GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שרה שאול: בוודאי שאנחנו מלווים את זה.
שרה שאול: אנחנו היינו חלק מגיבוש הנוהל וחלק מהותי מהגיבוש של השינוי בנוהל.
דני דנון: אני צריך משרד ממשלתי שיהיה אחראי שכל המערכות האלה עובדות.
דני דנון: שלא יקרה מצב שיש מיטות פנויות בפנימייה ובשירות בתי הסוהר יש ילדים בכלא.
שרה שאול: ישבנו על התיאום בין המשרדים.
שרה שאול: הקטינים מוחזקים אצלם.
שרה שאול: לכל משרד יש איש קשר שיש לו תפקיד ליצור קשר עם שב"ס.
דני דנון: אנחנו רואים איך זה עובר ממשרד אחד לשני.
דני דנון: בהחלטה נכתוב שצריך גורם אחד שיידע שזה התפקיד שלו, שיקבל את המנדט לזה, והוא זה שיעשה את כל התיאום.
דני דנון: יש פה רצון טוב של כל המשרדים אבל כולם מתנהגים כצופים מהצד, שתורמים את חלקם ועוזרים אבל אף אחד לא אומר שהתפקיד שלו הוא לעשות את הדברים הללו.
שרה שאול: לכן גם הנוהל מוגדר כנוהל בין משרדי וכנספח לו יש רשימה של אנשי קשר מכל משרד שהם אחראים על התיאום.
דני דנון: בכל החלטה צריך שיהיה משרד שהוא אמון על ביצוע ההחלטה.
דני דנון: שיהיה שר בממשלת ישראל שיידע שהוא אחראי על ביצוע הנוהל.
דני דנון: אני מברך את יושב-ראש הכנסת שמצטרף לדיון החשוב הזה.
שרה שאול: כיוון שהנוהל מורכב משלבים שונים של טיפול ולכל שלב בדרך יש משרד אחר שאחראי, כל שלב בדרך יטופל על-ידי המשרד האחראי.
שרה שאול: אי-אפשר למנות משרד אחד שיהיה אחראי על הכול מכיוון שלכל משרד יש את החלק שלו.
שרה שאול: בדיוק לצורך העניין הזה יש את אנשי הקשר.
דני דנון: אני אתן לך דוגמה.
דני דנון: אני לא מתמטיקאי אבל הבנתי שכרגע יש מיטות פנויות בפנימיות.
דני דנון: לפני הדיון לא ידעתי את זה, הייתי בטוח שיש מצוקת מיטות בפנימיות.
דני דנון: היום בלילה יש מיטות פנויות בפנימיות.
דני דנון: היום בלילה ישנו ילדים במתקן "גבעון" בבית סוהר.
דני דנון: מישהו היה אמור לדפוק על השולחנות.
שרה שאול: מי שיוצר את הקשר זאת העובדת הסוציאלית של שב"ס.
עמנואל גרופר: סליחה, הייתי רוצה לדייק.
עמנואל גרופר: זה לא שיש מיטות פנויות.
עמנואל גרופר: יש לנו את ההתחייבות ואת ההסכמה להגיע ל-100, אבל זה לא כל-כך קל למצוא.
עמנואל גרופר: כמו שסיפרתי, היום אנחנו מצרפים מוסד נוסף שקולט את הקבוצות האלה.
עמנואל גרופר: זאת קליטה מורכבת, זה לא דבר כל-כך פשוט.
עמנואל גרופר: זה גם לא בדיוק כפי שאתה אומר, שמנהלי המוסדות רצים ואנחנו מעכבים.
ניצן הורוביץ: שמעתי את זה באופן אישי.
ניצן הורוביץ: פנו אלי ואמרו – אני לא רוצה לומר את השם כדי שאחר-כך לא תבוא אליהם בטענות.
ניצן הורוביץ: הם אמרו לי: אנחנו מוכנים היום, במקום הזה והזה, לקבל פה חמישה, פה עשרה, פה חמש עשרה.
ניצן הורוביץ: אפשר לסדר את זה.
עמנואל גרופר: אנחנו מסדרים את זה וכל פעם שיש סיכום עם השב"ס אנחנו קולטים קבוצה במקום נוסף כי אנחנו רוצים לקלוט את הקבוצות האלה במספרים שגם אפשר יהיה לתת להם טיפול הולם וגם שלא יפריעו למהלך הכולל.
עמנואל גרופר: בסך-הכול אנחנו מדברים לא על מיטות אלא אנחנו מדברים על כפרי נוער שהם בתי ספר.
עמנואל גרופר: כמו שאמרתי קודם, לא כל הצעירים האלה רוצים לבוא וללמוד בבית ספר.
עמנואל גרופר: עם כל זה שהמציאות בבתי הסוהר לא נעימה, לא כל אחד מהם רוצה או יכול להיקלט בפיתרון הזה.
דני דנון: יושב ראש הכנסת, בבקשה.
: תודה רבה.
: אדוני יושב ראש הוועדה הנכבד, חבר הכנסת הורוביץ.
: נזדעקתי לבוא ולהשתתף בישיבה זאת, עליה הודיע לי אתמול היושב ראש וחבר הכנסת הורוביץ, מהטעם הפשוט שכמו רבים מאזרחי ישראל התעוררתי אתמול וקראתי את הידיעה בעיתון, שאפילו רק אם מקצתה תואם את כל העובדות, הדברים הללו עוררו בי חלחלה.
: אני לא יודע מהם הפיתרונות, אני יודע מה החובות שלנו כמדינה.
: לא יכול להיות מצב שבו, גם אם אין שום פיתרון, שהתוצאה תהיה כך שילדים, ותהיה אשמתם אשר תהיה – גם אם יש להם אפילו מחשבה פלילית, הם יימצאו במצב שבו הם נמצאים במערכת הכליאה שאנחנו מחויבים בה כתוצאה מגל ההגירה הפוקד את ארצנו.
: שום דבר לא יכול לתת תירוץ בידי החברה שלנו ומדינתנו, כדי לבוא ולהסביר מהן המצוקות ומהם הדברים שאנחנו עומדי בפניהם גם בהפתעה.
: לכן בחרתי, אדוני היושב ראש, פשוט להביע את עמדתה של הכנסת ככנסת ואת הדאגה הרבה של הכנסת כסינרגיה לבעיה זאת.
: אני בטוח שפעמים יש דברים שהם מעמידים את עובדי המדינה או את משרתי הציבור בפני עובדות, שאומרים להם: "לבנים עשו ותבן אין".
: אלה הם דברים שאנחנו צריכים לבוא ולתת את ליבנו, אם יש צורך ביצירת פיתרונות אחרים או ביצירת מקצועות ותפקידים אחרים, ענייני כוח אדם וכיוצא באלה תקציבים.
: הכנסת היא הבימה שבסופו של דבר מתחולל ויכוח, מתחולל בירור, אבל פה גם הוא המקום היחיד שבו הדמוקרטיה מכריעה כאשר יש צורך בהכרעה.
: נדמה לי שההתייחסות שלכם המיידית לנושא כזה היא במקומה.
: אני חושב שזה תפקידנו, מלבד התפקידים האחרים.
: פעמים רבות אפילו הממשלה לא יודעת מה מתחולל, כאשר היא מחויבת לקיים שגרת חיים.
: לפעמים היוצאים מן הכלל פוגעים בכלל כולו.
: אני מברך אותך.
: אני מבקש באמת לברר את הנושא עד תום.
: אני חלילה לא מאשים איש.
: אני יודע מהם המצוקות של אותן רשויות אשר הדברים מוטלים עליהן ואין להן פיתרונות.
: אנחנו כחברה מחויבים למצוא את הפיתרון ובאופן מיידי.
: אינני מדבר על אותם דברים שאמר ראש הממשלה מנחם בגין כאשר הוא בא וקרא למדינת ישראל לקלוט את אותם פליטים שהיו פליטי וייטנאם.
: הפרשה היתה פרשה אחרת לחלוטין.
: המוסר שעומד מאחורי מדינת ישראל מחייב אותנו כמדינה, כמובן, גם לדאוג לפליטים.
: לא רק כי "גרים היינו בארץ מצרים" אלא משום שהמוסר של מדינת ישראל הוא מוסר שמחייב אותנו להתייחס למצב שבו עמנו היה במשך אלפיים שנה.
: אבל גם בנושא שבו יש ניסיון להשיג את גבולה של ישראל, פעמים בניגוד לרצונה, בניגוד ליכולתה ובניגוד לאינטרסים הקיומיים שלה, גם אז אנחנו לא יכולים להפקיר חסרי ישע בידי מציאות שהיא לא מתקבלת על הדעת.
: חברה שלא דואגת לחסרי ישע, אפילו הנקלעים לתוכה, לא החיים בתוכה, היא לא ראויה להיקרא כחברה.
: אני בטוח שאדוני היושב ראש ייתן את דעתו לעניין זה.
: אני מברך את הוועדה על-כך שהיא מקיימת את הדיון.
: אני מאחל לכם באמת עבודה פורייה.
: לכם.
דני דנון: תודה רבה ליושב ראש הכנסת.
דני דנון: אדוני היושב ראש, זה כבר הדיון השלישי.
דני דנון: קיימנו דיון ראשון, קיימנו סיור במתקן וזה הדיון השלישי.
דני דנון: ראינו שיש התקדמות אבל עדיין יש ילדים בתוך בית סוהר ולכן אנחנו פה היום.
דני דנון: יחד עם ניצן הורוביץ וחברי כנסת נוספים, אנחנו מנסים למצוא פיתרון לסוגיה הזאת.
: אני אומר לך שאם הייתי מנהל בית הסוהר, הייתי נותן להם להיות בתוך החדר שלי, עד שיימצא פיתרון.
: אני מודה לכם.
דני דנון: תודה רבה אדוני יושב ראש הכנסת.
נטע רוזנטל: אנחנו יושבים פה מעל לשעה ומנסים למצוא מי שייקח אחראיות על העניין הזה.
נטע רוזנטל: כפי שאמרת, אין פה ספק שמקומם של הילדים אינו בכלא וכרגע אין אף משרד שמוכן לקחת על עצמו אחריות.
נטע רוזנטל: לי נראה מאוד לגיטימי שיהיה עובד סוציאלי.
נטע רוזנטל: נכון שהיום המצב הוא שזה נמצא בידי שירות בתי הסוהר, אבל זה לא המצב הראוי וזה לא צריך להיות המצב.
נטע רוזנטל: צריך להיות עובד סוציאלי שיעשה את התיאום בין פנימיות משרד הרווחה, לפנימיות משרד החינוך לבין הנערים שנמצאים בכלא.
דני דנון: אני רוצה לשאול, האם דיברתם בין המשרדים או אולי נעזור לכם להגיע להבנה שימונה אדם אחד שיהיה אחראי על התיאום של כל הגופים פה?
דני דנון: אפשר להחליט עכשיו שנפנה לשר לשירותים חברתיים או לשר הפנים או לשר לביטחון פנים, אבל שיהיה גורם אחד שימונה.
דני דנון: אין צורך במערכת, במנהל ובמטות.
דני דנון: צריך אדם אחד שזה מה שהוא יעשה ביום יום.
דני דנון: עורך דין פרץ, אני מבין שלהבנתך מי שאמור לעשות את זה זה המשרד לשירותים חברתיים.
פרץ סגל: מה קורה אם לקטין אין כרגע אפוטרופוס?
פרץ סגל: המשרד לשירותים חברתיים הוא זה שצריך למלא את המקום עד אשר יתמנה אפוטרופוס באמצעות בית משפט.
פרץ סגל: אבל הוא, באופן טבעי, צריך באמצעות פקיד סעד לדאוג לעניינו של הקטין.
פרץ סגל: יש לו גם את האמצעים החוקיים לפנות לבית המשפט לצורך העניין, בין אם על-ידי מינוי אפוטרופוס ובין אם בדרך אחרת.
פרץ סגל: באופן טבעי, זה המקום ששם צריכה להיות האחריות לאותם קטינים שאין מי שידאג לעניינם.
ליאורה אברמוביץ: אנחנו, עם כל הכבוד, חולקים על ההגדרה שהילדים האלו הם באופן אוטומטי ילדים נזקקים שדורשים שפקיד סעד שייכנס לתמונה.
קריאה: אין להם אף אדם שידאג להם.
ליאורה אברמוביץ: כל המהלכים לפי חוק הנוער, למשל, הם מיועדים למשפחות שצריך לשקם אותן.
ליאורה אברמוביץ: אין פה משפחות שצריך לשקם אותן.
ליאורה אברמוביץ: יש פה ילדים שצריכים פיתרון.
ליאורה אברמוביץ: להגדיר אותם כקטינים נזקקים, זה לא פיתרון קסם, למצוא להם מסגרת.
ליאורה אברמוביץ: הבעיה פה היא המקום שהם ישנו בו.
ליאורה אברמוביץ: כנ"ל לגבי מינוי אפוטרופוס, כפי שאמרתי קודם.
ליאורה אברמוביץ: מינוי אפוטרופוס זה לא מה שאנחנו - - -
דני דנון: אני רוצה לדייק, אני לא אומר כרגע שכל האחריות וכל הטיפול תיפול על המשרד שלכם.
דני דנון: השאלה האם הגורם המתאם, שאנחנו רוצים להגדיר אותו, לא צריך לבוא מתוך המשרד שלכם.
ליאורה אברמוביץ: אני מסכימה עם הגישה שהציגה נציגת משרד הפנים.
ליאורה אברמוביץ: זה באמת נושא שהוא מתואם בין כל המשרדים ולכן יש נוהל בין המשרדים.
ליאורה אברמוביץ: לכן בכל משרד יש איש קשר.
ליאורה אברמוביץ: לא היה מצב אחד שפנו משב"ס לנציגה שלנו ולא קיבלו מענה והילד הועבר לפנימייה שלנו בתוך ימים ספורים.
ליאורה אברמוביץ: זה עובד.
דני דנון: חבר הכנסת דב חנין הצטרף אלינו לסיור ב"גבעון" לפני מספר חודשים והתרשם קשות מהסיור.
דני דנון: בבקשה, חבר הכנסת דב חנין.
דב חנין: תיראו, אנחנו למעשה נמצאים פה בבעיה שאנחנו דנים בה כבר פעם חמישית?
דני דנון: אני ספרתי פעם שלישית.
דב חנין: השלישית בישיבות פורמאליות, יחד עם ישיבות פורמאליות הרבה יותר מזה.
דב חנין: אנחנו כולנו ראינו את המצב בכלא "גבעון".
דב חנין: חברי הכנסת שהשתתפו בסיור, יצאנו בתחושה כל-כך קשה שהתאגדנו.
דב חנין: ניצן, נדמה לי שאתה המוביל הראשון של החוק הזה יחד עם חבר הכנסת דנון, יו"ר הוועדה ואני כדי לפתור את העניין הזה בחקיקה.
דב חנין: מאז בעצם התחיל התהליך של ההידברות עם משרדי הממשלה.
דב חנין: ממה שאנחנו מתרשמים, העמדה הממשלתית לא מאפשרת לנו באמת להתקדם כרגע.
דב חנין: יש מחלוקת, כל גורם חושב שלא הוא הגורם המתאים לטפל בעניין ואנחנו בעצם נשארים תקועים בנקודת המוצא, שהיא נקודת מוצא בלתי אפשרית.
דב חנין: מבחינה מוסרית, מבחינה ערכית, לא אפשרי.
דב חנין: לא יתכן שילדים יהיו במתקני כליאה.
דב חנין: לא יתכן, זה פשוט לא עולה על הדעת, שילדים שלא עברו עבירה פלילית כלשהי ולפעמים אפילו אינם מסוגלים לשאת באחריות פלילית, נמצאים במתקני כליאה כי מדינת ישראל לא הצליחה למצוא מודל אחר.
דב חנין: כשאני שומע את העמדות של משרדי הממשלה השונים, אני משתכנע, אדוני היושב ראש, שהכדור הזה חייב לחזור למגרש שלנו בכנסת.
דב חנין: אני יודע שאנחנו לא יכולים בעצם לקדם חקיקה אלא אם כן יש רוב במליאת הכנסת.
דב חנין: כדי לגייס רוב במליאת הכנסת אנחנו כמובן מעדיפים שתהיה לנו תמיכה של הקואליציה ושל הממשלה.
דב חנין: אבל, כאשר הדבר הזה לא קיים כרגע, אני הייתי מציע לך, אדוני היושב ראש, להתקדם בדרך אחרת.
דב חנין: אני יודע שזה לא מקובל לעבוד כך בכנסת, אבל נראה לי שבמקרה הזה אין לנו ברירה.
דב חנין: אני מציע שאנחנו נתחיל, במסגרת הוועדה הזאת, לעבוד על החוק.
דב חנין: לעשות תהליך של עבודה על החוק כאילו שהוא כבר עבר קריאה טרומית וקריאה ראשונה.
דב חנין: להזמין את כל גורמי המקצוע השונים, לנסות להגיע במסגרת הוועדה להסכמה על בסיס החוק ועל הניסוחים בחוק הזה.
דב חנין: לעשות את התהליך הזה בקצב מאוד מהיר.
דב חנין: אני מקווה שנעשה את זה במהלך החודשיים הקרובים.
דב חנין: ואז, בסוף התהליך בוועדה, יהיה לנו חוק שנוכל להביא אותו כבר לאחר שהוא עבר את המיצוי המירבי של ההידברות עם גורמי המקצוע השונים.
דב חנין: נוכל להביא אותו בצורה כזאת למליאת הכנסת בשם הוועדה וכל חברי הכנסת שהם חברים בוועדה.
דב חנין: על-ידי כך בעצם ננהל את הדיאלוג הזה לא בין משרדי ממשלה שונים אלא בין משרדי ממשלה שונים, גורמים ציבוריים, גורמים חברתיים ואנשי מקצוע, במסגרת הכנסת ותחת חסותה של הכנסת.
דב חנין: אני חושב שאם אנחנו נעשה את זה, יש סיכוי אמיתי שאנחנו נצא מהמבוי הסתום שבו אנחנו נמצאים כרגע.
דב חנין: אם לא נעשה את זה ולא נקדם חקיקה פה בכנסת, התוצאה תהיה – אני אומר את זה בצער ובכאב, אדוני היושב ראש, שבעוד חודשיים או שלושה אנחנו נחזור לדיון כזה מבלי שבאמת הצלחנו להתקדם מהמקום שבו אנחנו נמצאים כרגע.
דני דנון: תודה רבה חבר הכנסת דב חנין.
דני דנון: אנחנו מגיעים לקראת התכנסות.
דני דנון: יש הערות נוספות?
גלעד ברנע: אני מייצג את העותרים בבג"צ, על-פי המינוי של הסיוע המשפטי.
גלעד ברנע: אני התגייסתי גם בהתנדבות לטובת העניין הזה.
גלעד ברנע: הדברים הם לא כפי שהם הוצגו פה.
גלעד ברנע: יש ניסיון להתנער מאחריות, אף משרד ממשלתי לא מוכן לקחת את האחריות על הטיפול בילדים.
גלעד ברנע: ראינו את זה גם היום, ראינו את זה גם כשהיינו בדיון בבג"צ.
גלעד ברנע: לא רק שלא לוקחים את האחריות, אלא גם שמים רגליים לפיתרונות מהירים ומיידיים למצוקה של הילדים.
גלעד ברנע: כשהיינו בדיון בבג"צ, ניסינו לקדם את הפתיחה של פנימייה.
גלעד ברנע: הנושא הזה שוכב על שולחנו של שר השירותים החברתיים במשך חודשים ארוכים ומשרד הרווחה פשוט "תוקע" את העניין ושם רגליים.
גלעד ברנע: מדובר בפנימייה שהיתה יכולה לקלוט עשרות ילדים בטווח של שבועיים.
גלעד ברנע: אז כל הסיפורים האלה פה, הוועדות, הבין משרדיים, ואני מכיר את כל האנשים – אלה אנשים טובים אבל זה לא מקדם כלום.
גלעד ברנע: הילדים האלה עדיין מוחזקים בכלא חודשים ארוכים.
גלעד ברנע: גם היום בבג"צ, המדינה לא מתביישת ובמקום להגיש תשובה בזמן, היא מבקשת אורכה לבג"צ במקום לפתור את הבעיות.
גלעד ברנע: מה שצריך לעשות זה להכריח את הגורמים במדינה, כמו המשרד לשירותים חברתיים שמתנער מהילדים – שמעתי את היועצת המשפטית שלהם בדיון בבג"צ, כשישבנו למטה וניסינו לפתור את זה.
גלעד ברנע: צריך פשוט להכריח אותם לעשות את הפיתרונות מייד.
גלעד ברנע: יש פה אנשים מתנועת "דרור" שרוצים לפתוח פנימייה והם מטפלים בילדים האלה בבית ספר בתל-אביב כבר תקופה ארוכה.
גלעד ברנע: מי שמסכל את הדברים זה משרדי הממשלה.
גלעד ברנע: זאת אומרת, לא רק שהמדינה לא מטפלת בילדים כראוי, היא מונעת גם את הפיתרונות של גורמים חיצוניים לטפל בהם כראוי.
גלעד ברנע: אני חושב שבזה צריך לטפל, בזה צריך להתמקד.
גלעד ברנע: צריך להפעיל לחץ, ולוועדה יש את היכולת, ולמצוא פיתרון מיידי לילדים.
גלעד ברנע: גם בבג"צ אמרתי לנשיאת בית המשפט העליון שיש לנו ויכוח משפטי, אנחנו יודעים מה אנחנו אומרים, אנחנו יודעים מה הם אומרים, בית המשפט יכריע, אבל אמרתי שאותי לא מעניין כלום.
גלעד ברנע: אני רוצה שהילדים האלה יצאו אתמול מהכלא ולא יהיו שם וזה הדבר הכי חשוב.
גלעד ברנע: אני לא ראיתי לא שם, וגם לא פה, מהתגובות של אנשי הממשלה, שזה באמת מזיז להם.
אסף חיים פרייס: אני מהתנועה למען עתיד ילדינו.
אסף חיים פרייס: כמה דברים בקצרה.
אסף חיים פרייס: נאמר פה שעוד מעט חלק מהילדים יגיעו מגיל 16 לגיל 18 ואז הם יקלעו במערכת החינוך של עבריינים, שם הם יקבלו חינוך מעולה ממדינת ישראל.
אסף חיים פרייס: שנית.
אסף חיים פרייס: אני רוצה להעיר שיש בעיה עם משרד הרווחה ועם מערכת הרווחה.
אסף חיים פרייס: המילה הקוסמת לכולם זה תקציב.
אסף חיים פרייס: ילדים ועובדים סוציאליים זה לא דבר שהולך יחד.
אסף חיים פרייס: אותם ילדים שהגיעו לישראל בדרכים לא דרכים, ילכו לאיבוד בתוך מערכת הרווחה.
אסף חיים פרייס: ברגע שאין תקציב לפנימייה של מערכת הרווחה, הילדים האלה יהיו מספרים לחלוטין ואף אחד לא יתייחס אליהם.
אסף חיים פרייס: נאמר כאן עוד דבר מדהים.
אסף חיים פרייס: אנשים שמעוניינים להקים פנימייה ולתת אפשרות לאותם ילדים, הרווחים פתאום מתנגדים.
אסף חיים פרייס: למה?
אסף חיים פרייס: כי התקציב לא חוזר אליהם.
אסף חיים פרייס: לכן אני מבקש שהוועדה הזאת תשים לב לדברים האלה.
אסף חיים פרייס: האנשים האלה פשוט הם אלה שעומדים כרועץ לאותם ילדים שנמצאים בכלא.
אסף חיים פרייס: דובר פה על עמותת "דרור" שאני לא מכיר אותם.
אסף חיים פרייס: אני מבקש לתת אפשרות להקים פנימיות, לתת להם את האפשרות להוציא את הילדים מחר בבוקר אל אותן פנימיות.
אסף חיים פרייס: אני מציע שעמותות נוספות יוכלו להתנדב לעזור בפנימיות האלה על-מנת לאפשר לילדים האלה להגיע לחיים טובים.
גילה ישראליס: אני מדרור בתי חינוך.
גילה ישראליס: אנחנו עובדים בבית ספר בתל-אביב יחד עם משרד החינוך.
גילה ישראליס: זאת השנה השלישית שלנו.
דני דנון: כמה ילדים?
גילה ישראליס: בכל תקופה זה מספר אחר אבל סך הכול עברו אצלנו כ-200 בני נוער.
גילה ישראליס: אני רוצה לומר שהיו אצלנו בני נוער שלא היו בכלא, היו אצלנו בני נוער שהיו ב"מיכל" היו אצלנו בני נוער שהיו ב"גבעון".
גילה ישראליס: אנחנו עושים פעילות ב"גבעון" ועשינו ביקורים ב"מיכל", כך שאני יכולה להגיד לך שראינו את ההבדלים בין המקומות.
גילה ישראליס: אני יכולה להגיד לך שעד כמה שזה נורא לבן נוער להיות ברחוב כי לפעמים אין מה לאכול, המצב שלהם הרבה יותר טוב מילדים שהיו תקופה ארוכה באחד מהמתקנים האלה ולא משנה באיזה.
גילה ישראליס: היו לנו ילדים שהיו אצלנו ואז נעצרו והיו ב"מיכל" במשך שנה.
גילה ישראליס: ראינו איך מחודש לחודש העיניים שלהם נכבות, הם נהיים ילדי בדיכאון, עם כל המאפיינים של נוער מנותק.
גילה ישראליס: גם אם בהתחלה הם לא היו נוער מנותק, הם היו בני נוער חזקים שיכולים להחזיק את עצמם, הם נהיו ממש במצב קשה.
גילה ישראליס: לקח להם זמן מאוד ארוך להשתקם אחרי שהם השתחררו.
גילה ישראליס: לגבי הפנימייה, מה שנאמר פה הוא חצי נכון.
גילה ישראליס: אנחנו הצענו לעשות פנימייה ביחד עם משרד הרווחה, כמו שאת בית הספר עשינו יחד עם משרד החינוך.
גילה ישראליס: אני מבינה שזה עניין של תקציב.
גילה ישראליס: זה נכון מאוד שמשרד הרווחה צריך לקבל תקציב.
גילה ישראליס: זאת החלטת ממשלה דרך איזו משרד היא מפעילה את זה.
גילה ישראליס: אני לא באה בטענה למשרד הרווחה באופן אישי.
גילה ישראליס: כמו שיש תקציב – הממשלה צריכה להחליט שהיא עושה את זה דרך משרד מסוים.
גילה ישראליס: אני רוצה להגיד שאני מסכימה עם חבר הכנסת דב חנין שאולי הפיתרון הוא דרך חקיקה כי כרגע, זה שאפשר לעשות נוהל ואחרי יומיים להחליף את הנוהל לנוהל אחר או כן לעשות או לא לעשות – אנחנו ראינו ב"מיכל" איך שהיה נוהל ולקח מלא זמן עד שבכלל הפעילו את הנוהל כמו שצריך.
גילה ישראליס: צריך לעשות חקיקה שהיא משהו חזק.
ניצן הורוביץ: עד שיהיו חוק, ייקח זמן.
ניצן הורוביץ: אנחנו אומרים שאנשים שנמצאים כבר עכשיו בכלא, שלפחות אותם יוציאו.
דני דנון: נציג האוצר.
דני דנון: אני מקווה שזה לא יקרה ולא יגיעו אלינו עוד עשרות או מאות ילדים פליטים, אבל במידה וזה קורה, אתם, מבחינת התקצוב למשרד החינוך, איפה זה עומד?
דני דנון: כרגע מדובר על 100 מיטות.
דני דנון: אם אנחנו נצטרך יותר, איפה זה עומד מבחינתכם?
עמית סדן: אני לא בצוות של החינוך אז אני לא יכול לתת תשובה מדויקת לגבי זה.
עמית סדן: אנחנו פועלים על-פי ההחלטה של מנכ"ל משרד ראש הממשלה.
עמית סדן: במידה ויהיה צורך ביותר, אז תיעשה פנייה לצוות המתאים.
עמית סדן: אני מניח שאם זה יגובה בתמיכת הממשלה - - -
דני דנון: האם היתה תוספת תקציבית למשרד החינוך?
עמית סדן: לא, משרד החינוך נתן מתקציבו.
עמית סדן: במידה ויהיה צורך, תוגש בקשה ממשרד החינוך עם כל הפרטים ועם כל המידע הנדרש ונשקול את זה בהתאם.
עמית סדן: אני מניח שאם תהיה תמיכה מכל משרדי הממשלה האחרים, אז יינתן מימון לזה.
דני דנון: תודה רבה, זה חשוב מאוד.
פרץ סגל: מכיוון שהנושא הוא באמת נושא מוסרי.
פרץ סגל: בהמשך לדברי יושב ראש הכנסת, אני רוצה לומר שיש לנו תקדים.
פרץ סגל: אנחנו עם ישראל זכינו לכך שמישהי בשם בת פרעה ראתה את הילד של פליט ולקחה אפוטרופסות עליו.
פרץ סגל: אני חושב שהתקדים הזה צריך לשמש לנו מורה דרך איך אנחנו צריכים לדאוג לאחרים, כי הרי בזכותה של אותה אפוטרופסות לאותו ילד של פליט, אנחנו נמצאים פה.
פרץ סגל: נדמה לי שאם פועלים במוטיבציה הזאת, אי-אפשר להסתפק רק במילים וצריך לעשות מעשים כמו שהיא עשתה.
דני דנון: לא סתם יושב ראש הכנסת הגיע לדיון פה.
דני דנון: הכנסת כולה מאוד מוטרדת מהעובדה שילדים נמצאים במתקני כליאה, נקודה.
דני דנון: מקומם של ילדים הוא לא בתוך בתי סוהר ואנחנו צריכים למצוא פיתרון אחר.
דני דנון: הוועדה מודה ומברכת את משרדי הממשלה על העבודה שנעשתה מאז הישיבה האחרונה וקוראת להאיץ את הנוהל המתגבש.
דני דנון: ברור לוועדה שחייב להיות גורם מתאם אחד מבין משרדי הממשלה ואנחנו ממליצים שזה יהיה המשרד לשירותים החברתיים ומבקשים שמנכ"ל משרד ראש הממשלה יקבע זאת בנוהל המתגבש.
דני דנון: הוועדה קוראת להגביל את זמן השהייה במתקן המעבר כאשר ייפתח מתקן המעבר, למספר מינימאלי של ימים או שבועות.
דני דנון: הוועדה מודה לכל הארגונים והגופים הפועלים למען אותם ילדים.
דני דנון: בהזדמנות זאת אני רוצה להוסיף שאני מודה לחברי הכנסת שמלווים את הנושא הזה, לחבר הכנסת דב חנין וניצן הורוביץ.
דני דנון: אני מדגיש שוב, הנושא הזה חוצה מפלגות, כל הבית שותף לו.
דני דנון: גם אם אין לנו הסכמה לגבי מדיניות ההגירה של מדינת ישראל, בנושא של מיקומם של הילדים שהגיעו לפה לא מלווים, אני חושב שזה חוצה מפלגות.
דני דנון: חבר הכנסת חנין, אם נראה שאין התקדמות מצד משרדי הממשלה, אנחנו נקדם את החוק שגיבש חבר הכנסת ניצן הורוביץ וזה יהיה השוט שבו נוכל לקדם את המהלך.
דב חנין: אדוני, אני רק מציע שגם בהחלטה שאנחנו מקבלים היום ניתן איזה לוח זמנים.
דב חנין: אני חושב שאנחנו זכאים לצפות, אחרי כל-כך הרבה עבודה שנעשתה בממשלה, שתוך חודש או חודשיים מהיום יביאו בפנינו נוהל מסודר ונראה איפה הדברים עומדים.
דב חנין: אי-אפשר להמשיך למשוך את זה.
דני דנון: אנו דנים היום בנושא קשה, בקשר לתפקוד הרשויות בפרשת סחיטת המין בדרום תל אביב.
דני דנון: כולנו לא נרחיב במילים על ההיבט הפלילי של הפרשה, לא זה המקום.
דני דנון: כולנו יודעים שחיות אדם כמו הבחור שי ארביב נמצאות אי שם בחוץ, מנצלות חולשה, ממתינות למצוא את הקורבנות הבאים.
דני דנון: אני מקווה שהרשויות, ולפחות הרשות השופטת תחמיר את הדין כשיגזרו את דינו בקרוב.
דני דנון: על סדר היום, התיאום בין הרשויות.
דני דנון: נבחן מה קרה ואיך ניתן בעתיד למנוע את התפר הדק שבו נערים, נערות וילדים במצוקה נתפסים על ידי אותם גורמים או אנשים, או האם אפשר על ידי דיווח או באמצעות כללים מובנים להקטין את המרחב הזה.
דני דנון: ברור לנו שיהיו עוד אנשים כאלה בחוץ וימתינו לקורבנות בתחנות מרכזיות, יגלשו בצ'טים, ולא נוכל לעצור את התופעה המבחילה.
דני דנון: אבל אולי כן בעבודה משותפת של כל הגורמים נוכל באמצעות נוהל הדיווח ונוהל התגובה לראות איך התיאום בין הרשויות טוב יותר.
דני דנון: ממה שאני שמעתי, והיו דיווחים וגם נשמע היום בזמן אמת לגבי נערות שלא חזרו לפנימיות שלהן ולקח לנו –למדינה, לרשויות יותר מדי זמן להגיב, והזמן נוצל לרעה, וכמו שכולנו קראנו הוא נוצל בצורה מזעזעת.
דני דנון: אני רוצה ראשית לבקש משירותי הרווחה שנמצאים איתנו היום, מיועצת המנהל הכללי, טלי יוגב וממנהלת האגף לשירות, רחל שרביט, לקבל קודם כל סקירה בנוגע לנערות בפנימיות, לקבל נתונים ולדעת מה קורה אם נערה לא חוזרת מחופשה או שהיא בורחת.
דני דנון: מה הנוהל אצלכם לגבי טיפול בנערות או בנערים שעוזבים את הפנימייה ולא חוזרים.
רחל שרביט: אני מנהלת אגף תקון, סגן מנהל הכללי במשרד הרווחה.
רחל שרביט: האגף שלי, אגף תקון מטפל בנערות ונערים שזוקקים להוצאה מהבית.
רחל שרביט: באגף שלנו מטפלים בבני נוער בנים ובנות, בין שאר הנושאים מטפלים בבנים ובנות שהוחלט להוציא אותם מהבית, בדרך כלל בצו בית המשפט.
רחל שרביט: חלק על רקע עבירות פליליות וחלק על רקע נזקקות, כלומר הם לא עשו שום עבירה פלילית אבל הם במצב של סיכון וסכנה, מסכנים את עצמם ומסכנים את סביבתם.
רחל שרביט: הסביבה לא מסוגלת ליצור להם גבולות ולהגיע למצב שהם מוגנים ושהסביבה מוגנת מפניהם ואז מוציאם אותם במחוץ לבית בצו בית המשפט.
רחל שרביט: לצורך זה יש לנו מספר מסגרות חלקן פתוחות וחלקן נעולות.
רחל שרביט: מספר הבנות שנמצאות במסגרות נעולות עומד על כ- 50 בנות במעון נעול שהוא מעון שמחולק בפנים לכמה קטגוריות, ובמעון אחר הן נמצאות לצרכי אבחון במשך ארבע חודשים – זה לגבי הבנות.
דני דנון: וזה מוסד נעול?
רחל שרביט: הוא מוסד נעול ופתוח, הסתכלות נעולה אבל הוא לצורך הסתכלות והתארגנות.
דני דנון: מה מספר הבנות שם?
רחל שרביט: בערך 56 בנות פלוס מינוס, זה תלוי בתקופה עליה אנחנו מדברים.
רחל שרביט: על מוסד שאמור לקלוט אותן מהרחוב, לבדוק את מצבן, למיין ולעזור להן להתארגן.
רחל שרביט: חלק יכולות לחזור הביתה בעקבות ההלם של הוצאה מהבית או התגייסות של המשפחה, וחלק חייבות לצאת למסגרת נעולה, ושוב לפרקי זמן שונים וזה תלוי המצב משום שיש בנות שצריכות לשהות במשך תקופה ארוכה, לצערי הרב, גם כי הבית לא יכול לקלוט אותן וגם התפקוד שלהן ברמת פגיעות גבוהה.
דני דנון: באיזה גילאים הבנות?
רחל שרביט: אנחנו קולטים מגיל 12 עד 18 ובמצבים מסוימים אפשר להאריך.
רחל שרביט: אלו גילאי נוער, מעבר לזה ישנן מסגרות אחרות לבוגרים יותר.
רחל שרביט: בריחה – ברגע שנערה בורחת היא מפרה צו של בית משפט, הבעיה היא לא רק בהפרה של צו בית המשפט, יש לנו באמת דאגה לשלומה ולמצב הסיכון שהרחוב מזמן לה.
רחל שרביט: יש לנו נהלים מאוד ברורים מתי אנחנו מודיעים למשטרה, יש הסדרים בינינו לבין המשטרה.
דני דנון: אני לא מכיר אותם, את יכולה לפרט את הנהלים האלה?
רחל שרביט: הנוהל מפורט, ארוך וכתוב.
רחל שרביט: ההוראה שלנו היא, שברגע שיש הפרת צו אנחנו מדווחים למשטרה, מדווחים להורים והם מדווחים לגורם המפנה – לקהילה, אם זו עובדת סוציאלית בקהילה או לגורם אחר.
רחל שרביט: כשמדובר בנערה שברחה למשטרה יש את הנהלים שלה מתי מישהו נחשב לנעדר, מתי יש לעצור אותו, ואנחנו בוודאי נשמע מהמשטרה על כך.
רחל שרביט: דבר אחד ברור, הנערות האלה לא בחרו להיות במעון ובוודאי לא במעון נעול.
רחל שרביט: הן ברחו עד עכשיו מכל גורם טיפולי, ומיותר לציין שגם מאיתנו הן רוצות לברוח.
רחל שרביט: לוקח הרבה מאוד זמן עד שאנחנו מעלים אותן על המסלול והן מתחברות אלינו.
אורלי לוי אבקסיס: כמה זמן הן היו בתוך המסלול הזה?
אורלי לוי אבקסיס: את אומרת שלוקח זמן להכניס אותן למסלול.
רחל שרביט: יש נערות שאיתן זה לוקח גם שנתיים ויש ומקרים שאנחנו לא מצליחים.
רחל שרביט: אנחנו מדברים על נערות שרמת הנזק היא כל כך גבוהה שאין הצלחה.
רחל שרביט: אבל מרבית הנערות, ואם את לוקחת 50 נערות בשנה, עם מרבית הנערות יש הצלחה משום שתוך פרק זמן של חצי שנה אנחנו יכולים לדבר על כך שהן מצטרפות למה שהצוות הטיפולי נותן להן, זה קורה למרבית הנערות.
רחל שרביט: מיותר להגיד שעם חלק מהנערות אנחנו לא מצליחים משום שהפגיעה חמורה ויש בריחה מתמדת.
דני דנון: שמענו כולנו שכל הנערות היו מהמעון, זה נכון?
רחל שרביט: לא.
רחל שרביט: רק נערה אחת.
רחל שרביט: רק אחת שנאסרה מתוך התשע הייתה במעון נעול.
דני דנון: כמה נערות יש במעונות פתוחים?
רחל שרביט: כ- 350 נערות.
דני דנון: מדובר בסדר גודל של כ- 400 נערות במערכת שלכם.
רחל שרביט: מספר בני הנוער שנמצאים במסגרות של החסות בנקודת זמן נתון הוא כ- 900 בני נוער, בכל המערכת הפתוחה, הנעולה ובההוסטלים, מחצית הן בנות ורוב הבנות הן בנות שלא עברו על חוק, אלו נערות עם צו של נזקקות.
אורלי לוי אבקסיס: חשוב לי לדעת, כי אנחנו בעיקר ניזונו מהתקשורת למרות שהייתה כאן בשבוע שעבר וועדה שבדקה את הממציאים של הוועדה הבין משרדית בראשותו של מוטי וינטר, ויש כאן חברים שהיו בוועדה הקודמת, הם סיפרו לנו על הקושי בהעברת המידע ועל חסמים כאלה ואחרים.
אורלי לוי אבקסיס: במקרה הספציפי הזה המידע עבר בזמן?
רחל שרביט: איזה מידע, המידע של הבריחה?
אורלי לוי אבקסיס: המידע של הבריחה.
אורלי לוי אבקסיס: מדובר על נערות נעדרות, שאף אחד לא יודע מה קורה איתן.
רחל שרביט: בוודאי.
רחל שרביט: באותו יום שנערה לא חוזרת מחופשה, אנחנו מודיעים למשטרה ולמשטרה יש את הנתון.
אורלי לוי אבקסיס: אני אגיד לך למה, ולא סתם אמרתי שאנחנו ניזונים מהתקשורת, אבל היו שם חילופי האשמות כבדות ובין היתר דובר שם על העברת מידע ספציפי, וכשהתחילו לרדת לעומקם של דברים התברר שהעברת המידע הספציפי בנוגע למקום המסתור נעשה בעל פה.
אורלי לוי אבקסיס: אין נוהל, אין איזה מסמך שצריך למלא?
דני דנון: אני מבקש קודם לשמוע את ההמשך.
רחל שרביט: אני אדווח על העובדות שידועות לי וחבריי יתקנו אותי אם אני לא מדייקת.
רחל שרביט: זה הנוהל בנוגע לאי חזרה מחופשה.