GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יצחק קדמן: ואז אומרים לו – רק תענה על עשר שאלות וה- MP שלך.
יצחק קדמן: מה קל מזה?
יצחק קדמן: הילד מתחיל לענות.
יצחק קדמן: שאלה ראשונה – מה השנה הלועזית השנה?
יצחק קדמן: לא שואלים מה השנה העברית, כי זה הילדים ייכשלו מייד, אבל שואלים מה השנה הלועזית.
יצחק קדמן: יופי, ענית 2010, מצוין, עוד תשע שאלות בלבד.
יצחק קדמן: אגב, לא, מה שלא אומרים או שזה מופיע באותיות קטנות, שכל שאלה ותשובה כזאת, חשבון הטלפון של הילד, בשלב מסוים הילד מתבקש, אם אתה רוצה להמשיך אחרי שאלה 7, אז רק תכתוב לנו מה מספר הטלפון שלך.
יצחק קדמן: איזה ילד אין היום טלפון נייד, מה הבעיה?
יצחק קדמן: נותן את מספר הטלפון.
יצחק קדמן: נכון, אימא ואבא הזהירו אותי לא לתת את מספר כרטיס האשראי, אבל מספר טלפון?
יצחק קדמן: מה הבעיה?
יצחק קדמן: הילד עונה מצוין, מגיע לשאלה התשיעית, והוא כל-כך מבסוט, ואז באה שאלה עשירית שאף אחד מכם לא יוכל לענות ובשאלה העשירית הוא נופל.
יצחק קדמן: בינתיים, 20 שקל, 200 שקל, לא יודע כמה, חויבו ההורים בחשבון הטלפון, בלי שהם ידעו בכלל.
יצחק קדמן: אנחנו פנינו בעניין הזה למשרד התמ"ת, הגשנו, אדוני, הצעת חוק בעניין הזה, משרד התמ"ת הודיע שהוא עובד על הצעת חוק משלו.
יצחק קדמן: אנחנו חושבים שצריך לאסור כליל את השימוש בטלפון כאמצעי תשלום, בוודאי בלי שאתה יודע שזה מה שקורה, ודאי כשמדובר בקטינים ולפחות אנחנו חושבים שאם נעשתה עסקה כזאת, הורים יוכלו לבטל אותה תוך 14 יום מהרגע שהם קיבלו הודעה על החשבון.
יצחק קדמן: אבל זה לא הדבר היחידי.
יצחק קדמן: אחד הדברים החמורים בעיני ופה יש לי באמת גם מילת ביקורת על הורים.
יצחק קדמן: יש לא מעט הורים שהם הורים טובים אבל הם חושבים והם מקבלים כל הזמן עידוד לזה, שהורה טוב זה הורה קונה.
יצחק קדמן: אין שום קשר בין הורות טובה, להורות קונה.
יצחק קדמן: להפך.
יצחק קדמן: לא אחת, הורים מנסים לפצות על היעדרם, בכך שהם נותנים לילד כרטיס אשראי – לך לקניון, רק תעזוב אותי במנוחה.
יצחק קדמן: והורה טוב איננו שווה ערך להורה קונה.
יצחק קדמן: ואני אומר את זה מנקודת מבט של הגנה על זכויות הילדים.
יצחק קדמן: לא כל מה שהילד רוצה כי פיתו אותו לרצות, כי פיתו אותו לחשוב שבלי זה הוא לא יכול להמשיך להתקיים, צריך להגיד כן.
יצחק קדמן: ודאי לא בתחום המוצרים והמותגים הלוגואים למיניהם.
יצחק קדמן: הילד עוד יספיק להוציא כספים בכל מהלך חייו, תנו לילדים לחזור להיות ילדים.
יצחק קדמן: בואו לא נקצר את הילדות, בואו לא נמסחר את הילדות.
יצחק קדמן: נכון, אנחנו מדינה חופשית, נכון, אנחנו מדינה שלא מתערבת במי מוכר ומי קונה.
יצחק קדמן: אבל גם בתפישת העולם הקפיטליסטית ביותר, גם פילוסופים כמו ג'ון סטיוארט מיל, שקבעו את עיקרון החופש כעיקרון ראשון במעלה, גם הוא כתב זה נפסק כשזה מגיע לילד וניצול של ילד על-ידי מבוגר.
יצחק קדמן: שם אין שוק חופשי.
יצחק קדמן: אני חושב שאנחנו צריכים לקרוא למפרסמים, למשווקים, לכל אלו שעוסקים במסחר ובמוצרים ובמותגים, רסנו את עצמכם.
יצחק קדמן: אני יודע שמאוד לא מקובל להשתמש בחקיקה כדי לרסן מכירות, שיווקים, אבל אם המערכת המשווקת, המפרסמת, וכל מי שקשור למעגל הזה, לא ירסן את עצמו וייקבע גבולות, לא יהיה מנוס גם לכנסת, לקבוע קווים אדומים.
יצחק קדמן: ואני בזה מסיים, אנחנו צריכים לזכור – ישראל, גם כיום, היא מדינה מקוטבת לחלוטין.
יצחק קדמן: הפערים בין מה שיש, בין קבוצות ילדים שיש להם הכל, לקבוצות ילדים שאין להם כלום, הם אדירים.
יצחק קדמן: אין דבר כזה באף מדינה בעולם.
יצחק קדמן: מדינה שיש בה 36% ילדים מתחת לקו העוני, לא יכולה להתנהג כמו מדינה שאין בה פערים כאלה.
יצחק קדמן: ובעניין הזה, אני מוכרח לומר לכם, גם תוך התייחסות לעניין מאוד ספציפי, ואני שם עכשיו את נפשי בכפי, כי בני הנוער ודאי לא יאהבו את מה שאני הולך לומר עכשיו.
יצחק קדמן: אני חושב שזו טעות מחרידה להוריד את הגיל שבו מרשים לקבל רישיון נהיגה, זו תוכנית חדשה של שר התחבורה ואני אומר את זה לא בגלל שאני לא סומך על בני נוער או אני חושב שהם נהגים יותר גרועים.
יצחק קדמן: למה אנחנו צריכים לראות עכשיו מחזות שבגיל 16 ותשעה חודשים, נדמה לי, יהיו ילדים שמגיעים עם מכוניות לבית-הספר, למה?
יצחק קדמן: למה צריך את זה?
יצחק קדמן: למה אי-אפשר להמתין לגיל קצת יותר מבוגר?
יצחק קדמן: אני מברך את שר התחבורה על זה שהוא רוצה לעשות מרכזי למידה מיוחדים להכנה לבני נוער לקראת קבלת הרישיון, יבורך על כך.
יצחק קדמן: אבל להוריד את הגיל ולהביא בכך קבוצה שבאופן הפגנתי ומופגן תבוא עם מכוניות היוקרה לבית-הספר, כדי להוציא את העיניים לילדים שגם אופניים אין להם, אני חושב שזו טעות, זאת חשיבה לא נכונה.
יצחק קדמן: היושב-ראש יצא לרגע, אבל הפרוטוקול ודאי רושם הכל, אני חושב שהכנסת צריכה לעשות חושבים.
יצחק קדמן: החוק הזה עדיין לא עבר, עברה החלטת ממשלה, החוק הזה נמצא בדיונים.
יצחק קדמן: אני חושב שצריך לעשות חושבים.
יצחק קדמן: אני אשמח אם משרד החינוך יצטרף אלי בעניין הזה, כי זה עניין חינוכי ממדרגה ראשונה.
אתי בנימין: גם הנהגת ההורים הארצית.
יצחק קדמן: גם הנהגת ההורים הארצית.
יצחק קדמן: בואו נעצור את העניין, לפחות מהבחינה הזאת.
יצחק קדמן: לפחות מבחינת ניקור העיניים, לפחות מבחינה זאת.
יצחק קדמן: יהיו לילדים עוד הרבה שנים לנהוג, לא צריך גם עכשיו לראות מכוניות של תלמידים במגרשי חנייה.
יצחק קדמן: אני רוצה לסיים את דבריי, בזה שאני אשמח מאוד, אם הכנסת תיזום ואני בעבר פניתי בעניין הזה, ואני פונה גם לאתי שמייצגת פה את מרכז המחקר, אני חושב שמן הראוי לא להסתפק בנייר הטוב שהכנתם, אלא להכין יחד אולי עם משרדי הממשלה, כולל משרד התמ"ת שבעבר עשה בזה עבודה מאוד מאוד רצינית, להכין מסמך רציני מקיף, כפי שעשו בבריטניה, על תופעת מסחור הילדות, על ההיקפים שלה, על ההשלכות שלה, על הנזקים שלה, על היכולת להתמודד אתה, מפני שאני חושב שבעולם כזה, אנחנו בין השאר צריכים גם לתת לילדים ולבני נוער הכשרה מתאימה ונכונה איך להיות צרכן נבון בעידן שבו הם מופצצים, הם מופצצים, גם על-ידי המשווקים ישירות וגם על עניין אחד שלא נגעתי בו וגם הוא מאוד נפוץ היום – על השימוש בילדים כמשווקים.
יצחק קדמן: היום ילדים משמשים כיחצ"נים של מועדונים, הם משמשים כנציגי מכירות של גופים שונים, והם מוכנסים כבר לעולם המסחר, לא רק כמקבלי השירות בפוטנציה, אלא כנותני השירות.
יצחק קדמן: אני חושב שצריך לעשות בעניין הזה בדיקה הרבה יותר מעמיקה ולקבוע איזה שהוא תאריך יעד שבו על-סמך מסמך מאוד מקיף שיוגש, נקיים בעניין הזה דיון נוסף.
יצחק קדמן: עכשיו מנהלת הוועדה תמשיך לתת את רשות הדיבור.
רחל סעדה: מי מהתלמידים רוצה להתייחס?
רחל סעדה: מבית-הספר ברמלה, מי צריך להתייחס?
רחל סעדה: אף אחד לא רוצה להתייחס לנושא?
שיר ישראל: כן, אני מבקשת.
שיר ישראל: אמרת שלא צריך להוריד את הגילאים לתת רישיון לילדים.
שיר ישראל: לאיזה גיל אתה מדבר?
יצחק קדמן: תראי, היום, המצב היום הוא שמותר, נדמה לי מגיל 17.
יצחק קדמן: יש עכשיו הצעה של שר התחבורה, להוריד את הגיל מתחת לגיל 17.
יצחק קדמן: אני חושב שאסור להוריד את הגיל.
יצחק קדמן: אל תכעסו עלי, אני הייתי שמח אם אפילו היו מגדילים אותו בחצי שנה.
יצחק קדמן: אבל ודאי שאסור להוריד את הגיל מתחת לגיל 17.
לינוי אסולין: אני מבקשת להתייחס.
לינוי אסולין: בקשר לרישיון, אני מסכימה אתך, לדעתי זה גם יגרור אחרי זה יציאות לא רצויות בלילות גם, הילדים מתקדמים מהר, יש לנו אוטו, אנחנו עצמאיים, מותר הכל, אני נייד.
לינוי אסולין: יש לי שאלה.
לינוי אסולין: אמרת קודם – הורה טוב זה לא הורה קונה.
לינוי אסולין: תן לי עכשיו אפשרות להגיד לילד בן ארבע, חמש, או שש, שהוא בא ואומר לאימא שלו – לכולם יש ולי אין.
לינוי אסולין: איך האימא אומרת – אני לא קונה.
לינוי אסולין: אני לא רוצה לקנות.
לינוי אסולין: אני לא רואה מצב כזה.
יצחק קדמן: זה יופי של שאלה.
יצחק קדמן: אני קודם כל חושב שאחת הדרכים, ונשאלתי בעבר את השאלה הזאת, אחת הדרכים להתמודד עם זה, כי זו טענה שעולה כל הזמן, זה להתאגד מספר הורים ביחד.
יצחק קדמן: אני לא רוצה שאף ילד ירגיש שונה מכל הילדים בסביבה, מפני שיש לו הורה אחד שבמקרה האזין לשידור פה היום ואמר – וואלה, איזה רעיון, והילד היחידי שיישאר במצב הזה, יהיה הילד שלו.
יצחק קדמן: אני חושב שהורים, בין באמצעות הנהגת ההורים הארצית ובין באמצעות התארגנויות עירוניות, הורים צריכים להתאגד כדי שהילד שלהם לא ירגיש שונה ויוצא דופן.
יצחק קדמן: אבל אני אגיד לך עוד משהו.
יצחק קדמן: אני כל חיי נלחם בעד זכויות ילדים.
יצחק קדמן: אני חושב שזכותו של ילד, שכחלק מהתהליך החינוכי, לפעמים יגידו לו לא.
לינוי אסולין: ואז מה בבית-הספר?
יצחק קדמן: לכן, אם יהיו יותר ילדים, אם הילדים, יהיו להם יותר כלים להתמודד, אם לא יגידו לילד – תלך עם בגדים קרועים לבית-הספר, זאת לא הכוונה.
יצחק קדמן: אבל אפשר לקנות גם סביבון בפחות מ- 100 שקל ואפשר לקנות גם ג'ינס בפחות מ- 700 שקל ואפשר לתת לילד הרבה דברים שלא עולים כסף, שאנחנו שכחנו לתת להם, כמו אהבה, כמו תמיכה, כמו התעניינות מה קורה להם.
יצחק קדמן: קנייה לא באה במקום הורות אמיתית.
עירית לבנה: אני פה כיושבת-ראש הוועדה לאישור שילוב פרסומת מסחרית ומנסה לסייע בנושא של שני החוקים שהוזכרו פה.
עירית לבנה: אני קצת מוחה נגד, גם הכתב וכו', אבל המסמך, אבל זה לא קשור.
עירית לבנה: ישנם שני חוקים, אתה נגעת, יצחק, בנקודה מאוד כואבת.
עירית לבנה: הנושא של מעורבות ההורים ושיתוף ההורים בנושא, כי הילדים הם צרכנים, זה נכון שהם אצלנו קהל שבוי, אנחנו מנסים להגן.
עירית לבנה: במסמך כתוב, אין לנו תמיד יכולת ושומרי הסף שלנו, השומרים הם מנהלי בתי-הספר, שגם להם קשה והם לא תמיד גם פועלים על-פי, ושאל אותי היושב ראש האם הוגש מנהל.
עירית לבנה: נכון שיש נוהל ויש חוק, אנחנו מנסים לאכוף את הנושא, אנחנו נתקלים בקושי, אבל הבעיה היא לא כל-כך בתוך המערכת.
עירית לבנה: הבעיה היא באמת שהפרסומת היום, המפרסמים חכמים מכולם, מתוחכמים מכולם, ולצערי הרב גם אנחנו, כמבוגרים, נופלים בשבי הזה.
עירית לבנה: ואם לא ייעשה פה משהו שהוא איזה שהיא פעילות חברתית ציבורית שגם אנחנו ניקח בה חלק ואכן אני חושבת שהנושא של כלים לצרכנות זה בכל דבר, גם איזה מחברת אני צורך ולא רק, ואיזה מחברות אני כהורה קונה לילדים שלי וזה בדרך-כלל הרבה יותר רחב, זה לא שהמפרסם עומד בתוך בית-הספר.
עירית לבנה: יש פה, צריך להיות איזה שהוא שילוב כוחות, עם מסמך, איזה שהוא מסמך עמדה של המדינה, כמדיניות, וסביב השולחן הזה, בעיני, צריכים לשבת גם המפרסמים, רבותיי.
עירית לבנה: יש איגוד המפרסמים, אני לא בדיוק מדייקת במונחים, אבל צריך להיות מהלך משותף של כולם, כדי מצד אחד, באמת להמעיט ומצד שני לתת לילדים וגם לעתים לצערי הרב למבוגרים, כלים איך צורכים, מה צורכים, ויש בזה פן כלכלי וערכי וכמו שאתה אמרת.
עירית לבנה: ולכן, אני אומרת קודם כל ככה – החוקים הם חוקים, אנחנו מנסים, יש פה הרבה מעבר לחוק ולתקנות.
עירית לבנה: יש פה משהו בחברה שאנחנו מוכרחים לקחת אותו בידיים.
זבולון אורלב: גלית וידרמן מיוניסף.
גלית וידרמן: שלום.
גלית וידרמן: אנחנו רוצים לברך את הארגונים שעוסקים בעשייה בתחום הזה, אבל אני גם רוצה להשמיע את קולם של הילדים שלצערם ולצערנו לא יכולים לקחת חלק בחגיגה הזו של הצרכנות ובישראל הם הרבה מאוד ילדים והם מהווים אחוז ניכר מהילדים.
גלית וידרמן: על-פי מסמך של ה- OECD בנושא מדיניות כלפי ילדים בישראל, משנת 2010, בישראל היום למעלה מ- 700,000 ילדים עניים.
גלית וידרמן: זה המסמך של ה- OECD המדבר במדויק על 773,000.
זבולון אורלב: לא מעודכן.
גלית וידרמן: אז אולי ה- OECD  צריכים להתעדכן, אבל אני מניחה שתוכל למסור להם את העדכונים.
זבולון אורלב: לנו יש את הנתונים גם של הלמ"ס וגם של הביטוח הלאומי, והם נתונים קצת יותר גבוהים, כדאי שגם תהיי, הואיל ואת יוניסף ישראל, נכון?
זבולון אורלב: אז כדאי שתהיי מעודכנת גם בנתונים הישראליים.
זבולון אורלב: כי ה- OECD מפגר, הפרסום הוא ב- 2010, הוא כנראה לקח נתונים של 2009 או משהו כזה.
זבולון אורלב: את יכולה להציג פשוט נתונים יותר מעודכנים.
זבולון אורלב: לצערנו, מספר הילדים העניים הוא יותר גדול.
גלית וידרמן: הדאגה שלנו היא באמת למספר הילדים העניים שמהווים למעלה משליש מהילדים בישראל ושיעור העוני מציב את ישראל בשיעור עוני של 18%, שרק ארצות-הברית היא המדינה היחידה שעוקפת אותנו.
זבולון אורלב: ולעניין הצרכנות וילדים-?
גלית וידרמן: ואני חושבת שכשיש לנו כל-כך הרבה ילדים שלא יכולים לקחת חלק בנושא הזה של צרכנות, כי אין להם כסף לצרכים הבסיסיים שלהם, אז דאגתנו היא לזכויות הילדים הבסיסיות וההזנה שלהם וכמובן בנושא הזה של הצרכנות, כפי שאמרתי בתחילת דבריי, אנחנו מברכים את הגופים שעוסקים בנושא.
זבולון אורלב: בסדר גמור, תודה רבה.
זבולון אורלב: יעל כץ, המועצה לצרכנות.
יעקב כץ: שלום.
יעקב כץ: אז אני ככה שומעת מהרגע שהגעתי את כל הדברים שבאמת התחברתי מאוד למה שאמר מר יצחק קדמן ואני רוצה להאיר את עיניכם ואולי גם קצת את עיני משרד החינוך, שאנחנו פועלים בשיתוף פעולה בעצם.
יעקב כץ: אנחנו מפיקים פעילויות שפונות לילדים בבתי-הספר מגיל מאוד מאוד צעיר, במטרה באמת לחנך למודעות לזכויות, לדעת מה אפשר לעשות בכל מיני מצבים.
יעקב כץ: אנחנו מאוד מאוד מאמינים שבבית-ספר אנחנו פוגשים גם את הצרכנים של העתיד וגם את העוסקים של העתיד ורק דרך באמת להביא להם את המידע בגיל מאוד צעיר, דרך פיתוח תוכניות כבר עם חינוך יסודי, זאת אומרת, אנחנו נכנסים לתוך מקצועות הלימוד.
יעקב כץ: בלשון, כשהילד נחשף לפרסומות והוא צריך לגלות מה מטעה בתוך הפרסומת, זה מעורר מודעות.
יעקב כץ: אחר-כך כשהוא צריך לעזור למישהו לכתוב בסיפור מסגרת כלשהו מכתב לבית עסק, זה מעלה לו את המודעות הצרכנית.
יעקב כץ: כנ"ל במתמטיקה, אם מדברים על אחוזים, שברים עשרוניים, כל התחום הזה, שהוא נכנס ביום-יום לעולם הצרכנות, שהוא יום-יומי, ילדים נחשפים ולא משנה מאיזו שכבה סוציו אקונומית, כולם נחשפים לתחום הצרכנות.
יעקב כץ: זה זועק לנו מכל מקום שבו אנחנו נמצאים, המודעות גוברת, אנחנו מאמינים באמת שדרך התוכניות האלה, יהיו כאן בעתיד צרכנים טובים יותר, נבונים יותר.
טובה בן ארי: כמה תלמידים מגיעים לתוכניות האלה?
יעקב כץ: התוכניות האלה התחילו השנה לצאת לבתי-הספר.
יעקב כץ: יש התלהבות בקרב מורים.
יעקב כץ: החינוך הלשוני שכבר נמצא בשטח בחודש האחרון.
זבולון אורלב: היא שאלה אותך שאלה של מספרים.
יעקב כץ: אין לי עדיין מספרים.
זבולון אורלב: היא לא ביקשה פרוזה.
זבולון אורלב: הבנתי נכון את השאלה שלך?
יעקב כץ: אני לא יודעת מספרים כרגע, מאחר ואנחנו רק חודש, חודש אחד נכנסנו עם התוכנית.
יעקב כץ: מתמטיקה עכשיו מוטמע, אזרחות לכיתות ט' אנחנו מטמיעים עכשיו.
זבולון אורלב: אני אשאל את השאלה אחרת.
זבולון אורלב: לכמה תלמידים בכוונתכם להגיע השנה?
יעקב כץ: אנחנו מקווים להגיע לכל כיתות ה' עם חינוך לשוני, לכיתות ו' עם חינוך מתמטי.
טובה בן ארי: בכל המחוזות, בכל הארץ?
יעקב כץ: לכל הארץ.
יעקב כץ: אנחנו שולחים את המידע הזה לכל הארץ.
טובה בן ארי: אשמח לקבל ערכה כזאת ולקרוא בה.
יעקב כץ: נשמח.
יעקב כץ: יש את זה גם ברשת.
זבולון אורלב: מי הגברת?
טובה בן ארי: אני מפקחת לזכויות תלמידים במשרד החינוך.
יעקב כץ: בנוסף לזה, כל יום נשלחות ערכות חינוכיות לכל בתי-הספר.
יעקב כץ: בשנה שעברה יצאנו בתחרות כרזות שחלק מבתי-הספר לקחו בה חלק.
יעקב כץ: הדברים קיימים.
יעקב כץ: אנחנו עכשיו בשלבי פיתוח במועצה הלאומית לכלכלה, לפעילות בנושא של חינוך פיננסי באמת כמו שדובר כאן מקודם.
יעקב כץ: הכל נכנס כאן מאוד מאוד מהר לפעולה.
יעקב כץ: חשוב להכיר את זה, לדעתי, במיוחד משרד החינוך, גם לעניין את המורים.
יעקב כץ: אני נמצאת במפגשים עם מורים שונים.
יעקב כץ: לגבי תלונות שמגיעות למועצה, אני ראיתי שיש פירוט מאוד יפה בחוברת שהכנתם, בדפי המידע, נראה לי מיותר להכניס, לדבר על זה.
זבולון אורלב: משרד התמ"ת שממונה על הגנת הצרכן והתקנות המיוחדות שאמורות למנוע פרסומות ושיווק לא הוגן כלפי ילדים, בבקשה.
רן קיוויתי: ראשית, אני רוצה להתייחס לתחילת הדיון.
רן קיוויתי: עשיתי בדיקה עם לשכת השר והם הודיעו באופן מפורש לרחל על זה שתמר פנקוס לא יכולה להגיע וגם ביקשו אפילו לדחות את הדיון.
רן קיוויתי: אמרו לי באופן מפורש שדיברו עם רחל.
זבולון אורלב: נבדוק את זה.
רן קיוויתי: לגבי הרשות לסחר הוגן, הרשות לסחר הוגן הוקמה לפני מספר חודשים, בדיוק התחילה לטפל בנושא ממוקד, בנושא הזה של הצרכנות, בצורה טובה יותר ויעילה יותר.
רן קיוויתי: עכשיו בתהליכים של הקמה, תמר פנקוס מונתה והרשות מתחילה לצבור כוח.
רן קיוויתי: הרעיון הוא שבעצם היא תוכל לטפל בנושא של אכיפה של חוקי צרכנות בצורה יותר יעילה ונכונה.
זבולון אורלב: אני יודע מה בקשה לדחייה, כי רצינו שסגנית השר תהיה פה.
זבולון אורלב: אמרו לנו, אם אתם רוצים את סגנית השר, אז תדחו את הישיבה.
זבולון אורלב: ואז הודעתי – הכנסת איננה דוחה ישיבות מפני סדר יום של שרים וסגני שרים.
רן קיוויתי: אני מציע שתעשו רק את הבירור עם לשכת השר, הם אומרים שהם כן הודיעו.
רן קיוויתי: אני רק מסרתי את המידע.
רן קיוויתי: בהמשך למה שקיבלנו בחומר הכתוב של מחלקת המחקר של הכנסת, עולות כמה נקודות.
רן קיוויתי: הנקודה הראשונה זה הנקודה שבעצם לא היו חיתוכים של מה התביעות ולכן היה קשה להוציא וזה גם יושב-הראש התייחס.
רן קיוויתי: קשה להוציא כמה תלונות בכלל, איך טיפלו בהן, ומה נעשה בסופו של דבר.
רן קיוויתי: כרגע אנחנו בשלבים של הקמה של מערכת כזאת ברשות לסחר הוגן ואנחנו נוכל לספק נתונים כאלה בהמשך.
זבולון אורלב: אני לא מכיר אותך, אני יוצא מתוך נקודת הנחה שאתה עובד מדינה מעולה, אבל רק תדע, אנחנו ככה בשעה שדיברת התלחשנו בינינו, שזה דבר מאוד מאוד אופייני בכנסת, שמגיעים משרדי הממשלה ואומרים – השנה התחלנו והשנה נעשה, והשנה אין לנו.
זבולון אורלב: זו תופעה.
רן קיוויתי: לצורך זה הוקמה הרשות לסחר הוגן.
רן קיוויתי: זו בדיוק המטרה.
רן קיוויתי: זה לא שזה היה גוף שהיה קיים עד עכשיו.
זבולון אורלב: לא היה ממונה על הגנת הצרכן?
רן קיוויתי: היה ממונה.
זבולון אורלב: ממונה סטאטוטורי, מה פירוש?
רן קיוויתי: ומבחינת הממשלה, הטיפול לא היה מספיק טוב ולכן הקימו את הרשות לסחר הוגן.
זבולון אורלב: לצערי אני אומר, זה חלק, איך שאני רואה את זה, ושוב אני אומר, אני, נדמה לי, עובד המדינה, בשנים שהייתי עובד מדינה, ותיק.
זבולון אורלב: 25 שנה הייתי עובד מדינה ואני אומר את זה שוב, בלי לפגוע בעובדי המדינה, אבל זה חלק מאיזה התגוננות של חוסר מעש, אז אומרים – שמע, בואו נגיד שאנחנו עושים ואנחנו נעשה ואנחנו נעשה.
זבולון אורלב: שמע, הדברים נרשמים, בעוד שנה תהיה ישיבה ותצטרכו למסור מה ההתארגנות החדשה שעוד לא קראתי את השם שלה, עשתה.
רן קיוויתי: הרשות לסחר הוגן.
רן קיוויתי: הסיבה שגם סגנית השר וגם הממונה על הרשות לסחר הוגן לא נמצאות פה, זה בגלל שהן שתיהן נמצאות במסיבת עיתונאים על נושא של החזר כספי, שזה משהו שלאורך שנים רצו לקדם אותו ועכשיו, עם הקמת הרשות לסחר הוגן, זה יוצא לדרך.
זבולון אורלב: בגלל מסיבת עיתונאים לא להיות בוועדה שדנה בדבר הזה?
זבולון אורלב: למרות שסגנית השר היא ידידה אישית שלי, אני רואה בזה חלק מהבעיה, חלק מהבעייתיות.
רן קיוויתי: תוכנית העבודה של הרשות בשנה הקרובה כוללת התייחסות לנושא של פרסומות לקטינים, מעקב וחיפוש אקטיבי של פרסומות שחורגות מהתנאים של החוק ולטפל בגופים שעשו את זה.
זבולון אורלב: האם במקרה שלכם אתם תטפלו רק בתלונות, או שתהיו אקטיביים כדי לברר אם התקנות האלה אכן נאכפות?
רן קיוויתי: מה שאמרתי, הרשות, הכוונה שלה זה לבדוק ממש בפרסומות, גם באינטרנט וגם בעיתונים, לעבור עליהם ולראות איפה יש פרסומות שהן בניגוד לחוק ולתבוע.
רן קיוויתי: לא לחכות שמישהו יגיד שיש פה איזה שהיא פרסומת שהיא בניגוד לחוק, אלא לעשות את זה באופן אקטיבי.
רן קיוויתי: הנושא של רכישה בטלפונים, שבעצם עלה פה, הוא נושא שאנחנו רואים אותו כנושא הכי בעייתי.
זבולון אורלב: ההתארגנות החדשה גם מביאה בעקבותיה גם תוספת כוח-אדם שיעסוק בסוגיה הזאת?
רן קיוויתי: יכול להיות.
זבולון אורלב: יכול להיות?
זבולון אורלב: אין תשובה.
רן קיוויתי: זה בתהליך של הקמה, אנחנו לא יכולים להגיד.
זבולון אורלב: אני מניח שבתהליך של הקמה, יש איזה מסמך, יש איזה נייר שאומר מה המטרות, מה היעדים, מה דרכי הפעולה, מה התקציב, מה כוח-האדם, מה התשתית החקיקתית.
זבולון אורלב: כך אני למדתי בבית-הספר שבו למדתי להיות עובד מדינה, אני מניח ככה.
זבולון אורלב: אז אם שולחים ממשרד כל-כך נכבד כמו התמ"ת, שולח נציג, אז לפחות אומר לנו איזה תוכנית ערטילאית כזו, תנו קצת יותר פרטים, על מה מדובר.
רן קיוויתי: אנחנו נשלח פרטים.
זבולון אורלב: נשלח?
יעקב כץ: כן.
זבולון אורלב: תא הדואר שלנו הוא 1111, זה בסדר.
זבולון אורלב: אני ממש יכול רק להביע צער.
רן קיוויתי: הנושא של הרכישה באמצעות טלפונים זה נושא שברור לנו שהוא נושא מאוד בעייתי.
רן קיוויתי: יש באינטרנט, וזה כבר הועלה, אפשר להיכנס, קופץ איזה שהוא באנר ומשם אתה מגיע לטלפון.
זבולון אורלב: זה הבנו.
זבולון אורלב: אנחנו מבינים מה הבעיה.
רן קיוויתי: יש שתי פעולות שאנחנו מבצעים בשביל לטפל בנושא הזה, אחד זה תיקון חקיקה, שבעצם יחייב את חברות הסלולאר, הם לא יוכלו לגבות כסף מהספק, אלא אם כן הם מראים חוזה התקשרות של רכש מרחוק וזה אמור לעצור את הפעולה הזאת, הם לא יוכלו בכלל לקבל כסף, מי שיעשה את הפעולה הזאת, לא יוכל לקבל את הכסף מחברת הטלפון.
רן קיוויתי: הנושא השני זה שכרגע אנחנו מחפשים באופן אקטיבי את הספקים שעושים את זה, הבאנרים האלה זה באנרים שאנחנו כבר עוקבים אחריהם באופן אקטיבי, לראות מי עושה את זה, ואנחנו פותחים בחקירות פליליות כנגד מי שעשה את ההפרות האלה.
זבולון אורלב: אבל כרגע אין איסור.
זבולון אורלב: כרגע מה אתה יכול, כרגע אין איסור, מה אתה, לא הבנתי.
זבולון אורלב: אמרת שאתה רוצה לתקן את החקיקה.
רן קיוויתי: כרגע זה עדיין איסור.
רן קיוויתי: מבחינת החוק, אתה עדיין מוכר משהו לצרכן בלי שהוא יודע בכלל שהוא קונה את זה.
רן קיוויתי: הבעיה היא שהילד לא יודע שהוא קונה את זה ואז אנחנו רוצים גם לאסור את זה שהילד בכלל יוכל מלכתחילה לעשות את הפעולה.
זבולון אורלב: הילד יודע, הילד יודע.
רן קיוויתי: מבחינת הממונה, היא בדקה את זה והיא אומרת שהיא יכולה לתבוע על הנושא הזה.
זבולון אורלב: יצחק, אני מודה לך שהצעת לעשות את הישיבה הזאת.
זבולון אורלב: באמת פה היו כמה דברים.
אלון רייכמן: אני ממועצת התלמידים הארצית.
אלון רייכמן: בעצם, אני מסכים עם רוב מה שאמרת, שמגיל קטן מחנכים אותנו שאם אנחנו נקנה, אנחנו נהיה מאושרים.
אלון רייכמן: זאת אחת הבעיות היותר גדולות.
אלון רייכמן: העניין הוא שגם מי שמחנך אותנו בעניין הזה, זה גם ההורים.
אלון רייכמן: כי אם בגיל ארבע אני יכול לראות ילדים בגן הולכים בסווטשרטים הכי מהממים והכי יפים, זה לא שילד בגיל ארבע חשב מה יעשה אותו יותר מאושר, אלא ההורה שלו רצה להראות לשאר ההורים בגן, כמה שהילד שלו יותר מיוחד ויותר יפה בקטע הזה.
אלון רייכמן: אז אנחנו מתחנכים וגדלים למקום שבו אם אנחנו נקנה ואנחנו נהיה הכי, הבגדים שלנו יהיו הכי טובים, אז אנחנו נהיה הנוער הכי מוצלח והכי יפה, דרך הבגדים שלנו.
אלון רייכמן: אם אתה מתייחס לגבי הסביבונים והכל, זה גם.
אלון רייכמן: חלק מהדברים שיצאו בזמן האחרון, כנראה כבר לא מאז שאני נולדתי, זה שאם היית פעם מביא לילד ליצן למסיבת יום הולדת, הוא היה שמח, הוא היה אומר – וואי, יש לי ליצן, יש לי את מה שאני צריך.
אלון רייכמן: היום אם זה לא קרנבל שלם, ואם זה לא טלוויזיות, ליצנים, זה לא עובד.
אלון רייכמן: זה כבר לא מספק את הילד וזאת אחת הבעיות שגם אנחנו חשופים לכל-כך הרבה מדיה ולכל-כך הרבה גירויים, שאנחנו כבר לא יודעים מה טוב לנו ומה לא ומה מספק אותנו ומה לא.
אלון רייכמן: הדרך, לדעתי, היחידה לבוא ולפתור את זה, אני לא אזכיר לגבי דרך של חקיקה, מסיבה מאוד פשוטה.
אלון רייכמן: גם חברות הסלולר וגם הצרכנים, יעקפו את זה.
אלון רייכמן: אז היום זה פלאפון ומחר זה אייפון ואחר-כך זה משהו אחר ואחר-כך זה עוד משהו וזה לא יעבוד.
אלון רייכמן: כי ימצאו דרך למכור לנוער.
אלון רייכמן: העניין הוא אם אנחנו מטפלים בזה בדרך של חינוך.
אלון רייכמן: לא חינוך על-ידי המורים המבוגרים וסבא וסבתא שיגידו לך מה לעשות, אלא בני נוער שיתנגדו למצב הזה, שיקומו ויגידו – אנחנו לא מוכנים שככה החברה שלנו תיראה, ויתנגדו לזה.
אלון רייכמן: אם זה בעזרת שיעורי חינוך לילדים קטנים כבר מ- א-ב שיעבירו תנועות הנוער, כי יש תנועות נוער שמתנגדות למצב הזה, ואם זה דיונים ברמה מאוד גבוהה, בכיתה י"א ו- י"ב, שכבר ידברו על איך אנחנו, כחברה, נראים.
אלון רייכמן: ואם אנחנו רוצים להיות חברה קפיטליסטית, מעבר לקפיטליסטית, צרכנית ברמה שזה כבר עובר את כל הערכים ואת כל המוסר.
אלון רייכמן: משהו לגבי בית-הספר, כי את הזכרת לגבי הכיתות.
אלון רייכמן: שגם בבית-הספר, כבר אם אני קונה את הספר היותר חדש והספר מ- 2008 ולא מ-2006, זה גם נהיה כבר אם אני מוצלח יותר או לא ואפילו המורים מסתכלים על זה ככה.
אלון רייכמן: וגם העניין של בית-ספר, זה כבר חוק חינוך חינם, שהורים מוציאים 1,300 על הילדים שלהם בתחילת השנה, שזה משהו לא הגיוני.
אלון רייכמן: אז יכול להיות שחלק מהדברים שכן צריך לעשות מבחינת חקיקה, שלא יהיה אפשר לשנות ספר או משהו כזה, למרות שיש דבר כזה.
זבולון אורלב: הוא מופיע בחקיקה.
אלון רייכמן: אבל משנים את זה, בעזרת שינוי הכריכה.
זבולון אורלב: תלמד – החקיקה במדינת ישראל היא טובה, הבעיה זה האכיפה.
זבולון אורלב: זאת הבעיה, ובכל נושא שתיקח.
זבולון אורלב: בכל תחום, בכל נושא.
זבולון אורלב: בכל תחומי החיים, זאת הבעיה העיקרית שלנו, כחברה.
אלון רייכמן: השאלה גם אם זה לא אכיפה דרך חינוך של המורה שבאה ואומרת לך – יודעים מה?
אלון רייכמן: זה לא משנה, אם זה הספר של 2008 או 2007.
אלון רייכמן: זה בגדול.
אלון רייכמן: אז אני באמת רואה, אם אנחנו באמת רוצים לשנות את המצב הזה, זה רק על-ידי חינוך.
זבולון אורלב: טובה בן ארי, ממונה על זכויות התלמיד, במשרד החינוך.
טובה בן ארי: שני דברים קצרים.
טובה בן ארי: חלק מהחינוך לתקשורת במערכת החינוך, לחנך לאיזה שהוא סוג של חשיבה ביקורתית לילדים שאנחנו לומדים וצופים בפרסומות.
טובה בן ארי: אני חושבת שראוי היה לשמוע.
טובה בן ארי: בעברי הייתי בפיקוח על התקשורת והקולנוע ואני באמת יודעת מה שעושים שם, אז כך שאני מדברת ממקום של עבר, אבל ממקום גם של הווה ועתיד.
טובה בן ארי: זה ברמה של החשיבה הביקורתית, שזה נכון שלא לכל הילדים.
טובה בן ארי: נכון שזה לרוב הילדים שבמגמות הקולנוע והתקשורת.
זבולון אורלב: שהם מעטים מאוד.
טובה בן ארי: כבודו אמר.
טובה בן ארי: הדבר השני שרציתי להעלות פה זה הנושא של יישום האמנה כחלק ממחויבות המדינה.
טובה בן ארי: בפרשנויות של האמנה, במסמכים שעוטפים את האמנה, מדברים על איזה שהיא מחויבות של כלי התקשורת ושל יוצרי המדיה, לילדים, לדעת ולפעול לפי אמנת זכויות הילד לפרשנויותיה השונות ולהתאמתה למדינה.
טובה בן ארי: בשנה שעברה אני כתבתי מאמר ופרסמתי אותו והרציתי עליו בכנס שדרות בנושא הזה.
טובה בן ארי: יש איזה שהיא מגמה להתעלם מהאמנה לזכויות הילד ומהמחויבויות של כלי התקשורת הציבוריים למה שהאמנה מתווה לנו, כדרך חיים או כדרך שידור או ליצירת פרסומות או ליצירת תשתיות שמהוות באופן עקיף נזק לילדים.
טובה בן ארי: אני הייתי מאוד שמחה באמצעותך שאנחנו נוביל איזה שהוא סוג של מהלך שאמצעי התקשורת אכן יהיו מחויבים.
זבולון אורלב: חגית יוגב.
חגית יוגב: תודה.
חגית יוגב: בשלוש השנים האחרונות אני מורה בפועל גם כן.
חגית יוגב: האמירה או הדבר החשוב בעיני מתחבר לגמרי לדברי אלון, שבאמת כנראה, במצב הנוכחי, עם חוסר היכולת להגן או לשים מחסומים מול הילדים, כנראה שהפיתרון הוא לתת להם את הכלים להתמודד עם זה ונראה לי, כמייצגת את לימודי התקשורת והקולנוע בבתי-ספר, שמרביתם מתחילים בחטיבה ובעיקר בתיכון, שאולי ייתכן, כמו שאנחנו לומדים את התנ"ך, כחלק מהזהות שלנו וסליחה על המבדיל בין קודש לחול, סליחה, שאני עושה כל-כך הבדלה קיצונית בין מה שהוא בזהות היהודית שלנו לבין הזהות האזרחית שלנו, נראה לי שכדאי שהלימוד, ואני חושבת שזה נותן מענה בהחלט לשאלתך, מה מספר התלמידים הללו שלומדים את המקצוע הזה.
חגית יוגב: צריך להיות מקצוע חובה, זה צריך להיות, זה כלי בסיסי לנהל שיח ודיאלוג של הילד, עם עצמו, עם המציאות שהוא נמצא בה.
חגית יוגב: ואם אנחנו מגיעים למצב כזה שאנחנו צריכים לשים ז'קט כדי למקם את הסטאטוס החברתי שלנו, אז השאלה היא איפה הילד מבין מה יוצר סטאטוס או מה ממלא אותו.
חגית יוגב: כלומר, שהשיח קודם כל צריך להיות שיח אם הילד מבין שנעליים כאלו או אחרות או אייפון כזה או אחר, משנה את הסטאטוס שלו.