GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דני דנון: אנחנו נבקש לקבל גם את הנתונים שלכם וגם את הנתונים מבטר"ם, של המדגם של היישובים.
אביטל אורים: בסדר גמור.
דני דנון: יש עוד הערות, חבר הכנסת אורבך?
אורי אורבך: מישהו ציין פה, אני לא זוכר, שרית?
אורי אורבך: את ציינת?
אורי אורבך: כהצלחה בהסברה ובפעולות בתאונות חצר, להוריד תאונות חצר.
אורי אורבך: השאלה אם הקמפיינים, קמפיין לא רק הסברה בחוץ אלא חינוך, בבתי-ספר, האם הם ממוקדים גם פר סוגי תאונות מסוימים?
אורי אורבך: זאת אומרת, כשאתם רואים שיש עלייה בתחום מסוים, השאלה אם אתם יכולים, אם יש לכם אפשרות לנתב תקציבים וכוחות, כדי לטפל במשהו שהוא מכת מדינה ספציפית לשנה, שנתיים, שלוש האחרונות.
אביטל אורים: יש, קודם כל, ואת הזכרת אגב זה"ב שהוא פועל בבתי-הספר בשיתוף פעולה עם הרשות ויש להם תוכניות ייעודיות לנושאים מסוימים.
אביטל אורים: גם אצלנו, מה שהזכרתי מקודם, זו היתה תוכנית שתוקצבה באופן מכוון בתקציב גבוה יחסית למה שאנחנו משקיעים בתוכנית אחת, כדי להביא למיגור התופעה וזה אכן הצליח.
אביטל אורים: זה היה פרויקט לא פשוט.
אביטל אורים: אנחנו הגענו עד לכל  האוהלים של הבדואים.
אביטל אורים: הגענו לכל בית, לכל דלת, לכל משפחה, ובאמת זה היה פרויקט יקר אבל שהוכיח את עצמו.
אורי אורבך: יש לכם באיזה מקום ניתוח עם מאפייני תאונות לפי מגזרים?
אורי אורבך: הרי אנחנו יודעים, כשאנחנו שומעים משאית נסעה אחורה, אנחנו יודעים באיזה כפר.
אביטל אורים: אני חושבת שכדאי שתכירו את מערכת ה- BI של הרשות הלאומית.
שרית לוי: בתוך מרכז המידע של הרשות.
אורי אורבך: לא, כי זה לפעמים לא Politically correct, לדבר.
אורי אורבך: יש עבירות מאפיינות מגזרים, בגלל תנאי חיים, בגלל כל מיני גורמים.
אביטל אורים: יש עניין, קודם כל של תרבות.
אביטל אורים: אנחנו מדברים על המגזר הערבי והנושא של האכיפה הוא בהחלט חשוב.
אביטל אורים: אנחנו חושבים שיש בו משהו בעייתי תרבותי.
אביטל אורים: אם אנחנו מדברים עם הציבור ושומעים שזה, תסלחו לי על המילה, פדיחה, לשים חגורת בטיחות בתוך היישוב ושאף אחד לא ייראה אותי עם חגורה, אז יש לנו בעיה פה יותר, יותר בסיסית, ואכיפה כנראה לא תיתן לזה את המענה הבלעדי אלא צריך לעבוד על חינוך בבתי-הספר, צריך לעשות פרויקטים ייחודיים, יחד עם אכיפה, עם הסברה שאנחנו מנסים לעשות גם להורים וגם לילדים.
אביטל אורים: בתיה הזכירה את ערוץ הולה הופ שזה ערוץ אינטרנט שהתחברנו אליו ואנחנו מעבירים דרכו תכנים ומנהלי אזורים שעובדים ברשויות המקומיות, יש לנו את מנהלי האזורים שמחוברים לרשויות המקומיות, גם המגזר הערבי, עושים שם עבודה מצוינת על-ידי הגברת המודעות והפעלה של פעילויות ייחודיות לנושא.
אביטל אורים: יש בהחלט את ההכוונה הזאת.
דני דנון: אני רוצה, ברשותכם, להקריא את הודעת הסיכום.
דני דנון: הוועדה לזכויות הילד מברכת את כל העושים ופועלים למען הגברת המודעות של חגירת חגורות בטיחות.
דני דנון: הוועדה מברכת על שיפור מספר האחוזים של הילדים החגורים לעומת שנה שעברה.
דני דנון: הוועדה מוטרדת מהירידה במספר החגורים במושב האחורי שהוצגו בפני הוועדה.
דני דנון: הוועדה מבקשת לקבל לידיה את הנתונים בהקדם, לפי פילוח יישובי של נפגעים ביישובים ונתונים מארגון בטרם לגבי סקר או מדגם שנערך ביישובים.
דני דנון: הוועדה קוראת להעמקת הפעילות, ההסברה והגברת המודעות במגזר הלא יהודי, וקוראת להגדלת התקציבים הייעודיים לכך, לרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.
דני דנון: אני רוצה להודות לכל הפועלים.
דני דנון: אני מקווה שבשנה הבאה נעשה ישיבת המשך נוספת, נראה את המספרים יורדים ובייחוד בפעילות שלכם במגזר הלא יהודי.
דני דנון: זו הישיבה האחרונה למושב זה שאשמש כיו"ר הוועדה לזכויות הילד, ועדה שנהניתי ושמחתי מאוד לפעול במרץ רב.
דני דנון: ועדה עם מעט חברי כנסת, אבל עם הרבה מאוד הישגים, אדוני היושב-ראש המיועד, אתה עדיין ראש ועדת החינוך?
זבולון אורלב: כן, לעוד חצי שעה.
דני דנון: עשינו רבות, בחלק מהמקרים הצלחנו, בחלק עדיין לא הצלחנו, אבל הפעילות שלנו באה לידי ביטוי בנושאים רבים.
דני דנון: יש דברים שאפשר לראות בשטח, כמו חוקרי ילדים שבהתערבות יושב-ראש הכנסת, הצלחנו להגדיל את מספר התקנים של חוקרי ילדים, בתקופה שהיתה ידועה לכולנו פה.
דני דנון: השלמנו את חוק צילום קטין, נושא בעייתי ורגיש, שהסדרנו אותו בהסכמה של רוב הצדדים ואני מצאתי שמעבר לנושאים הגדולים, דווקא הדברים הקטנים שהוועדה מצליחה לגעת, זה השינוי המהותי.
דני דנון: לדוגמה, נושא של מכשירי שמיעה לילדים שהיתה בעיה קשה להורים, היה פה דיון בוועדה, ובכל התערבות שלנו, סגן השר ליצמן התערב והכפלנו את התקציב למכשירי שמיעה לילדים או מרכז להתפתחות הילד בקריית שמונה שבסכנת סגירה, ובעקבות דיון שנערך פה, יהודי יקר שיש לו הרבה ממון בכיסו, תרם כסף רם למרכז והפעם זה לא היה משרד ממשלתי ודברים רבים שאנחנו עשינו והמלאכה לא תמה, ידידי זבולון.
דני דנון: פה אני אומר לך, יש לך צוות מצוין, ויש פה, מעבר לצוות המסור של הוועדה, גם את הגופים החוץ פרלמנטאריים שמלווים אותנו ומגבים אותנו ואנחנו עובדים ממש במקשה אחת ומצליחים לקדם את זכויות הילד.
דני דנון: כשנכנסתי, אמרו לי שהוועדה לא סטאטוטורית, היא ועדה קטנה, היא ועדה גדולה, אמרתי שועדה זו ועדה, והצלחנו באמת לעשות רבות ואני בטוח, מהיכרותי אותך, שאתה כפרלמנטר חרוץ, גם תמשיך לטפל בנושאים הכבדים וגם תעלה דברים שקשורים לזכויות הילד, דברים שברומו של עולם.
דני דנון: אני רוצה להודות קודם כל לגופים שחלקם נמצאים פה וחלקם לא, ד"ר קדמן, ואתי ואחרים, שהגיעו וסיירו אתנו בכל מיני מקומות שהגענו למרכזים ולמעונות ולעיר לוד בשבוע שעבר כשסיירנו שם, ובאמת שיתוף פעולה מלא.
דני דנון: גם לנערים שלא נמצאים פה, אנחנו הקפדנו שבכל ישיבה, רחל, שיגיעו מבתי-ספר, ישבו פה נציגי מועצת התלמידים, נציג מועצת התלמידים, ואנחנו מעריכים את ההשתתפות ואנחנו מאמינים שצריך להיות בכל פורום נציגים שלכם.
דני דנון: אני רוצה להודות לרחל סעדה, מנהלת הוועדה, על שיתוף הפעולה ואני יודע שאני בוס קשה, אני מודע לזה, אבל למען הזכויות של הילד, אני הרשיתי לעצמי לדרוש ואני חושב שכולנו מבינים שזו היתה המטרה ולעליה עודה שסייעה לנו, היא חולה היום, אנחנו נמסור לה, לנירה למאי שהיא היועצת המשפטית והיא בחופשת לידה, למזכירות הכנסת, על כל הסיוע והדברים שאירחנו פה את הילדים מספר פעמים, ירדנה, שילדי חברי הכנסת הגיעו וכל העזרה.
דני דנון: בייחוד כמה מילים חמות למרכז המחקר והמידע.
דני דנון: לאתי ושרון.
דני דנון: אני אומר לכם גם משהו אישי, אני יושב-ראש ועדת משנה, בוועדה אחרת, ופה יש הרגל, אדוני היושב-ראש, אני ממליץ עליו, לפני כל דיון ביקשתי מהמרכז מחקר ומידע לתת דקה של נתונים וכשניהלתי ישיבות אחרות, וגם בוועדת העלייה וקליטה שהתחלתי להכין את הכניסה שלי, שאלתי מי מלווה אותנו?
דני דנון: אמרו לי שיש הרבה גורמים, ולא מישהי אחת.
דני דנון: שאלתי, מי ה-אתי שלנו פה?
דני דנון: אני ממליץ בחום, כי כל הגורמים יש להם אינטרסים ורעיונות וכיוונים טובים, אבל המרכז למחקר ומידע הוא אובייקטיבי, הוא אמיתי, הוא שלנו, וזה כלי מאוד חשוב שאני מאוד מאמין בו, שאנחנו כחברי כנסת, אני לא יודע איך עבדו חברי הכנסת לפני זה, זאת אומרת, איפה הם קיבלו את המידע והיינו צריכים להכריע בין הנייר של ד"ר קדמן לבין הנייר של השר הזה או, קשה לנו להכריע ואני חושב שהעובדה שיש לנו את הכלי החשוב הזה, היא נתנה לנו, בוועדה, המון כוח.
דני דנון: אז אני רוצה להודות לאתי ולשרון ולכל הצוות שלכם.
דני דנון: רצינו להעביר אותה, אבל הבנתי שאי-אפשר להעביר אנשים.
דני דנון: לחבריי חברי הכנסת הנאמנים, אורי אורבך, אורלי לוי אבוקסיס ואבי דיכטר, שהגיעו לישיבות של הוועדה, התמידו, הגיעו לסיורים של הוועדה ולמרות שאנחנו לא הרבה חברי כנסת, הצלחנו לעבוד בשיתוף פעולה מלא.
דני דנון: אז אני מאחל לכולם, אני עדיין נשאר חבר בוועדה ואני מתכוון גם להגיע ולשתף פעולה כמו שצריך וגם בכובעי החדש כיושב-ראש ועדת העלייה והקליטה, אני אשים דגש על נושא הילדים והזכויות של הילדים בכובע הזה.
דני דנון: אני רוצה באמת להודות לכולם, ולבקש מיושב-ראש ועדת הכנסת, פורמאלית, ואז ברשות היושב-ראש הנכנס, יאמר מספר מילים.
יריב לוין: קודם כל, תודה רבה.
יריב לוין: אני מוכרח לומר לך, דני, לי היה חוק אחד שאחרי מאבק הצלחנו להביא אותו לדיון כאן, אני חושב שהיה פה דיון הכי מקצועי שיכול להיות ויחד עם זאת, גם יעיל ומהיר ואני חושב שהסתיים גם בתוצאה טובה וחיובית ואני חושב שבהחלט, לפחות בתפישת עולמי, בגלל העומס העצום שישנן על הרבה ועדות, עכשיו מותר לי להגיד את זה, כי אתה כבר לא שם אלא אתה פה, יכול להיות, אני כבר ראיתי איזה מכתב שלך, שיכול להיות שצריך לעשות ויסות קצת אחר ולהעביר יותר תוכן לוועדות הקטנות, "המיוחדות", הייתי אומר הפחות עמוסות, זאת אולי הגדרה יותר נכונה, ושמצד שני, הן גם יותר מקצועיות כי הן בדרך-כלל עוסקות בתחומים שהם יותר מוגבלים ולכן גם יכולות להתעמק בהם.
יריב לוין: כך שמכל הבחינות, יש בדבר הזה היגיון ובאמת אני רוצה להודות לך, אני חושב בשם כולם, על העבודה המצוינת שעשית פה בוועדה הזאת שהיתה ועדה בולטת מאוד.
יריב לוין: היא לא היתה לא ועדה שולית, היתה ועדה מרכזית שהיתה בולטת והעלתה נושאים על סדר היום ואני חושב שבהחלט יצרת פה בסיס שבוודאי זבולון, עם הניסיון העצום שלו, ידע לקחת אותו ולהמשיך קדימה.
יריב לוין: זבולון, לפחות בחצי שעה הקרובה, הוא יושב-ראש של שתי ועדות שזה לא רע בשביל סיעה של שלושה חברי כנסת ואני מניח שאת היכולות, את הצירוף של הניסיון שלו והיכולות שלו וגם ההשפעה שלו בתוך המערכת של סיעות הקואליציה, בוודאי יאפשרו לו להפוך את הוועדה הזו שוב לגורם דומיננטי, לגורם משפיע ולא נותר לי אלא לאחל לך בהצלחה, למרות שזה נראה לי ודאי לחלוטין שהוועדה הזו עוברת לידיים הטובות ביותר שאפשר ובאופן פורמאלי אני רק אומר שאני מבקש להמליץ, בהתאם להוראות 97.
יריב לוין: י"ב.א' לתקנון הכנסת, להביא בפניכם את המלצתה של ועדת הכנסת לבחור בחבר הכנסת זבולון אורלב לכהן כיושב-ראש הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, במקומו של חבר הכנסת דני דנון.
דני דנון: אנחנו נצביע על הצעת יושב-ראש ועדת הכנסת.
דני דנון: ההצעה עברה פה אחד.
דני דנון: הצבעה: ההצעה למנות את חבר הכנסת זבולון אורלב ליושב-ראש הוועדה המיוחדת לזכויות הילד,  התקבלה פה אחד.
דני דנון: אנחנו מברכים את היושב-ראש.
דני דנון: אז אם כך, בקולי בלבד, זבולון, נבחרת פה אחד כיו"ר הוועדה לזכויות הילד ואני מברך אותך ומאחל לך הצלחה ואני מעביר לך את שרביט הישיבה.
זבולון אורלב: קודם כל, תודה רבה לדני שבזכות היותו פה אחד, נבחרתי להיות יושב-ראש הוועדה.
זבולון אורלב: בראש ובראשונה אני באמת רוצה להודות לך, זה לא סוד שתחום התעניינותי גם בחיים המקצועיים שלי וגם בחיים הפוליטיים, הוא בתחום של חברה, רווחה וחינוך, שילדים עומדים במרכז העניין.
זבולון אורלב: לכן, כששמעתי שנבחרת ליושב-ראש הוועדה, אמרתי רגע, מה הקשר של דני דנון לילדים?
זבולון אורלב: אני מכיר את דני מהחיים הפוליטיים במוסדות הלאומיים, כלומר, אני יודע עליו, הוא יושב-ראש הליכוד העולמי ואני נשיא עמית של המזרחי העולמי, אמנם פחות פעיל שם, אבל לפחות בתארים האלה ואני מוכרח לומר שזאת עוד הוכחה, מה המשמעות שממנים איש פוליטי לתפקיד, שבשכל ישר, בתבונה טבעית, בשיקול דעת ראוי, בכושר מנהיגות, יכול להוביל עניין.
זבולון אורלב: אכן אני חושב, שהוועדה לזכויות הילד פעלה בשנה וחצי האחרונות בצורה מאוד מרשימה, העלתה לסדר היום, גילתה חריצות בלתי רגילה, היתה זריזה מאוד לטפל בנושאים ואני בהחלט חושב שאתה ראוי לשבח ולהוקרה על העבודה שעשית, יחד כמובן עם חברי הוועדה.
זבולון אורלב: אני כמובן נשאר במגרש שבו אני בקי, שבו, שאותו אני אוהב.
זבולון אורלב: ילדים, כמו בכל העולם, הוא אולי הציבור המקופח ביותר, הציבור שהוא חסר הגנה, חסר ישע, חסר ניסיון, אין לו שום יכולת ואולי זה הציבור שזקוק הכי הרבה להגנה ולא סתם העולם והמדינות חוקקו אמנות שונות שיגנו על זכויות הילד ואם יש תחום שבו יש הגנה על זכויות, אני חושב שתחום הילד הוא התחום הדומיננטי והבולט ביותר, וכרגיל במדינת ישראל, הבעיה היא פחות החקיקה ויותר האכיפה.
זבולון אורלב: ששם אנחנו בדרך-כלל, לצערנו, נכשלים כישלון חרוץ.
זבולון אורלב: אני יודע שעשית עבודה רבה אבל אני גם יודע שהמלאכה עדיין רבה ואין לי שום ספק שגם כשאני אעביר את הוועדה לבא אחריי, אז נאמר את אותו דבר, תודה רבה על העבודה הרבה שעשיתם, אבל עדיין יש לנו מלאכה רבה לעשות.
זבולון אורלב: אני מאוד מקווה, השורה של הנושאים שעומדים על הפרק היא רחבה, רק היום מתפרסם דו"ח העוני שכשר הרווחה, קבעתי שהדו"ח הזה יתפרסם פעמיים בשנה ולא פעם בשנה, יהיה גם דו"ח חצי שנתי ולא צריכים להמתין שנה שלמה, כי התגובות הן תגובות מאוחרות ולצערנו, שוב, אנחנו מקבלים תמונת ראי מאוד רעה מול פנינו, כשמדינת ישראל היא מככבת בצמרת העולמית של שיעורי העוני בקרב ילדים, שזאת בעיה מאוד חמורה, כיוון שהיא בעצם משפיעה על עתידם, התופעה של דור שני ודור שלישי ודור רביעי לעוני, היא אולי התופעה הקשה ביותר מבין כל התופעות של עוני בקרב ילדים, כיוון שהדרך היחידה למוביליות, לניידות, זה חינוך והשכלה,אלא אם כן אתה מגריל בפיס.
זבולון אורלב: הדרך שלך לעבור מריבוד חברתי אחר לריבוד חברתי שני, הוא בעזרת השכלה, כי השכלה כידוע מבטיחה שני דברים:  1 - הסתברות גדולה יותר להשתלב בשוק העבודה, ככל שאתה משכיל יותר, כך הסיכוי שלך להשתלב.
זבולון אורלב: 2 - השכר גבוה יותר.
זבולון אורלב: מתברר שעוני וכישלונות חינוכיים, לצערנו במדינת ישראל, הולכים בד בבד, שזה חלק מהבעיות הקשות של מערכת החינוך.
זבולון אורלב: אז כמעט על כל צעד ושעל אנחנו נתקלים בבעיות קשות שהילדים שלנו זקוקים להגנה, אבל הואיל והם התקווה והם העתיד ובשעה שאנחנו נהיה קשישים וילדינו יהיו הדור שינהל את המדינה, יחזיק את המדינה, אז יש לנו גם אינטרס אישי להבטיח גם את עתידנו, גם האישי וכמובן גם הלאומי.
זבולון אורלב: אני מכיר את חברי הוועדה, עברתי על שמותיהם, אני מכיר את רחל סעדה לא מיום ולא מיומיים, כמו שנאמר, גם בעזרת פעילות שלי בוועדה הזאת בחקיקה, וגם את שרון סופר, שנדמה לי התחילה את הקריירה ב- מ.מ.מ. יחד אתי בוועדת החינוך, משהו כזה.
זבולון אורלב: הכרתי גם את אתי וייסבלאי, שאני יודע לבטא את שם משפחתה כראוי, ואני מבין גם שבגלל חופשת הלידה של נירה למאי, שהיתה יועצת משפטית שלי בוועדת המדע, עכשיו תמלא את מקומה מירב ישראלי, יחד עם בר יהושפט, המתמחה, שהם היועצים המשפטיים של ועדת החינוך.
זבולון אורלב: כאן מתקיים הפתגם הידוע שיהודי אומר שלום ולא נפרד.
זבולון אורלב: אנחנו לא נפרדים מאף אחד ואם דני גם ממשיך להיות חבר הוועדה, או שאני נשאר חבר ועדה בוועדת החינוך, אז זה גם מבטיח רציפות והמשכיות.
זבולון אורלב: יש, כידוע, גם הצעת חוק של הגנה על מסגרות לפעוטות, ככה זה נקרא?
זבולון אורלב: שזאת הצעת חוק שלי שעברה רציפות והיא הצעת חוק גדולה מאוד שמסדירה את הפיקוח על כל המסגרות.
זבולון אורלב: אני רוצה להודות לדני שהעביר את הרציפות, העביר את המלצת הוועדה והשיג את הסכמת ועדת השרים ואת הסכמת המליאה ואנחנו עומדים יחד עם הצעת חוק ממשלתית בעניין הזה, להביא להסדרת הפיקוח על כל המסגרות לפעוטות שהיום הדבר הזה מופקר.
זבולון אורלב: בקיצור, המלאכה רבה והפועלים לא עצלים ואנחנו נשתדל לעשות את מלאכתנו נאמנה וכמובן, זה דבר מבחינתי מובן מאליו, שהעבודה בוועדות הכנסת היא עבודה משותפת עם כל הארגונים הציבוריים.
זבולון אורלב: אחת הכיפות שלי היא הכיפה של ראש השדולה לקידום החברה האזרחית, ששם אנחנו נפגשים עם הארגונים, הארגונים הוולונטאריים, עם העמותות, ואני יודע להוקיר מאוד את תרומתם, גם הפרובוקציות הן מקובלות וטוב שיש כאלה וגם הפעילויות וגם היציאה מהשגרה וגם יכולת הבקרה וגם הטפת המוסר, כל אלה מתקבלות בהחלט באהבה ובהבנה, כשיש להן רק מטרה אחת, באמת להביא לידי כך לשפר את מצבם של הילדים במדינת ישראל, ילדים באשר הם.
זבולון אורלב: אני מזמין גם את הארגונים כבר להתחיל לשבת על הוורידים ולראות איך אנחנו קובעים את סדר היום.
אורי אורבך: בתור חבר פורש, אני אבוא מדי פעם לפה, בנושא שמאוד חשוב, בעל ערך, הוועדה בידיים טובות מאוד, זה המשך, מיני ועדת חינוך בעצם, כי חלק נכבד מהתחומים שעוסקים בהם בוועדת חינוך.
זבולון אורלב: ועדת החינוך עוד לא יודעת שזה יהיה המקסי.
אורי אורבך: באופן פורמאלי.
יריב לוין: אני כבר מבין מה לי מצפה.
אורי אורבך: המרידות, ועדת הכנסת תקבל עכשיו הרבה נושאים להחלטה, איפה יידונו הדברים.
יריב לוין: מאחר שאני תמיד מחליט בהסכמה, יש לך חצי שעה עכשיו לסגור הכל.
זבולון אורלב: אני לא מוטרד.
אורי אורבך: אני מודה גם לדני על הדרך, על העומק.
זבולון אורלב: אני יכול לומר לדני, היושב-ראש ולאורי החבר, שתואר לשעבר הוא כבר תואר קבוע.
זבולון אורלב: את זה כבר אי-אפשר לקחת.
זבולון אורלב: מזה כבר אי-אפשר לרדת.
זבולון אורלב: אז גם להודות לכם, כמובן, על העבודה ותודה על האמון והמחמאות.
זבולון אורלב: בוקר טוב.
זבולון אורלב: אני שמח לפתוח את הישיבה של הוועדה לזכויות הילד שבאופן מיוחד מקיימת היום את הישיבה כאן, בכנס שדרות.
זבולון אורלב: היתה לי הזכות כשר הרווחה, בשנת 2003 או 2004, להיות מהמייסדים והשר הראשון שתמך בכנס שדרות ומאז אני מקפיד לשמור על המסורת להיות בכנס הזה, שאני רואה בו את הכנס החברתי החשוב ביותר.
זבולון אורלב: לצערי יש עוד כנסים רבים שבלשון המעטה לא ראיתי את תרומתם לצמצום העוני, לצמצום הפערים החברתיים ולהסדרה מוסרית יותר של הנושאים החברתיים במדינת ישראל ולכן אני רואה חשיבות רבה בקיומו של הכנס והייתי מבין החלוצים שהביאו את הוועדות של הכנסת לכנס הזה, ואני מבין שכעת, בעת ובעונה אחת, מתקיימות שש או שבע ועדות, שאני חבר בכמה מהן.
זבולון אורלב: זאת גם הישיבה הראשונה, אולי השנייה, הראשונה היתה כשנבחרתי אתמול להיות יושב ראש הוועדה, אבל זאת הישיבה הראשונה שאני מנהל כיושב ראש הוועדה ואני מקדם בברכה את הדוברת של הוועדה.
זבולון אורלב: הנושא שלנו הוא לא נושא שאנחנו בחרנו אותו לאחר שיקול דעת, אלא השתלבנו בסדר יום שההנהלה של כנס שדרות ביקשה מאיתנו והכנס הזה, אם הבנו נכון, כך נמסר לנו, מוקדש למגזר החרדי ולמגזר הערבי.
זבולון אורלב: ביקשו מכל ועדה לעסוק בסדר היום שלה באותם תחומים ולכן הגדרנו את הנושא שלנו, הגנה על זכויות ילדים במגזר החרדי ובמגזר הערבי, כשכל אחד מבין שעל פניו אלה שני מגזרים שראוי לתת את תשומת הלב לזכויות הילדים שם.
זבולון אורלב: רק אתמול פרסם הביטוח הלאומי את נתוני העוני ואף אחד לא התפלא, בחברה הישראלית, איש לא נדהם, לא שמעת שתדהמה אחזה את האנשים כששמעו את הנתונים.
זבולון אורלב: עצם העובדה שלא היתה תדהמה לדעתי היא מכה אנושה לחברה הישראלית, שכבר התרגלנו לשיעורי עוני שלמיטב הבנתי הם מככבים בצמרת העולמית, לא רק בשיעורי העוני בקרב משפחות ומשפחות עובדות, אלא שיעורי עוני בקרב ילדים.
זבולון אורלב: כיוון שבישראל שיעור הילדים מקרב האוכלוסייה הוא מבין הגבוהים בעולם המערבי, אז שיעורי העוני בקרב ילדים, שעומדים על כ-850,000 ילדים, שמתקרבים ל-36%, זה נתון שהוא בצמרת העולמית ועובדה מצערת היא שנראה כאילו החברה הישראלית התרגלה.
זבולון אורלב: צריך לומר עוד משהו, כידוע נתוני העוני מסתמכים על נתונים סטטיסטיים, כלומר מחשבים את השכר החציוני.
זבולון אורלב: מה זה השכר החציוני?
זבולון אורלב: מעמידים את כל מקבלי השכר במדינת ישראל בשורה אחת ונאמר שיש 3 מיליון מקבלי שכר, לוקחים את המיליון וחצי, זה השכר החציוני, וממנו מתחילים לעשות את כל החישובים, כלומר אלה נתונים סטטיסטיים.
זבולון אורלב: כלומר הילדים לא מזוהים בשמם הפרטי ובשם משפחתם, אלה נתונים סטטיסטיים, וצריך לזכור שגם אם מישהו עבר בשקל אחד את הנתונים הוא יוצא מהסטטיסטיקה.
זבולון אורלב: כלומר נכנסו להגדרת העוני של ילדים רק אותם ילדים שעונים לקריטריונים הסטטיסטיים.
זבולון אורלב: נאמר שבמשפחה של ארבעה ילדים כמדומני הקו שמתחתיו המשפחה היא משפחה ענייה זה 5,000 שקל וממילא הילדים שבאותה משפחה הם ילדים שחיים מתחת לקו העוני, אם המשפחה מרוויחה 5,001 שקלים היא כבר לא מתחת לקו העוני.
זבולון אורלב: בחיים ברור לגמרי שהם גם ילדים עניים, גם להם אין ספרי לימוד ולהם כנראה גם אין תזונה מספקת וגם הם לא מקבלים את כל שירותי הבריאות וכנראה שלילדים האלה גם אין פינה להכנת שיעורי הבית וכנראה הילדים האלה אולי גם בחורף לא לבושים כהלכה וכדומה.
זבולון אורלב: כלומר זה שקר לבן שאנחנו אומרים שיש רק 850,000 ילדים שחיים מתחת לקו העוני, 36%, זה הרבה יותר מזה.
זבולון אורלב: אם במדינת ישראל יש קרוב ל-2 מיליון ילדים, 1,900,000, משהו כזה, אז תחשבו שכל 10%, זה קרוב ל-200,000 ילדים, אני מעריך שלפחות עוד 200,000 ילדים אפשר בקלות להגדיר אותם כחיים בסביבת קו העוני.
זבולון אורלב: אין הבדלים גדולים.
זבולון אורלב: אז ברור לגמרי שכשמתחילים לנתח את הנתונים, אנחנו פוגשים בשני המגזרים האלה, גם במגזר הערבי וגם במגזר החרדי.
זבולון אורלב: כל מגזר זה להבדיל אלף אלפי הבדלות, כל אחד פה זה עולם בפני עצמו.
זבולון אורלב: גב' אתי וייסבלאי הניחה, לבקשתנו, מסמך מאוד יפה ומאוד מסודר, על כל הנתונים האפשריים שהיה אפשר לאסוף בתקופת הזמן הקצרה שעמדה לרשותה, ואני מודה לך, אתי, על המסמך המלומד הזה, שמראה שהבעיה הסטטיסטית במדינת ישראל, כשמתחילים לתת לה פנים ושמות והאנשה, אנחנו מגיעים לשני המגזרים שאנחנו מדברים עליהם, גם במגזר הערבי וגם במגזר החרדי, כשכמו שאמרתי, יש כאן שני עולמות שהם עולמות לגמרי נפרדים.
זבולון אורלב: חשוב לומר שהמצב של מיצוי הזכויות של הילדים הוא לא גזרת גורל ולא מכה משמים, זה הכל פרי של מדיניות.
זבולון אורלב: אין כאן שום דבר מקרי ושום דבר הוא לא במקרה.
זבולון אורלב: העובדה היא שחברות מקבילות לנו באירופה, שהן לא פחות דמוקרטיות והן לא פחות ליברליות, עם כלכלות יותר רעועות משלנו, היום בעיקר במצב הכלכלי הקיים, מצליחות לשנות באופן דרמטי את שיעורי העוני בקרב ילדים, את הפערים וגם את סוגיית מיצוי הזכויות.
זבולון אורלב: כלומר זה לא רק שאלה של תרבות, יגידו התרבות של חברת הלומדים בחברה החרדית ויגידו תרבות כזו או אחרת במגזר הערבי, זה לא הסיפור.
זבולון אורלב: הסיפור הוא בהחלט מדיניות שהשתלטה על מדינת ישראל.
זבולון אורלב: המדינה כל כך ליברלית שלפעמים היא ניאו ליברלית, שמשאירה את הילדים מאחור.
זבולון אורלב: למיטב ידיעתי, ואני אומר זאת לא רק כמי שהיה מצוי בתחום החינוך, אלא גם כשר הרווחה לשעבר, הבעיה במדינת ישראל היא לא החקיקה.
זבולון אורלב: אני חושב שאנחנו מצויים ברמת חקיקה לא רעה באשר לזכויות הילדים.
זבולון אורלב: הבעיה שלנו זה המימוש והבעיה שלנו זה האכיפה.
זבולון אורלב: המימוש והאכיפה.
זבולון אורלב: לו ניקח את הסוגיה של חוק חינוך חובה, אגב, זה הנתון היחידי בחינוך שאנחנו בצמרת החיובית העולמית, בכל יתר הפרמטרים אנחנו מפגרים מאוד, בשיעורי למידה אנחנו מהגבוהים בעולם, אבל עדיין, כשאתה מתחיל לנתח את שיעורי הנשירה ושיעור התלמידים שלא נמצאים במערכת החינוך ולכאורה צריך לאכוף וצריך להגיע ל-100%, שוב אתה מגיע לשני המגזרים.
זבולון אורלב: כאן בעיקר במגזר הערבי, פחות במגזר החרדי, אבל גם במגזר החרדי יש בעיה בשיעורי הלמידה.
זבולון אורלב: ככל שהיא חברת לומדים, עדיין יש שם בעיה.
זבולון אורלב: אכיפה היא, שוב, שאלה של מדיניות, של סדר עדיפות, של תפיסת עולם, של השקפת חיים, של אורח חיים, מה חשוב למדינה ומה לא חשוב למדינה, ולכן טוב שאנחנו נותנים את תשומת הלב היום, שמים את המיקוד באותם שני מגזרים, לראות מה ניתן לעשות, מה צריך להיות המסר שלנו בסוגיה הזאת של הזכויות שלהערכתי עיקר הנושא זו הסוגיה של המיצוי והמימוש של כל אותם מערכת חוקים מאוד מאוד ענפה כדי להגן.
זבולון אורלב: אני חושב שאם המדיניות של מדינת ישראל, על כל המערכות שלה, תהיה, אז הפיתויים של התרבות האופיינית לכל מגזר, אני לא אומר שהיא לא תבוא לידי ביטוי, אבל היא תבוא לידי ביטוי במידה מופחתת.
זבולון אורלב: ככל שאני מבין, גם במגזר הבדואי כל אבא וכל אמא מבינים את הערך של חינוך והשכלה ואם יש תופעה של ילדים עובדים, ויש תופעה של ילדים עובדים, טיפלנו בסוגיה הזאת בוועדה משותפת של הועדה לזכויות הילד וועדת החינוך רק לפני שלושה או ארבעה חודשים, אז זה עניין שאם החברה הישראלית, מדינת ישראל, היתה מעבירה את המסר בצורה נחרצת וברורה, הם היו מבינים את מה שהבריטים אומרים, It's not done, לא ייעשה כן במקומנו.
זבולון אורלב: אבל כשיש הפקרות וכשאין פיקוח וכשאין תשומת לב, אז לפעמים הלחצים הפנימיים המשפחתיים גורמים לכך שזכויות בסיסיות של ילדים לחינוך, לבריאות, לרווחה, ללבוש חם, לתזונה ראויה, להגנה מפני היפגעות...
זבולון אורלב: אני לא יודע אם ראית את הנתון הזה, חבר הכנסת דיכטר, אבל ראיתי כאן נתון ש-50% מ-150 הילדים שנהרגים כל שנה באים מהמגזר הערבי, את זה הרי אף הורה לא רוצה, שילד ייהרג, זה הדבר הטבעי ביותר, הרגש אולי האנושי הטבעי ביותר זה אחריות של הורים כלפי חיי ילדיהם, אז אנחנו לא יכולים להגיד שפה יש איזה מגזר שלא רוצה להגן על הילדים שלו.
זבולון אורלב: אבל כנראה שהסביבה היא של חוסר האכיפה וזהירות בדרכים ומפני תאונות בבית ובטיחות בבית הספר ובמתקנים של גני הילדים, ובדרך כלל גם ילדים נהרגים בסביבה הכי בטוחה שלהם, לא קיימים.
זבולון אורלב: זה הנושא שלנו היום ובואו נראה מה החברים אומרים, גם חברי הכנסת וגם הארגונים השונים, ונראה איך אנחנו יכולים לגבש המלצות בעקבות הדיון הזה, כיצד אנחנו רוצים להגן יותר, לממש יותר, לאכוף יותר, את הסוגיה של זכויות הילדים.
זבולון אורלב: לפי המנהגים שלי, חברי הכנסת משתלבים בכל שלב של הדיון כשהם רוצים, או בפתיחה, או באמצע, או בסוף, רק תאותת לי.
זבולון אורלב: מי מתנדב להיות ראשון הדוברים?
זבולון אורלב: משרד החינוך.
יהודה פינסקי: הנושא הוא בהחלט נושא מרכזי וחשוב ואני שמח על הדיון הזה והוא נושא שעולה בדיונים בוועדות שונות בכנסת וגם כמובן ברמות שונות בתוך משרד החינוך.
יהודה פינסקי: בעבודה שלנו אנחנו עובדים גם במגזר הערבי וגם במגזר החרדי בשני תחומים מרכזיים שקשורים לדוח של המרכז שהוא בהחלט דוח מעניין וגם נותן רקע לעניין שהוא חשוב מאוד, זה תחום הנשירה והתחום של הישגים לימודיים.
יהודה פינסקי: אנחנו גם מתייחסים ומעורבים מעבר לנושא של הנשירה וההישגים הלימודיים בנושאים הקשורים באלימות ונושאים שקשורים למשפחה, אבל אנחנו קשורים שם במעטפת של הדברים ולא בעבודה היום יומית.
יהודה פינסקי: המשרד, גם בשיתוף משרד הרווחה וגורמים נוספים, במיוחד במסגרת התכנית הלאומית, מעורה בדברים שהם במסגרת המעטפת של מניעה של נשירה ומניעה של תופעות נוספות בשני המגזרים, במגזר הערבי והחרדי.
יהודה פינסקי: כפי שיושב ראש הוועדה אמר, יש הבדלים גדולים מאוד בין שני המגזרים האלה וההבדלים הם לא רק במספרים, כי במספרים יש דברים מסוימים שהם ממש דומים ורואים את זה בדוח שניתן לנו וגם מתוך המספרים שאנחנו מכירים אותם מהמשרד, וזה בכל המחוזות ובכל האזורים של המדינה.
יהודה פינסקי: אפשר לרכז את הדברים במחוז דרום וצפון במגזר הערבי, במגזר החרדי זה בכל הארץ.
יהודה פינסקי: הנושא של הנשירה הוא נושא שגם הנתונים שיש לנו בתחום, במיוחד במגזר החרדי, לא נותנים לנו תמונה מספקת, כי בתוך המגזר החרדי, חייבים להדגיש, חלק ניכר מהילדים שרשומים אולי כנושרים נמצאים בתוך מוסדות שהם מוסדות של לימודי תורה אבל לא מוסדות של המערכת החינוכית, עם תכניות של המערכת החינוכית הרגילה, אבל הם גם נחשבים כנושרים מתוך המערכת.
יהודה פינסקי: השר, בשני התחומים, גם בדיונים שמקיימים בוועדת חינוך שליד השר וגם בדיונים שמתקיימים ברמת המזכירות הפדגוגית והמינהל הפדגוגי של המשרד, הנושאים האלה נמצאים על סדר היום של המערכת, בדיונים שוטפים ברמת שר ומנהל כללי, על כיצד אנחנו יכולים לשפר, במיוחד בשני המגזרים האלה, את הטיפול בצרכי הילדים ובמיוחד, אני חוזר עוד פעם לנושא הנשירה, או מניעת נשירה, יותר נכון, והנושא של ההישגים.
יהודה פינסקי: גם בנושא ההישגים, חייבים לומר שבמגזר הערבי יש תמונה די מדויקת על מה שקורה במגזר, מבחינת הישגים לימודיים.
יהודה פינסקי: במגזר החרדי התמונה הזאת מעורפלת ביותר, עקב כך שהמבחנים הרגילים, וזה מי שקורה בין השורות את מה שחסר, לדוגמה בפרק על המיצ"ב, רואה שיש דוח על המיצ"ב בחינוך הערבי אבל אין מלה על החינוך החרדי, כי זה מבוצע חלקית מאוד בחינוך החרדי ואין את הנתונים, דבר שנמצא על שולחנו של השר בדיונים השונים, גם בדרג הפוליטי, אבל גם בדרג המעשי, כדי לנסות לקבל תמונה מדויקת יותר של מה שנעשה בתוך המגזר החרדי, וגם דרכי טיפול.
זבולון אורלב: גב' חנה סלוצקי, פקידת סעד ראשית במשרד הרווחה.
חנה סלוצקי: קודם אני רוצה לברך אותך על התפקיד החדש שהתמנית, אני מקווה שנמשיך ביחד לקדם את זכויותיהם ומצבם של ילדים.
חנה סלוצקי: אנחנו העברנו לכאן את הנתונים, גם באוכלוסייה הערבית, בנושא אלימות כלפי ילדים בעיקר.