GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נרצה לשמוע גם את המשפחות ואת הילדים כי זו הועדה לזכויות הילד וקולם של הילדים חייב להישמע.
ציון סעד: ראשית כפי שאמרת בהתחלה וגם אחרים אמרו, צווי ההריסה של בניינים נעשית על פי  חוק ועל פי הסדר שצריך להיות.
ציון סעד: שנית, עברייני הבנייה יודעים מראש מה הם עושים.
ציון סעד: הם בונים בנייה ללא היתר מתוך מודעות או מתוך כורח שהם צריכים את הבנייה הזאת.
ציון סעד: אבל ברור להם מראש שהם בונים ללא היתר.
חנין זועבי: הם לא עבריינים, הם קוראים להם עבריינים.
ציון סעד: הם עברייני בנייה.
אורלי לוי אבקסיס: על זה אנחנו לא מנהלים דיון.
ציון סעד: כמו שאדם נוסע במהירות של 140 כשמותר רק 100 הוא נקרא עבריין תנועה.
אורלי לוי אבקסיס: חברת הכנסת חנין זועבי, אני לא אתן לדיון שאני מנהלת כאן, להיות דיון שכזה.
אורלי לוי אבקסיס: צריך להבין שאנחנו מדינת חוק ואם בית המשפט והערכאה האחרונה החליטו, אני לא באה לערר על סמכותם.
אורלי לוי אבקסיס: השאלה שלי איך אנחנו עושים את זה בצורה הטובה ביותר על מנת למנוע את הטראומה של הילדים.
אורלי לוי אבקסיס: זה הדיון כאן ולא דיון אחר.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לא בוועדת חוקה ולא בוועדה אחרת.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו בוועדה לזכויות הילד ובאים להגן על זכותם של הילדים.
אורלי לוי אבקסיס: אני לא אתן לדיון הזה לגלוש לשום ערוץ אחר.
ציון סעד: כפי שאמרתי, התושבים החליטו לבנות בנייה ללא היתר, הם בונים.
ציון סעד: רשויות האכיפה מתוקף תפקידם, לפי חוק תכנון הבנייה, היחידה לפיקוח על הבנייה במסגרת משרד הפנים והוועדות המקומיות - - -
אורלי לוי אבקסיס: מה ההליך כאשר אתם באים להרוס?
אורלי לוי אבקסיס: מה הנוהל?
ציון סעד: אנחנו, וגם הוועדות המקומיות, פועלים לאכיפת חוק תכנון הבנייה וזה על  פי החוק.
ציון סעד: לצערנו בין היתר מדובר גם על הריסת מבנים, צווי הפסקה, צווי מניעה וכולי.
ציון סעד: כאשר מדובר על הריסת מבנים ראשית מדובר על הריסה על פי צו מנהלי או על פי צו שיפוטי.
ציון סעד: היום, בשנים האחרונות כמעט לחלוטין לא ניתן להרוס מבנה על פי צו מנהלי.
ציון סעד: על פי החוק אתה יכול להרוס בצו מנהלי גם בלי בית משפט, על פי חתימת הוועדה המחוזית.
אורלי לוי אבקסיס: אבל אתה אומר שזה לא נעשה.
ציון סעד: כמעט שזה ואף לאפס.
ציון סעד: בעלי הבתים מגיעים לבתי המשפט ומקבלים דיון, דנים בבתי משפט ולפעמים נמשך שנים.
ציון סעד: זה גם מגיע לבתי משפט מחוזיים ולבית המשפט העליון וכדומה.
ציון סעד: בסופו של דבר יש החלטה סופית בין אם זה בבית משפט השלום, המחוזי או בית המשפט העליון להריסת המבנה.
ציון סעד: בשנים האחרונות יש תופעה, לדעתי מבורכת, שבעלי הבתים מחליטים להרוס לבד את המבנים.
ציון סעד: תופעה מבורכת.
ציון סעד: משום שהם יודעים ראשית שכנראה לא יזכו בבתי המשפט, שנית לא שווה להם לבנות את הבית.
ציון סעד: כאשר מגיעים להריסה, כמובן שכל נושא ההריסה מתוכנן לחלוטין עם המשרד לבטחון פנים ומשטרת ישראל.
ציון סעד: אנחנו כמעט ולא יכולים להרוס מבנה בלי גיבוי של משטרת ישראל שמסייעת לנו ולוועדות המקומיות בהליך ההריסה.
ציון סעד: ההליך הזה אינו הליך קצר, הוא הליך ארוך משום שכל הערכאות שאנחנו עובדים איתן, כמו המשרד לבטחון פנים, משרד המשפטים וגם המחלקה למקרקעין שעוסקת בעניין הזה, בודקים את הצד המשפטי או המנהלי.
ציון סעד: בודקים לאשורו אם הוא תקף וחוקי.
ציון סעד: באים בתאום עם משטרת ישראל.
ציון סעד: משטרת ישראל היא שמודיעה לנו שביום מסוים בשעה מסוימת תתבצע ההריסה.
אורלי לוי אבקסיס: כמה זמן לפני ההריסה מודיעים לכם?
ציון סעד: יום, יומיים, לפעמים ממש בהתרעה קצרה.
טלב אלסאנע: מי שאחראי על הפיקוח של הבנייה ואכיפת חוקי הבנייה זה אתם ולא המשרד לבטחון פנים.
טלב אלסאנע: המשרד לבטחון פנים ומשטרת ישראל - - -
ציון סעד: אמרתי את זה.
טלב אלסאנע: אם אתם מתאמים, זו שאלתה של היושבת ראש, אתה עשר דקות מדבר ולא עונה על השאלה.
טלב אלסאנע: כאשר אתם פועלים לאכוף את הצו אתם פועלים על פי חוק - אנחנו לא דנים בסוגיה הזאת.
טלב אלסאנע: אתה אומר שאתם מתאמים עם המשרד לבטחון פנים.
טלב אלסאנע: אתם מתאמים עם עוד משרדים?
ציון סעד: לא.
טלב אלסאנע: אתם לא מתאמים עם משרדים נוספים.
טלב אלסאנע: משרד הרווחה לא מתואם, לא מדווח, לא משתתף בהריסה.
טלב אלסאנע: תגיד את זה.
ציון סעד: אמרתי שאנחנו פונים למשרד לבטחון פנים ומפנים לו את הצו.
ציון סעד: הוא בודק את הצו - - -
אורלי לוי אבקסיס: אתה מבקש מהמשרד לבטחון פנים לבצע את החלטת הרשות השופטת?
ציון סעד: לא לבצע אלא לתת סיוע בביצוע.
אורלי לוי אבקסיס: אני שואלת ורוצה לקבל תשובה אחת, יש נוהל או הליך שהוא הליך קבוע באירועים האלה?
אורלי לוי אבקסיס: ישנו איזה חוזר המנהל הכללי, ישנן הוראות ספציפיות להליך?
אורלי לוי אבקסיס: . אני לא אומרת לכם לגשת ולמשפחה ולומר להם שביום זה וזה באים עם כוחות משטרה, אז אולי הם יתארגנו, יעשו הפגנות ויביאו ילדים, בסדר אני לא מצפה לזה.
אורלי לוי אבקסיס: הרי אתם יודעים שישנו הצו, אתם הרי אתם מבקשים את ביצוע הצו, אתם מבקשים את הסיוע מהמשרד לבטחון פנים.
אורלי לוי אבקסיס: השאלה היא, האם לפני שאתם יוצאים לביצוע האם יש לכם נוהל שאומר מה אתם צריכים לעשות את זה ואת זה ובשיתוף פעולה, שיהיה להם זמן להוציא את הדברים, שיהיה להם זמן לדאוג לקורת גג לילדים, שיהיה להם את הזמן לדבר עם בית הספר, עם העובדים הסוציאליים, אולי עם הפסיכולוג של הרשות או אם אין יועצות חינוכיות בבית הספר כדי לבנות מהלך תומך.
אורלי לוי אבקסיס: האם יש נוהל כזה או אין?
ציון סעד: ראשית המשפחה כמו שנאמר כאן, המשפחה יודעת מראש באופן מוחלט על כך שהבנייה שלה לא חוקית ויודעת שהמבנה הזה עלול להיהרס.
ציון סעד: ממש יודעת.
טלב אלסאנע: אתה יודע כמה בתים שיש לגביהם צווי הריסה שיפוטיים שעומדים שנה, שנתיים, שלוש, עשר שנים?
טלב אלסאנע: כשיש צו הריסה שיפוטי, הם צריכים לדעת שכל יום  - - - -
אורלי לוי אבקסיס: כדי לחדד את השאלה, אני לא אומרת שנה שנתיים, האנשים הם על זמן שאול והם לא יודעים איפה נמצא שעון העצר נעצר וכמה זמן נותר להם.
אורלי לוי אבקסיס: אבל אתם כמשרד הפנים יודעים בסביבות חודש  - - -
ציון סעד: אם אנחנו יודעים גם המשפחה יודעת.
אורלי לוי אבקסיס: השאלה היא אם בחודש הזה אתם מתארגנים לפי נוהל מסוים.
אורלי לוי אבקסיס: יש לכם תכנית עבודה כן או לא?
ציון סעד: כאשר מגיעים למבנה שמיועד להריסה יש סיור, ישנם שניים שלושה סיורים לפחות שמגיעים למבנה, סיור של המשטרה, סיור שלנו ולפעמים עוד סיור אחד או שניים במבנה עצמו, מדברים עם המשפחה.
ציון סעד: הרבה פעמים אומרים להם שהמבנה הזה מיועד להריסה.
ציון סעד: גם החבר'ה שלנו ברשויות המקומיות וגם משטרת ישראל יודעים.
אורלי לוי אבקסיס: האם יש נוהל שמחייב אתכם לעבוד לפיו.
אורלי לוי אבקסיס: כן או לא?
ציון סעד: בדברים שאמרתי כרגע.
אורלי לוי אבקסיס: נשמע את המשפחות.
אורלי לוי אבקסיס: נתחיל עם הילדים.
אורלי לוי אבקסיס: סונדוס אבו עיד.
סונדוס אבו עיד: הורסים לא רק את הבית, הם הורסים את החיים שלי, ולא רק הבית שלי.
אורלי לוי אבקסיס: בת כמה את?
סונדוס אבו עיד: בת 11.
אורלי לוי אבקסיס: את בכיתה ה' או ו'?
אורלי לוי אבקסיס: לא ידעת שהולכים להרוס לך את הבית, לא ידעת בכלל?
סונדוס אבו עיד: קודם כל נכנסו אלינו.
סונדוס אבו עיד: יום שני ה- 13 בדצמבר, בשעה תשע בבוקר.
אורלי לוי אבקסיס: לא היית בשעה תשע בבוקר בבית הספר.
אורלי לוי אבקסיס: למה היית חולה?
סונדוס אבו עיד: זה היה יום קר.
אורלי לוי אבקסיס: מה הרגשת?
סונדוס אבו עיד: פחד.
אורלי לוי אבקסיס: אמרו לך מהר לצאת החוצה?
אורלי לוי אבקסיס: הספקת לקחת איתך משהו, אולי את הילקוט, צעצוע אהוב או שהכל נשאר בבית?
סונדוס אבו עיד: לא לקחתי כלום.
אורלי לוי אבקסיס: חשבת לקחת איתך משהו?
סונדוס אבו עיד: אחרי שהם הרסו את הבית חשבתי לקחת משהו אבל זה לא התאפשר.
אורלי לוי אבקסיס: ריאד אבו עיד.
אורלי לוי אבקסיס: את רוצה לדבר ולספר לנו מה הרגשת ומה קרה?
אורלי לוי אבקסיס: אתן אחיות?
ריאד אבו עיד: בנות דודות.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מדברים על אותו מבנה?
ריאד אבו עיד: כן.
קריאה: שבעה  בתים.
אורלי לוי אבקסיס: גם את היית בבית באותו יום?
ריאד אבו עיד: לא. הייתי בבית הספר.
אורלי לוי אבקסיס: כשחזרת מי אמר לך?
ראיד אבו עיד: המורים בבית הספר אמרו לי.
ריאד אבו עיד: פחד, עצב וכאב.
אורלי לוי אבקסיס: ולא הספיקו להוציא שום דבר שלך החוצה, בגדים, נעליים, מעילים?
ראיד אבו עיד: לא. גם לא שמיכות.
אורלי לוי אבקסיס: באת למקום וראית שהבית הרוס?
ראיד אבו עיד: כן.
אורלי לוי אבקסיס: אני אבקש את אחת האימהות.
אורלי לוי אבקסיס: את היית בבית שזה קרה?
אורלי לוי אבקסיס: מישהי הייתה בבית שזה קרה?
סיהאם אבו עיד: לא.
אורלי לוי אבקסיס: אני הייתי רוצה לשאול אותך.
אורלי לוי אבקסיס: ספרי איך זה קרה ואיך זה התרחש.
חיתמאת אבו עיד: אני הייתי בבית בשעה תשע בבוקר.
חיתמאת אבו עיד: נכנסו אלי לבית בשעה תשע.
חיתמאת אבו עיד: הייתי לבד, לא הבעל, לא הבן.
אורלי לוי אבקסיס: מה אמרו לך?
אורלי לוי אבקסיס: מי נכנס?
חיתמאת אבו עיד: החיילים נכנסו כמו - - -
אורלי לוי אבקסיס: חיילים או שוטרים?
חיתמאת אבו עיד: שוטרים וחיילים היו.
חיתמאת אבו עיד: הם אמרו לי "תצאי החוצה".
חיתמאת אבו עיד: אמרתי להם "זה הבית שלי" אמרו לי "היה לך בית, את יכולה להוציא דברים רק בשביל הבנות שלך".
אורלי לוי אבקסיס: היה שם עובד סוציאלי איתך?
חיתמאת אבו עיד: לא. לא היו שום דבר רק נכנסו בנשק עלי.
אורלי לוי אבקסיס: הרביצו לך?
חיתמאת אבו עיד: כן הרביצו לי בפנים.
חיתמאת אבו עיד: בנשק עלי.
אורלי לוי אבקסיס: אמרו לך שיש לך זמן להוציא דברים חשובים?
חיתמאת אבו עיד: את חושבת שאת נכנסת לבית חמש דקות, את יוצאת מהפחד ואת מצליחה להוציא משהו מבפנים.
חיתמאת אבו עיד: אני לא יכולתי להוציא שום דבר אמרו לי "היה לך בית, צאי מהבית".
אורלי לוי אבקסיס: לא חשבת להוציא את הבגדים של הילדים?
חיתמאת אבו עיד: לא.
אורלי לוי אבקסיס: ביקשת?
חיתמאת אבו עיד: ביקשתי ורצתי והיו מכות והנשק עלי, ככה עושים לי.
חיתמאת אבו עיד: שישים איש ככה עושים יורים לי בעיניים בנשק.
חיתמאת אבו עיד: והילדה שהייתה בבית מי היה איתה?
חיתמאת אבו עיד: אני יצאתי החוצה וקראתי לילדים.
חיתמאת אבו עיד: מה הם תפסו?
חיתמאת אבו עיד: הנעליים ביד בגשם רועדים.
חיתמאת אבו עיד: את יודעת מה היה ב- 12 וה- 13 איך היה גשום.
חיתמאת אבו עיד: כמו חיות הוציאו אותי בחוץ.
חיתמאת אבו עיד: עד עכשיו אני לא שוכחת את המקרה הזה מה שהיה לי.
אורלי לוי אבקסיס: איך התארגנתם אחר כך לגבי הדברים האלמנטאריים של הילדים?
חיתמאמת אבו עיד: יש לי שכנים והם עזרו לי עם הבגדים.
חיתמאמת אבו עיד: עזרו לי עם שמיכות מפני הגשם.
חיתמאמת אבו עיד: יש לי ילדה בהיריון שנתנו לה מכה.
חיתמאמת אבו עיד: חזרה הילדה מבית הספר ואין לה קורת גג עד עכשיו.
קריאה: באו בלי אישור ובלי צו הריסה.
אורלי לוי אבקסיס: האם יכול להיות שהם הגיעו בלי צו הריסה?
חיתמאת אבו עיד: לא קיבלנו כלום.
חיתמאת אבו עיד: אני הייתי מנקה בבית.
קריאה: אם היינו מקבלים צו, לא היינו מנקות את הבתים.
חיתמאת אבו עיד: מנקה את הבית ומכינה אוכל בשביל הילדים שלי.
חנין זועבי: האם הגשתם תלונה למשטרה על המכות?
חנין זועבי: יש תלונות במשטרה?
אורלי לוי אבקסיס: הוציאו אתכם החוצה ואת עומדת בגשם?
חימתאת אבו עיד: כן בגשם הייתי.
חימתאת אבו עיד: הגשם היה עלי.
אורלי לוי אבקסיס: ביקשת זמן להוציא דברים החוצה?
חיתמאת אבו עיד: ביקשתי אבל לא נתנו לי.
חיתמאת אבו עיד: הייתי בחוץ.
אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה אני מבקשת תגובה של משרד הפנים.
ציון סעד: אני רוצה להסביר לא באופן ספציפי אלא באופן כללי.
ציון סעד: זו מדיניות תקפה בכל הארץ ובכל המקרים.
ציון סעד: אנחנו באופן כללי מנסים להרוס מבנים ריקים, שהם ברמת מבנה ושלד, כפי שאנחנו עושים חצי שנה כאשר מדובר במחוז הדרום בחודשים האחרונים.
ציון סעד: להרוס עוד בשלב של היסודות והשלד, כמובן כשמדובר בבנייה ללא היתר - - -
אורלי לוי אבקסיס: ביסודות ושלד אין שם ילדים שגרים עם בגדים וילקוטים.
אורלי לוי אבקסיס: אני באמת חושבת שאם זה היה קורה לי, הזמן המינימאלי להוציא את הכפפות של הילדים - - -
ציון סעד: אני רוצה להתקדם.
ציון סעד: ראשית זו השאיפה שלנו.
ציון סעד: זה מה שאנחנו עושים בזמן האחרון וזה המצב האופטימאלי.
ציון סעד: אבל לצערנו כשמדובר במבנה מאוכלס התפיסה, המדיניות המוחלטת היא לפנות את כל החפצים.
ציון סעד: אני אישית עשיתי את זה.
אורלי לוי אבקסיס: היא אומרת שלא היה זמן להוציא את החפצים.
ציון סעד: אני לא מדבר על המקרה הזה, אני לא מכיר אותו.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה שתברר את המקרה הזה כשיש שם בתים עם ילדים שחיים בו ומנהלים שגרה מסוימת בימים של קור ושל סופה, מוציאים אותם החוצה מבלי לקחת את הדברים הבסיסיים ביותר.
ציון סעד: אני מדבר על כך שבעשרות רבות ומאות מקרים, בחלקם אני חוויתי ועשיתי, לא נשארה נעל אחת - - - -
אורלי לוי אבקסיס: הוא לא מדבר על המקרה הזה.
אורלי לוי אבקסיס: אני אבקש תשובות למקרה הספציפי שלכם.
אורלי לוי אבקסיס: גם אם זה לא יהיה היום תהייה וועדת חוזרת עם התשובות הרלוונטיות.
אורלי לוי אבקסיס: חברים אי אפשר כך להפריע, אני לא רוצה להפסיק כאן.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה תשובה.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה שנסיים את הוועדה כאן שיש נוהל ברור לפעם הבאה, אני רוצה לדעת במקרה הזה מי יפצה אם צריך לפצות.
ציון סעד: אני רוצה להשלים.
ציון סעד: לכן כל מבנה מאוכלס מתפנה לפני שהורסים אותו, מפנים  את כל החפצים, אני אומר את כל החפצים.
ציון סעד: כל החפצים מתוכו מפונים ומניחים אותם - - -
אורלי לוי אבקסיס: מי מפנה?
ציון סעד: יש חברה שעושה את זה בשיתוף פעולה.
ציון סעד: אנחנו משלמים לה.
אורלי לוי אבקסיס: יכול להיות שבמקרה הספציפי הזה לא היו?
אורלי לוי אבקסיס: אני מבקשת שתברר לנו ותשלח לוועדה את כל ההשתלשלות של המקרה הזה.
ציון סעד: חברה שמגיעה ומפנה את כל החפצים.
ציון סעד: כולל ריהוט, ביגוד והכל ולפעמים אנחנו מוציאים אלומיניום כי בעל הבית רוצה אותו.
ציון סעד: זו המדיניות.
אורלי לוי אבקסיס: תקשיבו לי, אם מישהו יתפרץ, עם כל הכאב ועם כל הסימפטיה שיש לי למקרה הוא יצא החוצה.
אורלי לוי אבקסיס: תאמיני לי שאכפת לי לא פחות.
אורלי לוי אבקסיס: לי באמת לא אכפת אם מדובר בילד ערבי, יהודי או אחר.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה תשובות ואני רוצה שדברים כאלה לא יחזרו על עצמם.
אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שאת התמונה קיבלנו והבנו פחות או יותר מה התרחש באותו יום.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה תשובה למה במקרה הזה לא היה צוות שיפנה את הדברים.
אורלי לוי אבקסיס: אם אין לך תשובה לתת לי היום קח את הזמן להביא תשובה מסודרת.
אורלי לוי אבקסיס: אם זה הנוהל המקובל בכל פינוי והריסה ואם כן למה זה לא התרחש ביום הספציפי הזה.
אורלי לוי אבקסיס: אם זה לא התרחש אז  מי נושא על עצמו את העניין לדאוג.
אורלי לוי אבקסיס: אני לא יודעת אבל בדברים האלמנטאריים הבסיסיים ביותר.
אורלי לוי אבקסיס: מי שמגדל ילדים יודע שישנם צרכים שאתה לא יכול תוך יום למצוא להם חלופה.
אורלי לוי אבקסיס: בסדר היא תתארגן עם מעיל מהשכנה אבל אתה לא יכול להחזיר את הגלגל אחורה.
אורלי לוי אבקסיס: אפילו מבחינת צעצוע שלוקחים היום לגנים ולמעונות שיקל על המעבר.
ציון סעד: את לא צריכה לשכנע אותי.
ציון סעד: אמרתי את הדברים קודם בנושא הזה.
אורלי לוי אבקסיס: תבדוק את הנושא ואני רוצה לדעת אם יש נוהל מסודר ומוסדר ואם כן למה הוא לא התקיים בפינוי הספציפי הזה.
טלב אלסאנע: גם איפה יגורו הילדים באותו יום סגרירי?
ציון סעד: זה לא העניין שלנו.
אורלי לוי אבקסיס: זה עניין של משרד הרווחה.
אורלי לוי אבקסיס: ביקש את רשות הדיבור דב ברנשטיין בבקשה.
דב ברנשטיין: תודה.
דב ברנשטיין: אני רוצה להציג את עצמי.
דב ברנשטיין: בעבר הייתי עובד משרד הרווחה עד לפני שנתיים וחצי.
דב ברנשטיין: הייתי אחראי על נושא חקירות ילדים בשירות מבחן לנוער בירושלים.
דב ברנשטיין: עסקתי בילדים בטראומה.
דב ברנשטיין: היום יושב ראש שותף בארגון עושים שלום, עובדים סוציאליים לשלום ולרווחה.
דב ברנשטיין: ביקרתי בעיר לוד במהלך החודש האחרון שלוש פעמים.
דב ברנשטיין: אני ראיתי את ההריסות אדוני, בתוך ההריסות האלה אני ראיתי בגדים, אני ראיתי שולחנות, אני ראיתי דלתות של בית, אני ראיתי את האנשים האלה ואני ראיתי את הגברת הזאת.
דב ברנשטיין: ליבי ליבי איתך גברתי, אני מרגיש את הטראומה שלך ברגע זה.
דב ברנשטיין: אני יודע מה עברת, אני ראיתי את האישה בת ה-80, האימא של ריאד.
דב ברנשטיין: אני מתרגש מאוד.
דב ברנשטיין: אני אומר לכם שמי שלא היה שם לא ראה הרס.
דב ברנשטיין: אני הייתי במשך 29 שנים חייל קרבי במדינת ישראל.
דב ברנשטיין: אני הייתי בארבע מלחמות החל ממלחמת ששת הימים.
דב ברנשטיין: אולי אני לא נראה אבל אני בן 65.
דב ברנשטיין: אני אומר לכם שהמקום נראה כמו אחרי הפצצה.
דב ברנשטיין: אם אתה תספר כאן סיפורים, ואתה אדוני ממשרד הרווחה שבא להנה, אני ממליץ  לך להיות שם.
דב ברנשטיין: אתמול אחר הצהריים דיברתי עם מנהלת לשכת הרווחה.
דב ברנשטיין: הייתה לי שיחה ארוכה איתה, שיחה מאוד קולגיאלית, היא הופתעה מאוד שהיא לא הוזמנה, היא הופתעה מאוד שהיא לא הוזמנה לישיבה הזאת היום.
דב ברנשטיין: אני מציע שתדבר על זה עם הממונים שלך.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לשאול אותך שאלה, מאחר ואמרת שעד לפני שנתיים וחצי היית במשרד הרווחה, אתה יודע על נוהל שמתקיים במצבים כאלה?
אורלי לוי אבקסיס: ישנה תכנית מסודרת, יש תכנית עבודה של משרד הרווחה או שזה עוד ליקוי שצריך לתקן?
אורלי לוי אבקסיס: הרי הריסת בתים זה לא דבר חדש.
אורלי לוי אבקסיס: לא חדש שמשפחות, באשמתן או שלא באשמתן, מגיעות למצב שהורסים להן את הבית.
אורלי לוי אבקסיס: השאלה אם משרד הרווחה ערוך עם תכנית לרגעים כאלה?
דב ברנשטיין: התשובה היא אני לא יודע.
דב ברנשטיין: מה שאני כן יודע, אני מדבר באמת מהמקום שהחברים הטובים שלי סייעו בפינוי מגוש קטיף, עובדות סוציאליות, פקידות סעד, קולגות שלי.
דב ברנשטיין: שם זה נכון אדוני, בגוש קטיף הגיעו עובדים סוציאליים עם שלטים ועם תוויות, וכל מה שצריך.
דב ברנשטיין: אני לא יודע אם זה כתוב בתקנות ונהלים או לא כתוב בתקנות ונהלים.
דב ברנשטיין: כאן לא רק שלא הגיעו עובדים סוציאליים עם תוויות וכל הטררם הזה שתיארת כאן.
דב ברנשטיין: פה נעשה דבר כמו שהגברת הזאת מתארת.
דב ברנשטיין: לא הייתי שם, לא הייתי שם אמרתי שלא הייתי שם אבל יושבי מימיני אחד שכן היה שם.
דב ברנשטיין: אני אומר לך תבדוק את העניין של התוויות והתגים וכל מה שסיפרת פה.
דב ברנשטיין: תבדוק.
יוסי וקנין: סליחה, אני רוצה לומר אמירה חד משמעית.
יוסי וקנין: ההתמחות של משרד הרווחה היא לא בהריסת בתים.
יוסי וקנין: התמחות משרד הרווחה היא התערבות במשבר.
יוסי וקנין: זה משבר ואני בהחלט מסכים שזה משבר טראומטי למשפחה ולילדים.
יוסי וקנין: זה ללא ספק וזו ההתמחות שלנו.
יוסי וקנין: אין נוהל שעוסק בהתערבות בעת הריסת בית כי אנחנו לא אמונים - - -
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לא באים אליך בטענות אבל זה משהו שבגינו צריך לפנות למשרד כדי לקיים נוהל, או שיקיים הוראות למקרים כאלה.
אורלי לוי אבקסיס: צריך לדעת אם ישנם או אינם.
אורלי לוי אבקסיס: אתה אומר שאין.
יוסי וקנין: אני אומר שאין להחריג טראומה מסוג כזה מטראומות אחרות כמו למשל ילד שהבית שלו נשרף בשרפה בכרמל.
יוסי וקנין: השרפה לא הודיעה לו שמחר היא תשרוף לו בעשר בבוקר את הבית.
יוסי וקנין: אז המשרד מתערב באירוע משבר וגם לאחריו.
יוסי וקנין: זו המדיניות.
יוסי וקנין: אין ספור נהלים נכתבו בנושא התערבות במשבר.
יוסי וקנין: אנחנו יכולים לתת אין ספור דוגמאות של התערבות המשרד במשבר במשפחה, לכל המשפחה, והילדים כמובן בתוכה.
אורלי לוי אבקסיס: חברת הכנסת חנין זועבי בבקשה.
חנין זועבי: אני לא אוסיף, יותר טוב לשמוע.
חנין זועבי: יותר טוב לא להתמקד בעבודה של הריסת בתים אלא באגרסיביות, באלימות.
חנין זועבי: אני רוצה שהם יתבטאו ביתר נוחות ואתם יכולים לדבר בערבית.
חנין זועבי: אני שמעתי אותם בערבית ואולי יש להם קושי לבטא את האגרסיביות מול הילדים.
חנין זועבי: הילדים במקרה לא היו בבית הספר בגלל הסופה.
חנין זועבי: חלקם.
חנין זועבי: הם ראו איך נכנסים.
חנין זועבי: אני לא יודעת מה החברה או המשטרה עשו, אולי יש הפרטה לדברים האלה - - -
אורלי לוי אבקסיס: כשהוא דיבר על החברה הוא אמר שיש נהלים שבדרך כלל כאשר המשפחה לא מפנה את הדברים או כשיודעים שברגעים כאלה מתווכחים ומאפשרים להם, אם הם לא מפנים יש חברה שנכנסת ומפנה במקומם.
אורלי לוי אבקסיס: זה מבורך אם אכן זה מתקיים.ואם זה מתקיים זה צריך להתקיים בכל המקרים.
בוסינה דביט: אני משתי"ל, פרויקט ערים מעורבות.
בוסינה דביט: זאת הפעם המאה חמישים אולי שעברנו הריסות בלוד.
בוסינה דביט: זה לא המקרה הראשון, המקרה של אבו עיד הוא היותר זוועתי שחווינו.
בוסינה דביט: משהו לגבי החברה הזאת - - -
ציון סעיד: אני מדבר מטעם משרד הפנים - - -
בוסינה דביט: דור שלם עבר טראומה בלוד.
בוסינה דביט: מדובר ב- 3,000 מבנים ששייכים לאוכלוסייה הערבית שהם לא חוקיים.
בוסינה דביט: מתוכם 500, 600, 700 עם צווי הריסה.
בוסינה דביט: רוב האוכלוסייה הערבית חיה בסטאטוס של - - -
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לא דנים בשאלה כן להרוס או לא להרוס, זו לא הוועדה הנכונה.
בוסינה דביט: אנחנו רוצים למנוע טראומות עתידיות.
בוסינה דביט: אני לא רוצה להרחיב בנוגע לילדים הם ידברו בקולם.
בוסינה דביט: החברה מעסיקה ילדים יהודים שמביאה אותם עם מדים מסוימים, אני לא יודעת איך קוראים להם וצילמנו אותם.
בוסינה דביט: ילדים מתחת לגיל 17 או 18.
בוסינה דביט: התפקיד שלהם לפעמים לפנות את הבית מהתכולה.
בוסינה דביט: אני מדברת על מהו המסר.
בוסינה דביט: צריך לחקור איך מוציאים ילדים מבתי ספר בשביל להוציא תכולה של בתים ערביים ולהרוס אותם.
בוסינה דביט: גם כאן יש השפעה שלילית על דור שלם ועל ילדים.
אורלי לוי אבקסיס: אני מסכימה.
אורלי לוי אבקסיס: מהי החלופה לשבור את הבית על הציוד?
אורלי לוי אבקסיס: את מעדיפה את זה?
בוסינה דביט: לתת לאנשים להוציא את כל התכולה.
אורלי לוי אבקסיס: אני מנסה להסתכל על ההיגיון מכל הצדדים.
בוסינה דביט: קודם כל לא צריך להרוס, צריך לפתור את זה בדרך אחרת.
אורלי לוי אבקסיס: לא אנחנו קובעים, זה בית משפט.
אורלי לוי אבקסיס: אם יש צו של בית משפט מי אני שאערער על החלטת שופטים.
אורלי לוי אבקסיס: השאלה היא איך אנחנו מרככים את הטראומה ואיך מצליחים להציל כמה שיותר גם מהרכוש וגם מהחפצים האישיים של הילדים.
אורלי לוי אבקסיס: כל אחד מאיתנו יודע במה מדובר.
אורלי לוי אבקסיס: אם יש חברה כזאת תמיד אפשר לשפר ולהביא חברה יותר טובה שתעשה את זה באופן מקצועי.
בוסינה דביט: יש כאן הפרת חוקים.
אורלי לוי אבקסיס: אם קרה מקרה שבו לא ניתנה למשפחה אפשרות לפנות וגם לא נכנסו אנשים אחרים שיפנו במקומם.
אורלי לוי אבקסיס: אולי הם לא יפנו בצורה הטובה ביותר ולא ישמו לכל ילד בנפרד את בגדיו.
אורלי לוי אבקסיס: זה עוד בסדר.
אורלי לוי אבקסיס: השאלה למה יש מצב שהורסים את הבית על כל התכולה שלו?
בוסינה דביט: לפי דעתי הם עוברים על החוק.
אורלי לוי אבקסיס: את זה אנחנו מנסים לבדוק.
בוסינה דביט: אני לא מבינה למה המשטרה לא נמצאת כאן.
בוסינה דביט: נעשו דברים - - -
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו ביקשנו מהמשרד לבטחון פנים לשלוח נציג והוא לא שלח.
אורלי לוי אבקסיס: אני יכולה להבטיח לך באופן אישי שאני אפנה לשר ואני אגיד את דעתי בנושא הזה.
אורלי לוי אבקסיס: יותר מכך אני אעביר את רוח הדברים שהיו כאן וננסה לקבל תשובה.
אורלי לוי אבקסיס: אתם מבינים שמי שעושה את הפינוי זה משרד הפנים, משרד לבטחון פנים רק מסייע כדי שלא יהיו התפרעויות וכדי שלא שהמצב לא יצא מכלל שליטה.
אורלי לוי אבקסיס: צריך להבין שכל אחד ותפקידו.
חנין זועבי: שמעת כאן גם על מקרה אלימות, שאולי המשטרה צריכה לבדוק.
אורלי לוי אבקסיס: העניין כאן הוא להגיש תלונה.
אורלי לוי אבקסיס: אני מבקשת מכם ללכת ליחידה לחקירת שוטרים ולהגיש תלונה.
חיתמאת אבו עיד: אני מבקשת מלה אחת.
חיתמאת אבו עיד: אני מדברת לסבא שדיבר, אתה סבא ומתי שהבן שלי והבן של הבת שלי רואים את הצעצועים אחרי ההריסות ואומרים "סבתא הצעצוע שלי אחרי ההריסות, איפה הצעצוע הזה, איפה הטרקטורים שלי?"
חיתמאת אבו עיד: אתה יכול לשמוע את זה?
חיתמאת אבו עיד: תגיד לי אתה יכול לעמוד בזה ?
חיתמאת אבו עיד: איך אתה מרגיש?
חיתמאת אבו עיד: אני מרגישה ואני ראיתי הכל בעיניים שלי ועד עכשיו אני בטראומה.
חיתמאת אבו עיד: מגרשים אותי ולא מאפשרים להביא את התרופות שלי מבפנים.
אורלי לוי אבקסיס: מישהו מכם מטופל בתרופות?
סיהאם אבו עיד: אני מטופלת בתרופות לעצבים.
אורלי לוי אבקסיס: הם נשארו בפנים ולא היה לך את הזמן לקחת אותן?
סיהאם אבו עיד: הגענו לכאן ואנחנו רוצים עכשיו פתרון.
סיהאם אבו עיד: אנחנו עד עכשיו חיים באוהלים, יש גשם, אין חשמל, אין מים ואפילו אין שירותים.
סיהאם אבו עיד: הילדים שלנו לא הולכים לבית הספר.
סיהאם אבו עיד: הילדים שלנו נמצאים באוהלים וחולים.
סיהאם אבו עיד: עכשיו אני חולה וגם הילדים הקטנים.
סיהאם אבו עיד: יש להם מכתב מראש העירייה שחתם והוא הרס.
אורלי לוי אבקסיס: מה ראש העיר נותן?
אורלי לוי אבקסיס: נמצא כאן נציג עיריית לוד?
סיהאם אבו עיד: הוא אומר שהוא לא חתם אבל יש לנו מכתב.
סיהאם אבו עיד: עשינו פגישה עם ראש העיר.
אורלי לוי אבקסיס: הוא נותן פתרון זמני למשפחות?
קריאה: על זה רציתי לדבר, הוא לא נותן שום פתרון.
סיהאם אבו עיד: הוא אומר לנו "לכו להסתדר עם השכנים שלכם".
אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שאת התמונה של המשפחות כולנו הבנו.
אורלי לוי אבקסיס: אני לא חושבת שיש כאן מישהו שנשאר אדיש.
אורלי לוי אבקסיס: אני מבינה את סערת הרגשות.
אורלי לוי אבקסיס: אני לא ארשה את סגנון הדיבור הזה כאן בוועדה.
ערפאת איסמעיל: אני מכפר דהמש.
ערפאת איסמעיל: אנחנו בוועדה לזכויות הילד, וכמובן נושא הריסות הוא נושא שלא שייך לוועדה כאן.
ערפאת איסמעיל: הנושא מאוד רחב וגדול ויש לו המון השלכות.
ערפאת איסמעיל: הפרוצדורה והנוהל שדובר עליהם, אין נוהל.
ערפאת איסמעיל: נוכחתי בהרבה הריסות וגם פיזית ואישית.
ערפאת איסמעיל: הנוהל שמתבצע היום גברתי, כשמתבצעת הריסה מעורבים בה כמה גופים, משרד הפנים או הוועדה המקומית או מינהל מקרקעי ישראל.
ערפאת איסמעיל: לכל גוף יש את הנוהל.
ערפאת איסמעיל: הנוהל היחיד שמכירים אותו הוא תיאום עם הקבלן, הם מתאמים ולא המשטרה.
ערפאת איסמעיל: למשטרה הם מודיעים באיזה יום הם באים לבצע.
ערפאת איסמעיל: הקבלן הוא החשוב ביותר כי הוא מגיע ביום שיש לו את הציוד מוכן.
ערפאת איסמעיל: הכל מגיע בהפתעה מוחלטת.
ערפאת איסמעיל: מבחינת המשפחות, היינו כבר בכל ההליכים המשפטיים כמובן, ההליכים הסתיימו ואנחנו ממתינים כל יום שתבוא ההריסה כי אין ישועה מאף צד.
ערפאת איסמעיל: כל הנציגים מגיעים כמו גנבים בלילה לפעמים.
ערפאת איסמעיל: הם מגיעים מצלמים מרחוק כי להחליט מאיפה יכנס הציוד ביום ביצוע ההריסה.
ערפאת איסמעיל: ההריסה של משפחת אבו עיד התבצעה במקרה בשעה תשע בבוקר, אבל רוב ההריסות מתבצעות בשעה שתיים לפנות בוקר.
ערפאת איסמעיל: המשטרה תופסת את השטח, שוברת את הדלתות על המשפחות, מושכת את כל המשפחות החוצה ועוצרת אותם.
ערפאת איסמעיל: אם יש ילדים או מישהו שמתנגד היא מרביצה לו.
ערפאת איסמעיל: משרד הפנים מביא חברה לפינוי, כמו שהוא אמר, יש חברה של נוער מפנימיות שחלקם חובש כיפות, גם ההרגשה מאוד קשה.
קריאה: שהם חובשי כיפות?
ערפאת איסמעיל: הרגשה של מישהו שמתפלל - - -
אורלי לוי אבקסיס: התגובות לא רלוונטיות כאן.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו כאן בוועדה לזכויות הילד.
אורלי לוי אבקסיס: זו נקודה שהוועדה כאן לא תסבול - - -
ערפאת איסמעיל: אני חושב שיש השלכות מאוד חשובות על הנוער שמפנה את התכולה ומבצע את ההריסות, כי בעתיד יתכן והנוער הזה יהיה בכוחות הבטחון ותמיד יישאר לו במוח העניין של האלימות.
ערפאת איסמעיל: יש לו זלזול בערכי האדם.
ערפאת איסמעיל: אין נוהל ומשרד הרווחה אינו מתערב, של אף משרד אחר והם ומשאירים את ערימת ההריסות לזכרון לכל המשפחות.
ערפאת איסמעיל: הם לא מפנים אותם והם נשארים שנים.
ערפאת איסמעיל: הבעיה המאוד קשה שאף אחד לא בדק מהם ההשלכות של ההריסות על הילדים שלנו.
ערפאת איסמעיל: בשנת 2006 כשהרסו לשכנים שלי חמישה בתים הגעתי בשעה חמש בבוקר.
ערפאת איסמעיל: אותו נוער הערים את התכולה בחוץ, לא הספיקו לפנות את כל הבתים כי לפעמים מספיקים ולפעמים לא ומה שלא הורסים כי יש שעה שצריך לסיים.
ערפאת איסמעיל: הסיבה העיקרית שהם מזדרזים היא כדי למנוע מאיתנו מלהגיע עם פתיחת בתי המשפט בשעה שמונה וחצי וכדי שלא נספיק להוציא צו מניעה של הרגע האחרון.
ערפאת איסמעיל: הם מנסים לעשות את זה לפני  פתיחת בתי המשפט ולכן הם התחילו להגיע בשעות הלילה.
ערפאת איסמעיל: תחילה הם היו מגיעים בשעה תשע, עשר והיינו מצליחים להוציא צו ומעכבים את הכל אחרי שיש הוצאות כספיות והציוד עומד.