GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רלי רחל קצב: זאת אומרת אם אנחנו רוצים להפנות נערה למסגרת לינה, או נער גם, למסגרת לינה בזמן שהיא מעורבת בזנות ונמצאת ברחוב, אנחנו מתקשים מאוד לעשות את זה, ודאי ככל שהיא מתקרבת לגיל 18, ובהקשר הזה מבחינתי היינו הך 15 ו-18 מבחינת הסכנה שאורבת לה ברחוב.
רלי רחל קצב: הנושא של חקיקה ואכיפה.
רלי רחל קצב: אחד, האינטרנט כזירת זנות פעילה, זה חסר בתוך החוק ולא מקבל איזה שהיא משמעות או ביטוי, וכמובן שיש לזה משמעות רבה מאוד, מעבר לעניין המשפטי והאכיפתי, גם עבור התהליך הטיפולי.
רלי רחל קצב: יש כאן מסר חברתי לבני הנוער, לא אתם אשמים, יש מישהו אחר פה שעובר עברה וזה לא אתם, זה מסר מאוד חשוב.
רלי רחל קצב: והצורך במענים לבני ובנות 18 פלוס.
רלי רחל קצב: אני יודעת שאנחנו עוסקים בקטינים, אבל אלה שהם קצת, רגע מעל גיל 18, לגמרי נעלם מעינינו והם לא התחילו בגיל 18 פתאום, 'סיימתי בגרות, בא לי להיות זונה'.
רלי רחל קצב: זה מה שאנחנו זיהינו מבחינת הצרכים שאנחנו רואים.
רלי רחל קצב: יש הרבה עבודה.
זבולון אורלב: אני קודם כל שוב מתנצל.
זבולון אורלב: אני גם חבר ועדת הכספים, יש הצבעות, וכל אחד יודע שעכשיו זה חוק ההסדרים, חוק התקציב, לפעמים צריכים לרקוד על כמה חתונות ואני סומך במאה אחוזים על יושבת ראש ועדת המשנה.
זבולון אורלב: כפי שהוסכם, היא פתחה את הישיבה וזה בסדר גמור.
זבולון אורלב: אני עסקתי לאחרונה בסוגיה הזאת בהיותי שר הרווחה לפני שש שנים ואז הבעיה רק צפה ועלתה ואז גם עלם התחיל בפעולות שלו, וכשקראתי את המסמך של גב' מריה רבינוביץ, ואני מודה לך על המסמך, אני קיבלתי תחושה מאוד מאוד לא טובה, שבאיזה שהוא מקום אנחנו מאבדים ילדות וילדים ואנחנו לא יודעים עליהם ומעין תחושה שאולי קצת מדעת אנחנו פשוט מפקירים את אותם ילדים וילדות שבדרך כלל אין להם מסגרות משפחתיות וקהילתיות שמגינות עליהם וסומכים שהמגזר השלישי יעשה את שלו, וכל הכבוד, אגב, למגזר השלישי, אני אומר את זה גם כיושב ראש השדולה לקידום החברה האזרחית כאן בכנסת, אבל הואיל ומדובר פה בדברים מאוד בסיסיים, ברור לחלוטין שהחובה הבסיסית היא חובת המדינה והממשלה, המגזר השלישי יכול להגיש את השירותים אבל האחריות בסופו של דבר היא אחריות של המדינה.
זבולון אורלב: צריך גם לזכור שניצול מיני מסחרי הוא מעין קורלוס, הוא מעין מסלול, שגורם לאותה ילדה או לאותו ילד לצאת ממסלול החיים הנורמטיביים ואחרי זה להחזיר אותו למסלול החיים הנורמטיביים זה סיפור מאוד קשה.
זבולון אורלב: אני לא שאלתי ולא הצקתי בשאלות לגבי הצלחות וכדומה, אבל זה ברור שהוא תחום מקצועי יחסית חדש שהעבודה הסוציאלית לא עסקה בו עשרות ומאות שנים ויודעת בדיוק איך להתמודד איתו, ולכן זה רק מחמיר את החובה של המדינה להתמסר לדבר זה.
זבולון אורלב: מה עוד שמדובר פה באמת בהפרה מאוד יסודית של זכויות ילד שמנצלים אותו ניצול מיני.
זבולון אורלב: לא הופתעתי לקרוא בדוח שכרגיל במקומותינו מוקמת ועדה.
זבולון אורלב: זה בסדר גמור, אני תמיד בעד, אבל זה לא הדבר שלא הופתעתי ממנו, מה שלא הופתעתי זה שמוגשות המלצות ומסקנות וכשבודקים מה בוצע ומה יושם, אז איך כותבים?
זבולון אורלב: יושם באופן חלקי בלבד.
זבולון אורלב: אני מבין שכתבו את זה גם בלשון עדינה.
זבולון אורלב: זאת הבעיה המרכזית שלנו, כחברה וכמערכת שלטונית, זו ממש מכת מדינה, שאנחנו ממהרים מאוד להקים ועדות ולאחר מכן איטיים מאוד ומפגרים מאוד ביישום ההמלצות.
זבולון אורלב: לא התעמקתי בהמלצות, אבל אני יוצא מתוך נקודת הנחה שאם יושבת חבורה מקצועית וגברתי היושבת ראש, אני מכיר היטב את שירותי הרווחה במדינת ישראל, יש כוחות מקצועיים מעולים, לא רק בשירותי הרווחה, גם בכל המערכות האחרות, חינוך, משטרה וכדומה, אלא שאנשי המקצוע אומרים את שלהם ולאחר מכן, כשצריכים להפעיל את הדברים האלה, יש את כל המכשולים, בין אם הם התקציביים, שזה בדרך כלל רוב המקרים, אם זה מדובר בתקנים, אם מדובר במכשולים ביורוקרטיים, או במכשולים משפטיים, שהם בולמים וצריך להבין למה ההמלצות האלה אינן מיושמות ממש במלואן.
זבולון אורלב: האם יש חור בחקיקה.
זבולון אורלב: אני לא בטוח.
זבולון אורלב: אני יותר בטוח שיש חקיקה שלא אוכפים אותה, וזאת, שוב, עוד מחלה ישראלית אופיינית.
זבולון אורלב: החוק האחרון שחוקק בעניין הזה היה חוק שהציעה המועצה לשלום הילד, ואני הובלתי את החוק הזה, שהגן על הצעות מיניות לקטינים באינטרנט.
זבולון אורלב: אבל אז משרד המשפטים נלחם בנו, שזה יהיה עד גיל 14, או גיל 15, אנחנו רצינו גיל מבוגר יותר, ששם אסור להציע הצעות מיניות, נקודה, באינטרנט.
יצחק קדמן: זה נחשב כהטרדה מינית גם אם הקטין או הקטינה לא אומרים לא.
זבולון אורלב: כן, גם אם הם לא אומרים לא---
אורית זוארץ: זה כבר לא הטרדה, זה תקיפה מינית.
אורית זוארץ: כשאנחנו מדברים על קטין, או---
זבולון אורלב: אני מוכן שתציעי הצעת חוק, שזה לא יהיה רק הטרדה, אלא תקיפה, זה בסדר גמור.
זבולון אורלב: יכול להיות שצריכים להעלות את רמת החומרה ואני מוכן להיות שותף לדבר הזה.
זבולון אורלב: אני שאלתי את דר' קדמן אם במקרה הוא יודע אם החוק הזה יושם.
זבולון אורלב: אין לנו כרגע נתונים לדעת כמה חקירות נפתחו וכמה כתבי אישום.
זבולון אורלב: אני כבר אומר לך את התוצאות, קרוב לאפס.
זבולון אורלב: אני יודע את התוצאות מראש.
זבולון אורלב: יש כמה דברים שאני יכול להגיד את התוצאות מראש, לא צריכים את מחלקת המחקר והמידע בשביל זה.
זבולון אורלב: כפי שגם אתמול עסקנו בסוגיית הפדופילים, במדינת ישראל, מאז שחוקק החוק, על איסור העסקת עברייני מין במוסדות שבהם נמצאים קטינים וחסרי ישע, אז החוק כבר שבע שנים, עד היום הוגשו 4 כתבי אישום---
יצחק קדמן: תיקון, נפתחו ארבעה תיקים
זבולון אורלב: סליחה, נפתחו רק ארבעה תיקים והוגש כתב אישום אחד.
זבולון אורלב: אז אני לא בטוח שיש חורים בחקיקה, אם יש, צריך לבדוק, אני חושב שצריך לטפל בהם, אבל הבעיה העיקרית, שוב, היא סוגיית האכיפה.
זבולון אורלב: כלומר גם עניין יישום ההמלצות, יש לנו, כחברי כנסת, תביעה כפיקוח על הרשות המבצעת, תביעה בלתי מתפשרת, אנא בצעו, וגם אם יש בעיה באכיפה של החוקים, יש לנו גם פה תביעה נמרצת מרשויות האכיפה, תאכפו.
זבולון אורלב: כללית, כמו כל דבר בשירותים החברתיים, ולא כמו דבר בצה"ל שמתחלק לשלוש, כאן זה מתחלק לשניים, יש את הבעיה של המניעה ויש את הבעיה של הטיפול.
זבולון אורלב: לגבי הטיפול, אמרתי מלים ספורות, אני מעריך שאנשי המקצוע עושים כמיטב יכולתם ואמרתי, אני מעריך מאוד שבסופו של דבר מי שמטפל באופן ישיר אלה העובדים הסוציאליים שהם אנשי המגזר השלישי, בעיקר עלם, וכל הכבוד להם, אבל אני חושב שהסוגיה העיקרית היא סוגיית המניעה.
זבולון אורלב: אני תמיד מזכיר מיד, ככה קופץ לפני העיניים הסיפור של חלם.
זבולון אורלב: ידוע שבחלם היה גשר מעל הנהר שחיבר בין שני חלקי העיר, הגשר היה רעוע וכל מי שהיה עובר על הגשר, כשהיה משלים את חציית הגשר, היה נפצע.
זבולון אורלב: ישבו חכמי חלם ואמרו מה לעשות, הקימו בית חולים בצדי הגשר, כדי שכל מי שייפצע, הם מיד מטפלים בו.
זבולון אורלב: ברור לגמרי שזה מעשה חלם, כי אם היו מתקנים את הגשר, לא צריכים להקים בית חולים.
זבולון אורלב: או כמו הסיפור הידוע על החולה, במקום לרדוף אחרי היתושים, בואו נייבש את הביצה.
זבולון אורלב: הסוגיה של המניעה, לדעתי, היא הסוגיה העיקרית.
זבולון אורלב: גברתי היושבת ראש, ילד בגיל 18 לא יכול ללכת לאיבוד במדינת ישראל.
זבולון אורלב: עד גיל 16 יש חוק חינוך חובה, המערכת אמורה לדעת איפה הוא ומה הוא עושה.
זבולון אורלב: מעל גיל 16 עד גיל 18 יש גם חוק שלי, של חוק חינוך חובה בכיתות י"א-י"ב, שהוא מוחל בהדרגה וכבר חל היום על 20% מהנערים במדינת ישראל וכל שנה מוסיפים 15%, כלומר אנחנו אמורים לדעת איפה הילדים והילדות שלנו נמצאים.
זבולון אורלב: אז אמרה כאן, בחכמה, העובדת הסוציאלית, גב' רלי קצב, שיש נקודת תורפה שלא תמיד יש ערנות בבית הספר, אבל אני רוצה שיהיה ברור לגמרי, מנקודת מבטו של מורה, ואני אומר זאת כאיש מקצוע כמורה, מורה טוב יודע לזהות היטב אם מתרחש משהו בלתי רגיל עם ילד בכיתה.
זבולון אורלב: מורה שאיננו מזהה שמשהו שלא כרגיל מתרחש הוא מורה שחוטא לתפקידו, ויכול להיות שבגלל העומס ויכול להיות בגלל שהכיתה גדולה מדי ויכול להיות בגלל הקיצוצים, הוא רץ מכיתה לכיתה, אינני יודע, אני חושב, גברתי יושבת הראש, ששם נקודת התורפה.
זבולון אורלב: כי לו היינו יודעים מיד בראשית הדרך שמתחולל משהו שלא כראוי, בפחות משאבים וביתר יעילות מקצועית ניתן לטפל בדבר הזה.
זבולון אורלב: ילד הוא האחרון שיודע לזייף מה מתרחש בקרבו.
זבולון אורלב: אנחנו מבוגרים, יודעים לשחק, יודעים לזייף, יודעים לחייך כשכואב לנו, יודעים לכעוס מתי שאנחנו דווקא מרוצים מאוד, אנחנו יודעים לעשות את המשחקים האלה, ילדים יודעים פחות.
זבולון אורלב: לכן אני חושב שחלק מהחובה והעברת הדגש לטיפול צריכה להיות בסוגיה הזאת.
זבולון אורלב: אני מעריך שאם מדובר פה על 100 זה רק קצה קצהו של העניין.
זבולון אורלב: הפרוטוקול לא רואה, אז אני אומר לפרוטוקול שעובדת הסוציאלית של עלם, גב' רלי קצב, נענעה בראשה לאות הסכמה.
זבולון אורלב: לכן מתוך הנחה שלא מדובר ב-100 בגוש דן, לצערי זו אמורה להיות תופעה יותר נרחבת, היא נמדדת לדעתי באלפים, אני מקווה שרק באלפים ולא מעבר לכך.
זבולון אורלב: התביעה שלנו, מעבר לשתי התביעות הראשונות שציינתי כלפי יישום מסקנות הוועדה ואכיפת החוק, צריכה להיות כלפי מערכת החינוך ואני מתוך היכרות, במקרה אני מכיר את מערכת החינוך, אני לא בטוח שיש התייחסות רצינית לכך.
זבולון אורלב: מישהו ממשרד החינוך נמצא כאן?
אורית זוארץ: יש.
אורית זוארץ: אנחנו נעבור תיכף לדוברים.
הילה סגל: אני ראש היחידה למניעת התעללות בשירות הפסיכולוגי ייעוצי.
זבולון אורלב: אני לא בטוח שיש לכך התייחסות גם בתהליך הכשרת המורה.
זבולון אורלב: אני לא בטוח שהמורים שמעו על התופעה הזו, אני לא בטוח שהדיון הזה שמתנהל כאן מתנהל באיזה שהוא מוסד חינוכי, ואני לא בטוח שזה נמצא בתכנית ההשתלמויות, בין אם השתלמויות חינוכיות או השתלמויות בית ספריות---
אורית זוארץ: אנחנו דיברנו עוד בשלבים ראשונים על תהליכי הכשרה של מורים, מורות וגננות, לאיתור וזיהוי קרבנות תקיפה מינית כבר בגיל הרך.
אורית זוארץ: זה לא חלק מתכנית הלימודים, הם לומדים לימודי ליבה, היסטוריה, אנגלית, ספרות, שזה לא פחות חשוב, אבל בכלים האלה---
זבולון אורלב: כן, אני מכיר את הדבר הזה, שאת הכל מפילים על המורים---
אורית זוארץ: לא על המורים, אני מדברת על מסלולי ההכשרה.
אורית זוארץ: כשאנחנו מדברים על מורות ומורים שאין להם את הכלים הבסיסיים, הם לא עברו שום קורס או השתלמות במערכת ההכשרה שלהם, אי אפשר לבוא אליהם בטענות בשלב המאוחר יותר שהם לא מצליחים לאתר ולזהות.
אורית זוארץ: אנחנו מכירים את התופעה הזו גם מהחינוך המיוחד, שרק מורים שמיועדים למסלול החינוך המיוחד, עוברים קורסים ולומדים קורסים שמאפשרים להם לאתר ולזהות צרכים מיוחדים כבר בגיל הרך, אז זה משהו שאנחנו צריכים עוד קודם לכן, לאקדמיה ולמכללות.
זבולון אורלב: בהחלט.
זבולון אורלב: אני לא אומר שמשרד החינוך לא נתן את דעתו לעניין, ודאי נשמע והשירות הפסיכולוגי ייעוצי הוא שירות מאוד מאוד מקצועי למרות שהמנהלת עזבה ועכשיו הולכים לבחור מנהלת.
הילה סגל: נבחרה, חנה שדמי.
זבולון אורלב: סליחה, החלפתי את החינוך המיוחד, את צודקת.
זבולון אורלב: מדובר בשירות מאוד מקצועי, אבל אנחנו עוסקים כאן, גברתי יושבת הראש, ב-120,000 מורים שאולי לא כולם רלוונטיים, מי שבעיקר רלוונטי אלה המורים בחטיבות הביניים והחטיבה העליונה, אם כי אני מבין שהגיל יורד.
אורית זוארץ: וגם כיתות יסוד, אנחנו מדברות על---
זבולון אורלב: אני אשמח לשמוע.
זבולון אורלב: לכן אני אומר, גברתי היושבת ראש, אלה לדעתי שלוש התביעות העיקריות שלנו, אם כנים אנחנו ורוצים להתמודד עם הדבר הזה.
זבולון אורלב: אני בטוח שתהיה כאן הסכמה שאנחנו לא נעזוב את הנושא הזה.
זבולון אורלב: צריכים גם לקבוע שבתוך חצי שנה נקיים דיון מעקב, צריכים לא להזניח את הדבר הזה, לעשות כאן ממש מעקב רצוף כדי להבטיח שאנחנו עושים את כל הדברים האפשריים, גם במניעה, גם בטיפול, גם באכיפה וגם ביישום ההמלצות.
אורית זוארץ: תודה רבה ואנחנו באמת נעבור לשמוע קצת נתונים ומידע נוסף מהשטח ואחר כך נאפשר לנציגי המשרדים להתייחס.
אורית זוארץ: אני בהחלט מקבלת את דבריך, חבר הכנסת אורלב, יושב ראש הוועדה, ואחד הנושאים שעלו זה באמת היעדר ההתייחסות הרציפה למסקנות של הוועדה ולכן אנחנו מגיעים, 13 שנים לאחר מסקנות הוועדה, למצב שלא התקיים בכנסת דיון בנושא הזה.
אורית זוארץ: לא התקיים שום דיון בנושא של זנות וניצול מיני של קטינים וברגע שהנושא הזה הובא לידיעתי, ביקשתי שניזום ונקדם את הנושא הזה ונעקוב אחרי יישום.
אורית זוארץ: מי שמכיר אותנו, מהוועדה למאבק בסחר בנשים, אנחנו עובדות עם לוחות זמנים ואנחנו מבקשים שהנציגים ממשרדי הממשלה יגיעו חזרה לוועדה ויציגו בפנינו מה נעשה במסגרת משרדם ואיזה שינויים, גם בתקופות קצרות.
אורית זוארץ: אנחנו נעבור לגב' מיכל רוזין, המנהלת הכללית של איגוד מרכזי הסיוע לנפגעי ונפגעות תקיפה מינית, שלא אחת פנתה אליי ודיברה איתי על כך שבמקרים רבים לגורמים במערכת החינוך, גם גננות בגיל הרך, וגם מורות ומורים בבתי הספר היסודיים, אין כלים, והניסיון להיכנס לתוך מערכת החינוך ולהעביר סדנאות והשתלמויות במקרים מסוימים לא מתקבל ולדעתי צריך להסדיר את הנושא הזה.
קריאה: ---זה מה שאתם אומרים.
אורית זוארץ: אנחנו מעלים את הצרכים ואנחנו נמשיך עם זה הלאה, גם לשר, זה לא יסתיים כאן ברמת הוועדה.
אורית זוארץ: אנחנו נעלה את זה לשר ואנחנו נציע בפניו את הצעותינו, אבל במציאות שבה אנחנו חיים, שבכל שבוע אנחנו עדים לתופעות קשות של תקיפה מינית בקטינים, זה לא הטרדה מינית, אגב גם נשים ובגירים זה לא הטרדה מינית, זו תקיפה מינית, כי אדם שמותקף, גם אם זה ליטוף או מגע פיזי מאוד עדין, כפי שהציגו את הנשיא שעומד היום למשפט, זו תקיפה, כי האדם שעומד בצד השני מרגיש מאוים וחסר ישע וחסר אונים ולא יודע במקרים רבים איך להגיב.
קריאה: אין לי ויכוח, אבל צריך לשמוע מה נעשה לפני שאומרים איך לא.
אורית זוארץ: אז אנחנו נשמע קודם את הנציגים מהשטח.
אורית זוארץ: לי חשוב לשמוע היום גם את הנציגים והנציגות מהשטח, את החסכים ואת הצרכים שעולים ואחר כך נשמח לשמוע את המענה שאתם נותנים ומה עוד אפשר להרחיב.
אורית זוארץ: בבקשה.
מיכל רוזין: באמת בכמה נקודות, אני אשתדל לקצר.
מיכל רוזין: קודם כל מרכזי הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית לא מבצעים איתור.
מיכל רוזין: אנחנו לא מאתרים, מתוך תפיסת עולם אידיאולוגית, שהפגיעה המינית היא לקיחת השליטה מהנפגע או הנפגעת, אנחנו בעצם משיבות את השליטה לנפגעת או לנפגע ובשליטתם להתקשר אלינו ולבקש מאיתנו את הסיוע ואת התמיכה ולבחור את הדרך הרצויה להם, כיצד להתמודד עם הפגיעה, כך שאנחנו לא עוסקים באיתור.
מיכל רוזין: אנחנו יכולות לדבר על כך גם שפניות רבות, דווקא של בגירות ובגירים, אנחנו רואות שאלינו פונים פחות בני נוער בפנייה של עיסוק בזנות, אבל אנחנו שומעות מהבגירות והבגירים, בדיווח מאוחר, כי הרבה פעמים הפגיעה המינית מתאפיינת בדיווח מאוחר, שנים אחרי שהפגיעה קרתה, מדווחים על כך שהם עסקו בזנות, היו בעולם הזנות, או בהגדרתה הרחבה, נוצלו מינית בהמשך תמורת אתנן מסוים או בשל מצבם מלכתחילה, ורק אחרי הרבה מאוד שנים הן בעצם נותנות לזה שם ומבינות שזה מה שעבר עליהן.
זבולון אורלב: זו תופעה שכיחה?
זבולון אורלב: התופעה הפסיכולוגית השכיחה היא שנפגעות תקיפה מינית בילדות, ובעיקר בגילוי עריות, פגיעה מינית בבית, בתוך המשפחה, נוטות להיפגע שוב במהלך החיים מצד אנשים זרים.
זבולון אורלב: תמיד טוענים על הפדופילים שהם יודעים את העבודה הרבה יותר טוב מכל המורים, עובדים סוציאליים ורופאים, כי הם מזהים ומאתרים, הם בעצם צדים את הילדים והילדות שנפגעים בבית, הם רואים את החולשה, הם רואים את המצוקה, הם מזהים את הילדים הנפגעים והם פוגעים בהם שוב, ולכן הרבה פעמים אותן נערות שנפגעות שוב ושוב בניצול מיני, ניצול מיני קבוצתי, הן נערות שנפגעו קודם כל בבית, בסביבה הקרובה, שזה הכי מזעזע כמובן---
אורית זוארץ: אגב, שמענו כאן עדות של נשים בזנות שדיווחו על כך שהן נוצלו מינית בגילוי עריות במשפחה, לאחר מכן נוצלו מינית בפנימיות ומסגרות חינוכיות, ופה אני מעלה את זה שוב, מערכת החינוך, מסגרות חינוכיות, פנימיות, שהיו אמורות להיות מוגנות, הן הוצאו מהבית כדי להיות בפנימייה וכדי שיגנו עליהן והשלב השלישי היה באמת מעגל הזנות, בתור בגירה, כפי שאמרה גב' רלי קצב מעלם, שהם לא מקבלות מענה מעבר לגיל 18.
אורית זוארץ: אנחנו רואים איזה שהוא ציר שהוא מאוד רציף ועקבי ומאפיין נשים בזנות.
מיכל רוזין: יש גם מחקרים שמראים שבאחוזים מאוד מאוד גבוהים, אם לא 100%, הנשים בזנות בעצם נפגעו בילדוּת, קיבלו, לטענתן, או על פי איך שהן מגדירות את זה, הכשרה בבית לעיסוק בזנות, כל הנושא של הדיס-אסוציאציה, היכולת לנתק, אני לא אכנס לזה בהרחבה, אבל בהחלט יש משמעות לאתר, כמו שאמר חבר הכנסת, את הדברים בגיל מאוד צעיר.
מיכל רוזין: אנחנו עובדות היום על פרויקט חדש של סיוע ברשת.
מיכל רוזין: עד היום נתנו אך ורק סיוע בקווי החירום שלנו, 1202 לנשים, 1203 לגברים, אנחנו עובדות על סיוע ברשת כי הבנו בשנים האחרונות שבני נוער לא מתקשרים, חוששים להתקשר, הם לא יכולים לדבר בפרטיות וגם כלי התקשורת, גם לי יש בן מתבגר בן 13, החברתי שלהם בכלל הוא פשוט כל היום, בכל מיני אופנים, לדבר אחד עם השני רק לא דרך דיבור.
מיכל רוזין: הם פשוט מפסיקים לדבר באיזה שהוא גיל.
מיכל רוזין: אנחנו הבנו את זה ואנחנו עובדות על תכנית של סיוע---
זבולון אורלב: תן לאצבעות ללכת במקומך.
מיכל רוזין: אני חשה את זה על בשרי יום יום עכשיו.
מיכל רוזין: הבנו את הצורך להיכנס לרשת, עם כל המורכבות לגבינו, עם כל הקשיים.
מיכל רוזין: אנחנו באמת בתהליך חשיבה, כי זה מאוד מורכב.
מיכל רוזין: שתי נקודות מאוד חשובות נוספות.
מיכל רוזין: אחת, דיברת על זה, אני לא אוסיף יותר מדי, אבל איתור וזיהוי.
מיכל רוזין: גם עובדות סוציאליות.
מיכל רוזין: היה מקרה של האונס הקבוצתי בתל אביב, שגם העובדת הסוציאלית שליוותה את הנערה לא עלתה על העניין.
מיכל רוזין: אני חושבת שכל הגורמים, כמו שאומר חבר הכנסת אורלב, הילדים הם בהשגחה מלאה.
מיכל רוזין: בהבדל מבגירים, הם כל הזמן מושגחים, בבית ספר רואים אותם, בגן רואים אותם, עובדים סוציאליים לעתים רואים אותם, רופאים בטוח רואים אותם, אחיות, כלומר המערכת שעוטפת ילדים היא מסועפת, מורכבת, הם כל הזמן בהשגחה, וכל הגורמים האלה צריכים בהכשרה הבסיסית שלהם לקבל איזה שהוא ידע על מנת לדעת לאתר ולזהות.
מיכל רוזין: זה הבסיס.
מיכל רוזין: הנושא הנוסף שעלה פה, ואנחנו רואות את זה כל הזמן זה הנושא של מקלט לנערות שנפגעו פגיעה מינית, שכמובן זה גם ניצול מיני קבוצתי וניצול מיני בכלל.
מיכל רוזין: גם נערה שאביה פוגע בה בבית והיא מתלוננת נגדו וזורקים אותה מהבית, אין לה לאן ללכת.
מיכל רוזין: אנחנו משכנים אותה לעתים במקלטים לנשים נפגעות אלימות, אבל זה לא המקום שהן צריכות להיות.
מיכל רוזין: אין היום בית לנערות שצריכות לברוח מהבית שלהן ואז הן מוצאות את עצמן ברחוב ואז הן נאספות על ידי עלם.
מיכל רוזין: הן מתגלגלות מעמותה לעמותה, במגזר השלישי מאחד לשני אבל בעצם אין מענה.
מיכל רוזין: קניתי את הסיפור של חלם.
אורית זוארץ: תודה לך, גב' מיכל רוזין.
אורית זוארץ: אני אבקש מדר' יצחק קדמן, המנהל הכללי של המועצה לשלום הילד.
יצחק קדמן: אני רוצה חמש הערות.
יצחק קדמן: יש פה מומחים גדולים ממני לנושא ואני רוצה להביע בהזדמנות זו את הערכתי לעלם על העבודה היוצאת מן הכלל שהם עושים, אבל גם להעיר שמדינת ישראל לא יכולה לשים כל הזמן את יהבה על ארגונים וולונטריים ולשלוח אותם אחר כך לשנורר את ה-50% הנוספים, כי אחרת הם לא מקבלים גם את ה-50% של הממשלה.
יצחק קדמן: זה מצב לא נורמלי.
יצחק קדמן: לא מתקבל על הדעת ההתנערות הזאת של המדינה מאחריותה והפרטת  היתר הזאת, ושהעמותות יעשו את כל העבודה.
יצחק קדמן: יש בעיה קשה מאוד שאני רוצה להסב את תשומת לבכם אליה, שלא ניתנה הדעת עליה עד היום.
יצחק קדמן: מדינת ישראל לא השכילה לסגור את גבולותיה והיא מאפשרת היום לייבא ארצה קטינים וקטינות גם למטרות מיניות מבלי שיש על זה שום פיקוח.
יצחק קדמן: לפני מספר שנים פנינו בעניין הזה לשר הפנים, מונתה ועדה, אדוני.
יצחק קדמן: עוד ועדה שהיתה אמורה לקבוע נהלים לכניסה ויציאה של קטינים ללא מלווים לישראל.
יצחק קדמן: אני לא יודע אם אתם יודעים, אבל היום יכולים קטינים וקטינות, שלא באים מלווים על ידי מבוגרים, באופן חופשי לצאת מישראל ובאופן חופשי להיכנס לישראל, ואותה ועדה, שדיברתי עליה, ביקרנו בנמל התעופה בן גוריון ועשינו את הניסיון, בהסכמת כל הנוגעים בדבר, כולל משטרת הגבולות, אנחנו שיחקנו את התפקיד כאילו אנחנו מביאים לשם ילדים, ואלה ששיחקו את תפקיד הילדים היו מבוגרים, לא לחשוש, לא ניצלנו אף אחד, ובדקנו שלב אחרי שלב, מהדיילת ששוקלת את המזוודות, ועד שוטרת ביקורת הגבולות, ובכל מקום נאמר לנו, אין שום בעיה לצאת לבד, גם קטין ייצא לבד מהארץ.
יצחק קדמן: אחר כך עשינו את אותו סיבוב גם חזרה, שייכנס לארץ.
יצחק קדמן: יום אחד התקשר אלינו רב מברית המועצות לשעבר ואמר, 'אני פה, אני צריך את עזרתכם, כי הבאתי איתי מרוסיה ילדה יתומה בת 10 ואני לא יודע מה לעשות'.
יצחק קדמן: הוא סיפר 'הלכתי לבני ברק ושאלתי מי יכול לקחת את הילדה הזאת' ובסוף מישהו אמר לו לפנות אלינו, למזלו הרב הוא פנה אלינו והסדרנו את זה בצורה רשמית, אבל אם אדם שאין לו שום קשר משפחתי לילדה יכול להכניס ילדה בת 10 לישראל, בלי שאף אחד יידע שהיא באה לפה, זו קטסטרופה שאין כדוגמתה.
יצחק קדמן: זה הולך בשני הכיוונים.
יצחק קדמן: אני לא אלאה אתכם, אנחנו הכנו נוהל כניסה ויציאה לישראל לילדים שלא מלווים על ידי הוריהם, הנוהל נמצא אצלי כאן, הגשנו אותו כבר לפני חודשים לוועדה ולמשרד הפנים, לא קרה עם זה כלום.
יצחק קדמן: לכן אני רוצה להפנות את תשומת לב.
יצחק קדמן: תדעו לכם שאפשר.
יצחק קדמן: אני יודע שבנושא הזה עוסקים גם במישור הבין לאומי, של מה שנקרא טרפיקים של העברה ממדינה למדינה.
יצחק קדמן: אפשר לעשות את זה בקלות בישראל.
יצחק קדמן: זו הערה ראשונה.
יצחק קדמן: הערה שנייה.
יצחק קדמן: הניצול מיני המסחרי של ילדים וילדות הרבה פעמים מתחיל בניצול מיני לא מסחרי ואחר כך הגבולות קלים מאוד לפריצה.
יצחק קדמן: אמרתם שהילד עטוף וכולם יודעים עליו והוא לא יכול להתחמק מהרשת של מערכת החינוך ומערכת הרווחה.
זבולון אורלב: כך היה צריך להיות.
יצחק קדמן: אז אני אומר לכם, ואם יודעים, אז מה?
יצחק קדמן: אני נתתי ליושב ראש הוועדה חומר שהכנו, על מאות ילדים ובהם גם ילדות שמנוצלות מינית שמשירותי הרווחה יודעים עליהם, הם מנוצלים מינית.
יצחק קדמן: אני אתן לכם רק דוגמה ממאות מקרים שיש לי פה.
יצחק קדמן: נערה בת 14, נשרה מכל מסגרת חינוכית, שוהה לילות שלמים מחוץ לבית מזה כשנה, מנוצלת מינית על ידי נערים ובוגרים.
יצחק קדמן: שירותי הרווחה יודעים עליה, יש צו של בית משפט להוציא אותה מהבית והיא ממשיכה להיות ברחוב כי אין תקציב כרגע למכסות לסידור חוץ ביתי.
יצחק קדמן: אז מה עוזר לנו אם אנחנו כן יודעים?
יצחק קדמן: ודוגמת הנערה הזאת יש לי רשימה שלמה שקיבלתי משירותי הרווחה, מרשויות מקומיות.
יצחק קדמן: הם יודעים.
זבולון אורלב: אגב, דר' קדמן, לידיעתך, חבר הכנסת רן כהן הגיש בכנסת ה-16 ובכנסת ה-17 הצעת חוק, שבכל מקרה שבית משפט מוציא צו להוציא ילד מן הבית, באופן אוטומטי תהיה מחויבות של המדינה לשריין את המכסה, או בשפה המקצועית, הוֹעדה, והאוצר עד היום עומד כחומה בצורה, לא מאפשר להעביר את החוק הזה.
אורית זוארץ: לכן קצינים מחכים ארבעה חודשים ל---
חנה שטקלר: אז אנחנו נפנה נערה למסגרת ויגידו לנו 'סליחה, אין מקום, תמתיני', חצי שנה, שמונה חודשים.
זבולון אורלב: צריכים להקים עוד מסגרות.
אורית זוארץ: זה בדיוק העניין, שמחכים ארבעה חודשים למסגרת.
יצחק קדמן: הילדה שדיברתי עליה, יש לה מקום, ואני יכול לתת לכם דוגמאות נוספות שיש מקומות ויש בעיה תקציבית.
יצחק קדמן: אני לא מאשים את העובדים הסוציאליים, הם זועקים, אבל כמה אפשר.
יצחק קדמן: אז הניצול המיני מסחרי הרבה פעמים בא אחרי ניצול מיני לא מסחרי ואם אנחנו לא עוצרים אותו בזמן, עם כל הכבוד לעבודה הנפלאה שעלם עושה, ואדוני היושב ראש רמז לזה קודם, כשמגיעים לסוף הדרך, הסיכוי לשקם אז צונח בצורה דרסטית.
יצחק קדמן: הערה שלישית.
יצחק קדמן: לפני מספר שבועות, כשהתקיים דיון בוועדת חוקה של הכנסת, פה באגף הזה, הופיע נציג האינטרפול ואמר דברים נוראיים שלא זכו לתשומת לב משום מה.
יצחק קדמן: הוא אמר שיש אלפי ישראלים שמעורבים בפעילות של ניצול מיני מסחרי באמצעות הרשת, אני מתכוון לרשת האינטרנט, וזו תופעה פשוט איומה.
יצחק קדמן: יש לי פה מסמך שהוא הגיש, אלפי ישראליים מעורבים בניצול מיני מסחרי באמצעות האינטרנט.
יצחק קדמן: האכיפה בעניין הזה שואפת לאפס.
יצחק קדמן: יכול להיות שחלק מכם שמע אותי צורח מזעם השבוע בגלי צה"ל, אחרי שגילינו שיש אתר ישראלי שמראה יחסי מין באנימציה, אבל יחסי מין מלאים, כולל אונס, מעשה סדום, כל מה שאתם רוצים, לא אתן יותר פירוט, בין ילדה קטנה לאדם מבוגר.
יצחק קדמן: מדבר עברית, עם כתוביות בעברית למי שלא הספיק לשמוע טוב.
יצחק קדמן: פנינו למשטרה והמשטרה אמרה, 'אין לנו מה לעשות בעניין, ידינו קצרו מלהושיע', במדור לעברות מחשב במשטרת ישראל יש 12 חוקרים שעוסקים גם בהונאות בנקים ובכל מיני דברים אחרים, הוא אומר 'אין לנו כח אדם להתעסק בזה'.
יצחק קדמן: אמרו לי גם עוד משהו, 'ניסינו למצוא את עורכי האתר ויש טלפונים שגויים'.
יצחק קדמן: חמש דקות אחרי שהעברתי את זה לעיתונות כל העיתונאים מצאו את עורכי האתר והעלו אותם לריאיון בגלי צה"ל והם אמרו שאני בלתי נסבל כי אני פוגע בחופש הביטוי וחופש היצירה.
יצחק קדמן: פדופיליה מובהקת, עברה שדינה חמש שנות מאסר.
יצחק קדמן: אגב, העניין הזה נורא חמור מפני שהילדה הזאת, בסרטון האנימציה, אלה מספר סרטונים, כל הזמן מחייכת.
יצחק קדמן: המסר שעובר, שזה טוב, שזה כיף, שזה נהדר.
יצחק קדמן: זה המסר שעובר.
יצחק קדמן: אז מה אנחנו רוצים מאיזה נערה מבית קשה יום, אם זה המסר שאנחנו מעבירים?
יצחק קדמן: אגב מעבירים אותו לא רק באינטרנט, מעבירים אותו בתקשורת, מעבירים אותו בפרסומות, יש חברות אופנה מנוולות, אני לא אגיד את שמן כדי לא לעשות להן פרסומת.
יצחק קדמן: אתמול צלצלה אלינו מישהו מאחד הקניונים, היא אומרת, יש פה תמונת ענק של נערה כמעט לא לבושה, מתפרקדת על איזה גבר.
יצחק קדמן: זה פשוט נורא, איזה מסר אנחנו מעבירים לנערות ואחר כך אנחנו אומרים 'איזה התנהגות ואיזה צורת יחסים בבית הספר', אנחנו באים בטענות, אונס קבוצתי.
יצחק קדמן: אנחנו שוטפים לבני הנוער את המח שזה האידיאל, שזאת הנורמה, אז מה נבכה אחר כך?
יצחק קדמן: הערה אחרונה.
יצחק קדמן: יש קבוצה שלא ניתנת לה מספיק תשומת לב ששם יש ניצול מיני נוראי, וזה ילדי עובדים זרים וילדי פליטים.
יצחק קדמן: זאת קבוצה שהיא בתחתית של התחתית, שאלה שמנצלים מינית, אני פעם אמרתי, הם האינטייקרים הכי טובים בכל מערכות הרווחה, הם יודעים למצוא בחוש ריח מצוין מי לא יתלונן, מי ישתוק, מי אין סיכוי שהמשפחה שלו תתלונן וקיבלנו לאחרונה מידע, שכמובן העברנו אותו הלאה, בעיקר בתל אביב ילדי פליטים, ילדי עובדים זרים וילדים שעברו את הגבול דרך סיני ודרום ישראל מגיעים לתל אביב מנוצלים מינית בצורה פשוט מחרידה, מתוך ידיעה של המנצלים שאלה ילדים שוודאי לא יפנו למשטרה או לכל מקום אחר, כי הם חוששים בכלל להתגלות בגלל מעמדם.
יצחק קדמן: לקבוצה הזאת צריך לשים דגש מיוחד כי שיעורי הניצול שם הם פשוט ברמות מחרידות.
אורית זוארץ: תודה רבה לך.
אורית זוארץ: נתונים קשים ומזעזעים, וככל שאנחנו מרחיבים או מעמיקים ובודקים את זה קצת יותר לעומק, אני פשוט מזועזעת.
אורית זוארץ: אנחנו ערים לתופעה של ניצול מיני של מהגרות עבודה ופליטות ואחד הנתונים שעלו זה בקרב מבקשי המקלט והפליטים שמגיעים מאפריקה, מגיעים גם קטינים וקטינות שמנוצלים בדרך ולאחר מכן מנוצלים גם כאן.
אורית זוארץ: גם באילת, לא רק בתל אביב, ראש העיר פנה אליי לא פעם וביקש עזרה, ביקש סיוע, הוא לא מצליח להתמודד עם היקף התופעה.
אורית זוארץ: אנחנו לא מדברים רק על פשיעה ועבריינות, אנחנו מדברים דווקא על מציאות שבה קטינים מנוצלים למטרות מיניות, נשים מנוצלות למטרות מיניות ואין מענה.
אורית זוארץ: אני אעביר את רשות הדיבור לגב' יעל גור, ממרפאת לוינסקי, שגם היא נמצאת בשטח ונחשפת ברמה היום יומית לתופעות הקשות האלה.
יעל גור: אני רציתי להוסיף קודם כל על מה שדובר כאן, על ילדות שצריכות להגיע להוסטלים ולפנימיות.
יעל גור: לעתים, בגלל שיש דוחות סוציאליים כאלה ואחרים, הילדות גם חוזרות הביתה, והיה מקרה בשנה שעברה של ילדה בת 10, מקרית חיים, שמצאו שהיא מקיימת יחסי מין תמורת תשלום עם כמה נערים מבית הספר.