GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ענבר כהן: אצלנו במרכזי הסיוע, אפילו בסיוע, זה לא מעניין אותנו כמעט מה היה שם, אבל את מערכת המשפט, בשביל להוכיח, זה מעניין, ולכן לא משנה איך נשנה את סדרי הדין, זה תמיד יהיה קשה להיחקר ואז תמיד יהיו אותן נשים, אותן ילדות, אותם ילדים שלא ירצו להגיש תלונה במשטרה, שלא ירצו לדבר על זה.
ענבר כהן: אחד הדברים שאנחנו עושות, זה מחפשות מענים אחרים מלבד המענה החוקי שהוא חשוב וחשוב שהוא יהיה תמיד וזה דווקא מתכתב עם מה שאתה אמרת, דר' קדמן, לגבי זה שילדים מספרים לילדים ואז כשאנחנו מגיעות לבתי ספר ומדברות על זה בסדנאות, אנחנו מעודדות את הילדים האלה לספר לנו.
דני דנון: גב' אתי בנימין, בבקשה.
אתי בנימין: אני מתחברת לדבריו של דר' יצחק קדמן שאמר שיש הרבה תלונות שלא מדווחות.
אתי בנימין: אבל יחד עם זאת יש גם הרבה תלונות שמדווחות ולא מטופלות.
אתי בנימין: לפני כשנה היה לי מקרה של משפחה, חמישה ילדים, שהשכנים דיווחו על צעקות מתוך הבית, על אלימות קשה בתוך הבית, פנינו לגורמי הרווחה, השכנים פנו לגורמי רווחה, אף אחד לא טיפל עד שאני נאלצתי לאיים, ואחרי שאני איימתי נכנסו גורמי רווחה לבית ופתאום גילו שיש שם חמישה ילדים, שניים מהם ילדי גן, שלושה ילדי בית ספר, אחד בכלל לא הגיע לבית הספר.
אתי בנימין: כשמצאו את הילד מצאו אותו בבית במצב כל כך קשה שהוא אושפז בבית חולים איתנים, ארבעה הילדים האחרים הוצאו באופן מיידי מהמשפחה, הם עברו התעללות מינית מאוד מאוד קשה על ידי האבא ואף אחד לא שם לב, לא מורים, לא גננות, לא אף אחד.
אתי בנימין: בנוסף לזה יש לי מקרה שנמצא כרגע על שולחני, של אב בית במעון לילדים, שהתעלל מינית באחד הילדים.
אתי בנימין: התיק נמצא בפרקליטות, הילדים ממשיכים להגיע למעון, אב הבית ממשיך להגיע למעון, אבל יש הסכם עם הגננות שהוא יגיע רק בשעות הצהריים וכשהוא מגיע, הגננות מתקשרות לאותם הורים שהתעללו בילדים שלהם, להגיד להם שהוא הגיע, והן רצות לקחת את הילדים מהמעון.
אתי בנימין: התיק נמצא בפרקליטות, הילדים מוצאים כל יום...
אתי בנימין: הגורמים המטפלים לא מספיק רגישים.
אתי בנימין: אני חושבת שצריך, לפחות במוסדות החינוך, כאשר יש תלונה על עובדים של מערכת החינוך, שהעובדים יורחקו לאלתר מהילדים עד לגמר החקירה.
אתי בנימין: לא יכול להיות מצב שהתיק יישב בפרקליטות והילדים לא יוכלו להגיע למוסד החינוכי, כאשר התוקף נמצא שם.
דני דנון: עורכת דין לילך וגנר, ממשרד המשפטים.
לילך וגנר: רציתי להזכיר בנושא של אי דיווח, שיש הצעת חוק ממשלתית שהוגשה לוועדת השרים המיוחדת למאבק בפדופיליה להרחיב את חובות הדיווח לפי חוק העונשין לפגיעה מינית על ידי כל אדם, ולא כפי שזה קיים היום, על ידי בן משפחה או אחראי.
לילך וגנר: והנושא הזה מלווה, משרד הרווחה נתן הערכות תקציביות גם להגדלת התקנים בפקידי סעד וגם לחוקרי הילדים.
דני דנון: מצוין, חשוב מאוד.
דני דנון: הערה אחרונה, עורכת דין וייסמן, בבקשה.
טל וייסמן: בקשר לסיפור הזה ובלי קשר אליו, חלק מהמסר שאני התבקשתי להעביר על ידי ועדות הפטור זה למשרד החינוך, שבעצם ההתרשמות של ועדות הפטור שבמשרד החינוך, זה אולי מצחיק להגיד לא מודעים, אבל לא מספיק מכבדים את חובת הדיווח.
טל וייסמן: יש תופעה---
הילה סגל: סליחה, על איזה נתונים---
טל וייסמן: אני מדברת כרגע כשופר---
יצחק קדמן: אפילו להעמיד לדין, אז תראי איזה מודעות תהיה.
יצחק קדמן: אין העמדה לדין על אי קיום חובת דיווח.
טל וייסמן: אני חשבתי שעיקר הדיון היום הוא על ועדות פטור ולכן עשיתי עבודת הכנה עם יושב ראש ועדת פטור אצלנו, ואחד המסרים שהיא ביקשה להעביר זה שבהתרשמות שלהם אנשי משרד החינוך לא מכבדים מספיק את העניין של חובת הדיווח.
טל וייסמן: כשקורה משהו, אז פונים למפקח---
דני דנון: הוגש כתב אישום נגד מישהו במדינה על פי החוק הזה?
טל וייסמן: אני מספרת לכם מה שקורה במחוז ירושלים.
טל וייסמן: כדאי להקשיב אולי לפני שמתקוממים.
טל וייסמן: כרגע עובדים על גיבוש קריטריונים.
טל וייסמן: כרגע בחוק לא כתוב תוך כמה זמן אתה צריך לפנות לוועדת הפטור.
טל וייסמן: מבחינתנו ברגע שאתה מקבל את הדבר, אתה צריך לעשות דיווח מיידי.
טל וייסמן: אין, יש התמהמהות של הדברים, מנסים לסגור את זה בתוך בית הספר---
הילה סגל: אבל מי פונה לוועדת הפטור?
דרורה נחמני רוט: אבל לא הם פונים לוועדה, פקידי סעד יכולים לפנות.
טל וייסמן: ולא פונים לפקיד הסעד, עד שמגיעים לפקיד הסעד---
דני דנון: עורכת דין וייסמן, הבעיה שלי עם מה שאת אומרת, מהנתונים שיש לנו פה מ-2002 עד 2009 לא הורשע בן אדם אחד במדינת ישראל באי דיווח.
דרורה נחמני רוט: זה לא מדויק.
דרורה נחמני רוט: אני יכולה להפנות אותך לגזרי דין, מי שהורשע על אי דיווח וגם הוענש.
דני דנון: אנחנו נשמח לקבל אותם.
דרורה נחמני רוט: אני אעביר לך.
רותי אלדר: אבל לא של אנשי ציבור, בעיקר של הורים שלא דיווחו.
רותי אלדר: דווקא אנשי ציבור, אין הרבה הרשעות בעניין של אי קיום חובת דיווח.
טל וייסמן: בפירוש זה לא דבר פשוט, אבל כן דברים נעשים.
טל וייסמן: אני באופן אישי הגשתי כתבי אישום כאלה, יש הרשעות כאלה, התיק האחרון היה נגד פסיכולוג שלא דיווח ואחרי שנים הגיע, התיק מבחינה פלילית התיישן, אבל במשרד הבריאות הוא מתנהל.
דני דנון: אז אני אשמח לראות, כי מהנתונים שלנו לא ראינו הרשעות, ראינו רק שיש כתבי אישום.
דרורה נחמני רוט: אנחנו נעביר את זה לוועדה.
דני דנון: אחות בית ספר, גב' מוריה אשכנזי.
מוריה אשכנזי: למעשה אתם העליתם את הנושא הנוכחי למצב הנוכחי של היום.
מוריה אשכנזי: הראייה של בריאות הציבור היא למעשה מניעה ואיתור מוקדם.
מוריה אשכנזי: חסר לי פה דווקא הנציג של משרד הבריאות, שהיה אולי מדווח על פעילויות---
בלה בן גרשון: אני פה.
מוריה אשכנזי: את?
מוריה אשכנזי: אז אנחנו לא מכירות.
קריאה: זו גם בעיה.
מוריה אשכנזי: אני אחלק את זה לשתי קבוצות; האיתור המוקדם התחיל בפעולות שנעשות עכשיו במסגרת תחנות טיפול חלב ברחבי הארץ, יהיה כנראה גם איזה שהוא מבחן שנעשה במחוז הצפון, על איתור אלימות מינית ובכל התחומים שישנם.
מוריה אשכנזי: יש דברים שנעשים בקבוצות הגיל שמגיל 0 עד גיל 6, אפשר לומר שבאיזה שהוא מקום טיפות החלב של משרד הבריאות מאתרות, מדווחות ומחפשות את המענה.
מוריה אשכנזי: אני מדברת פה על איתור מוקדם, או מצב נתון שלא היה ידוע.
מוריה אשכנזי: הבעיה מתעוררת מגיל 6 ועד גיל 14 ואפילו קצת יותר, ופה חסר, ואני פה מתחברת לחבר הכנסת דב חנין שדיבר על אי נוכחות של אחות בית ספר.
מוריה אשכנזי: אם מדובר על משרד החינוך שמפעיל צוותים כמו מורה יועצת, או כל גורם אחר, אני חושבת שהתפקיד של האחות שהיתה, כי היום כמעט אבד על התפקיד הזה הכלח, כי התלמיד הפך להיות פונקציה לתפוקה של פעילויות מסוימות, אין אחות, או גורם אחר שהוא קצת יותר אנושי, אין לו סטיגמה של מורה יועצת שהרבה פעמים גם מפחידה ומרתיעה, או המחנכת---
הילה סגל: אני לא מבינה למה צריך לקדם את הנושא---
מוריה אשכנזי: אני לא הפרעתי לך.
הילה סגל: ולקבוע שהיועצת היא לא אנושית או כן.
הילה סגל: מה זה קשור?
דני דנון: אנחנו לא נפתח את נושא אחיות בית הספר כרגע.
מוריה אשכנזי: אני רק אומרת שאין אחות בית ספר, אין מי שיאתר איתור מוקדם.
קריאה: למה, כשהיתה אחות בית ספר, היו יותר דיווחים?
מוריה אשכנזי: מה שהייתי מבקשת, מאחר שמשרד הבריאות התחייב בעוד חודשיים להוציא את הדוח, אז באמת חשוב שתכנס את הוועדה בעוד חודשיים עם נתונים של מה שנעשה במסגרת שירותי הרפואה המונעת של משרד הבריאות.
דני דנון: מלה אחרונה, נציג המגזר החרדי.
דורון אביטל: אנחנו באמת עובדים בעיקר במגזר החרדי.
דורון אביטל: אני רוצה להתחבר למה שאמר דר' יצחק קדמן קודם, יש הרבה יותר ילדים ממה שאנחנו חושבים שנפגעים ואני מאוד מזועזע מהסיפור של האמא פה, שילד שנפגע מינית ואחרי זה נפגע מהמערכת.
דורון אביטל: זה שיש הרבה ילדים שאנחנו לא יודעים עליהם, זה דבר אחד, אבל שהילד מגיע אלינו ואנחנו לא מסוגלים להתארגן לעזור לו?
דורון אביטל: זו הפגיעה הנפשית הכי גדולה בילד הזה.
דורון אביטל: אני רוצה להגיד דבר אחד.
דורון אביטל: כמה שאני עוסק בדברים מזעזעים, באמת שמענו דברים קשים וקשה לשמוע את הדברים האלה פה, אבל יותר קשה לי לצאת בלי שאנחנו גם חושבים על איזה שהם פתרונות.
דורון אביטל: זה נורא קשה והדברים מאוד בעייתיים, אבל אנחנו חייבים להוביל את הדברים גם ליצירתיות והלאה.
דורון אביטל: אני רוצה להציע, לא נוכל לדבר על זה כאן, אולי באחת הפעמים הבאות, במגזר החרדי אנחנו עושים פעילות מנע.
דורון אביטל: סיימתי עכשיו קורס ל-30 מנהלי תלמודי תורה, שנכנסו לעניין הזה של מודעות, של הבנה, והם אמרו לי 'תשמע, אנחנו רוצים להילחם בתופעה הזו', 'אנחנו בתהליך אל חזור', משפטים שלהם, 'אנחנו בתהליך אל חזור, אנחנו רוצים להתמודד עם התופעה', חייבים לעשות פעילות התקפית, פעילות להעביר את המאבק ממגננה במערכות של בתי הספר, במערכות עם ההורים.
דורון אביטל: אנחנו עושים כנסים להורים.
דורון אביטל: חייבים להעביר את העניין הזה קדימה, לא רק עוד חוקים להרחבת חובת דיווח.
דורון אביטל: יש לנו 21 שנים של חוק חובת דיווח שאנחנו מרחיבים אותו ומרחיבים אותו, אני רוצה שנחשוב מעבר לחוק, שאנחנו מרחיבים אותו ומאיימים יותר ונשים יותר אנשים בכלא, לחשוב איך אנחנו מעודדים ומגייסים את המשפחות, את הילדים, את החברים, את הרבנים, את העסקנים, את המשפחות, לבוא ולעזור לאותם ילדים בסיכון.
דורון אביטל: זה המשפט שלי.
דני דנון: הוועדה לזכויות הילד רואה בחומרה רבה את התופעה המחרידה של מגמת הגידול במספר ילדים נפגעי עברות מיניות.
דני דנון: הוועדה מסכימה כי חייבים לצמצם את מספר התיקים של עבריינים שנסגרים בגלל חוסר בראיות.
דני דנון: הוועדה לזכויות הילד רוצה לשמור על הילדים מפגיעה גם על דוכן העדים, עקב הקשיים המנטליים הכרוכים בכך, ולכן הוועדה פעלה ותמשיך לפעול לתגבור מספר חוקרי הילדים.
דני דנון: תיקים רבים נסגרים עקב הקושי הראייתי הנלווה לעדות חוקר הילדים, הוועדה פונה לשר המשפטים להעביר את עמדתו תוך 30 יום לגבי סוגיית הורדת רף הראיה לחיזוק וכדי להפחית סגירת תיקים.
דני דנון: הוועדה מבקשת לקבל מנציגי משרד המשפטים נתונים לגבי מספר הרשעות של תיקים בנושא חובת הדיווח.
דני דנון: הוועדה תקיים סיור בבתי המשפט, לא בירושלים, לעמוד על יישום החוקים הנוגעים לעדות ילדים בבתי המשפט.
דני דנון: בירושלים הבנו שהמצב הוא סביר.
טל וייסמן: יש בית משפט שלום.
טל וייסמן: אם כבר עושים, אז שיהיה---
דני דנון: אנחנו נחליט איפה נסייר, על מנת לראות בפועל מה קורה.
דרורה נחמני רוט: חסר לי כאן הנהלת בתי המשפט, עם כל הטענות פה.
רחל סעדה: אני התווכחתי איתם, ניסיתי לשכנע אותם, הם אמרו שאין להם שום אפשרות להשפיע על השופטים והם לא יודעים.
דרורה נחמני רוט: אבל יש פה חשיבות שהמסר כאן יגיע להנהלת בתי המשפט ואולי כדאי בתוך הסיכום להבהיר את זה.
דרורה נחמני רוט: רוב הטענות היו על אי העדה, על תנאים לא נאותים לילדים---
דני דנון: אז אנחנו נוסיף שאנחנו מבקשים את עמדת הנהלת בתי המשפט לטענות ולסיכום של הוועדה, תוך 50 יום.
אריה אהרן: חבר הכנסת דנון, כתבת 'תגבור חוקרי הילדים'.
אריה אהרן: אני רוצה להזכיר שחוקרי הילדים הם עובדים סוציאליים ודיברנו על פקידי הסעד, אז אם אפשר 'תגבור חוקרי הילדים ופקידי הסעד', או 'העובדים הסוציאליים'.
אריה אהרן: זה מאוד חשוב.
אריה אהרן: היו"ר דני דנון:     אין בעיה.
אריה אהרן: תודה רבה.
אריה אהרן: הישיבה נעולה.
דני דנון: בוקר טוב לכולם, אנחנו פותחים את הישיבה של הועדה לזכויות הילד בנושא אופן גירוש ילדי זרים ומשפחותיהם, נושא רגיש שנמצא בכותרות בישיבות הממשלה.
דני דנון: אנחנו נשתדל היום לא להיכנס לסוגיה המהותית של החלטת הממשלה אם היא טובה או רעב אלא יותר להתייחס לביצוע בפועל, לשאלות כמו האם המערכות ערוכות לכך, האם יש כללים ומתקנים והאם הכול נעשה בהתאם לאמנות בינלאומיות שאנחנו חתומים עליהן.
דני דנון: אז לפני שנשמע מהגורמים שנמצאים בשטח ואמונים על הנושא אני רוצה לבקש בפתח הישיבה ממישהי שתושפע מההחלטות, עזמן סינם, ילדה מטורקיה, שתתחיל ותאמר מספר מלים ולאחר מכן היא תצא ואנחנו נמשיך בדיון.
עזמן סינם: קודם כל תודה שהזמנתם אותי.
עזמן סינם: שמי סינם, אני בת חמש עשרה וחצי ואני לומדת בכיתה ט' וגרה בתל אביב.
עזמן סינם: אני רוצה לספר על החיים שלי בכמה מלים.
עזמן סינם: בגיל תשע חזרתי לטורקיה.
דני דנון: איפה נולדת?
עזמן סינם: בישראל.
עזמן סינם: חזרתי לטורקיה אחרי שגמרתי פה כיתה ב'.
עזמן סינם: לא יכולתי להמשיך שם מכיתה ג' אז התחלתי שוב כיתה א' וב' שלמדתי ביחד, בשפה שאני לא יודעת והייתי צריכה להתרגל לחיים חדשים.
עזמן סינם: אחרי זה, זה התחיל להיות ממש קשה עם אחי והתחלתי לדבר עם אימא שלי על חזרה לארץ עם אח שלי.
עזמן סינם: הצלחנו לחזור רק אחרי ארבע שנים.
עזמן סינם: בזמנים האחרונים התחילו לדבר על גירוש, אבא שלי היה בכלא ואימא שלי הייתה בהריון, המצב בבית היה ממש קשה ואני הכי גדולה בבית.
עזמן סינם: החודש הראשון של בית הספר לא למדתי בכלל, היה לי קשה עם הבית ועם הלימודים וכל הסיפורים האלה.
עזמן סינם: רק עכשיו אבא שלי השתחרר לפני חודש.
דני דנון: כמה זמן הוא היה בכלא?
עזמן סינם: חודשיים, וזה היה לי קשה.
עזמן סינם: כשחזרנו לטורקיה זה היה לי מאוד קשה, השפה שאני לא מכירה והמשפחה שאני לא מכירה, החברים שצוחקים עליי.
עזמן סינם: היה קשה.
דני דנון: והיום, כשיש דיבורים והיערכויות איך זה משפיע עליך?
דני דנון: מה את יודעת, האם מישהו דיבר איתך על זה?
עזמן סינם: אני יכולה להגיד שכן, וזה משפיע על הלימודים.
עזמן סינם: מדברים על זה.
עזמן סינם: זה קשה כי כולם חושבים מה יקרה אם נחזור, איך נתרגל ואיך נתחיל הכול מחדש.
עזמן סינם: זה ממש משפיע על השיעורים ועל הלימודים.
עזמן סינם: זה היה יותר סיפור בחופש, בקיץ בכלל לא יצאתי מהבית כי בחופש דיברו על זה הרבה.
עזמן סינם: לא יצאנו מהבית אחי ואני, זה ממש מפחיד אותי.
עזמן סינם: יכול להיות כעס שאחרי הרבה שנים אומרים לי לעזוב את המדינה.
דני דנון: כשהיית בטורקיה, כמה שנים הייתם שם עד שחזרתם לפה?
עזמן סינם: ארבע שנים.
עזמן סינם: אני נולדתי פה, בסך הכול אני בארץ אחת עשרה שנים ואני לא רוצה לחזור.
דני דנון: ויש לך אחים קטנים?
עזמן סינם: כן, יש לי אח בגיל שלוש עשרה ויש לי אח בן חודש.
דני דנון: ומה חושב אחיך?
עזמן סינם: ממש קשה לו.
עזמן סינם: כשהיינו בטורקיה הוא רצה לחזור יותר ממני לפה, ועכשיו הוא מפחד וקשה לו.
עזמן סינם: הוא היה בצופים והוא כבר לא הולך יותר, הוא יותר מפחד מהמשטרה.
דני דנון: מישהו דיבר איתך או הכין אותך לגבי מה שהולך לקרות?
דני דנון: גורם מקצועי או מישהו שאת בקשר איתו?
דני דנון: למשל בבית הספר, מדריכה או מורה, לגבי האפשרויות שיתבצע גירוש בקרוב?
עזמן סינם: המנהלת שלנו דיברה על זה, על הגירוש.
דני דנון: באיזה בית ספר את לומדת?
עזמן סינם: בתל-אביב.
עזמן סינם: המנהלת דיברה על זה והיא עוזרת לנו בזה.
עזמן סינם: היא דיברה על זה ואמרה שאנחנו נפתור את זה, שתמיד נהיה ביחד.
עזמן סינם: בבית הספר שלנו יש הרבה עובדים זרים וילדים קטנים, גם בכיתות עולים.
עזמן סינם: זה מפחיד את כולם.
דני דנון: את לומדת בבית הספר "רוגוזין"?
עזמן סינם: כן.
עזמן סינם: זה ממש מפחיד את כולם, אחרי שנים לחזור למדינה אחרת, אין לנו לאן לחזור.
דני דנון: הילדים בבית הספר מדברים על זה?
עזמן סינם: אנחנו לא רוצים לדבר על זה כי אנחנו לא רוצים שזה יקרה, אנחנו רוצים לשכוח את זה ולא מנסים לדבר על זה בשיעורים.
דני דנון: יש עוד משהו שאת רוצה לדבר עליו?
עזמן סינם: אני חושבת שאמרתי את הכול.
דני דנון: קודם כל, הדברים של מאוד מרגשים את כולנו.
דני דנון: אנחנו מבינים את הרגשות שלך, לא יכולים להרגיש מה שאת מרגישה אבל מבינים אותך.
דני דנון: אני מודה לך שהפסדת יום אחד של בית הספר ובאת לוועדה לכנסת להשמיע את הדברים שלך.
דני דנון: היה חשוב לנו לשמוע את הדברים שלך לפני שאנחנו מתחילים בדיון.
עזמן סינם: תודה לך.
דני דנון: אני רוצה לבקש מנציג משרד הפנים, יוסי אידלשטיין ממונה האכיפה, לקבל סקירה לגבי היערכות היום לנושא.
דני דנון: אני אומר שוב, התקבלה ההחלטה ושמענו סיפור אחד שיש עוד אלפים כמוהו, אני רוצה לדעת מבחינת המערכת איזו עבודת מטה נעשתה מבחינת מתקנים, כללים, עמידה באמנות בינלאומיות.
דני דנון: למיטב ידיעתי עוד לא התחלתם במהלך עצמו אבל אם זה קורה אני אשמח להתעדכן.
דני דנון: בבקשה, יוסי.
יולי יואל אדלשטיין: בוקר טוב, אני אמסור קצת נתונים לוועדה.
יולי יואל אדלשטיין: במסגרת החלטת הממשלה שהתקבלה פתחנו נקודות רישום וקבלה של בקשות.
יולי יואל אדלשטיין: התקבלו אצלנו שבע מאות ואחת בקשות של משפחות.
יולי יואל אדלשטיין: בתוך הבקשות האלה יש שמונה מאות ילדים שהם לכאורה העוגן שמבקש את הבקשה.
יולי יואל אדלשטיין: יש עוד מאתיים שלושים וחמישה אחים ובסך הכול מדובר באלפיים ששים וארבעה נפשות שהגישו בקשות לפרויקט.
יולי יואל אדלשטיין: פילחנו את הבקשות והתחלנו לבדוק אותן.
דני דנון: כמה זמן היה להגיש בקשות?
יולי יואל אדלשטיין: כשלושה שבועות.
יולי יואל אדלשטיין: פתחנו מוקדים בתל אביב, בבאר שבע ובחיפה.
יולי יואל אדלשטיין: במסגרת פילוח הנתונים מתוך הבקשות שנאספו רואים שבמסגרת המשפחות יש חמישים ושלושה אחוזים מהבקשות של משפחות חד-הוריות וארבעים ושבעה אחוזים משפחות מלאות.
יולי יואל אדלשטיין: מתוך הנתונים אנחנו למדים שהאוכלוסייה שהגישה את הבקשות היא מכל העולם, כאשר יש כמאתיים ושלושים בקשות ממדינות אפריקה, תשעים ממדינות אירופה ובעיקר מזרח אירופה, שלושים מדרום אמריקה, שלוש מאות חמישים מדרום מזרת אסיה.
יולי יואל אדלשטיין: קיבלנו חומר רב שנמסר על ידי המבקשים, אנחנו נמצאים בשיא תהליך הבדיקה של הבקשות הללו.
יולי יואל אדלשטיין: אנחנו בודקים מסמך-מסמך כי אנחנו ערים לרגישות הנושא.
יולי יואל אדלשטיין: לכן, זה נעשה בקפידה רבה.
יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עורכים גם לכל משפחה שהגישה בקשה זימון לשיחה ושימוע נוסף על מנת להרחיב דברים שיש להוסיף מעבר לניירת שהם הגישו, על מנת לחדד דברים שאינם ברורים בניירת.
יולי יואל אדלשטיין: עושים ראיון מלא לכל משפחה וזה תהליך שאנחנו רואים בו חשיבות רבה לאור הרגישות של הנושא.
יולי יואל אדלשטיין: כמו שאמרתי אנחנו לא מסתמכים רק על הניירת באופן שרירותי ולכן זה תהליך מורכב.
יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עכשיו אחרי תקופת החגים שלא אפשרה לנו זמן עבודה מספק ולכן אנחנו כרגע בעיצומו של התהליך ומשקיעים את המשאבים הנדרשים על מנת לבחון את כל הבקשות באופן קפדני ומסודר.
יולי יואל אדלשטיין: במקביל אנחנו אוכפים נגד כל השנה כנגד שוהים בלתי חוקיים, ברגע שנהיה ערוכים אנחנו נעשה גם אכיפה כלפי המשפחות האלה.
יולי יואל אדלשטיין: זה משהו שחייבים לשים אותו על השולחן – אנחנו לא מרחיקים ילדים ולא מגרשים ילדים אלא מרחיקים שוהים בלתי חוקיים שבמקרה הזה יכול להיות שיש להם ילדים.
יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מרחיקים באופן כללי שוהים בלתי חוקיים ממדינת ישראל, יש משפחות שלמות ובבוא העת על פי ההיערכות שלנו וסדרי העדיפויות שנקבע בתוכנית העבודה שלנו נגיע גם לאכיפה.
יולי יואל אדלשטיין: אנחנו כרגע בשלב ההיערכות.
דני דנון: מה ההערכה שלך, עוד כמה זמן זה יקרה?
יולי יואל אדלשטיין: אני לא יכול לנקוב בזמן כי אלו דברים שאנחנו רוצים לעשות בצורה מסודרת ואנחנו רגישים לנושא.
יולי יואל אדלשטיין: מבחינה משפטית אנחנו יכולים לאכוף גם מחר בבוקר.
יולי יואל אדלשטיין: אני מקווה ומבקש פעם נוספת שמי שלא עמד בקריטריונים ולא הגיש בקשה –
דני דנון: זו השאלה הבאה שלי, כמה אנשים אתם מעריכים שיש בחוץ ולא הגישו בקשות?
יולי יואל אדלשטיין: אני לא יודע לנקוב במספרים.
יולי יואל אדלשטיין: אני מניח שיש עוד אלפים של משפחות שלא הגישו בקשה מכל מיני סיבות.
יולי יואל אדלשטיין: אני מניח ומקווה, שהם – על פי החלטת הממשלה – יעזבו באופן עצמאי.
יולי יואל אדלשטיין: כמו שהכרזנו מספר פעמים אנחנו מוכנים לסייע בתהליך העזיבה, הן במימון כרטיסי הטיסה והם בסיוע נוסף של ארגון הציוד וסיוע מול הקונסוליות בהנפקת מסמכי נסיעה.
יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מוכנים לסייע לכל משפחה שתפנה אלינו ותרצה לעזוב מרצון.
יולי יואל אדלשטיין: עניין האכיפה אינו משאת נפשנו אלא בסופו של דבר הוא יהיה הכרח.
דני דנון: השאלה שלי היא כזאת.
דני דנון: אנחנו עכשיו בוועדה לזכויות הילד.
דני דנון: האם אתם ערוכים לכלול ילדים במהלך?
דני דנון: זה יקרה, לפי מה שאני מבין ורואה.
דני דנון: השאלה היא האם יש היערכות מבחינת מתקנים ואנשים שידברו עם הילדים.
יולי יואל אדלשטיין: לכן אמרתי ואני חוזר, אנחנו עושים את כל ההיערכויות.
דני דנון: אני מבקש שתרחיב בנושא, אנחנו רוצים לוודא שאנחנו לא נעשה דיון בדיעבד ונצטער.
דני דנון: מה ההיערכויות שאתם עושים, בדגש על הילדים?
יולי יואל אדלשטיין: בדגש על הילדים, אנחנו נסתייע בעובדים סוציאליים שילוו את הילדים בתהליך.
יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נמצא להם מקום הולם שיתאים גם לילדים.
דני דנון: עדיין לא נמצא מקום כזה?
יולי יואל אדלשטיין: יש לנו כרגע מקום שאנחנו מסדרים אותו.
דני דנון: אתה מדבר על מתקן "מיכל" בחדרה?
יולי יואל אדלשטיין: זו אחת החלופות.
יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מנסים למצוא את המקום המתאים ביותר לתהליך.
יולי יואל אדלשטיין: אנחנו לא רוצים לעשות את זה באופן שרירותי.
יולי יואל אדלשטיין: הייתי מופתע שלאחר חופשת החג כולם חשבו שנתנפל.
יולי יואל אדלשטיין: פעילות האיפה היא פעולה שגרתית שאנחנו מקיימים אותה בכל יום, אנחנו לא מתכוונים לעשות מבצע בומבסטי ולהתנפל על הורי הילדים.
דני דנון: אני ציפיתי לשמוע יותר, כי מה שאתה אומר כרגע אני יכול לתרגם לזה שלא קורה שום דבר.
דני דנון: שיש עוד זמן ושכשיקרה משהו תבואו ותאמרו, ואני מוכן לקבל את זה.
דני דנון: אבל אני לא מוכן לקבל את זה שיש היערכויות ונערכים בלי לדעת בפועל מה.
דני דנון: אנחנו חיים את נושא הילדים והפליטים והעובדים הזרים זמן רב, אנחנו מכירים את המתקנים ואת הנפשות הפועלות.
דני דנון: אנחנו רוצים לדעת אם יש ההיערכות המערכתית, אנחנו רוצים לדעת האם יצא נוהל מסודר של פנייה לילד או להורה שנכלא ויש לו ילד בבית הספר.
דני דנון: אני לא מנסה לעכב או לבקר את ההחלטה אלא מהמקום של דאגה לרווחת הילדים שהם לצערנו חלק מההליך הזה.
יולי יואל אדלשטיין: כל אלו שנמצאים בתהליך אצלנו אין להם שום חשש.
יולי יואל אדלשטיין: הם בתהליך בדיקה ואנחנו נודיע להם תשובה חיובית או שלילית, מי שיקבל תשובה שלילית יינתן לו הזמן להיערך.
יולי יואל אדלשטיין: לכן אני אומר, כל אלו שנרשמו אצלנו אין להם חשש.
יולי יואל אדלשטיין: מי שלא נרשם, ואני גם לא יודע מי הוא, אני לא יכול להתייחס להם באופן פרטני.
יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מנסים לעשות היערכות ולמצוא מתקן מתאים.
אורלי לוי אבקסיס: אתם מדברים על מתקן נאות, מה הקריטריונים הבסיסיים למתקן?
יולי יואל אדלשטיין: מבחינה משפטית אני יכול להכניס אותם לכל מתקן של שירות בתי הסוהר.
אורלי לוי אבקסיס: גם ילדים?
אורלי לוי אבקסיס: שירות בתי הסוהר לא ערוך לילדים.
אורלי לוי אבקסיס: אני לא מדברת על ילדים שצמודים לאימא שלהם במתקן הכליאה "נווה תרצה" וכדומה, אלא מדובר על גירוש המוני של ילדים שיהיו שם זמן ממושך.
יולי יואל אדלשטיין: אני נורא מצטער, אני לא יודע מאיפה את לוקחת את ה-"גירוש ההמוני".
אורלי לוי אבקסיס: מבחינתי גם עשרה ילדים זה המון.
יולי יואל אדלשטיין: קודם כל אני לא מגרש את הילדים אלא אני מגרש את ההורים, אני מרחיק את ההורים ביחד עם ילדיהם.
יולי יואל אדלשטיין: אנחנו לא ניקח ילדים לבד, ילד יהיה עם הורה.
יולי יואל אדלשטיין: לא יהיה מצב שניקח ילד בן שנתיים לבד.
אורלי לוי אבקסיס: לא הבנת את השאלה שלי.
אורלי לוי אבקסיס: האם אתם ערוכים במובן התעסוקה כמו בגנים, משחקים, חצר קטנה.
אורלי לוי אבקסיס: ילד לא יכול להעביר הרבה זמן במקום סגור.
אורלי לוי אבקסיס: האם יש פסיכולוגים שמלווים את התהליך?
יולי יואל אדלשטיין: גם היום ישנה פעילות של עצורים בבתי המשמורת.
אורלי לוי אבקסיס: אתה מדבר עכשיו על קטינים שעשו עבירה.
יולי יואל אדלשטיין: אני מדבר על ילדים של שוהים בלתי חוקיים שנמצאים היום במשמורת ומטפלים בהם.
יולי יואל אדלשטיין: ישנו מתקן לקטינים בלתי מלווים שמטפלים גם בהם ונותנים להם שירותי לימוד והכול.
יולי יואל אדלשטיין: במקרה הזה אנחנו לא הולכים על זמן ממושך.
שלמה מולה: אתה מדבר על מסתננים.
יולי יואל אדלשטיין: אני מדבר על ילדים עם הוריהם שהם עצורים בבתי משמורת, וזה לא משנה אם הוא ילד של מסתנן או אחר, מבחינת החוק הוא תחת משמורת והוא מקבל את השירותים המתאימים.
יולי יואל אדלשטיין: במקרה שאנחנו הולכים כרגע להליך שאנחנו נערכים אליו, הוא לא ממשוך.
יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצפים –
דני דנון: בדיוק יש לי שאלה לגבי לוחות זמנים.
דני דנון: אתם הייתם אמורים להתחיל במהלך בספטמבר.
דני דנון: כרגע יש תחושה של שינוי של המהלך מבחינתכם, שאתם עוד בביקורת והיערכויות.
יולי יואל אדלשטיין: אנחנו לא קבענו את הלוחות זמנים, יש החלטת ממשלה שקבעה במפורש את לוחות הזמנים.
דני דנון: מה שציינת היה חשוב, כלומר לא ייכנס ילד למתקן כלשהו אם אין את המסמכים מסודרים?
דני דנון: כי אני יודע שאחד הנושאים הוא המסמכים והיכולת בפועל לגרש.
דני דנון: כלומר שלא ייווצר מצב של בעיות בירוקרטיות שאין לאן לגרש ושאין דרכון והילד יהיה שם חודשים.
יולי יואל אדלשטיין: לנתינים הללו שהולכים להיות מורחקים יש מדינות אם, זה לא אנשים שהגיעו –
שלמה מולה: הם לא יקבלו אותם.
יולי יואל אדלשטיין: אני לא שואל את המדינה אם היא רוצה לקלוט, יש חוקים.
דני דנון: מהדיווח שקיבלנו פה על מדינות המוצא יש מספר מצומצם של מדינות באפריקה שלא ניתן לגרש אליהן.
יולי יואל אדלשטיין: אם יש מדינה שאני לא יכול להרחיק אליה, אז אני לא ארחיק לא את הבגיר ולא את הקטין.
יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מדברים על מדינות ברות הרחקה – פיליפינים, גרוזיה, מולדובה.
יולי יואל אדלשטיין: מי שלא יכולים להרחיק גם את הבגירים אנחנו לא נרחיק.
דני דנון: כמה זמן הילדים יהיו במתקן?
יולי יואל אדלשטיין: על פי החוק מרגע שמוציאים צו הרחקה יש להם שבעים ושתיים שעות זכות לערער.
יולי יואל אדלשטיין: הם יכולים לוותר על הזכות להיות מוטסים עוד באותו היום.
יולי יואל אדלשטיין: מי שבחר לנצל את הזכות הוא ישהה שבעים ושתיים שעות ואנחנו נטפל בטיסה ונטיס אותם הביתה.
אורלי לוי אבקסיס: המערכת המשפטית ערוכה לזה שיגיעו באותן שעות בקשות וערעורים?
אורלי לוי אבקסיס: כי יכול לקרות מצב שאדם לא יספיק למממש את זכותו המשפטית בזמן הקצר שניתן להם.
אורלי לוי אבקסיס: צריך גם להבין שלא כולם מבינים את השפה, חלקם צריכים תיווך.
יולי יואל אדלשטיין: התהליך הוא תהליך הרחקה שגרתי.
יולי יואל אדלשטיין: אנחנו לא מייצרים ולא ממציאים חוק חדש.
יולי יואל אדלשטיין: יש את חוק הכניסה לישראל שעל פיו אנחנו פועלים כל יום להרחקת שוהים בלתי חוקיים במדינת ישראל ואין צורך להקים בית משפט או ערכאות חדשות לעניין זה.
דני דנון: תודה רבה למר אידלשטיין.
שלמה מולה: תודה רבה לאדוני יושב הראש.
שלמה מולה: אני חושב שהוועדה לזכויות הילד לא יכולה למחות על מדיניות הממשלה.
שלמה מולה: התפקיד שלנו הוא לא לקבל ולקדש את מה שהממשלה מחליטה.
שלמה מולה: אני מסתכל על אדוני ותוהה כמה אתה מתפתל בהחלטה?
שלמה מולה: אני מבין אותך אבל לא מוכן לקבל את התביעה שאנחנו מדינה שמפרה זכויות אדם בסיסיות.
שלמה מולה: אנחנו מדינה שחלקנו באנו מכל מיני ארצות לכאן, חווינו חוויות של אנטישמיות, שנאת זרים ושנאת השונה.
שלמה מולה: ראו באנו יהודים שלא רצויים באותן ארצות.
שלמה מולה: במקום שנהיה מדינה נאורה שמקרבת במעט את מי ששונה מאיתנו – אנחנו מגרשים בחסותו של שר הפנים.
שלמה מולה: אנחנו עם של ניצולי שואה – מה אתם רוצים מהילדים האלה?
שלמה מולה: תסגרו את השערים ושלא יהיו עובדים זרים בארץ, שלא יהיו מסתננים.
שלמה מולה: תראו איך אנחנו נראים בעולם, אתם רוצים שנמשיך להיות מדינה מצורעת עוד יותר.
דני דנון: אנחנו לא ניכנס לזה עכשיו.
שלמה מולה: אני רוצה שנדבר על הילדים, שנהיה בראשו של הילד שרוצים לכלוא אותו.
שלמה מולה: הילד הזה שוללים ממנו זכויות וחירות ושמים אותו בכלא.
שלמה מולה: מתקן או לא, צעצועים או לא, זה לא משנה – כי לוקחים ממנו את החירות.
שלמה מולה: אני שמעתי את שר הפנים ששואל למה הם מביאים ילדים.
שלמה מולה: אני שואל את שר הפנים – הוא היה יכול להעיז לשאול אימא יהודייה למה היא מביאה ילדים לעולם?
שלמה מולה: אף אחד לא מתקומם ואף אחד לא שואל שאלות – איזו בושה.
שלמה מולה: אני מבין שמי שלא אזרח צריך לגרש אותו אבל החכמה היא לא רק להיות צודקים אלא גם להיות חכמים, לגלות חמלה ורגישות.
שלמה מולה: תגידו לי, על אלף ומאתיים ילדים המדינה הזו מתמוטטת?
שלמה מולה: זה הסיפור?
שלמה מולה: אני מסתכל עליך כאיש מקצוע, אני הייתי מצפה מכם שאתם תהיו בעד לאשר את כל הילדים, ולא לגרש.
שלמה מולה: אני חושב שנפסיק להיות מדינה פשיסטית, אנחנו על הגבול.