GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעל גור: אני במקרה בדקתי את המקרה הזה, זאת ילדה שבצו של פקידת סעד הוצאה מהבית והיתה בפנימייה ואחר כך הוחזרה הביתה ואז זה קרה.
יעל גור: אז לעתים כשכל העיניים פקוחות ומטפלות ופקידות סעד מעורבות, זה גם קורה.
הילה סגל: זה קרה בזמן חופשה, זה לא קרה בזמן שהיא חזרה הביתה.
יעל גור: אני יודעת על משהו אחר.
אורית זוארץ: זה קרה.
אורית זוארץ: שוב, זה קרה.
הילה סגל: זה לא הרמטית, הכל.
אורית זוארץ: אנחנו יודעים שזה לא הרמטי, לכן חשוב לנו להציף את הבעיה ולראות איך אפשר לטפל.
יעל גור: אני מייצגת פה את משרד הבריאות, אז מבחינת משרד הבריאות יש שתי מרפאות ניידות, רציתי להוסיף שיש עוד עשייה, לפחות במרפאת לוינסקי, וגם במרפאת הפרסים בחיפה, אני יודעת שיש עשייה דומה.
יעל גור: אנחנו מקיימים פעילויות הסברה ומניעה ודיברו כאן על מניעה ואני חושבת שזה גם דבר שצריך להתמקד בו, אז אנחנו בשני אפיקים עוסקים במניעה, אחד מול בני נוער בבתי ספר, וזה לא מתקציבי המשרד ולא מתקציבי הרשות לקידום מעמד האישה, שמממנת את הניידת שלנו, אלא מתרומות שאנחנו מגייסים.
יעל גור: אנחנו מפעילים תכניות הסברה בבתי הספר.
יעל גור: ב-2009 פגשנו 16,000 תלמידים, וזה נכון, אנחנו מגיעים עם הכובע של מחלות מין ומניעת מחלות מין וקידום התנהגות מינית אחראית, שזה כאילו דבר שבבית ספר פתוחים אליו לעתים יותר בקלות מאשר להזמין סדנה ממרכז הסיוע, שאם המסרים שם לעתים למורות קשה אחר כך לתקשר, אבל אנחנו מדברים בשפה של מרכזי הסיוע ואנחנו נעזרנו לא מעט במרכזי הסיוע, ואנחנו מגיעים מתוך פרספקטיבה של שוויון בין המינים ואנחנו מנסים להעביר את המסר הזה ואת כל הסיפור של נורות אדומות אנחנו מעבירים בתוך הכיתות, וזה אפיק אחד.
יעל גור: אפיק שני, שבעיניי הוא חשוב לא פחות, אפילו שהוא נעשה אצלנו במספרים מצומצמים יותר, אנחנו פונים לבני נוער בסיכון, בתוך פנימיות והוסטלים של חסות הנוער, בית אריאל, בית רות, בתוך חלופות מאסר כמו הוסטל אבן דרך לבני נוער וכלא אופק לבני נוער, צופיה, מסילה, ואנחנו מגיעים למקומות האלה לא לסדנה אחת כמו בבתי הספר, אלא לשישה מפגשים, כשעובדת סוציאלית מומחית ייעודית לעניין מקיימת את הפעילויות האלה, ואחר כך הם מגיעים למרפאה, כל הבנות וכל הבנים לפגישה איתי, וזה בקבוצות מאוד קטנות, של עשרה משתתפים, ורק אתמול, אני פשוט חייבת להגיד את הנתונים האלה, עשיתי להם את ההיכרות עם המרפאה ומן סדנה קצרה כזו מסכמת, על מחלות מין, ואחר כך עשיתי איסוף אנמנזיה, ראיונות אישיים לפני כניסה לרופא לבדיקה.
יעל גור: באיסוף אנמנזיה יש שאלה שאני לא אוהבת לשאול אותה, בדיוק בגלל התשובות שקיבלתי אתמול, אבל אנחנו צריכים לשאול אותה בשביל הפרוטוקול, 'מתי קיימת יחסי מין פעם ראשונה?'
יעל גור: . עבור נערות בסיכון זו שאלה מאוד בעייתית, כי לא תמיד זה היה בשליטה ובהסכמה והרבה פעמים זה פגיעה, ושמעתי גיל 4, גיל 6, שמעתי משתי בנות שהן לא רוצות להגיד, הן התעצבנו עליי ואמרתי 'בסדר, אל תעני', כי זה ברור לי מה היא מסתירה ומה קשה לה להגיד.
יעל גור: אחר כך שאלתי אם עברה אונס, יותר מנערה אחת שאלתי, וכמובן שכן, ויותר מפעם אחת.
יעל גור: יש עוד שאלה שאנחנו שואלים, שעבור נערות כאלה היא נורא בעייתית, עם כמה פרטנרים קיימת יחסי מין בשלושה החודשים האחרונים, שאלה שלקוחה מהשאלון שפונה לנשים בזנות.
יעל גור: אז נערה אחת שאלה אותי 'עם כמה בפעם אחת?'
יעל גור: היא אמרה לי 'כן, אני עברתי אונס קבוצתי'.
יעל גור: הנתונים היו כל כך קשים ואני הרגשתי כל כך טיפשית לשאול את השאלות האלה.
קריאה: מי קבוצת הנערות?
קריאה: אני לא רוצה פרטים, אני רוצה להבין את הקונטקסט.
יעל גור: אחד ההוסטלים בארץ הגיע אלינו, אחרי שהוא עבר סדנה של שישה מפגשים.
זבולון אורלב: הוסטל של קטינות?
יעל גור: כולן קטינות.
מיכל רוזין: אם זה לא מעורר את מקבלי ההחלטות לעשות שינוי מדיניות, אז מה מעורר אותם?
יעל גור: היה לי חשוב להזכיר את זה וגם את הפעילות של משרד הבריאות שנעשית כאן.
זבולון אורלב: אני שמעתי שפעלתם בקרב 16,000 תלמידים.
זבולון אורלב: אם הייתם עושים את זה בקרב 16,000 מורים---
יעל גור: אנחנו מציעים את זה וזה לא מתקבל.
זבולון אורלב: צריך להבין, שנתון במדינת ישראל הוא סדר גודל של 140,000 ילדים, אני מניח שהיא לא הולכת ליסודי.
יעל גור: לא, אנחנו הולכים לחטיבות הביניים.
זבולון אורלב: בחטיבת הביניים שנתון הוא בערך כ-140,000 תלמידים.
זבולון אורלב: זה שנתון אחד, כפול 6, מכיתה ז' עד י"ב, תעשי את המכפלה לבד ותגיעי למספרים.
זבולון אורלב: לכן 16,000 הוא טיפה בים, לכן צריכים לחשוב איך מגיעים למורים.
אורית זוארץ: אני חושבת שיעל אמרה את זה בצורה ברורה, יש תכנים שלמורים קשה להתמודד איתם.
זבולון אורלב: לא הולכים למקום הקל.
הילה סגל: ---דרכם, אז לא נעשים---
אורית זוארץ: נורא חשוב להציף את זה, כדי שתוכלי להתייחס.
זבולון אורלב: אני לא מבין מה הבעיה שלך, אנחנו נקשיב לך.
זבולון אורלב: היא מספרת שהם הלכו ל-16,000 תלמידים, אז הערתי שאני מעדיף שיילכו לחפש את הדרך הקשה, ללכת למורים, לא לתלמידים, כי אם הולכים למורים, המורה נמצא עם התלמיד הרבה יותר שעות ועל מורה אחד יש באופן ממוצע במדינת ישראל 30 תלמידים, זה מכפלות לגמרי אחרות, אז מה ההערה שלך?
הילה סגל: אני לא חושבת שזה במקום.
אורית זוארץ: זה גם לא בסתירה לעבודה עם הילדים ועם הילדות ועם הנערים והנערות.
אורית זוארץ: אנחנו באים להציע פתרונות ולהרחיב את הטיפול וזה לא ממקום של ביקורת.
יעל גור: אני רוצה להגיד שאנחנו הצגנו את התכנית הזאת לשירות הפסיכולוגי ייעוצי, לא נפתחה בפנינו הדלת להפיץ אותה באמצעות השירות הפסיכולוגי ייעוצי, נאמר לנו שהשירות הפסיכולוגי ייעוצי מבצעים פעילויות דומות.
יעל גור: את התכנית אישרה עירית ליבנה, שהיא רפרנטית לנושא בריאות בתוך משרד החינוך.
זבולון אורלב: אבל היא לא בשירות הפסיכולוגי ייעוצי.
יעל גור: היא לא בשירות הפסיכולוגי ייעוצי, אבל היא נתנה את ברכתה ועם המכתב הזה אנחנו פונות לבית הספר ואנחנו לא גובות אגורה, זה הכל מכספי תרומות שאנחנו מגייסים.
זבולון אורלב: אני מאוד מעריך את זה, אני רק נותן לכם עצות טובות.
יעל גור: זו עצה מצוינת, אבל אני מצטערת ששבוע אחרי שבוע אני מדברת על קונדומים, בשבוע שעבר זה לא היה בהקשר של משרד החינוך, אבל כשאנחנו מסבירים בכיתה על איך לובשים קונדום ואנחנו מביאים דגם של איבר מין, אנחנו מסבירים את זה ומורה או מנהל בית ספר לא מוכן שהפעילות הזאת תתקיים בבית הספר כדי שזה לא יכניס רעיונות לתלמידים, וזה קצת מתקשר למה שאמרתי בשבוע שעבר, סליחה, אני לא יכולה להיכנס לבית ספר כזה, בטח לא לחדר המורים.
יעל גור: אולי אנחנו נעשה מחטף בכיתה, כשהתלמידים יהיו בלי המורה ש...
יעל גור: ואני אסביר על קונדום.
אורית זוארץ: זה מאוד מצער שככה זה עובד, זה מאוד מצער שיש כזו התנגדות, אבל אנחנו נשמע את נציגת משרד החינוך.
יעל גור: נכון, אבל חשוב להבין שכשמדברים על נערות שעדיין לומדות במערכת החינוך, בפנימייה אמנם, כי תודה לאל הן לא בבית, והן כבר עברו אונס בגיל 4, אז להראות קונדום זה באמת דבר אלמנטרי.
מיכל רוזין: אני רק רוצה לציין שבסדנאות של מרכזי הסיוע לא נכנסים לבית ספר לסדנאות לתלמידים בלי לעבור בחדר המורים ולעשות סדנאות עם המורים, עם היועצת של בית ספר.
מיכל רוזין: הטיפול הוא מקיף בתוך בית הספר, שאנחנו מצליחות להיכנס אליו, גם חדרי מורים, גם לפעמים מורים וכמובן תלמידים.
אורית זוארץ: זה רק מחדד את היעדר הטיפול המערכתי ועבודה מובנית במערכת החינוך או במערכות אחרות, לא רק במערכת החינוך, של כל הגורמים שמטפלים בסוגיה הזו, אם זה מרכזי הסיוע, אם זה משרד הבריאות, משרד החינוך, משרד הרווחה.
אורית זוארץ: אני חושבת שלאור המציאות שאנחנו נחשפים אליה, אני לא אוהבת את המונח תכנית לאומית, אבל במציאות שבה אנחנו חיים אין מנוס מתכנית לאומית בנושא הזה, ואנחנו מדברים כבר מהגיל הרך ועד הגיל הבגיר.
אורית זוארץ: אנחנו מדברות על צה"ל, היו מקרים בצה"ל ואותם מקרבנים מצליחים לאתר את הקרבנות ויש להם את הסנסורים והם אכן עושים את זה.
אורית זוארץ: לכן אני אומרת שאין מנוס, יש כאן חובה לאגם את המשאבים ולקדם תכנית.
אורית זוארץ: מבחינתי משרד המשפטים עבודה מצוינת בסחר, אז אולי נמליץ לשר המשפטים שיעמוד בראש התכנית הזאת וייתן מענה אורכי ורוחבי לכל הסוגיה הזו.
יעל גור: הוגשה לפני חודש עבודת תזה של רעות לוגסי, על עמדות ותפיסות של עובדות נער"ה בנושא זנות נערות, והתזה היא מרתקת ואני מאוד ממליצה להביא אותה לוועדה.
אורית זוארץ: אנחנו נשמח לקבל את זה, אני גם משתוממת שהנתונים שדר' קדמן הציג לא הגיעו אלינו למחלקת המחקר, ואולי יש מקום לקבל את המידע הזה שנמצא ברשותך ולבדוק איך אנחנו ממשיכים לטפל בסוגיות האלה.
אורית זוארץ: נמצאת איתנו הגב' קריקס ג'ויטי מהיוניצ'ף, והיא ביקשה להתייחס בכמה מלים.
אורית זוארץ: הגב' ג'ויטי היא מומחית לעיצוב מדיניות וסנגור ממוטה יוניצ'ף ז'נבה והיא עוסקת בכל נושא סחר בבני אדם בכלל ולמטרות מין בפרט.
ג'ויטי קריקס: So, thank you for the invitation and opportunity to speak.
ג'ויטי קריקס: I apologize that I don't speak Hebrew.
ג'ויטי קריקס: So my colleague Galit will translate.
גלית וידרמן: (תרגום): היא מודה לכולם על ההזדמנות להשתתף בישיבה.
ג'ויטי קריקס: So it's really an honor to address you, and it was very interesting to hear the experiences, particularly from service providers and those working directly with children.
ג'ויטי קריקס: And I know that you're familiar with the problem of trafficking and especially the way that it's affecting children.
ג'ויטי קריקס: And I wanted to just take the opportunity, since I was visiting, also to share some of our experience and materials and maybe to see in the future how we might cooperate also with the Israeli Fund for UNICEF and partners here at the table.
ג'ויטי קריקס: As you know, unfortunately this is an issue, child trafficking, that's affecting all the countries, developing countries where UNICEF has country offices but also industrialized countries, like Israel, also as countries of destination and origin and transit.
ג'ויטי קריקס: And children are trafficked, as you mentioned, for forced prostitution, also for forced labor, for domestic servitude, for a variety of purposes.
ג'ויטי קריקס: And UNICEF is very concerned about this because these are serious violations of the UN Convention on the Rights of the Child.
ג'ויטי קריקס: So in the convention there are specific articles which prohibit trafficking, which prohibit sexual exploitation, which prohibit economic exploitation of children.
ג'ויטי קריקס: And therefore governments like Israel that have ratified the convention, as you said, it's really the state's obligation to prevent trafficking but also to prevent trafficking but also to protect children and to support rehabilitation.
ג'ויטי קריקס: So I was very encouraged to hear from members of the committee this recognition that it is the government's responsibility to prevent trafficking and to protect children under the Convention on the Rights of the Child, also under the ILO Conventions and the UN trafficking protocol.
ג'ויטי קריקס: So based on that strong foundation, this international law and, I think, putting the focus on children and child protection, UNICEF is doing a lot of work with governments and partners to prevent trafficking and also to strengthen systems.
ג'ויטי קריקס: In industrialized countries, in 36 countries, including Israel, we have national committees that don't usually run projects or services; they usually have a role that's relating to monitoring the implementation of the Convention on the Rights of the Child and on advocacy and training.
ג'ויטי קריקס: So it's more sharing our expertise and materials and evidence, also from UNICEF, from other countries.
ג'ויטי קריקס: And just briefly to outline some of the tools or work we have that we could perhaps also share more in the future, one of course is that UNICEF is working to contribute to more data and knowledge on the phenomenon, especially since this is a phenomenon which is crossing borders.
ג'ויטי קריקס: So it's not only about what's happening in Israel but also what's happening in other countries, as you mentioned, where many migrant children are on the move and, as you mentioned, they're exploited while they're traveling and when they arrive.
ג'ויטי קריקס: So our country offices are doing a lot of research on this topic.
ג'ויטי קריקס: Also in Florence we have an Innocenti Research Center which does research regionally and globally.
ג'ויטי קריקס: So some of those materials and evidence may be of interest, or also the methodology.
ג'ויטי קריקס: I think you can also carry out your own research, but perhaps looking at the methodology or reports will give you ideas.
ג'ויטי קריקס: A secondary, of course, where UNICEF is very active, in addition to data and research, is legislative reform.
ג'ויטי קריקס: We've worked for the past several years with the Inter-Parliamentary Union, and there's a few different booklets, one that's a basic booklet on child trafficking, one that's relating to specific legislative reform to prevent and combat trafficking, and also there are other handbooks on related issues, like child protection.
ג'ויטי קריקס: So we can also send these links for materials.
ג'ויטי קריקס: I think Galit can forward to those who are interested, after.
ג'ויטי קריקס: In addition to looking at the legal framework, UNICEF is also working on standards and guidelines to operationalize standards.
ג'ויטי קריקס: So we know we have commitments and obligations in the convention and legislation.
ג'ויטי קריקס: And we can talk about best interests of children or protection of children, but it's a very different, I think, challenge to operationalize these standards and, as you said, to maybe, to strengthen cooperation between law enforcement and social workers or teachers and service providers.
ג'ויטי קריקס: So we also have, for example, guidelines on protecting children, as well as materials on implementing different models of protection, and that we can also, I think, share.
ג'ויטי קריקס: There are also some very specific and interesting materials on interviewing and working with children who are victims of sexual abuse or who are suffering from posttraumatic stress disorder, and that, I think, could also be interesting to specific practitioners.
ג'ויטי קריקס: And finally, I would just point out also at the global level, as you may know, the UN this year adopted a global action plan on trafficking, and there's been a lot of work through UN GIFT, the Global Initiative to Fight Trafficking.
ג'ויטי קריקס: And as part of that, UNICEF together with the International Labor Organization prepared also a set of training materials specifically on child trafficking.
ג'ויטי קריקס: So I'll stop there.
ג'ויטי קריקס: But just to say we'll make a list of these different resources that Galit can share with everyone.
ג'ויטי קריקס: Unfortunately most of them are available in English, some of them also in Russian, but I think very few in Hebrew.
ג'ויטי קריקס: So this could also be a starting point to see if there was interest to translate them or to have maybe a more focused expert seminar or discussion on specific aspects of the problem.
ג'ויטי קריקס: But thank you for the opportunity, and I think Galit will also follow up with you in the future.
ג'ויטי קריקס: Thank you.
אורית זוארץ: תודה רבה לך על הדברים החשובים.
אורית זוארץ: אנחנו נמשיך לעבוד עם גב' גלית וידרמן, גלית היא הנציגה של יוניצ'ף ואני מניחה שיש מקום לפגישה ביניכם, אפשר להרחיב את הפעילות גם ברמה של ארגונים ומשרדי ממשלה.
אורית זוארץ: אנחנו נעבור לצד של משרדי הממשלה.
אורית זוארץ: עורכת דין גרשוני, תרצי להתייחס?
רחל גרשוני: רק כמה הערות קצרות.
רחל גרשוני: אחת, לפי המידע שיש בידינו, שנובע הן מארגוני הסיוע והן מהממשלה, אין לנו כרגע תופעה של סחר בקטינים, מבחינת הבאת קטינים למדינת ישראל לצורך עיסוק בזנות.
רחל גרשוני: גם הדברים שדר' קדמן אמר, ואם אני טועה, שיתקן אותי, או שניפגש ואני אשמע מה יש לו להגיד, על קטינים לא מלווים, מה ששמעתי ממך זה שיש חורים במניעה, אבל האם אתה יודע על מקרים של קטינים מלווים שהוברחו למדינת---
יצחק קדמן: אני יודע על מקרה אחד לפחות שבו אדם נסע לאוקראינה, הביא איתו נער צעיר, ניצל אותו מינית ובסוף הגיע למשטרת אילת, האיש נעצר.
רחל גרשוני: ניצל אותו מינית זה---
יצחק קדמן: זה לא קרוב משפחה.
רחל גרשוני: בכל אופן יבוא קטינים לצורך זנות הוא לא תופעה שידועה.
רחל גרשוני: אוכלוסיות פגיעות, כמו ילדי מהגרי עבודה, ילדי פליטים, בהחלט הם אוכלוסיות שיכולות להיקלע לזנות, כשהם מגיעים לתחומי המדינה.
רחל גרשוני: זה לא מוגדר כסחר, לא בפרוטוקול ולא אצלנו, אבל זו בהחלט בעיה, אבל זה לא נכנס לרובריקה של סחר.
רחל גרשוני: צריך למנוע.
רחל גרשוני: מבחינת מניעה זה חשוב.
רחל גרשוני: זה דבר אחד.
רחל גרשוני: דבר שני, לגבי החקיקה.
רחל גרשוני: אני אשמח לשמוע יותר, אבל לדעתי, אני מצטרפת להערתו של חבר הכנסת אורלב, יש חקיקה.
רחל גרשוני: למשל יש איסור על פרסום שירותי זנות בקשר לקטינים, יש איסור על הבאת אדם לידי עיסוק בזנות ואם זה קטין, זה יותר חמור, יש איסור על לקוחות, מי שלקוח של זנות קטינים, גם אסור.
רחל גרשוני: כלומר זה שזה דרך האינטרנט לא מונע, אולי הוא יוצר בעיות ראייתיות, שנשמע אולי מהמשטרה, אבל יש חקיקה בתוקף.
רחל גרשוני: אני שמחה לשמוע על יוניצ'ף.
רחל גרשוני: בתקופה שהיה באמת סחר בבני אדם לזנות בממדים מארצות חבר העמים, היו קטינות, בגילאי 16-17 בדרך כלל, שנסחרו לזנות, לא מצאנו באותה תקופה, חוץ ממקרה אחד, מקרה של ילדים שנסחרו.
רחל גרשוני: אפילו שמענו מקרה שבו אדם הביא לפה נערה בגיל 17 ולא העסיק אותה בזנות עד שהיא היתה בת 18 כי הוא פחד, כי הוא אמר שבמדינת ישראל, אולי זו מחמאה, אני לא יודעת, זה מאוד חמור אם היא תהיה קטינה.
רחל גרשוני: אין לי סיכום, אלה הערות פרטניות שיש לי וצריך לשים עין על אוכלוסיות פגיעות, כמו פליטים ומבקשי מקלט וכן הלאה.
אורית זוארץ: תודה רבה, הגב' גרשוני.
אורית זוארץ: אנחנו נעבור למשרד החינוך, משרד הרווחה ונסיים עם המשרד לביטחון פנים.
אורית זוארץ: הנושא הזה הוא מאוד חשוב, הוא נושא אקוטי ואנחנו נצטרך לטפל בו בדיון נוסף, אבל אם אפשר בקיצור מה נעשה במסגרת משרד החינוך, בבקשה.
הילה סגל: אני מהשירות הפסיכולוגי הייעוצי של משרד החינוך, אין לי כוונה להרגיז פה אף אחד, אני אסביר את התסכול.
הילה סגל: הארגונים שיושבים כאן הם ארגונים חשובים, מבחינתי כולנו באותו צד, והמטרה היא מטרה משותפת, עדיין צריך להבין שבמקביל לפעילות שנעשית בצורה חיצונית, והיא מבורכת כשהיא נעשית, בלי שיהיה מישהו מבפנים, שקיבל את ההכשרה ויודע ומתמצא, זה לא מספיק.
הילה סגל: בעניין הזה אני רוצה להגיד מה נעשה.
הילה סגל: צריך להגיד שעם כל הקושי בזיהוי, ואני תיכף אגיד גם מה הקשיים שלנו, כי הם קיימים, במפורש, אין לי פה שום כוונה לטשטש את המורכבות, 70% מהמקרים שמגיעים כן לידי דיווח מגיעים ממערכת החינוך וצריך להגיד שיועצות היום מחויבות, בשביל לקבל  רישיון ייעוץ, בהכשרה אינטנסיבית ארוכה ומתמשכת בנושא, וכולן עושות את זה או תוך כדי כניסה למערכת, או בהמשך.
הילה סגל: גם מבחינת הכשרות ופעילויות עם תלמידים, המשרד יותר ויותר מחייב פעילות שוטפת, מתמשכת, בנושא של מניעת ניצול בכלל ובנושא של פגיעה מינית.
הילה סגל: צריך להגיד שיש מורכבות מאוד גדולה בסוגיה של מה זה הניצול המיני הזה.
הילה סגל: כשאנחנו עושים קבוצות מיקוד עם תלמידים, כשאנחנו עושים קבוצות מיקוד, גם אנחנו, בקרב האנשים היותר מבוגרים, כשאנחנו שואלים מה הפגיעה המינית, ילדים הרבה פעמים לא יודעים לשים את הכותרת של פגיעה מינית כשמדובר על דינמיקה שבה כל סוגיית ההסכמה לכאורה לא ברורה.
הילה סגל: אם אנחנו, כמבוגרים, מתקשים לזהות את המקרים האלה, וכשהם עולים לכותרות, אז הנערות שמתלוננות מקבלות גינוי מהחברה, אז יש לנו ציפייה אולי קצת מוגזמת מהילדים שיידעו לזהות את זה כפגיעה.
אורית זוארץ: ומה נעשה במקום הזה של לחדד את ההבנה ואת ה---
הילה סגל: אני אסביר.
הילה סגל: בשנתיים האחרונות אנחנו עסוקים מאוד בבני הגיל, אנחנו יודעים שבני הגיל הם אלה שהרבה פעמים הם יודעים שמשהו קורה, הם לא יודעים לקרוא לזה פגיעה.
הילה סגל: גם המחנכים, שעליהם דובר קודם, הם יודעים אולי לזהות, הרי בכל המקרים שעלו לכותרות ידעו להגיד שיש סיכון, לא ידעו להגיד שיש פגיעה.
הילה סגל: הסוגיה הזו של איזה כלים נוספים נדרשים, או איזה מנגנונים נוספים נדרשים, זה למידה שלנו כחברה, כי יש פה מורכבות שהיא באמת מורכבות מעבר לבני הנוער.
הילה סגל: אנחנו עסוקים מאוד ברשת ואנחנו עסוקים מאוד בזה שמה שאנחנו מפתחים ורוצים שיתקיים בכיתות יתקיים, בפיקוח, במה נעשה בכיתות.
הילה סגל: יש שבוע מערכת החינוך נגד אלימות מינית שאמור להיעשות בנוסף לפעילות השוטפת בתוך הכיתות, וזה גם עם המורים, גם עם התלמידים ובאמת הסוגיה של ההכשרה, תוך כדי כניסה, אני לא מדברת על הכשרה לפני, אין לנו סמכות בעניין הזה, אבל ההכשרה שנעשית מרגע שנכנסים אנשים למערכת.
הילה סגל: אני יכולה להגיד שבשנה האחרונה הוכשרו כ-1,000 אנשי מקצוע ואני לא מדברת על הכשרה חד פעמית, על כניסה חד פעמית לחדר מורים, אני מדברת על קורסים של יותר מ-30 שעות, וזו הכשרה שאין לה תחליף.
אורית זוארץ: כמה תלמידים היו חלק מהפעילות?
הילה סגל: כרגע אנחנו באכיפה ובאיסוף נתונים לוודא שהפעילות המתמשכת, אני לא מדברת על פעילות שיא של שבוע מערכת החינוך נגד אלימות מינית, ששם אנחנו יודעים, רק האנשים שלי, של היחידה שלי, עשו פעילות ל-50,000 תלמידים בשנה שעברה, אבל אני אומרת מעבר לזה, זה לא מספיק, ושוב, הסוגיה של הזיהוי, של האיתור, של הרשת, של בני הגיל, היא סוגיה שאנחנו עסוקים בה, היא המוקד שלנו בשנה הקרובה.
הילה סגל: עוד הערה אחרונה זה שבעצם מתקיימת ועדה במשרד הרווחה בראשותו של מר מנחם וגשל, שעוסקת במתן מענה טיפולי לקטינים נפגעי תקיפה מינית והיא כן אמורה לתת התייחסות על כל הקשת, ממניעה וחינוך ועד מענה טיפולי, גם לילדים נפגעים וגם לילדים עם התנהגות פוגעת, וכן, אני חושבת שיש מקום לעשות חיבור לוועדה הזאת ולמה שנעשה בה.
אורית זוארץ: משרד הרווחה.
חנה שטקלר: כל נושא הזנות באמת מטופל באגף תקון של משרד הרווחה.
חנה שטקלר: אני רוצה לומר קודם כל שהמשרד מסיים בימים אלה שאלון שיופץ בכל הרשויות המקומיות על מנת לאמוד את התופעה כפי שהיא מגיעה לרשויות המקומיות עצמן.
אורית זוארץ: מה זה אומר בימים אלה?
אורית זוארץ: מה לוחות הזמנים?
אורית זוארץ: את יודעת, אנחנו תמיד מכנסים ועדה לדיון בנושא מסוים ואז נציגי הממשלה מגיעים ואומרים 'אנחנו בדיוק מכינים את השאלון'.
אורית זוארץ: לוחות זמנים, כי אנחנו רוצים לעקוב אחרי זה.
חנה שטקלר: השאלון בנוי, הוא הועבר לתיקונים אחרונים על ידי המפקחים שמעבירים את זה לרשויות, זה חוזר חזרה ואנחנו אמורים---
זבולון אורלב: מה המטרה של השאלון?
חנה שטקלר: המטרה של השאלון קודם כל לעורר את המודעות אצל העובדים הסוציאליים ברווחה, להביא את העובד הסוציאלי להדליק את האור בדיוק במקום שבו צריך לחפש.
זבולון אורלב: אני מתנצל.
זבולון אורלב: אני ממש מתנצל, שולחים שאלון כדי להדליק את האור, איך אמרת?
זבולון אורלב: חברים, בואו נהיה קצת יותר רציניים.
חנה שטקלר: אנחנו רוצים לאמוד את תופעת זנות קטינים, על זה אנחנו מדברים כרגע.
חנה שטקלר: הנתונים שיש בידיים שלנו, לדעתנו, הם מאוד לא משקפים את המציאות בשטח.
חנה שטקלר: אנחנו יודעים, נכון להיום, לפי הנתונים של השירות לנערות, אנחנו מדווחים על כ-40 נערות בכל הארץ---
אורית זוארץ: שמנוצלות למטרת זנות על ידי---
זבולון אורלב: המספר שאמרת הוא העדות הטובה ביותר לכישלון הקולוסאלי של שירותי הרווחה בהתייחסות לשאלה של ניצול מיני מסחרי של נערות.
זבולון אורלב: אני לא מאשים, אני רק אומר.
זבולון אורלב: לפחות שאנחנו נדע, נעמוד מול הראי ונגיד לעצמנו קודם כל את האמת, זאת האמת המרה.
חנה שטקלר: זאת בדיוק השאלה שאנחנו, אולי באיחור, ניגשים לנושא על מנת לטפל בתופעה.
זבולון אורלב: איך הם יידעו בעזרת השאלון, אם אין פעילות אקטיבית, יזומה, אם אין שולחן עגול באותו ישוב, כדי שכל השירותים, שירותי הבריאות והחינוך והרווחה והמשטרה יישבו ביחד ו...
זבולון אורלב: איך זה יהיה?
זבולון אורלב: שאלון לא יפתור את הבעיה.
חנה שטקלר: אני רוצה להוסיף.
זבולון אורלב: אני יכול להגיד לך גם מה תהיינה התשובות בשאלון, חבל על הזמן.
זבולון אורלב: אני מוכן למלא את השאלונים.
חנה שטקלר: בנוסף לזה יש לנו נתונים שאנחנו מקבלים מרשות חסות הנוער, ששם יש דיווח של בין 100 ל-150 קטינים וקטינות שעוסקים בזנות, אנחנו יודעים שבבית דרור, שזה הוסטל שקולט נערים וצעירים וצעירות הומו-לסביים ואחוז הפגיעה שם הוא מאוד מאוד גבוה, אנחנו מדברים על 28 קטינים במהלך 2009, מתוך 101 קטינים.
חנה שטקלר: אכן אני מסכימה איתך שהנתונים האלה לא מספקים.
זבולון אורלב: הם לא משקפים את הבעיה האמיתית.
אורית זוארץ: הם משקפים את המציאות העגומה שלא מטפלים בנושא הזה.
אורית זוארץ: צר לי.
אורית זוארץ: מ-1997, מהיום שהוועדה התכנסה ועד היום, אני חושבת שהמציאות מדברת בעד עצמה ואנחנו פשוט מזועזעים.
אורית זוארץ: המקרים של תקיפה מינית של קטינות הם מקרים שעולים לסדר היום בכל שבוע ואני יודעת שמשרד הרווחה, לפחות בהצהרות, מקדם פעילות, אבל הנתונים שאת מציגה כאן הם רחוקים מאוד מהמציאות שאתם מציגים.
חנה שטקלר: הנתונים שיש בידינו אכן לא משקפים.
חנה שטקלר: אני מסכימה איתך, והמשרד מודע לזה---
זבולון אורלב: אני מתנצל שאנחנו מתנפלים עלייך, את לא אשמה באופן אישי.
אורית זוארץ: את השליחה של השר, אין פה משהו שאת צריכה---
חנה שטקלר: אני לא לוקחת את זה, לא קניתי את המשרד.
אורית זוארץ: את בהחלט צריכה לקחת את זה לתשומת לבך ולהעביר את זה הלאה לתוך המשרד, אבל זה גם מחייב אותנו אולי להזמין את שר הרווחה.
זבולון אורלב: היה צריך להיות פה לפחות המשנה למנהל הכללי, מנחם וגשל, שהוא גם חבר גרעין שלי במקרה.
זבולון אורלב: זה נושא מספיק חשוב בשירותי הרווחה כדי שהדרג שיבוא...
זבולון אורלב: אני מבין שאת מפקחת מחוזית במחוז מרכז.
חנה שטקלר: כן.
זבולון אורלב: זה לא נושא של מפקחת מחוזית, טובה ככל שתהיי, ואני מניח שאת מעולה.
זבולון אורלב: זה עניין של מדיניות משרד, זה חלוקת המשאבים הפנימיים, זה סדר בתוך המשרד, זה השירות לנערות במצוקה, זה חסות הנוער, זה האגף לשירותים חברתיים ואישיים.
זבולון אורלב: בתוך המשרד עצמו אני לא בטוח שיש עבודת מטה מסודרת בנושא.
זבולון אורלב: אין לי מושג, אני לא יודע, אני מניח שגם את לא יודעת, כי את לא עובדת בדרג של המשרד הראשי, אז למעשה יש פה בעיה מאוד כבדה.
אורית זוארץ: לפני המשרד לביטחון פנים, תציגי את עצמך בבקשה לפרוטוקול ואחר כך נסיים עם ההתייחסות של המשרד לביטחון פנים.
אתי בנימין: אני מבקשת להתייחס, ברשותכם, לשתי סוגיות, ואני אעשה את זה בקצרה.
אתי בנימין: הסוגיה הראשונה היא באמת סוגיה של העובדים הסוציאליים ועובדי הרווחה.
אתי בנימין: לדעתי מרוב עומס שיש עליהם, הם פשוט לא מתפקדים ואני אומרת את זה בלשון המעטה.
אתי בנימין: הם לא רגישים, הם לא ערים לבעיות.
אתי בנימין: היה לנו מקרה של משפחה, עם חמישה ילדים, שעברו בבית התעללות מינית, חמישה ילדים קטנים, השכנים הזעיקו את עובדת הרווחה, היא אמרה, 'הייתי שם והכל בסדר'.
אתי בנימין: בית הספר לא עלה על זה.
אתי בנימין: את דיברת כאן על הכשרות בבית הספר, אני לא יודעת כמה פסיכולוגים וכמה שעות פסיכולוג יש בבית הספר, אני לא יודעת כמה יועצים וכמה שעות יועצים יש בבית הספר, לדעתי זה לא קיים כמעט בכלל בשטח.