GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יחיאל מחדון: ברמת העיקרון יש בעיה עם זה.
מרים שלר: יש לי שאלה, ניסית פעם להפנות נערה לבית לחסרי קורת גג והיא לא נכנסה אליו.
מרים רוזין: קודם כל, כן.
מרים שלר: אני מבקשת שתפני אלי כשקורה מקרה כזה.
מרים רוזין: מה אני עושה עם בחורה בת 20?
טלי יוגב: גם בחורה בת 20 נקלטת בבתים לחסרי קורת גג.
יחיאל מחדון: מתשע הנערות, שתיים מטופלות במוסדות של חסות הנוער, והן גם בקשר עם שירותי הרווחה האזוריים.
יחיאל מחדון: העובדת הסוציאלית חייבת להיות מדווחת ולשתף פעולה, האחרות נמצאות בתוך הקהילה.
יחיאל מחדון: אני מזכיר שכולן עד גיל 17.5, הן מטופלות יחד עם המערכת החינוכית.
דני דנון: הן רואות יועצת פעם בשבוע, פעם ביום, פעם בחודש?
יחיאל מחדון: עכשיו הן רואות עובדת סוציאלית לפחות אחת לשבוע, כי בתקופה הזאת צריך לעבד איתן את מה שקרה, לא רק לנסות לשלוט על אורח חיים ולהחזיר אותן לפסים.
מרים רוזין: יש לה הכשרה לטיפול בנפגעי תקיפה מינית?
יחיאל מחדון: עובדת נערות במצוקה.
מרים רוזין: את זה אנחנו יודעות גם.
דני דנון: איפה זה מתבצע פיזית?
יחיאל מחדון: או במחלקות הרווחה, או בבית שלהן.
יחיאל מחדון: מנסים לשתף את ההורים עד כמה שאפשר כדי להפוך אותם כחלק מסוכני השינוי למרות שחלק מההורים הם אלה שיצרו תשתית שאפשרה את הבעיה כפי שנמצאה, גם בקשר עם המערכות החינוכיות.
יחיאל מחדון: יש מסגרות בתל אביב, וריאנטים שונים לאוכלוסיות שונות כדי ליצור את ההתאמה.
יחיאל מחדון: נכון להיום אנחנו מקבלים מהם שיתוף פעולה, אני אומר שהן נמצאות במצב של הלם, זה כתף שניתן להישען עליה, כתף שמכילה ומקשיבה.
יחיאל מחדון: לחלק יש טיפול פסיכולוגי ולחלקן גם טיפול פסיכיאטרי - היו מטופלות בשירות פסיכיאטרי.
יחיאל מחדון: אני מקווה שלאורך זמן התהליך יניב את התוצאות.
דני דנון: חבר הכנסת דב חנין בבקשה.
דב חנין: הסיבה העיקרית שאני הגעתי לדיון הזה כדי שאדגיש נקודה שנראית לי קריטית.
דב חנין: אני קודם כל מעריך את העבודה שנעשית על ידי כל אחד מהגורמים, אני ער לכך שזו עבודה קשה ומורכבת ולעיתים אף קורעת לב].
דב חנין: כאשר אנחנו מדברים על נערות או נערים הבעיה הגדולה היא שכל העבודה הזאת, היא שבדרך כלל נערות שהן קורבנות לפגיעה מינית, אנחנו נמצאים איתן כבר בתחנה האחרונה.
דב חנין: אני לא מזלזל בצורך לעזור להן, אני בעד הצורך לעזור להן, אני בעד ללוות אותן, אבל השאלה הגדולה, וכמו במפגעים חברתיים מהסוג הזה, היא תמיד שאלת המניעה.
דב חנין: כשאנחנו מדברים על מניעה, ואני לא מסתכל דווקא על המשטרה בהקשר הזה, אני מסתכל על מערכת החינוך.
דב חנין: הרי ברמה העקרונית זה לא נושא כל כך מסובך.
דב חנין: את קבוצת האוכלוסייה הזאת יש לנו כחברה ביד.
דב חנין: אלו לא אנשים שלא נמצאים ואין לנו שליטה.
דב חנין: אנחנו כחברה, , מקבלים את כל הילדים במדינת ישראל אל תוך המערכת שבאחריותנו, בטיפולנו, בניהולינו, ולכאורה כולם נמצאים בתוך מערכת שמאפשרת לנו להתמודד.
דב חנין: כאן אני מגיע לתהליכים מאוד מאוד מדאיגים שקורים בתוך מערכת החינוך.
דב חנין: התהליכים האלה אינם תהליכים של שנה שנתיים, אלא תהליכים ארוכי טווח של מעבר למדדים כמותיים הישגיים, והמורים היום נמדדים לפי התוצאות בבחינות, אני לא מזלזל בזה ואני בעד שהתלמידים ישיגו הישגים לימודיים בבית הספר, אבל כל המימד של בית הספר כמערכת מחנכת, מערכת עוטפת, מערכת מגינה לחלוטין נעלם.
דב חנין: העירה כאן חברת הכנסת אורלי לוי-אבקסיס, הערה שהיא קריטית בכל הסיפור הזה, והיא היותן של אחיות בבתי הספר.
דב חנין: אני חושב שאם אנחנו ננסה במבט לאחור לראות איפה יש ממש טרגדיה חברתית במדינת ישראל, זה במה שעשינו למוסד הזה שנקרא אחות בית הספר.
דב חנין: כשאני הייתי בבית הספר הייתה אחות בית הספר שלא טיפלה בי כשהייתה לי שריטה, היא הייתה כתובת ששומעת, המורה מלמד והאחות הייתה אם בית הספר שבאים אליה ובוכים לה, וכל מיני עיניים חברתיים מתגלגלים אליה.
דב חנין: אני אומר פה בכאב, שר החינוך, שרי החינוך לדורתיהם, תופסים עמדה ניטראלית שהיא בלתי אפשרית בסוגיה של החזרת המערכת הזאת לאחריות לבתי הספר.
דב חנין: זו לא שאלה של משרד הבריאות, זו גם שאלה למשרד הבריאות אבל קודם כל שאלה של שר החינוך.
דב חנין: אם מדברים על רמה ערכית של שר החינוך זה המעשה שהוא צריך לעשות.
דב חנין: אני פונה אליכן נשות משרד החינוך שמייצגות כאן את המערכת, אני יודע שאתן לא יכולות לקבל את ההחלטות, הפניה שלנו שלפחות ברמה המקצועית תציפו את הצורך הזה, את החיוניות של החזרת האחיות לבתי הספר.
דב חנין: אם תהינה לנו אחיות בבתי הספר המערכת הזאת תתנהל אחרת.
דב חנין: אותה ילדה בגיל 13 או בגיל 10 כשהיא נתקלת בבעיות שאחר כך עלולות להסתבך ולהתדרדר, ושאחר כך נצטרך להשקיע הרבה מאוד כסף, ננסה לעזור ולא נצליח וכולם יהיו מתוסכלים, והמשטרה תהייה מעורבת וקטסטרופה שלמה ואין פתרון.
דב חנין: אותה בעיה יכולה בשלבים מוקדמים להיות מטופלת אחרת והמון המון צרות יכולות להימנע.
דב חנין: הדרג המקצועי גם במשרד הרווחה, גם במשרד החינוך צריך להציף למעלה את הצורך הזה.
דב חנין: אם יש בכל הסיפור הזה חוליה, נקודת ארכימדס שדרכה אנחנו יכולים לעשות שינוי במערכת גם בשאלות האלה וגם בנושאים אחרים זה להחזיר את האחיות לבתי הספר.
דני דנון: חברת הכנסת אורלי לוי-אבקסיס, הערה קצרה ואחר כך משרד החינוך ישיב.
אורלי לוי אבקסיס: אני מאוד אהבתי את מה שאמרת לגבי אחיות בתי הספר, אבל בוא נתחיל עם משהו שהוא מאוד מאפיין את משרד החינוך ואני אדבר על יועצות בתי הספר.
אורלי לוי אבקסיס: בחצי מבתי הספר היסודיים בכלל אין יועצות חינוכיות.
אורלי לוי אבקסיס: בכלל חושבת אני שאסור לפתוח שנת לימודים ללא יועצת חינוכית בסגל.
הילה סגל: אני מנהלת את היחידה למניעת התעללות בשירות הפסיכולוגי ייעוצי של משרד החינוך, ואז אירית שהגיעה מתל אביב תרצה להתייחס.
הילה סגל: נכון יש את תהליך תקינה עם היועצות ואכן אין בכל בתי הספר היסודיים יועצת וזו בעיה.
הילה סגל: חברת הכנסת אורלי לוי-אבקסיס יודעת ומסייעת לנו בעניין.
הילה סגל: היום חלק מהכשרת החובה של יועצת חינוכית לקבלת רישיון ייעוץ צריכה לעבור הכשרה בנושא.
הילה סגל: זה חלק חיוני וקריטי וזו לא הכשרה של יום עיון אחד כזה או אחר אלא הכשרה מתמשכת של שנתיים על ידי אנשי מקצוע.
הילה סגל: צריך להגיד שלמערכת החינוכית יש עבודה, וכל עוד ילדים נפגעים אין מה לדבר, יש לנו עבודה ודרך לעשות.
הילה סגל: להגיד בצד שהמערכת החינוכית היא לא בואקום והיא נמצאת בתוך מציאות שבה המסרים שמתקבלים מעוד הרבה מאוד גורמים, סותרים הרבה פעמים למסרים החינוכיים שאנחנו רוצים לתת, וגם את זה צריך לקחת בחשבון.
אירית בר סלע: אני מפקחת על הייעוץ החינוכי בתל אביב-יפו, ואני מדגישה תל אביב יפו, על כל המורכבות של העיר הגדולה הזאת.
אירית בר סלע: קודם כל אני רוצה לברך על מפגש הזה שהוא לגמרי רה-אקטיבי לאירוע חמור שהיה, אבל יש בו מגמה להפוך אותו לפרו-אקטיבי ולראות איך אנחנו הולכים מפה הלאה, מבחינתי זו נקודת ארכימדס.
אירית בר סלע: לקחת את האירועים הספציפיים והקשים ככל שיהיו ולא רק לאסוף את המידע אודותם אלא ללמוד מהם וללכת הלאה.
אירית בר סלע: אני חושבת שאם נשכיל לעשות את זה בפורום הכל כך מכובד שיושב כאן מסביב לשולחן, נעשה משהו שלוקח אותנו קדימה.
אירית בר סלע: אני מבקשת לומר שמערכות החינוך, החוק, הרווחה, העמותות למינהן, הרשויות המקומיות, עבודות עבודה מאומצת מאוד שכנגד עייני כולם משימה אחת והיא לשמור קודם כל על ילדים ובני נוער ולקדם אותם.
אירית בר סלע: אבל קודם לשמור כי בלי לשמור אנחנו לא יכולים לקדם אותם.
אירית בר סלע: אמרת חברת הכנסת נכון שלא רק שאין תקינה, גם כשיש תקינה היא סוג של מגוחכת, כי אם התקינה קיימת רק בחטיבות העליונות והתקינה אומרת 1.7 שעה שבועית ל- 40 תלמידים בכיתה, אז צא וחשב מה המשמעות של זה, ומה בכל אופן למרות התקינה המגוחכת הזאת נעשה במערכת החינוך בצורה מאומצת ומקצועית וברמה מאוד גובהה.
אירית בר סלע: אני רוצה להזכיר לכולנו, והיו מפגשים מן הסוג הזה קודם כי היו אירועים קודמים, ולאחרונה גדשנו את הסאה באירועים מהסוג הזה, מי שחשף את הדברים אלו הן היועצות החינוכיות ואנשי חינוך מתוך בתי הספר שלא תמיד נמצאים בקדמת הבמה, או נכון לומר שפעמים רבות נמצאים מאחורי הקלעים.
אירית בר סלע: היועצות לא מביאות לא את עצמן ואת המקום שלהן בתהליך הזה אל העיתונות.
אירית בר סלע: מערכת החינוך היא אובייקט קל לניגוח ופעמים רבות שלא בצדק.
אירית בר סלע: יש עוד מה לעשות ובהרבה עוד להתקדם.
אירית בר סלע: אני מבקשת לחזור על הדברים שהילה אמרה, אנחנו לא עובדים בואקום ואנחנו כחברה מעבירים לילדים ונוער מסרים הפוכים, מנוגדים, אנחנו מבלבלים אותם.
אירית בר סלע: אם אנחנו מדברים על מקום של השפעה אני רוצה לשאול את עצמנו מה ילדים רואים בצורה לגיטימית, מה הם קוראים בצורה לגיטימית, איך בעיתונות אנחנו מרשים לפרסם פונוגרפיה של האירועים האלה.
אירית בר סלע: אנחנו באים אחר כך אל הילדים ומנסים להחזיק את התופעות האלה, ללמד, לכוון, להכשיר, להדריך, לצלצל בפעמונים, אנחנו עושים את זה בהרבה פעמים בניגוד לסיכויים, כי המציאות שהילדים חשופים אליה היא מציאות קשה, היא מציאות מכאיבה ואי אפשר לבקש מאף מערכת לחוד.
אירית בר סלע: אני חושבת שאם אנחנו נשלב ידיים ונחשוב על איך אנחנו מהדקים את החיבורים ואיך אנחנו גורמים לכך שאנחנו לא מגלגלים את האחריות משולחן לשולחן אלא שומרים את המחויבות הכוללת-ההדדית שלנו בטיפול בילדים האלה.
אירית בר סלע: אני אומרת לכם, וסיפרתי להילה בדרכנו לכאן, על שולחננו נערות בטרם היותן בנות 18 שמסתובבות ברחוב וכל האנשים מסביב יודעים ואין מענה.
אירית בר סלע: אין מענה לא בגלל שאנשים רעים, אין מענה כי יש פער עצום בין המשאבים לבין הציפיות והמטלות שמטילים על המערכות השונות.
אירית בר סלע: שיתוף הפעולה הוא קריטי.
אירית בר סלע: לא מהמקום של ניגוח והזזת הגבינה משולחן לשולחן, אלא ממקום של שיתוף פעולה ואחריות ומחויבות משותפת.
אירית בר סלע: החברה הזאת היא של כולנו.
דני דנון: תודה רבה, אני מסכם.
דני דנון: אני מבקש לומר למשרד החינוך שהתחושה שלי מכל הישיבות שאנחנו מנהלים כאן, אנחנו בתור ילדים היינו מקבלים יותר מבחינת קשב של מורים, קשב של יועצים, קשב של אחות בית הספר, והיום הילדים והנכדים שלנו מקבלים פחות מהמערכת.
דני דנון: ברשותכם אני אקריא את החלטת הוועדה.
דני דנון: הוועדה לזכויות הילד קוראת לרשויות החוק לפעול בנחישות מול אותן חיות אדם המנצלות ילדות במצוקה ואורבות להם כחיות טרף.
דני דנון: הוועדה קוראת לרשות השופטת להחמיר את הדין עם אותם עבריינים שפלים, ולא לחוס עליהם ביום גזרת הדין.
דני דנון: הוועדה קוראת למשטרת ישראל לפעול בנחישות ובמהירות בכל מקרה של דיווח על בריחה של קטינה חוסה גם במחיר של אובדן ראיות.
דני דנון: הוועדה קוראת למשרד הרווחה והשירותים החברתיים להעמיק את הטיפול בנערות מעל גיל 18.
דני דנון: הוועדה חוזרת וקוראת למשרד החינוך להעמיק את נושא חינוך המיני ולהבין את החיוניות של החזרת האחיות והיועצות לבתי ספר.
דני דנון: אני מודה לכולם על הדיון החשוב הזה.
דני דנון: על סדר היום, מניעת ניצול והגנה על זכויות בני נוער בהעסקתם בחודשי הקיץ.
דני דנון: מטרת הדיון היא לעודד בני נוער לצאת לעבוד ולא להשאיר אותם בבית.
דני דנון: אנחנו בעד יציאתם של בני נוער לעבודה ואנחנו רוצים שיותר בני נוער יצאו לעבוד גם מבחינה חינוכית, אני מאמין שזה אקט חינוכי חשוב וכדי שיעריכו את הכסף שהוריהם מוצאים וגם מבחינת התעסוקה.
דני דנון: אבל אנחנו לא רוצים ניצול, מדי שנה אנחנו שומעים ויודעים על ניצול חוזר של בני נוער על ידי מעסיקים שונים שמנצלים את העובדה שמדובר בעבודה זמנית, מנצלים את חוסר הידע של הילדים ובני הנוער ואומרים "לא נורא, שיתבעו".
דני דנון: בשנה שעברה הייתה כתבה בנושא, ואני לא פוגע באף מגזר, כתבה על בעלי אולמות שבאופן מודע העסיקו ילדים בעבודה במלצרות ולא שילמו להם.
דני דנון: נמצא כאן נציג של התאחדות בעלי בתי המלון.
דני דנון: התאחדות בתי המלון הגישה לנו מכתב בו היא מבקשת מאיתנו לבדוק תיקוני חקיקה כי הם כן מעוניינים להעסיק בני נוער אבל בחוק יש איסור עבודה אחרי השעה 22:00 ואיסור ל עבודה בסופי שבוע, וזה מקשה על העסקת בני נוער.
דני דנון: להערכתי כולנו בעד יציאתם של בני הנוער לעבודה, ועלינו לבדוק איך לא ינצלו את בני הנוער.
דני דנון: יש כאן נציגי תנועות נוער שלפי ידיעתי עוסקים בזה, הנוער העובד, הנוער הלאומי ותנועות נוער אחרות שעוסקות בזה באופן שיטתי.
דני דנון: נמצא כאן נציג משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה -לכם יש תפקיד נכבד היום בדיון.
דני דנון: עבודתן של תנועות הנוער היא מצוינת אבל אני מבקש לשמוע יותר את משרד התעשייה, מסחר ותעסוקה וקו המידע.
חזי אופיר: אני מנהל אגף אכיפה על חוקי העבודה במשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה.
חזי אופיר: במסגרת חוקי העבודה קיימים גם חוקי העסקת הנוער.
חזי אופיר: אני אפתח ואומר שהחוק הזה מקבל יחס מאוד מעודף במשרד.
חזי אופיר: אני אסביר למה אנחנו מחשיבים את העניין הזה כי בסופו של דבר מחובתנו לאכוף את כל החוקים.
חזי אופיר: במשרד רואים את החוק הזה כמועדף ראשית כי בני הנוער לא מודעים לפרטיו וכל המקרים.
חזי אופיר: השנה חל שינוי בעניין ודווקא ממקום טוב שרצינו שיהיה, והוא משרד החינוך, שנושא של זכויות של בני נוער ותלמידים נכנס למסגרת לימודי האזרחות, מגבירים את הידע לחוקי העבודה וזכויות נערים.
חזי אופיר: בחוק עבודת נוער קיימות זכויות רבות שאינן מתממשות בפועל על ידי הרבה מעסיקים.
חזי אופיר: אני אפרט את הנתונים שמצוינים בנייר העבודה של מרכז מידע ומחקר של הכנסת שחולק לכם על ידי הכנסת, זה מידע שהעברתי אליהם מראש.
חזי אופיר: בנושא המידע משרד החינוך שותף מלא בעניין ואני מברך אותם.
חזי אופיר: אנחנו במקביל עוסקים רבות בתחום ההסברה למרות שעיקר עבודתנו היא אכיפה.
חזי אופיר: לקראת הקיץ אנחנו משנסים מותניים למרות שנוער עובד כל השנה, אבל עיקר הבעיה מתמקדת בחודשי חופשת הקיץ.
חזי אופיר: אנחנו מגבירים את ההסברה באמצעות כל הכלים שעומדים לרשותנו.
חזי אופיר: אפרט את חלקם, אנחנו מחלקים חוברת בכמה מקומות, חולקו כ- 40,000 עותקים בכל סניפי שירות התעסוקה.
דני דנון: זה מגיע לכל נער ונער?
חזי אופיר: על פי חוק, על הנער לפנות לשרות התעסוקה לקבל את פנקס העבודה.
חזי אופיר: כלומר העדר פנקס עבודה של נער במקום העבודה זו עבירה הפלילית של המעסיק.
דני דנון: מהי ההגדרה של נער?
חזי אופיר: מגיל 15 ועד גיל 18, בקיץ זה מגיל 14.
חזי אופיר: מצאנו שהמקום שאליו מתנקזים רוב הנערים בקיץ הן לשכות שירות התעסוקה בכל הארץ, ולכן בכל סניף כשיגיע הנער לקבל את פנקס העבודה הוא יקבל את חומר ההסברה הזה.
חזי אופיר: במקביל חילקנו גם למשרד החינוך, נמצאת כאן הדרה רוזנבלום שמייצגת את המשרד, כדי שיחלקו לנערים.
דני דנון: באילו כמויות מדובר?
חזי אופיר: משרד החינוך מקבל היום כ- 10,000 עותקים, הוא יוכל לקבל עוד.
הדרה רוזנבלום: הוא אמר לי שנקבל 13,000.
חזי אופיר: נכון, 13,000.
דני דנון: זה מעט מאוד.
חזי אופיר: לא.
חזי אופיר: מהמספרים שאני מקבל משירות התעסוקה מספר הפונים אליהם בחודשי הקיץ עומד על 50,000.
חזי אופיר: הרבה לא פונים וכנראה מוצאים עבודה שלא דרך שירות התעסוקה, מבחינת המעסיק זו עבירה כי אסור להעסיק נער באופן ישיר אלא רק ורק בהפניה של שירות התעסוקה.
חזי אופיר: מותר לו לסכם על מקום העבודה וכדומה.
דני דנון: מה גובה הקנס למעסיק שמעסיק נער שלא דרך שירות התעסוקה?
חזי אופיר: אלפי שקלים.
דני דנון: מה החוק אומר?
חזי אופיר: החוק אומר שזו עבירה פלילית.
חזי אופיר: העסקת נער ללא פנקס זו עבירה פלילית.
חזי אופיר: אני אמסור את המספרים לגבי האכיפה, הם מופיעים גם בנייר שנמצא אצלכם.
חזי אופיר: כאמור זו עבירה, ולכן אני קורא למעסיקים.
חזי אופיר: הפנקס הזה הוא לא דבר טכני, יש בו גם את האישור הרפואי.
חזי אופיר: מאחר שמדובר בנערים ולמרות שהם נראים בריאים, גדולים וחסונים עדיין הם בגדר החוק נערים, ולכן בשירות התעסוקה בודקים שיש אישור רפואי מהרופא המטפל שמאשר שהילד בריא ומסוגל לעבוד.
חזי אופיר: רק על פי זה שירות התעסוקה מנפיק לו את אישור ההעסקה.
חזי אופיר: אנחנו גם מודעים לכך שהנוער היום, עובד פחות בניירות ויותר במחשב ובאינטרנט, ובאמצעים אחרים.
דני דנון: כמה אישורים הונפקו בקיץ שעבר?
חזי אופיר: אני לא עובד שירות התעסוקה אבל נמסר לי שמדובר בין ל- 40,000 לבין 45,000 אישורים.
דני דנון: יש הערכה כמה נערים עבדו ללא אישורים?
חזי אופיר: זה ניחוש, כל אחד יכול לזרוק נתון אבל אין לי מידע מדויק על כך.
חזי אופיר: מסתובבים הרבה מאוד מספרים ואני לא אוכל לומר כאן בכנסת נתון שאני לא יודע אותו בוודאות.
חזי אופיר: העלנו זאת גם באתרי משרד משרד החינוך, גם באתרי שירות התעסוקה ובבתי הספר ובאתר מיוחד שפתחו באתר משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה באגף האכיפה שמסביר את זכויות הנער, עונה על השאלות ומסביר.
חזי אופיר: זאת כדי להגביר את המודעות של הנערים לזכויותהם.
חזי אופיר: אני אומר כאן
חזי אופיר: בפתיח שאחת הבעיות שיש לנו בתחום הנוער היא שהנוער כמעט ואינו מתלונן במשרד התעשייה, מסחר ותעסוקה.
חזי אופיר: כלומר אם אנחנו לא ניזום את האכיפה ביוזמתנו הנוער לא יתלונן.
חזי אופיר: ראשית אין מודעות, ושנית קיים פחד.
חזי אופיר: אם אנחנו הטלנו בשנת 2009 על מעסיקים קנסות סכום של כ- 25 מיליון שקל על אי החלת חוקי העבודה, רק בחוק עבודת הנוער הטלנו קנסות על מעסיקים יותר מ- 10 מיליון שקל בגין הפרת חוק עבודת הנוער.
דני דנון: כמה זה עלה למעסיק בממוצע?
חזי אופיר: היו גם מעסיקים שקיבלו מעל ל- 300,000 שקל קנס בגין הפרת חוק עבודת נוער, ודווקא בתחום שידידי מייצג, לא הוא אישית אבל בתחום שלו והוא בתי המלון.
חזי אופיר: הוא גם יגיב.
חזי אופיר: אני אומר שוב, חוק עבודת נוער הוא חוק מאוד קפדני, אני יודע שיש לא מעט אנשים וגורמים שמרימים גבה בקשר לחוק.
חזי אופיר: אני מסביר תמיד שמשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה אכוף את החוק וגם לנו יש דעה והצעות לשינויים.
דני דנון: הייתי רוצה שנתייחס להעסקה של בני נוער בבתי מלון.
דני דנון: אתם בעד הבקשה של ההתאחדות לשנות את החוק כדי לאפשר עבודה בסופי שבוע ואחרי השעה 22:00?
יואב בכר: הוא עוסק באכיפה.
יואב בכר: הייתי אצל המנהל הכללי, אצל השר, אצל היועץ המשפטי של משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה וכל הגורמים שלא עוסקים באכיפה, אלה העוסקים בנושא האם אפשר לשנות את זה.
דני דנון: הוא נציג משרד התעשייה, מסחר ותעסוקה ולכן אני ארצה לשמוע את עמדת משרד התעשייה, מסחר ותעסוקה ויתכן שיש דעה אחרת או שונה, אבל נשמע קודם.
חזי אופיר: אין ספק ששעת סיום העבודה שנכון להיום היא 22:00 ובמקרים מיוחדים - - -
דני דנון: היא שעת סיום בכל המקומות או רק בבתי המלון?
חזי אופיר: בכולם.
דני דנון: כולל אולמות אירועים, יהודה כהן מאולמות האירועים התחלנו לא טוב כי הרבה תלונות שהגיעו בשנה שעברה לגבי ההעסקה באולמות אירועים.
דני דנון: אתה רוצה לומר לי שילדים שעובדים באולמות אירועים אמורים בשעה 22:00 לסיים את העבודה?
דני דנון: זה הרי לא קורה בחיים.
דני דנון: אני חושב שכאן זה משהו מובנה ולא יכול להיות שילד ייגש לשירות התעסוקה ויקבל אישור לעבוד באולם אירועים כחוק ויגידו לו שבשעה 22:00 הוא מפסיק לעבוד באולם.
דני דנון: אנחנו משקרים את עצמנו.
דני דנון: יש בעלי אולמות אירועים שקיבלו קנסות.
חזי אופיר: בבקשה אני מבקש להסביר את החוק.
חזי אופיר: אני לא בא להגן על החוק, חברי הכנסת אמונים על החוקים ולא אני, אבל אני אומר שהמחוקק קבע את השעה 22:00 וניתן מגיל 16 עד 18 לקבל היתר מיוחד עד השעה 23:00.
חזי אופיר: זה לא סתם, ואני רוצה לומר לכם שגם אצלנו במשרד התעשייה, מסחר ותעסוקה בדקנו את הנושא הזה ביחס לעולם המערבי, במדינות נאורות ומתקדמות כולל ארצות הברית, אין מדינה שנותנת נערים לעבוד אחרי השעה הזאת.
חזי אופיר: אין.
חזי אופיר: אם תבוא הבשורה מישראל זה סיפור אחר.
דני דנון: מהי עמדכם?
חזי אופיר: עמדתנו שיש מקום לשיקול ולחשוב על העניין הזה ובמיוחד על העבודה בקיץ.
חזי אופיר: כלומר בתקופת החופש הגדול שאין לימודים בבוקר והילד לא צריך לקום בבוקר ללימודים, כן יש מקום לדון בעניין הזה.
חזי אופיר: אני אומר את זה כאן, ושוב אני לא מחוקק, אבל באמנות בינלאומיות שישראל חתומה עליהן די קשה יהיה לשנות את השעה הזאת.
חזי אופיר: אנחנו בהחלט הסכמנו לבחון את זה.
חזי אופיר: יתרה מזאת, בקיץ האחרון עם המשבר הכלכלי שהיה נתנו הוראת שעה ולא אכפנו את השעה הזאת.
חזי אופיר: חבר הכנסת דני דנון, בשנה שעברה עשינו את זה והלכנו לקראת העניין.
דני דנון: לכולם.
חזי אופיר: לכולם, אבל אני רוצה לומר לכם שקוממנו עלינו את הנוער העובד וגופים שונים שאמרו שאנחנו עושים מעשה לא ראוי והוא נגד החוק.
דני דנון: הם היו נגד זה?
חזי אופיר: כן, והם נגד זה גם היום.
דני דנון: אנחנו נשמע אותם.
דני דנון: לדעתי בנושא הזה אם רוצים שבני נוער יעבדו אי אפשר להגיד להם שהחל מהשעה 22:00 הם לא עובדים.
איתן מנדלבאום: לא בעבודה עצמה אלא מה קורה אחרי העבודה.
חזי אופיר: בדיוק.
חזי אופיר: הבעיה וכדאי להגיד, ואני לא רוצה לתפוס את כל זמן הדיון, אבל לגבי נוער שמסיים את העבודה בשעה 24:00 או 01:000 צריך לשאול מה קורה אחר כך.
חזי אופיר: יש אירועים באולמות וכל אחד מאיתנו מוזמן מעת לעת לאולמות אירועים, ואנחנו יודעים שצריכים לצאת עם JPS כדי להגיע אליהם, אין תחבורה ואין כלום, מה קורה עם אותו נער שמסיים את יום העבודה שלו בשעה 24:00 או 01:00, איך הוא חוזר הביתה?
חזי אופיר: אין הסעות ואין כלום.
חזי אופיר: יש אומנם בעלי אולמות יותר מסודרים שדואגים להסעה - - -
דני דנון: יהודה כהן, תרשום לעצמך את הנקודה הזאת.
חזי אופיר: היו מקרים שבעלי אולמות סידרו הסעה אבל הנער היה צריך להמתין שעתיים וגם שלוש עד שההסעה תצא כי הם לא יסיעו אותו במיוחד, אלא רק כשהעסק נסגר והנער יושב ומחכה.
חזי אופיר: הנזק אז כפול כי הוא נשאר ער עד מאוחר והוא לא מקבל תמורה על הזמן ההמתנה.
איתן מנדלבאום: או נמצא בחוץ באזורי תעשייה חשוכים וכן הלאה וכן הלאה.
דני דנון: אני אבקש את חבר הכנסת מסעוד גנאים להחליף אותי לחמש דקות.
דני דנון: ברשותך, נמשיך בדיון והייתי רוצה לשמוע את התאחדות וגם את בעלי אולמות אירועים כי גם הם חלק חשוב בנושא.
דני דנון: חילופי יו"ר – היו"ר מסעוד גנאים
מסעוד גנאים: יש לי שאלה, העבודה של נוער בקיץ, ואני זוכר את עצמי כתלמיד כיתה ט', כולנו נגד ניצול בני נוער וכולנו בעד עבודת בני נוער כי זה חלק חשוב מאוד בגיבוש העצמאות שלהם, לבגרות שלהם.
מסעוד גנאים: רק לפני יומיים פנו אלי בקשר לקייטנות, דין הקייטנות בנוגע לנהלים שקבע משרד התעשייה, מסחר ותעסוקה בכל הנוגע להעסקת בני נוער הוא כדין כל בתי העסק האחרים?
מסעוד גנאים: הסוגיה שהעלו, יש עמותה בסכנין שנמצאת כעת בהליך משפטי עם משרד התעשייה, מסחר ותעסוקה בגלל שהועסקו בה בני נוער שעבדו בהתנדבות.
מסעוד גנאים: הם נהנו מהעבודה אבל בלי שכר, יש פה ניגוד בין נוער בגיל 16 או 17 שרוצה לעבוד בהתנדבות בקייטנות ללא שכר, האם זו עבירה על החוק?
חזי אופיר: כן ואני אסביר.
חזי אופיר: אני מכיר את העניין של סכנין ונפגשתי במסגרת הזו גם דרך משרד החינוך עם כל מארגני הקייטנות.
חזי אופיר: נושא ההתנדבות בעייתי כיוון שהרבה מעסיקים ניצלו את תום ליבם של הנערים ואת הרצון שלהם לעבוד וקראו לזה התנדבות, אבל זו עבודה לשמה ולכן אנחנו במשרד התעשייה, מסחר ותעסוקה לא רואים את נושא ההתנדבות, אבל יש מקרים מיוחדים.
מסעוד גנאים: כולנו רוצים לעודד את ההתנדבות.
מסעוד גנאים: צריך להסדיר את זה בחוק.
איתן מנדלבאום: החוק מסדיר את זה באמצעות שירות לאומי.
חזי אופיר: התופעה הזאת נפוצה במיוחד עם הקייטנות, יצאנו נגדה.
חזי אופיר: גם בברושורים שחילקתי פה יש התייחסות לנקודה הזאת.
חזי אופיר: אם יש התנדבות צריך לבדוק את זה טוב טוב כי מעסיקים לא מעטים ניצלו אותם תחת הכותרת של התנדבות בעוד שהעבודה הייתה עבודה לכל עניין ועניין.
חזי אופיר: הנערים עבדו ולא קיבלו שום תמורה.
חזי אופיר: בעיקרון ברגע שמתבצעת עבודה צריך שתהייה לה תמורה.
חזי אופיר: אנחנו צריכים להבין מהי תמורה, אנחנו מדברים על 16,17 שקלים לשעת עבודה לנער, זה לא סכום גדול ולא מדובר על מיליונים שהנערים גורפים.
חזי אופיר: אני לא חושב שצריך לעודד את זה.
מסעוד גנאים: בחוק כתוב במפורש שאסור בהתנדבות?
מסעוד גנאים: ראיתי את כל ההנחיות שלכם, ולא מצאתי משהו במפורש.
חזי אופיר: כתוב עבודה.
איתן מנדלבאום: החוק מגדיר במפורש מערכת יחסים בין עובד למעסיק כמי שמעסיק נער גם כשלא התקיימו יחסי עובד ומעביד ולכן זו עבודה.
איתן מנדלבאום: ההגדרה בחוק עבודת נוער, אני גם אגיד בהקשר הזה שמדובר בעסקים שהם למטרות רווח, לצורך העניין אלותנועות נוער, בתנועות הנוער אף אחד לא מרוויח כסף כולם בהתנדבות החל מראש הקייטנה ועד אחרון המדריכים כולם בהתנדבות ולכן זה לא עסק למטרת רווח.
איתן מנדלבאום: המחיר שהחניך משלם לצורך העניין לקייטנה הוא מחיר עלויות כמו כניסה למקומות, לבריכה, חומרי הפעלה ואף אחד לא מרוויח מזה כסף.
איתן מנדלבאום: לכן ההתנדבות היא דבר שניתן לעבור עליו – אין כאן עבודה.
איתן מנדלבאום: ברגע שמתנ"ס- מרכז תרבות נוער וספורט או במועדון נוער וכדומה, מישהו בתוך שרשרשת הפיקוד מרוויח כסף, כלומר יש כאן מטרת רווח אז לא הגיוני שאחד ירוויח כסף והשני לא, שהאחד יתנדב ואחד עובד, וזאת הסיבה שמקפידים על כך.
מסעוד גנאים: מאחר והיושב ראש נתן לי את זכות ניהול הישיבה, אני אבקש את נציג התאחדות אולמות האירועים, בבקשה.
פיני קבלו: ברשותך הייתי מבקש קודם להתייחס.
פיני קבלו: אני מהשלטון המקומי.
פיני קבלו: אנחנו רואים בערך העבודה במהלך של העסקת נערים, אני יכול להעיד שלי לעצמי זה ערך, לשלוח את ילדיי לעבודה זה להקנות להם ערכי עבודה, להחדיר הערכת פרנסה ועוד.
פיני קבלו: לדעתי באזורים המרוחקים, ואולי ידידי מטפל כאן יותר באזור מרכז הארץ, אבל באזורי הפריפריה ששם המצוקות הן מאוד קשות, שם בני הנוער מנוצלים מאוד בעיקר באולמות אירועים.
פיני קבלו: העבודה באולמות מתחילה החל מהשעה 16:00 לנער, כי צריך לערוך את האולם והעבודה לעיתים היא נמשכת עד השעה 04:00, כלומר 12 שעות.
פיני קבלו: לא אחת נאלצתי להחזיר את הילדים שלי כשהם התקשרו אלי בשעה 03:00 או 04:00 מאזור התעשייה כי האולם נמצא שם, והם לא קיבלו שום פיצוי על כך.
פיני קבלו: חלקם חיים על הטיפים.
פיני קבלו: אם הוא קיבל באותו ערב טיפ זה מה שהוא מביא הביתה ואם הוא לא קיבל אז הוא מגיע בלי כסף.
יהודה כהן: זה לא נכון, זה סתם, אלו השמצות.
יהודה כהן: אני אתן למר פיני קבלו להשלים, ואחר כך אני אתייחס.
מסעוד גנאים: לפרוטוקול נכתב, שאתה הבעת מחאה.
מסעוד גנאים: בבקשה.
פיני קבלו: יש אולמות כאלה ויש אולמות כאלה ויש אולמות שלא משלמים וגם אם הם משלמים שכר כשהנערים עובדים 12 שעות הם נותנים, וסליחה על הביטוי, את שכר המינימום עבור 5 או 6 שעות.
פיני קבלו: אין שם משהו מסודר.
פיני קבלו: מדובר בנוער שמגיע לתקופה קצרה, אולמי אירועים כמו שאנחנו יודעים עובדים בלחץ, האנשים נכנסים לשם ולא יודעים מתי הם יוצאים.
פיני קבלו: אולי יש הסעה בשעה 01:00 בלילה או 24:00 אבל מי שנשאר להמשיך לעבוד כי אירועים נמשכים וחלק מהעובדים הם שולחים בהסעה ואת החלק שנשאר אין מי שיחזיר.
פיני קבלו: צריך ללמוד את העניין הזה.
פיני קבלו: נושא אולמות האירועים פרוץ, ידידי רק לפני שבוע ביקרת בשלטון המקומי, ואתה יודע שאנחנו מוכנים לשתף איתכם פעולה כדי לסייע שאותם אולמות שמעסיקים יהיו חוקיים, הרי חלק גדול מהאולמות פועלים בלי רישוי.
פיני קבלו: בעניין הזה צריך לעשות סדר.
פיני קבלו: איפה שצריך לעשות סדר אנחנו עוזרים, איפה שאתה צריך להוציא הנחיות לאנשים שלך כדי לא לנצל את בני הנוער ולתת תמורה, וכדי שיהיה להם 100 או 200 בחופשה צריך להתקין הנחיות ברורות.
פיני קבלו: בנושא הזה אני גם אומר לאנשים שלי מהנוער העובד, אני עצמי נבניתי מיסודותיהם והתחלתי את עבודתי בשרוך האדום לפני 35 שנה.
פיני קבלו: לדעתי גם שם צריך לעשות עבודה ולהתעכב על האולמות ולהפעיל את אנשי משרד התעשייה, מסחר ותעסוקה כי להם אין מספיק כוח אדם כדי להיות בכל מקום.
פיני קבלו: במקומות שיש ניצול לדעתי הם נוקטים ביד קשה, אני נתקלתי באולם בעפולה ששלח אלי פנייה כדי שאסייע לו כשנענש קשות כי העסיק בני נוער ולא נתן להם תנאים.
פיני קבלו: אסור לנו למנוע מבני נוער לעבוד, לדעתי לעבודה יש ערך ואנחנו שולחים את הילדים שלנו לעבוד כדי שהם ירגישו מהי עבודה וכדי להתפרנס צריך לעבוד.
פיני קבלו: חשוב מאוד שלא ינצלו אותם לרעה.
מסעוד גנאים: מר יהודה כהן בבקשה.
יהודה כהן: שלום לכולם.
יהודה כהן: אני המנהל הכללי של התאחדות בעלי אולמות וגני אירועים בישראל, מקצרין בצפון ועד אילת בדרום.
יהודה כהן: אני מכיר את בית שאן ומכיר את אולמי גיל, אני מבקר בכולם והנוער העובד יודע והוא מכיר אותי גם בדימונה, גם מבאר שבע, ושאני יושב בכל המקומות.