסי ג'יבלי: שמי יוסי ג'יבלי מבאר שבע.
יוסי ג'יבלי: תיכון על שם יצחק רגר.
יוסי ג'יבלי: אנחנו גם מברכים על הרעיון.
יוסי ג'יבלי: שמחים שיש כבר תהליך חקיקה של הנציבות, שזה דבר מאד חשוב.
זבולון אורלב: עוד אין תהליכי חקיקה.
זבולון אורלב: אנחנו פרֶה, פרֶה, פרֶה.
יוסי ג'יבלי: אבל גם זה כבר משהו טוב.
יוסי ג'יבלי: שני דברים שרציתי להתייחס אליהם: 1 – נושא של שיתוף ילדים, פה בסעיף 18 כתוב: "תפעל, הנציבות תפעל לשיתוף ילדים ובני נוער בתהליכי קבלת החלטות הנוגעים לחייהם".
יוסי ג'יבלי: יש שתי בעיות עם זה: 1 – מיהם אותם ילדים ובני נוער?
יוסי ג'יבלי: ומה זאת אומרת: החלטות?
יוסי ג'יבלי: איזה מן סוג החלטות?
יוסי ג'יבלי: דבר שני – כתוב פה בנושא התלונה: למי מגישים את התלונה?
יוסי ג'יבלי: איך מגישים את התלונה?
יוסי ג'יבלי: יהיה קו טלפון?
יוסי ג'יבלי: אמרו פה שהקו לא צריך להיות קו אחד, אלא קו למשרד הבריאות, וקו לזה.
יוסי ג'יבלי: בן נוער בקושי יתקשר לקו אחד, אז עדיף שיהיה קו אחד וברור מאשר לחלק אותו על 4 משרדים, ועוד אומרים שהתיאום הוא בעייתי.
זבולון אורלב: הבא בתור מישהו רוצה עוד?
זבולון אורלב: אתי, בבקשה.
קריאה: יש כאן לפני.
שחר עובד: אני שחר עובד.
שחר עובד: תלמידת כיתה ט' מתיכון חדש בתל אביב, וחברה בנוער למען יוניסף.
שחר עובד: בנוער למען יוניסף אנו עוברים הכשרה בנושא האמנה הבין לאומית וזכויות הילד.
שחר עובד: גם ההשתתפות שלי היום בועדה לזכויות הילד היא חלק מתהליך ההכשרה שלי.
שחר עובד: בהכשרה ביוניסף למדנו שהאמנה הבין לאומית בדבר זכויות הילד עוסקת בזכויותיהם של ילדים במגוון תחומים, והינה המסמך החשוב ביותר העוסק בזכויות הילד.
שחר עובד: למדנו גם ...
שחר עובד: בישראל היום.
שחר עובד: האמנה הבין לאומית לא מיושׂמת, וכמובן גם זכויות הילד ובני הנוער.
שחר עובד: אנו הילדים לומדים במערכת החינוך, שבה אלפי ילדים נושרים מהלימודים בכל שנה.
שחר עובד: מערכת חינוך שהלימודים בה אמורים להיות על פי חוק חינוך חינם, ולרוב אינם כאלה.
שחר עובד: מערכת החינוך שבה למעלה מ – 40 אחוז מהתלמידים נאלצים ללמוד בשיעורים פרטיים שאת עלותם לא כולם יכולים לממן, אי לכך שההישגים בה בנויים על פערים גדולים בין ילדים עשירים לעניים.
שחר עובד: בישראל כל ילד שלישי חי מתחת לקו העוני.
שחר עובד: שליש מהתלמידים בכיתה, כלומר 10 תלמידים מכל כיתה הם עניים.
שחר עובד: במבחני המיצ"ב 10 אחוז מהתלמידים בכיתות ה', ו' דיווחו כי הם חשים חסרי מוגנות, ו – 11 אחוזים מתלמידי הכיתות האלה דיווחו כי הם פוחדים ללכת לבית הספר, כי תלמידים מתנהגים כלפיהם באלימות.
שחר עובד: היום בעיות בקרב ילדים שלא מקבלים את זכויותיהם כנדרש באמנה אינם מוצאות מענה.
שחר עובד: אנו לא חושבים שהנציבות תפתור את כל בעיות הילדים, כי תמיד היו, ותמיד יהיו בעיות שונות, אבל אנו בהחלט מקווים שהקמת הנציבות תעלה את נושא הילדים לראש סדר העדיפויות הלאומי, תפחית את כמות בעיות הילדים, ותעורר מוּדעות גדולה יותר לנושא.
שחר עובד: לא מחר, כי מחר יהיה כבר מאוחר מידי עבור חלק מהחברים שלנו, אלא עוד היום.
שחר עובד: אנו מקווים כי הנציבות תבנה תכנית אסטרטגית לטיפול בילדים, ותגרום לעוד משרדים וארגונים לפעול על פי העיקרון החשוב המופיע באמנה לטובת הילד.
שחר עובד: אנו בני נוער למען יוניסף מבקשים מחברי הכנסת לשתף אותנו, הילדים ובני הנוער, בתהליך הקמת הנציבות וליצור דרכה אפיק שבו מבוגרים וילדים פועלים יחד למען זכויותיהם של ילדים.
אתי בנימין: קודם כל אני רוצה באמת לברך על היוזמה הברוכה הזאת.
אתי בנימין: אני חושבת שהיא יוזמה מאד מאד ברוכה.
אתי בנימין: הגיע הזמן שיקום גוף שייצג את הילדים במדינת ישראל כמו שצריך.
אתי בנימין: אבל לפני כן אני רוצה לומר לך תודה, אדוני היושב ראש, תראה, אני נמצאת פה כבר כמה שנים בישיבות ועדות הכנסת השונות, ואני בכל פעם נפעמת מחדש מהיסודיות והמקצועיות שאתה מנהל את הדיונים בועדות שאתה עומד בראשם, ובנושאים שמובאים לפניך, ועל זה באמת יישר כוח.
אתי בנימין: הגעתי לפה במצב רוח טוב, באמת, במצב רוח של לברך, עד ששמעתי את משרד החינוך.
אתי בנימין: אני חייבת לומר לך, במשרד החינוך יש, במערכת החינוך היום במדינת ישראל יש הכי הרבה עוולות נגד ילדים.
אתי בנימין: אלפי ילדים שזכויותיהם נרמסות מידי יום בתוך מערכת החינוך.
אתי בנימין: ודווקא בגלל הסיבה הזאת, ובמיוחד בגלל הסיבה הזאת, הגיע הזמן שתקום הנציבות הזאת, ויישר כוח.
זבולון אורלב: טוב, אני לא יודע אם אפשר לתלות את כל התקוות.
זבולון אורלב: ברור שהנציבות לא תדרוך על סמכויותיהם של משרדי ממשלה, אבל היא תוכל, אם היא תגיע למסקנה שאת הגעת אליה, היא תוכל, זה יהיה תפקידה לבוא ולהעיר למשרד ממשלתי.
אתי בנימין: אני מאמינה שזה יקרה מהר מאד.
יואב ללום: יואב ללום, עמותת נוער כהלכה.
יואב ללום: קודם כל, לפני הברכות, רציתי להגיד ככה משהו ...
יואב ללום: עניינית שהתחלת, זבולון, והתעסקת עם זה בעניין הנפילה בין הכיסאות, אז אני, מה שהכי תמיד מושך לי את העין זה הפרסומות של המלחמות בתאונות הדרכים: ילד עד גיל 9 לא חוצה את הכביש לבד.
יואב ללום: אבל מטעם משרד החינוך ילד בן 7, בכיתה א', נוסע עם כרטיסיה באוטובוס לבד, לבית הספר.
יואב ללום: אז זה ממש, ככה, צועק את האמירות שכל משרד אומר את האמירה שלו.
יואב ללום: אני רוצה להצטרף לדברים שאתי אמרה.
יואב ללום: לצערי, התחום שבעיקר אני מתמקד בו זה מול מרד החינוך.
יואב ללום: אם דיברנו על נפילה בין כיסאות, בין חלונות, בין המשרדים, במשרד החינוך אתה יכול ליפול לפעמים בין מחלקות ובין אגפים.
יואב ללום: לא בין משרדים.
יואב ללום: ממש בין האגף המוכר שאינו רשמי, לאגף החמ"ד, לאגף הממלכתי.
יואב ללום: אתה יכול שמה ללכת ממש ממש לאיבוד, החינוך המיוחד.
יואב ללום: ואני לא רוצה לתת את הדוגמה של בית ספר, מנהלת בית ספר בבית שמש שלא נותנת למפקחת של משרד החינוך להיכנס לבית הספר לבדוק תלמידות שהוכנסו לכיתת חינוך מיוחד, שאמרתי את זה אצלך בועדה, כיתת חינוך מיוחד, בלי ועדת השמה, בלי שום דבר.
יואב ללום: 3 ילדות, 5 ילדות במקלט, שמו אותם שמה, כיתת חינוך מיוחד.
יואב ללום: באה המפקחת של החינוך המיוחד לבדוק, השומר משאיר אותה בחוץ, מחוץ לדלת.
יואב ללום: לא נותן לה להיכנס.
יואב ללום: למה?
יואב ללום: המנהלת לא מרשה להיכנס.
יואב ללום: ואחרי זה, המוכר שאינו רשמי גם מגבה את המנהלת, כי למפקחת מהחינוך המיוחד אסור להיכנס למוכר שאינו רשמי בלי מלווה מהמוכר שאינו רשמי.
יואב ללום: אז כל התהליך הזה יש פה באמת הרבה מה לחפור ולאן.
יואב ללום: אני לא רוצה לרדת לשום פרט.
יואב ללום: אני רוצה רק לברך.
יואב ללום: כל מי שעושה צעד כזה, התקדמות כזו יכולה רק להביא טוב.
יואב ללום: אבל דבר אחד אני כן ארצה, ככה, לגעת בנקודה ולהגיד איזה משפט לסיום.
יואב ללום: בסעיף 6 בקטע של חברי הנציבות תשקלו יותר, בסופו של דבר אנחנו מקימים פה עוד משרד ממשלתי, וזה לא המטרה.
יואב ללום: אני חושב שהמדינה והממשלה רוצה לעשות, יש באמת רצון.
יואב ללום: גם על הביקורת שלי על משרד החינוך, יש רצון שם.
יואב ללום: יש אנשים עם באמת רצון, אולי רק לא מציפים להם את הדברים נכון.
יואב ללום: לא זורקים להם את האמת בפרצוף.
יואב ללום: לא שמים להם את העובדות על השולחן, וצריך שהנציבות הזו תוכל לשים את העובדות על השולחן.
יואב ללום: תוכל לדפוק על השולחן.
יואב ללום: עכשיו, אם שרים ינהלו את הנציבות הזו – המצב שלנו יהיה בעייתי מאד, כי האינטרסים שוב פעם יחזרו לחגוג שמה.
יואב ללום: יש לנו מבקר מדינה שהוא כמעט הגוף היחיד הבלתי תלוי במדינה הזאת, ויש לו תפקיד של נציב תלונות ציבור.
יואב ללום: אולי הגיע הזמן לעשות לו תפקיד שלישי, לרכז את כל הנציבויות, גם של המוגבלים, גם של הילדים.
קריאה: יש לו רק יכולת של ביקורת.
קריאה: אתה רוצה סמכויות עוד קודם.
יואב ללום: איזה סמכויות?
יואב ללום: בלי סמכויות.
קריאה: אתה רוצה סמכויות תיאום, אתה רוצה זה, זה לא מתאים למבקר המדינה.
יואב ללום: אז גם אם לא מבקר המדינה, זה צריך להיות במקום שמבחינת, אפילו יכול מאד להיות, ככה רשמתי את זה כמשפט סיום, אולי כדאי שהנציב יהיה חבר הכנסת אורלב, וועדה בכנסת, שהיא יודעת את הדברים, ועומדת בדברים, ובקיאה בדברים.
קריאה: צריך מישהו שיהיה לו סמכויות כלפי משרדי הממשלה.
קריאה: זה עניין של מבנה ממשלי.
זבולון אורלב: אני לא אחזור להיות עובד מדינה.
זבולון אורלב: גמרתי אחרי 25 שנה.
יואב ללום: אז צריך להגדיר את זה מסודר יותר, גם בלי, ממש בלי ...
יואב ללום: יכול להיות שאפשר לעשות גם שילוב של כמה ח"כים, כמה שרים, סליחה, בשילוב עם יושב ראש ועדה, כדי שיוכל, ככה, לאזן ביניהם.
זבולון אורלב: לא, ברוך השם שבכנסת יש ועדה לזכויות הילד.
זבולון אורלב: מה שהועדה הזאת אין לה מקבילה בממשלה.
זבולון אורלב: אין לה מקבילה בממשלה.
קריאה: כמה שרים בלי תיק שאפשר לתת להם את התיק הזה.
זבולון אורלב: כן, מוריה.
מוריה בקשי: אני רוצה רק להעיר משהו, נמצאים כאן בעיקר משרדי הממשלה שאו שהם עוסקים ככה, במרכז עיסוקם הילדים, או שיש נתח מאד משמעותי אצלם של ילדים, שזה משטרה ובריאות.
מוריה בקשי: אני יכולה לומר מהעבודה שלי כרפרנטית לענייני ילדים, שלפעמים הקושי זה דווקא עם המשרדים שלא עוסקים בילדים, ובהם עולים הרבה פעמים נושאים, זה יכול להיות בנושא של תקשורת, זה יכול להיות בנושא של תחבורה, זה יכול להיות איכות הסביבה, שבהם הנושאים לא מוצקים, ואני מניחה שגם המגזר השלישי ...
מוריה בקשי: היבטים אחרים, ואנחנו, בתוך הממשלה ממפים את זה, ככה, עד הדברים, או שמים לב בתוך איזה תזכיר פה.
מוריה בקשי: לעניין הזה של המנגנון יש חשיבות, אני חושבת, לא רק לתיאום בין משרדים שעוסקים מרכזית בילדים, אלא דווקא להצפה במקומות שלא מוצפים פה.
זבולון אורלב: בהחלט חלק מהתפקידים צריך להיות בכל מיני הצעות חוק שיש מכל מיני מקומות, כשמישהו ...
זבולון אורלב: לילדים בראש הוא רואה את זה והוא מעיר.
זבולון אורלב: הוא אומר: חבר'ה, שכחתם פה משהו.
זבולון אורלב: או יש פה משהו מיותר.
מוריה בקשי: לרשות למעמד האשה יש סמכות כזאת.
זבולון אורלב: איפה?
מוריה בקשי: ברשות לקידום מעמד האשה.
זבולון אורלב: תיראו חברים, מה שאני מבין זה כמה תובנות מהדיון הזה: ברור שיש, קיימת בעיה.
זבולון אורלב: קיימת בעיה ברגולציה הממשלתית בין אם במשרדים שעוסקים בילדים כנושא עיקרי, בין במשרדים שלא עוסקים בילדים כנושא מרכזי.
זבולון אורלב: יש בעיות שצריך לחשוב איך פותרים אותם.
זבולון אורלב: ההצעה שעומדת על סדר היום זה להקים נציבות, לא במתכונת שהציעה יוניסף, אנחנו לוקחים את הרעיון מיוניסף אבל לא במתכונת הזאת.
זבולון אורלב: כלומר, לא במתכונת של הקמת תאגיד, אלא במתכונת של יחידה, יחידת מטה קטנה במשרד מטה, שיש לו סמכויות תיאום.
זבולון אורלב: סמכויות של הערות, סמכויות של איסוף נתונים.
זבולון אורלב: סמכויות של הצפת בעיות.
זבולון אורלב: סמכויות של פרסום מידע.
זבולון אורלב: דברים מהסוג הזה שהם בעצם, זה בעיקר הדברים שאני רואה אותם.
זבולון אורלב: זה לא, בעיני רוחי לא מוקמת פה נציבות עם 30 עובדים, וכדומה, אלא יחידה ממש קטנה שזה הראש שלה.
זבולון אורלב: שהיא לא באה לקחת גם שום סמכות ושום תפקיד מהמשרדים הנוגעים בדבר.
זבולון אורלב: כל משרד וסמכויותיו.
זבולון אורלב: עצם הסמכות להציף, עצם הסמכות לבוא ולקרוא למשרדים: רבותיי, בואו, הגיע הזמן לתאם את הדבר הזה, בואו נשב וכדומה, זה כשלעצמו פותר הרבה מאד בעיות, או שמישהו שמעיר למשרד ואומר: רבותיי, זה לא עולה בקנה אחד עם האמנה.
זבולון אורלב: זה לא עולה בקנה אחד עם דבר זה, או דבר אחר שהם עומדים בסתירה.
זבולון אורלב: אנחנו נבקש ממשרד המשפטים, סגל, אתם צריכים לומר לנו, תשמע, אני למדתי מהשר המר, זכרונו לברכה, בדרך כלל לא לריב על לוח זמנים, כי גם הזמן החדש מגיע.
זבולון אורלב: למדתי ממנו.
זבולון אורלב: אבל בתנאי שהזמן הוא סביר.