GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורלי לוי אבקסיס: מישהו פוגע בילדים.
נצ"מ אלון גרוסמן: מבחינת דיווח הפוך, אם יש לנו דיווח הפוך, שזה יכול להיות שאנחנו תוך כדי חיפוש בדירה שיש בה סמים, תחנת סמים, ורואים שיש שם ילד, מיד אנחנו מדווחים.
נצ"מ אלון גרוסמן: חייבים, את זה אנחנו חייבים לדווח.
נצ"מ אלון גרוסמן: הדיווח הוא דו-סתרי אבל רק למשרד הרווחה.
אורלי לוי אבקסיס: מה דינה של תלונה שהתבטלה?
נצ"מ אלון גרוסמן: מה הכוונה?
נצ"מ אלון גרוסמן: כשמישהי באה, מגישה תלונה ומבטלת אותה?
נצ"מ אלון גרוסמן: אין פה נוסחה מתמטית.
נצ"מ אלון גרוסמן: זה תלוי על מה התלונה.
אורלי לוי אבקסיס: יש פה יותר מדי שיקול דעת לאותו פקיד שנמצא, או לאותו שוטר שנמצא?
נצ"מ אלון גרוסמן: זו פעם שנייה שאת קוראת לו פקיד.
אורלי לוי אבקסיס: סליחה.
אורלי לוי אבקסיס: גם אני פקידה בשירות המדינה, שלא תבין אותי לא נכון.
נצ"מ אלון גרוסמן: לצערי אין לנו הרבה פקידים במשטרה.
נצ"מ אלון גרוסמן: אני אומר, ובחיבה אני אומר זאת, אותו איש משטרה או אותו קצין משטרה – יש הבדל בין איש משטרה, שוטר, לבין קצין.
נצ"מ אלון גרוסמן: הרבה פעמים יש סמכות רק לקצין.
נצ"מ אלון גרוסמן: אז דנים בנושא הזה, תלוי על מה, אם זה בין בני זוג למשל, יש איזשהו אירוע בין בני זוג, אז אנחנו ערים לזה שהרבה פעמים האישה מגיעה לבטל תלונה כתוצאה מלחץ.
נצ"מ אלון גרוסמן: אנחנו ערים לדברים האלה ואנחנו לא מהר מבטלים, לא מיד מבטלים.
נצ"מ אלון גרוסמן: יש מקרים שמבטלים, אם אנחנו רואים שאין בסיס לתלונה, דברים כאלה, או שהיא שיקרה, אז אנחנו פותחים תיק כנגד אותה אישה שמסרה עדות כוזבת.
אורלי לוי אבקסיס: אם יש מקרה שילד מגיע למשטרה, פתאום אזר אומץ, מגיע למשטרה ומגיש תלונה, אתם מעבירים את זה לשירות הרווחה כי אתם לא יכולים לטפל באותה תלונה, ובא ומבטל את אותה תלונה אחר כך, או שהוא אומר "לא, סתם לא רצו לתת לי דמי כיס", כדוגמה.
נצ"מ אלון גרוסמן: לא, אם ילד מגיע למשטרה ומתלונן על איזושהי תקיפה כנגדו, התעללות, ודאי שאנחנו יכולים.
נצ"מ אלון גרוסמן: אנחנו לא מעבירים את זה לשירותי הרווחה.
נצ"מ אלון גרוסמן: אנחנו בודקים, וביחד איתם בודקים ת האירוע וממשיכים לטפל.
אורלי לוי אבקסיס: גם אם התלונה בוטלה.
נצ"מ אלון גרוסמן: כן, כן.
אורלי לוי אבקסיס: בסדר, אני רוצה לדעת.
נצ"מ אלון גרוסמן: זה מהבחינה הזאת.
נצ"מ אלון גרוסמן: מבחינת שיתופי פעולה, מעבר להגבלת החוק, כמובן שגם אנחנו כרגע בודקים ונערכים לבניית הצעה מבחינה תקציבית, לראות במה זה כרוך, אם אנחנו צריכים לשים שוטר בכל ועדה מקומית שמר וינטר דיבר עליה, מחוזית.
נצ"מ אלון גרוסמן: אנחנו בודקים לראות מה הן העלויות.
נצ"מ אלון גרוסמן: אני גם מקווה שחלק מהדברים יהיו כנוסף על תפקיד.
אורלי לוי אבקסיס: תקנים נוספים.
נצ"מ אלון גרוסמן: לא, אני אומר, חלק כחלק מהתפקיד וחלק נצטרך כנראה תקנים ותקציב.
נצ"מ אלון גרוסמן: אני לא יודע כרגע לבוא ולהצביע על זה.
נצ"מ אלון גרוסמן: יושבת פה הילה, שהיא חברה בוועדה לכל אורך הדרך, זה מבחינת הנושא הכללי.
נצ"מ אלון גרוסמן: מבחינת מה שנאמר פה על ידי שני החברים המכובדים שאחד מהם אני מכיר, את יעקב בן יששכר אני מכיר, יעקב בן יששכר מכיר את כל הדרכים להגיע למח"ש, להגיע לתביעות אזרחיות, להגיע אלינו למפכ"ל והוא אמר את זה.
נצ"מ אלון גרוסמן: אין שום בעיה.
נצ"מ אלון גרוסמן: אם הוא חושב שמשהו נעשה לא כחוק, אנחנו נשמח, אם זה ביכולתנו, ואם הוא חושב שאנחנו לא בסדר יש את מח"ש שזה גוף חיצוני שיבדוק אותנו.
נצ"מ אלון גרוסמן: אני יודע גם שלחלק גדול מהתלונות שבעבר הוא הגיש הוא קיבל תשובות.
נצ"מ אלון גרוסמן: לגבי החבר הנוסף המכובד, שאמר שהוא גם היה איש משטרה, אחר כך סתם מעניין אותי לדעת באיזה תחומים הוא עסק, אני חושב, ואני מדבר בלשון המעטה, יש חלק מהדברים שלו שהם לא מבוססים, לזרוק כותרות בלי ביסוס.
נצ"מ אלון גרוסמן: אם הם מבוססים, שיביאו את זה, נבחן כל מקרה לגופו.
נצ"מ אלון גרוסמן: ומצד שני, לא לבוא למר וינטר ולהגיד לו "זה לא נכון", כשהוא מביא דברים מבוססים.
אורלי לוי אבקסיס: מאחר שקטונתי מלהחליט ומלהיות שופטת, יש לך פה ערוץ, גם מהמשטרה וגם ממשרד הרווחה כדי לבדוק את הדברים.
אורלי לוי אבקסיס: ואנחנו נמשיך ונעקוב, זה מה שאני יכולה להגיד.
אורלי לוי אבקסיס: מוטי, אני אשמח אם תמשיך, אלא אם סיימנו את הסקירה.
ורד רוטפוגל: סיימנו.
אורלי לוי אבקסיס: סיימתם.
אורלי לוי אבקסיס: שמחה סחר, העמותה למען הילד בגיל הרך.
שמחה סחר: יש לי שאלה בקשר להוצאת ילדים מהבית.
שמחה סחר: בשנים האחרונות השקיעו המון בעבודה בקהילה, בהעשרת הילדים.
שמחה סחר: האם זה לא מחמיר את מצבם של ילדים מסוימים?
שמחה סחר: אני יודעת מעברי שילדים שנמצאים היום לפני הוצאה מהבית הם כבר במצב כל כך גרוע, נפשית, שהסיכוי לעזור להם הוא נמוך.
שמחה סחר: האם לקחתם את זה בחשבון כשדנתם בוועדה?
שמחה סחר: שפחות ופחות מוציאים ילדים מהבית ויותר ויותר משאירים ילדים במשפחות איומות.
אורלי לוי אבקסיס: אני בטוחה שיש סכנה, סליחה שאני מתערבת בזה, אבל ששיש סכנה ברורה ומיידית לשלומו של הילד לא יהיה ספק בנושא הזה.
שמחה סחר: אבל למה לדבר על סכנה?
אורלי לוי אבקסיס: איפה שיש סיכוי, אני קצת מכירה את זה, להתערבות בקהילה ולפעמים מדובר פה במצבים כלכליים קשים, והילדים נמצאים גם כן במועדוניות וכו' עד שבע בערב.
שמחה סחר: ממה שאני מכירה, אני מדברת על זה שיש ילדים שהיה עדיף שהם גם לא יהיו במועדוניות, שהם לא יהיו בבית הזה.
אורלי לוי אבקסיס: גם בפנימיות יש כאלה.
שמחה סחר: אני לא דיברתי דווקא על פנימיות, צריכים להיות עוד פתרונות.
אורלי לוי אבקסיס: משפחות אמנה?
שמחה סחר: למשל.
אורלי לוי אבקסיס: יש פה משהו.
מוטי וינטר: השאלה של שמחה בעצם מחדדת את הדילמה הבלתי אפשרית שאנחנו מצויים בה כל הזמן.
מוטי וינטר: כשאנחנו פיתחנו את המדיניות של "עם הפנים בקהילה" תקפו אותנו בשצף קצף כנגד התהליך הזה.
מוטי וינטר: אמרו "אתם תחזירו ילדים והם ייפגעו בקהילה כי אין שירותים" וכו'.
מוטי וינטר: דה פקטו, החזרנו עד היום במשך 5 שנים, אני מעריך כ-5000 ילדים מחוץ לבית, ומנענו.
מוטי וינטר: .. אל תחייך.
יעקב בן-יששכר: אני לא מגיב.
יעקב בן-יששכר: מותר לי לחייך.
מוטי וינטר: אתה מדבר הרבה אבל אתה לא מכיר את העובדות.
יעקב בן-יששכר: אתה צודק.
מוטי וינטר: כן, מצד שני, יש כאלה ובמקביל פותחו מאות שירותים קהילתיים.
שמחה סחר: אני מכירה אותם.
מוטי וינטר: אני יודע, שמחה, אני אומר את זה לפרוטוקול.
מוטי וינטר: ליושבת הראש.
מוטי וינטר: אני אומר את זה משום שהם פותחו מאוד.
מוטי וינטר: התוכנית הלאומית לילדים בסיכון, שהיא תוכנית קהילתית, נועדה בעיקרה של דבר, למנוע הוצאתם של ילדים מחוץ לבית, היא השקעה שבסופו של תהליך תהיה בסביבות מיליארד שקלים לילדים בקהילה.
מוטי וינטר: לא לחוץ-ביתי.
מוטי וינטר: עכשיו, בלהט השינוי הגדול, ייתכן שנעשו, ומכיוון שאני מכיר את תחום עיסוקך, אז אני יודע שבמעון רב תכליתי, שאת היית חלק ממקימיו לפני 15 שנה, יש כאלה שטוענים שמחזיקים ילדים יותר מדי והילדים האלה היו יכולים ללכת לאימוץ או שהם מגיעים בגיל 6 במצב קשה, זה נכון, כל הדברים נכונים.
מוטי וינטר: אנחנו מנסים ללכת בקו מקצועי מסוים, לפתח שירותים קהילתיים, והיום אנחנו מנסים גם לחזק יותר ויותר פנימיות, כי הילדים מגיעים היום לפנימיות במצבים מאוד קשים
אורלי לוי אבקסיס: לפחות מישהו פה מגיע לקבל את התנאים הטובים.
מוטי וינטר: אני עכשיו חוזר מדיון אחר שהיה לנו באותה ועדה, השתמש עמיתי ממשרד החינוך במושג "כפרי נוער".
מוטי וינטר: המושג הזה הוא מושג של 100 שנה ונועד להכניס סוציאליזציה של עולים חדשים.
מוטי וינטר: היום, לצערי הרב, הילדים הם אחרים.
מוטי וינטר: גם במשרד החינוך.
מוטי וינטר: ולכן, את מבינה, אנחנו נמצאים פה בין הפטיש והסדן, מנסים ללכת קדימה.
מוטי וינטר: ייתכן שפה נפגעים ילדים ושם נפגעים ילדים.
מוטי וינטר: אני בטוח שהמערכת עושה כל מה שהיא יכולה והיא צריכה להתמודד גם עם הביקורות השונות.
מוטי וינטר: זה התפקיד שלנו בחיים, להיות עובדים סוציאליים.
מוטי וינטר: אז אנחנו מקבלים גם את הביקורות.
אורלי לוי אבקסיס: יש מישהו כאן בחדר שרצה את זכות הדיבור ועדיין לא קיבל?
אורלי לוי אבקסיס: אני אשמח לשמוע.
אורלי לוי אבקסיס: קודם כל, אנחנו באמת רוצים לברך אתכם על האומץ לשבת ולעשות בוועדה בין משרדית ולהצביע על הכשלים שהיו עד היום ולהסיק את המסקנות, איך אפשר לנסות ולמנוע בטרם נגיע למקרים מזעזעים.
אורלי לוי אבקסיס: מצד שני, אני מבינה שהדברים בהמתנה עד אשר.
מוטי וינטר: עוד חצי שנה.
אורלי לוי אבקסיס: רגע, תשאיר לי את העבודה שלי מוטי, אני אשאיר לך את שלך.
אורלי לוי אבקסיס: עד אשר לא תתקדם החקיקה בנושא הזה אני מבינה שאין הרבה מה לדבר.
אורלי לוי אבקסיס: לכן, אנחנו נמשיך ונעקוב אחרי יישום ההמלצות.
אורלי לוי אבקסיס: ברגע שיהיה שינוי חקיקה, אם זה יהיה בתוך חצי שנה אני אשמח לשמוע.
אורלי לוי אבקסיס: אם לא, נפגש פה שוב לאחר פגרת הקיץ כדי להבין איפה זה עומד.
אורלי לוי אבקסיס: קודם נעקוב, ואם אתם צריכים את העזרה של הוועדה לזכויות הילד או אפילו של ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כי יש פה באמת חפיפה בנושאים האלו, תפנו אלינו.
אורלי לוי אבקסיס: אני חייבת להגיד לכם שאמנם אין פה הרבה ייצוג של חברי כנסת , אבל היום בבוקר, בוועדת העבודה והרווחה, היה ייצוג מאסיבי וכולנו בעניין הזה מאוד דוחפים, מאוד רוצים, מאוד מעורבים.
אורלי לוי אבקסיס: השתמשו בנו, היעזרו בנו, וכל אחד עם מפלגה אחרת, מה שאומר שיכולה להיות פה איזושהי קואליציה שהיא אפילו לא הקואליציה שמתגבשת בממשלה.
אורלי לוי אבקסיס: אלא סוג של קונצנזוס.
אורלי לוי אבקסיס: ואנחנו מחויבים לנושא הזה.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נשוב ונפגש אחרי הפגרה ובינתיים הדלת שלנו פתוחה בוועדה הזו להרים את הכפפה.
אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לכל המשתתפים, הדיון נסגר.
דני דנון: הנושא שעל סדר היום, זכויות ושירותים לילדים כבדי שמיעה וחרשים.
דני דנון: אני מודה לכל מי שהגיע היום לפה.
דני דנון: לפני שנשמע את מרכז המידע והמחקר של הכנסת, מאתי וייסבלאי על הנייר העבודה שהכינה לנו לדיון,.
דני דנון: אני מבקש מאמא לילדה כבדת שמיעה, מירי עובדיה, שתספר לנו באופן אישי על ההשלכות הפרטניות, על הסיפור האישי.
דני דנון: בבקשה מירי ספרי לנו את הסיפור שלך ותתייחסי לכל הפרטים ובמיוחד על ההיבט הכלכלי והעליות והסבסוד.
מירי עובדיה: אני אמא של נוגה שהייתה בת שלוש בינואר, היא כבדת שמיעה מה שאומר שהיא לא יכולה להסתדר בלי שני מכשירי שמיעה, היא לא שומעת, ועם כל הצער שכרוך בכך היא לא שומעת ושום דבר חוץ ממכשירי שמיעה לא יעזור לה.
מירי עובדיה: מכשירי השמיעה של נוגה עולים בסביבות 8,500 שקל לכל מכשיר והיא כמובן צריכה שניים, אחד לכל אוזן.
מירי עובדיה: אורך החיים של מכשירי השמיעה הוא לא ארוך.
מירי עובדיה: אם האחריות של מכשירי השמיעה מסתיימת אחרי שנתיים אפשר להניח שאחרי שלוש שנים מכשיר השמיעה לא יהיה תקין.
מירי עובדיה: בנוסף יש צורך לקנות מערכת FM שהעלות שלה היא בין 10,000 ל- 15,000 שקל.
מירי עובדיה: התפקיד של מערכת ה- FM הוא על ידי שני חלקים, החלק האחד מתחבר לאוזניה שנמצאת על האוזן של הילדה והחלק השני – המשדר נמצא על מי שמשוחח באותה עת ואותו רוצים שהיא תשמע.
מירי עובדיה: מי שמדבר מחזיק אותו והמכשיר משדר אות שנשלחת לתוך המקלט ומגיעה לתוך האוזניה, כך היא יכולה לשמוע ולהפריד בין רעשי הרקע לבין מה הדיבור.
מירי עובדיה: כאמור עלות המכשיר הזה היא בין 10,000 – 15,00 שקל, גם למכשיר הזה יש אורך חיים מאוד מוגבל והוא בין שלוש לחמש שנים.
מירי עובדיה: לשני המכשירים האלה ניתן לקבל השתתפות ממשרד הבריאות בשווי של עד 3,500 שקל, אם איני טועה, לכל מכשיר, כשגם את זה לא מקבלים באופן מלא אלא מקבלים 75%, ואם יש צורך ביותר מזה אפשר להגיש ערעור ואז אחרי שמגישים את כל מסמכי האומללות הנחוצים, כמו אמא מסכנה, אבא מובטל, נשואה לפרסי כמו שאמרו הגששים, אז אולי אפשר לקבל את ה- 75% וזה טיפה בים.
דני דנון: כל כמה זמן יש זכאות לקבל מכשיר?
מירי עובדיה: כל שלוש שנים ולמערכת FM כל חמש שנים אם איני טועה.
מירי עובדיה: מעבר לזה יש הוצאות מהוצאות שונות ומשונות שמטבען אף פעם לא נגמרות ותמיד מגיעות בהפתעה.
מירי עובדיה: פעמיים בשבוע יש צורך להגיע לקלינאי תקשורת במיח"א – מרכז רב תחומי לילדים עם לקות שמיעה בגיל הרך, שדרך אגב עושים עבודה מצוינת ותענוג.
מירי עובדיה: העלות לטיפול היא 128 שקלים למפגש, צריכים שניים בשבוע והעלות החודשית מגיעה ל- 1,000 שקלים.
מירי עובדיה: שני ימי עבודה מתבטלים כדי להגיע לשם.
מירי עובדיה: פעם בשלושה חודשים צריכים ללכת לרופא אף אוזן וגרון, פעם בשלושה חודשים צריך לעשות בדיקת שמיעה, בקיצור זה נופל על ההורים ובדרך כלל על אחד כי ברגע שמתמקצעים לא נותנים להורה הפחות מקצועי לטפל בזה.
מירי עובדיה: אחד מההורים הופך לנהגת/סייעת/עובדת סוציאלית.
מירי עובדיה: פחות מתייחסים לילד בתור ילד ויותר בתור אוזן עם בעיה והילד באיזשהו מקום הולך לאיבוד בכל העסק הזה, בנוסף לכך ההורים ממילא צריכים לתגבר את המשרות שלהם ואת מקורות ההכנסה כדי לטפל בכל ההוצאות מסביב ואז בכלל הילד הולך לאיבוד.
מירי עובדיה: הבנתי שמטרת הישיבה הזאת היא לדון אם ניתן לסבסד באופן מלא את מכשירי השמיעה.
מירי עובדיה: אני יכולה לומר לכם כאמא לשני ילדים, וכאדם נורמטיבי מהשורה, אני עובדת, משלמת מיסים, לא עשירה במיוחד, לא ענייה, אשמח מאוד שזה יקרה.
מירי עובדיה: נכון להיום לנוגה שלי אין מערכת FM כי אני לא יכולה להרשות לעצמי את זה, וזה אוכל אותי.
מירי עובדיה: אנחנו ההורים לילדים ליקויי שמיעה לא צריכים רחמים, אנחנו לא אומללים ולא מסכנים.
מירי עובדיה: בעיית השמיעה שלנו זה לא משהו שנגרם מתוך כוונה, זה לא קרדום לחפור בו או שדרכו לקבל הטבות שבהן אנחנו נשתמש להוצאות אחרות.
מירי עובדיה: טובת הילדים עומדת לנגד עיניי ואני מקווה שגם לנגד עיניו של מי שמכריע.
דני דנון: תודה רבה מירי.
דני דנון: אבקש מאתי וייסבלאי לתת לנו סקירה קצרה על הדוח שהכינה לנו, בבקשה תתמקדי יותר בנושא הפרטני, בנושא האישי מבחינת הזכויות, העלויות ומה המדינה נותנת כי הדוח מקיף והוא כולל, אבל הדיון היום ממוקד בנושא הזה, איך מסייעים להורים כמו מירי.
דני דנון: מטרת הדיון לשמוע מה המדינה נותנת ולמה היא נותנת מה שהיא נותנת ולמה לא פחות ולמה לא יותר.
אתי וייסבלאי: חשוב להגיד שהטיפול בילדים ליקויי שמיעה חשוב לא רק לאיכות השמיעה אלא חשוב לא פחות להתפתחות שלהם וסגירת פערים בכל התחומים ולכן לגבי כל הזכויות שעליהם מודבר לא ברמה ההזדקקות שלהם אלא ברמה של דברים חיוניים ביותר.
אתי וייסבלאי: ערכנו בעזרת כל האנשים שנוכחים כאן, עם חלק גדול דיברתי בטלפון ואני רוצה להודות לכולם, ערכנו מיפוי של זכויות ילדים חרשים וכבדי שמיעה.
אתי וייסבלאי: ראשית ראינו שכבדי שמיעה זכאים לגמלת ילד נכה מהמוסד לביטוח לאומי.
אתי וייסבלאי: יש בערך כ- 4,000 ילדים שמקבלים גמלת ילד נכה והמספרים עומדים לעלות בעוד כ- 500 בחודשים הקרובים.
אתי וייסבלאי: הסכום המקסימלי של גמלת ילד נכה עומד על 2,362 שקלים לחודש.
אתי וייסבלאי: בנוסף יש שירותים במשרד החינוך, משרד הבריאות, משרד הרווחה וגם יש את הכתוביות לכבדי שמיעה.
אתי וייסבלאי: אני אתמקד בבעיות העיקריות שעלו במסמך, או בשתיים מרכזיות.
אתי וייסבלאי: הראשונה, כמו שנאמר כאן, זה המימון של מכשירי שמיעה.
אתי וייסבלאי: גובה של ההחזר המרבי הוא 3,500 למכשיר שמיעה אחת לשלוש שנים.
אתי וייסבלאי: משנת 2009 קיבלו החזר עבור 1,700 מכשירים.
אתי וייסבלאי: ההחזר הזה מכסה במקרה הטוב פחות ממחצית מעלות מכשיר שמיעה, וכמו שנאמר יש הרבה הוצאות נוספות שקשורות גם למכשיר וגם לדברים נוספים ואין עליהם החזר לא ממשרד הבריאות ולא מגוף אחר.
אתי וייסבלאי: דיברתי עם משרד הבריאות והוא מודע למצב ואני חושבת שהוא עושה די מעט כדי לשנות אותו.
אתי וייסבלאי: הטענה של משרד הבריאות, והם בוודאי יציגו אותה פה, היא שהבעיה כוללת את כל תחום אביזרי שיקום וניידות ומשרד הבריאות סובל ממחסור מתקציבים.
אתי וייסבלאי: חשוב לי להדגיש שהמשרד פועל כיום, וכנראה זה ייקח עוד כמה שנים, אבל הוא פועל היום כדי להעביר את האחריות של מכשירי השמיעה לילדים עד גיל 18 לקופות החולים כמו שמבוגרים מקבלים, אני חושבת שזה חלק חשוב בעניין הזה.
אתי וייסבלאי: נושא השני שעלה זו ההנגשה האקוסטית של כיתות לימוד שזה קשור לילדים ליקויי שמיעה במערכת החינוך.
אתי וייסבלאי: מצאנו שמערכת הלימוד לומדים 4,229 ילדים כבדי שמיעה, 2,300 מהם בחינוך הרגיל.
אתי וייסבלאי: חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות משנת 1998 מחייב להנגיש מוסדות חינוך אבל תקנות מפורשות ליישום החוק הזה עדיין לא פרסומו.
אתי וייסבלאי: משרד החינוך עושה בשלוש השנים האחרונות והוא מפעיל מנגנון שמאפשר לרשויות המקומיות, שעליהן מוטלת החובה להנגיש, לממן ביצוע הנגשה אקוסטית של כיתות והונגשו באופן הזה כ- 2,000 כיתות.
אתי וייסבלאי: אבל גם משרד החינוך וגם הארגונים אחרים כולל נציבות שוויון לאנשים עם מוגבלות אמרו שיש עיכובים בעניין הזה וחשוב שלא יהיו, כי זה מונע מתלמידים להשתלב במערכת החינוך.
דני דנון: בעצם מה שאת אומרת שחצי מהילדים שזכאים בכלל לא פונים לבקש את הסיוע.
אתי וייסבלאי: בעניין מכשירי השמיעה?
אתי וייסבלאי: אם אנחנו מדברים על 1,700 מכשירי שמיעה שהם בערך כ- 800 ילדים אחת לשלוש שנים, יכול להיות שלא פונים.
דני דנון: בבקשה, דלית רומם מנהלת היחידה הארצית למכשירי שיקום וניידות במשרד הבריאות.
דלית רומם: כמו שאתי הציגה את הדברים, משרד הבריאות מודע היטב לבעיה של מכשירי שמיעה לילדים עד גיל 18, יחד עם זאת כמו שאמרנו הבעיה היא בעיה כללית.
דלית רומם: התוספת השלישית לתקציב היחידה למכשירי שיקום וניידות אין לה שום מנגנון שמאפשר שדרוג, לא בגין עליית מחירים, לא בגין בעלייה במספר הפניות, לא בגין הרחבה של קריטריונים ולא בגין הכנסה של טכנולוגיות חדשות שגם אותן צריך להכניס ולא רק בתחום מכשירי השמיעה.
דלית רומם: לכן אנחנו מאוד מתקשים - - -
דני דנון: איך נקבע הסכום הזה?
דני דנון: למה דווקא 3,500 שקל ולא פחות?
דלית רומם: הסכום הזה נקבע בעבר.
דלית רומם: בשנת 2002 הסכום הזה עודכן, אני רוצה לתת פרופורציות - דברים אחרים לא עודכנו בכלל בהתאם למחירים הממוצעים שהיו באותה תקופה.
דלית רומם: בשנת 2009 אחרי תקופה מאוד ארוכה הצלחנו בכל זאת לקבל סכום מסוים ולא את כל מה שביקשנו והחלטנו להרחיב השתתפויות בצרכים אחרים בהם לא נגענו גם בשנת 2002.
דלית רומם: השנה כן מתכוונים להגיש בקשה להרחבת ההשתתפות בתחום מכשירי השמיעה ומכשירי FM.
דני דנון: לקראת תקציב 2010?
דלית רומם: זה לא שלא ביקשנו קודם, אנחנו גם ביקשנו בשנת 2008 ובשנת 2009, ביקשנו תקציב לצורך הרחבת הטכנולוגיות, קיבלנו חלק מהתקציב.
דלית רומם: ביקשנו 8 מיליון וקיבלנו 4 מיליון, ולכן מבחינת התעדוף ומכיוון שמכשירי שמיעה שודרגו בשנת 2002 ומכשירים אחרים לא, החלטנו הפעם להקצות את הסכומים לדברים אחרים.
דלית רומם: השנה בתעדוף שלנו הנושא של מכשירי שמיעה יהיה במקום גבוה יותר ממה שהיה בעבר.
דני דנון: אני שמח לשמוע את זה, אבל ממה שאני מתרשם אחוז הפונים הוא לא 100% וגם לא 50%.
דני דנון: השאלה אם יש לכם תקציב ספציפי לנושא?
דני דנון: אם על פניו היו פונים כל הילדים במדינת ישראל הזכאים על פי הקריטריונים שקבעתם, אז הייתם צריכים להוציא כפול מהסכום שאתם מוצאים היום.
דלית רומם: אין לנו תקציב ספציפי לנושא הזה.
דלית רומם: הנוהל אומר שאנחנו משתתפים בסכום מקסימלי של 3,500 שקל למכשיר שמיעה ו- 5,000 למכשיר FM, וכל מי שמבקש מקבל.
דלית רומם: אנחנו עורכים מעקב אחרי מצבנו התקציבי במהלך השנה כדי לבחון מה קורה.
דלית רומם: מקבלים 75% מתקרת ההשתתפות, אני חושבת שלפחות 50% מהאנשים מקבלים בהתאם לאישורי ההכנסה את מלוא העלות, אחרים מקבלים 90% מעלות התקרה, וחלק מקבלים 75%.
דני דנון: מה ההערכה שלכם לגבי גובה העדכון, זה הולך לעלות בעשרות אחוזים, בכמה?
דלית רומם: הכוונה שלנו להגדיל את סכום ההשתתפות מ- 3,500 שקל לכ- 6,000 שקל למכשיר.
דלית רומם: אנחנו לא יכולים בשום אופן בלי תקציב ייעודי לנושא הזה להגדיל, אם נקבל בוודאי זה מה שנעשה.
אתי וייסבלאי: ואם לא תקבלו ורק את התוספת התקציבית שביקשת בלי אותו סיוע?
דלית רומם: איזו תוספת תקציבית?
אתי וייסבלאי: אמרת שביקשתם.
דלית רומם: לשדרוג טכנולוגי?
אתי וייסבלאי: כן.
דלית רומם: אני לא יכולה לענות לך ב- 100% אבל סביר להניח שנגדיל את זה לכשירי שמיעה.
דני דנון: למכשירי FM יהיה תוספת?
דלית רומם: כן.
דני דנון: בכמה כסף?
דלית רומם: אין לי כרגע תשובה לתת.
דני דנון: יש גופים נוספים שעוזרים בסבסוד להורים, או שרק משרד הבריאות הוא הכתובת היחידה?
דלית רומם: בעבר היו עמותות שכן עזרו, אנחנו בקשר איתם בנוגע להרחבת ההשתתפות, אני יודעת מפגישות עם עמותות שונות שבגלל המצב הכללי קשה להן היום לסייע בהשלמת עלות המכשיר.
דלית רומם: אני רוצה שתלמה תתייחס לשאלה האם יש ילדים שאינם פונים בנוגע למכשיר שמיעה, לעניות דעתי זה לא נכון ולפחות מהקשר עם עמותות רציניות, זה נשמע לי לא סביר שאנשים לא פונים בבקשה לסיוע.
דני דנון: מהמספרים שהצגת, כמה ילדים פונים?
תלמה הרצנו: קלינאית תקשורת ארצית של המשרד.
תלמה הרצנו: מאחר וההשתתפות היא אחת לשלוש שנים ייתכן שמספר הפונים בכל שנה הוא שליש ממספר האנשים שבפועל פונים.
תלמה הרצנו: ילד בעל לקות שמיעה שזקוק לחינוך ושיקום מיוחדים, מגיעה לאחד מהמקומות שבהם עובדים עם ילדים כאלה, הארגון הגדול מבינהם הוא מחי"א – מרכז רב תחומי לילדים עם לקות שמיעה בגיל הרך, שנמצא במספר אזורים בארץ, "שמעיה", ו"שמע" קולנו במגזר בחרדי ויש מי שעובד בשיטה קצת שונה, אלו הארגונים שבהם גם מתאימים את מכשירי השמיעה לילדים.
תלמה הרצנו: יש שם עובדות סוציאליות שיודעות בהחלט להפנות את המשפחות למקומות המתאימים כדי לקבל את ההחזר עבור מכשירי השמיעה.
תלמה הרצנו: ישנם מקומות נוספים לקבל סיוע, פונים לבית הנשיא, פונים לכל מיני מקורות אחרים, יד שרה ועוד.
תלמה הרצנו: כ- 50% מהילדים במדינת ישראל שנולדים בלקות שמיעה עמוקה זוכים לקבל שתל.
תלמה הרצנו: שתל - ניתוח שאני מתארת אותו כפלא השמיני, הוא מדהים, העלות למעלה מ- 20,000 דולר, כולו בסל כולל החלקים הנלווים, כולל הכל.
תלמה הרצנו: העלות להורה באמת מסתכמת בסכום מאוד פעוט.
תלמה הרצנו: אותו ילד שיש לו ליקוי בשמיעה טיפה פחות שלא צריך לעבור ניתוח ראש להשתלת השתל, כולנו כאן נדבר עבורו כי הוא זקוק למכשירי שמיעה.
תלמה הרצנו: כל הזמן מכשירי השמיעה יהיו בתוספת השלישית ואולי בזכותי, כי בתוספת השלישית יש אפשרות לבחור את המכשיר שהכי מתאים לילד, ללא הגבלה של אף קופת חולים שתאמר לא לקחת את המכשירים האלה והאלה.
תלמה הרצנו: כי ילד שזקוק לשמיעה מקסימלית כדי לפתח דיבור ושפה, אני רוצה שתהייה לו את האפשרות האודיולוגית המקסימילית ושזה לא יתבטא בכך שהגבילו אותו במכשירים.
תלמה הרצנו: לכן אני התנגדתי עד היום שזה יועבר לסל כי שם הקופות תאמרנה שהן תערוכנה מכרזים עם זה ועם זה והם יגדירו את המכשיר.
תלמה הרצנו: אמרתי לא וקודם נמצא.
תלמה הרצנו: אני מתפלאת שלבת שלך אין מכשיר EM, זאת אומרת - - -
מירי עובדיה: יהיה לה.
תלמה הרצנו: לא יכול להיות שמחי"א ירושלים לא דואג שיהיה?
תלמה הרצנו: אין כזה דבר ואין מקום יותר טוב ממיח"א.
תלמה הרצנו: נכון שאני בעד מיח"א וזה מקום שמחנכים ילדים חרשים והם דואגים להם.
מירי עובדיה: זה כמו "שמע"?
תלמה הרצנו: "שמע" זה לגדולים יותר, הם ההמשך והם מיח"א לגדולים וגם עם לקויות יותר קלות, אבל הם לילדים עם לקויות עמוקות.
תלמה הרצנו: אנחנו היום מאתרים את הילדים ובודקים אותם כבר למחרת הלידה, גם בדיקת סינון שאני הכנסתי אותה לכל בתי החולים בארץ, אנחנו עושים בדיקת שמיעה למחרת הלידה ואנחנו מאתרים את הילדים והמטרה היא שעד גיל שלושה חודשים הילדים האלה יאובחנו ועד גיל שישה חודשים יהיו בתכנית שיקומית, אז אנחנו לא צריכים את הכיתות המיוחדות וההתפתחות השפתית שלהם בהתאם להתפתחות הקוגניטיבית שלהם.
תלמה הרצנו: יש הרבה מאוד מהילדים, ואנחנו מגלים היום ילדים עם לקויות שזקוקים למכשירי שמיעה.
תלמה הרצנו: זו מעמסה אדירה על ההורים והויכוח שלי עם המשרד ואני אומרת שאם מעבירים את זה לסל לקופות החולים אני מבקשת שלא יגבילו אותי במכשירי השמיעה.
תלמה הרצנו: זה העניין שממנו אני פוחדת.
תלמה הרצנו: ילד חרש לא מוגדר בתוך סומאטי.
תלמה הרצנו: אצל ילד סומאטי-ההתפתחות, לפי ההגדרה הוא ילד שיש לו פגיעה במערכת העצבים המרכזית או במערכת ההיקפית, אפשר לחשוב שאוזן הגדילה איפה היא ושהיא לא שייכת למערכת המרכזית.
תלמה הרצנו: ילד שהוא ילד סומאטי-התפתחותי זוכה למספר טיפולים לפי הצורך ללא השתתפות עצמית ולכל הטיפולים הנלווים ללא השתתפות עצמית, אבל קופות חולים החליטו שילד, גם עיוור וגם ילד חרש הוא לא ילד סומאטי.
אורלי לוי אבקסיס: מי מחליט, קופות החולים?
תלמה הרצנו: כן.
אורלי לוי אבקסיס: למה לא משרד הבריאות?
תלמה הרצנו: זה בשיתוף אבל את יודעת איך זה עובד.
תלמה הרצנו: לכן כשאני דיברתי עם אתי וייסבלאי, ואני מתפלאת שהיא לא הכניסה את זה, אמרתי שזה מתחיל שם כשהילד לא מוגדר כילד סומאטי.
אורלי לוי אבקסיס: ואז הוא לא מקבל את כל העזרה מסביב.
תלמה הרצנו: נכון.
דני דנון: יש כאן שאלה של דוקטור רוז לרר כהן, מהאגודה למען הילד בגיל הרך.
רוז לרר כהן: השאלה שלי היא בעצם לאתי מחברת הדוח, אני לא רואה פה התייחסות למעונות יום ולילדים בגיל הרך.
רוז לרר כהן: הכל מתחיל מגן הילדים.
רוז לרר כהן: את יכולה להסביר למה החוסר הזה?
אתי וייסבלאי: לא התייחסתי לזה בדברי הפתיחה כי לא עלו בעיות חמורות בהקשר הזה, אבל זה מופיע במסמך, מעונות שיקומיים לגילאי עד שלוש שמופעלים על ידי משרד הרווחה, זה נמצא בעמוד 10.
תלמה הרצנו: אנחנו שומעים היום בהרבה מאוד מסדרונות את הבקשה של רופאי אף אוזן גרון ושל משפחות ושל איגודים להוסיף שתל שני בתוך סל הבריאות.
תלמה הרצנו: כלומר שהילד לא ילך רק עם שתל אחד אלא שיהיה עם שני שתלים, וזה באמת נהדר, ואני מסכימה עם זה.
תלמה הרצנו: לא יתכן שזה יכנס לפני שהם יכניסו את הנושא של מכשירי שמיעה.
תלמה הרצנו: כלומר שלילד עם טיפת ליקוי קטנה יותר.
תלמה הרצנו: אז אולי יעזרו לנו במאבק כל החברות שדוחפות את השתל השני למכשירי שמיעה.
דני דנון: לא בטוח שאלו אותן חברות ואותם אינטרסים.
תלמה הרצנו: אלו אותן חברות.
דני דנון: אני אבקש מהמנהלת הכללית של מיח"א גלית כספי כהן להתייחס לנושא.
גלית כספי כהן: ראשית אני רוצה להגיד שאנחנו רוצים שהילד ישמע, זה מה שמעניין אותנו.
גלית כספי כהן: אנחנו מדברים בשם הילדים ואותנו לא מעניין מאיפה יגיע הכסף.
גלית כספי כהן: אנחנו רוצים שיהיה להם מימון.
גלית כספי כהן: הנכות של הלקות בשמיעה היא לקות מאוד קשה, מאוד קשה.
גלית כספי כהן: הילד מאבד את היכולת שלו במגע עם העולם, את הקשר שלו עם האמא, עם הידע והוא ילד עם אינטליגנציה רגילה והוא מאבד הרבה מאוד מהידע ונשאר מאחור.
גלית כספי כהן: זו לא איזו הטבה שאנחנו נותנים, זה בסיסי.
גלית כספי כהן: מצד השני הנכות הזאת היא עם יכולת שיקום הכי גבוהה.
גלית כספי כהן: זאת אומרת שאם הילד קיבל את השירות בזמן הנכון, ועכשיו כשבדיקות הסינון נכנסו על ידי משרד הבריאות בזכות תלמה, סגן השר ואחרים, לבתי החולים יש לנו את האפשרות לאתר את הילד בזמן, ויש את היכולת לשקם אותו ואנחנו גם יודעים לעשות את זה.
גלית כספי כהן: השאלה המרכזית היא אם אנחנו נוכל לתת לו את הכלים שקיימים בשוק.
גלית כספי כהן: כשילד צריך אנטיביוטיקה הוא ניגש לרופא והרופא לא בודק מה מחיר האנטיביוטיקה והוא רושם לו אנטיביוטיקה.
אורלי לוי אבקסיס: כמה עולה מכשיר שמיעה?
גלית כספי כהן: מכשיר שמיעה ממוצע, לא רול רויס, מכשיר ממוצע עולה בין 8,000 ל- 10,000 שקל.
אורלי לוי אבקסיס: כמה בעצם ממומן על ידי המדינה?
גלית כספי כהן: 2,700 שקל לרוב האוכלוסייה, דרך משרד הבריאות.
גלית כספי כהן: הייתה צריכה להגיע עוד אמא שיש לה ארבע ילדים עם לקות בשמיעה.
גלית כספי כהן: זה לא חריג ויש הרבה פעמים הורים לשנים או שלושה ילדים עם לקות בשמיעה.
גלית כספי כהן: בשבילה, והיא בעצמה חרשת, זה 100,000 שקל ואני לא מדברת על מכשירי FM, סוללות, אוזניות זה בלתי נגמר, ויש את התיקונים.
גלית כספי כהן: חשוב לזכור שאם אנחנו מצליחים לשקם בגיל הצעיר הילד שומע.
גלית כספי כהן: לא מזמן היה לנו כנס בחיפה שבו היו בוגרים שלנו שהם סטודנטים לרפואה, להנדסה ומכל התחומים שיכולים לתרום ולממן את המיסים האלה, אבל אם אנחנו לא נטפל בהם זה לא יקרה.
דני דנון: מה קורה במגזר החרדי והערבי?
גלית כספי כהן: אנחנו נותנים שירותים למגזר הערבי, בכל הארץ יש לנו אוכלוסייה ערבית.
גלית כספי כהן: לגבי המגזר החרדי יש את "שמעיה" ואת "שמע קולנו" שנותנים שירותים.
דני דנון: יש היום ילדים במדינת ישראל שאין להם מכשירים בגלל הנושא התקציבי?
גלית כספי כהן: כן.
דני דנון: את יכולה לתת לנו הערכות בכמה ילדים מדובר?
דני דנון: שמענו שיש כ- 4,000 ילדים, אתי זה נכון?