GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חנוך ירס: אנחנו שומעים שאלות.
דני דנון: יש שעת חינוך או שעת חברה ואתם אומרים: אנחנו הולכים לדבר על הנושא הזה היום או שזה בא מהילדים עצמם?
חנוך ירס: הם מעלים את זה בשיחות ביום השואה, למשל, וגם כשמגיעים החגים.
חנוך ירס: זה עולה אפילו בתפילה לשלום מדינת ישראל, שהם עושים בתפילה הרגילה.
חנוך ירס: הילדים אומרים בבית הספר משפטים כגון: אולי עדיף שאנחנו נהיה חיילים ערביים במקום חיילים ישראליים כי שם הם תמיד מנצחים.
חנוך ירס: מפחיד לשמוע שילדים אומרים את זה אחד לשני.
חנוך ירס: אנחנו יודעים שהילדים מקבלים הרבה יותר מענה מהילדים עצמם מאשר מההורים.
חנוך ירס: ההורים מאד עסוקים בעצמם והמענה בא יותר מהחברה, מהילדים.
חנוך ירס: הם מעלים כל מיני דברים ואנחנו מתייחסים לדיווח של המורות ושל הגננות, אבל אנחנו רואים את זה צף פעם אחרי פעם וזה דבר שמעסיק אותנו רבות.
חנוך ירס: אחרי עמונה התעסקנו חודשים, אפילו שנים רבות בילדים שנפגעו מכל המהלך של הפינוי ובתחושות של היישוב.
חנוך ירס: היו סיפורים מה לעשות מול נושא גן הילדים, שתפקד באותו יום, איך להתמודד עם כל השאלות וכדומה.
חנוך ירס: אנחנו מאד דואגים ומודאגים מרמת השיחה שעולה אצל הילדים.
חנוך ירס: אנחנו עוסקים בנושא הליווי, בטיפולים השוטפים, אבל האופי של השאלות העמוקות שילדים בגיל הזה צריכים להתעסק בו, הוא דבר מאד מאד מטריד.
דני דנון: אני רוצה להבהיר שאין משהו יזום מצדכם.
יעקב ליבי: יש.
יעקב ליבי: ב-26 באפריל יש כנס במלון אשל השומרון בו אנחנו מכנסים את כל היועצות של בתי הספר, את כל אנשי הרווחה והחינוך של המועצה ושל השומרון ביחד.
יעקב ליבי: יש תיאום עם משרד החינוך שגם מהם יהיו נציגים.
יעקב ליבי: בכנס נעלה כלים להתמודדות עם מצבי חרדה ומצבי לחץ.
יעקב ליבי: חלילה, אם יהיה אירוע, איך אנחנו מתמודדים עם הדברים הללו.
יעקב ליבי: כמובן, היו כבר כינוסים שעשינו בעניין הזה עם אנשי החינוך והיום הזה צריך להיות יום שממנו נצא עם תיק פעולות.
דני דנון: יוכי סימן טוב, דיברנו הרבה בוועדה על העקורים מגוש קטיף, על הציורים, על המחקר שעשית.
דני דנון: מה קורה מבחינת
דני דנון: כם בנושא הזה?
דני דנון: כפי שאמרתי, אנחנו לא ניתן להגיע למצב שהיה בעמונה ובגוש קטיף ובשביל זה אנחנו פה.
דני דנון: אם לא מטפלים בצלקות האלה, אחר כך אי אפשר לתקן אותן.
יוכי סימן טוב: הדברים של ההורים ושל אנשי המקצוע בשטח מדברים בעד עצמם.
יוכי סימן טוב: קשה לי להוסיף דברים מאד מאד חדשניים, אבל אולי בכל זאת אני אומר כמה מילים קצרות.
יוכי סימן טוב: לגבי ילדים, ודאי שאי אפשר להסתיר מידע וגם לא כדאי להסתיר מידע.
אריה אלדד: אי אפשר להטיל חיסיון?
יוכי סימן טוב: הילדים יודעים ואנחנו אומרים שעדיף שהילדים יקבלו את התיווך מהמבוגרים המשמעותיים מאשר רק מהתקשורת ומבין הילדים האחרים.
יוכי סימן טוב: זמרה הציגה מאד חזק וגם אתם סיפרתם על הטראומות שבעלי.
יוכי סימן טוב: ברור שטראומה על טראומה יותר בעייתית, כלומר כשיש רקע של שכול או רקע של עקירה, טראומה על טראומה יותר מסבכת את העניין.
יוכי סימן טוב: מדובר בהמון ילדים צעירים ואנחנו יודעים היום בצורה מאד מאד ברורה – בקרוב יתפרסמו מאמרים על זה – שככל שהילד יותר צעיר, הפגיעות שלו יותר גדולה כי יכולות ההתמודדות שלו קטנות יותר.
יוכי סימן טוב: בשעתו, לפני גוש קטיף, אמרנו שתקופת אי הוודאות דומה למצב של ילד שההורים שלו רבים, הם על סף גירושים והם עוד לא התגרשו.
יוכי סימן טוב: זאת תקופה באמת מאד מאד קשה.
יוכי סימן טוב: לשבחם של האנשים ייאמר שהם לא נופלים ברוחם ולא שבורים, אבל בהחלט אפשר לשמוע את זמרה, שעברה את החוויה, עד כמה הקול שלה רועד.
דני דנון: הדוגמה שנתת היא דוגמה מעניינת.
דני דנון: האם על רקע זה יש התערבות של משרד החינוך, אם יודעים שהורים נמצאים על סף גירושין, למשל?
יוכי סימן טוב: בוודאי.
יוכי סימן טוב: ההנחיה לאנשי המקצוע היא לעזור לילד הן מהבחינה הפרטנית והן מבחינה מערכתית, אם יש קבוצה.
יוכי סימן טוב: לפעמים יש יועצות או פסיכולוגים שמקימים קבוצה של ילדים, שהם עם בעיה דומה.
יוכי סימן טוב: בוודאי שההנחיה היא ללוות את זה.
יוכי סימן טוב: הרב ליבי הזכיר את זה בדבריו וסביב המצבים המורכבים האלה אנחנו שוברים את הראש כל הזמן.
יוכי סימן טוב: הקמנו צוות משותף יחד עם הרווחה ועם המשטרה סביב הקפאת הבנייה.
יוכי סימן טוב: ראינו כבר בעיות אצל ילדים ובני נוער והאחריות שלנו היא לא לחכות עד שזה יקרה כדי שנתחיל לפעול.
יוכי סימן טוב: אנחנו לא מתיימרים לפתור את כל הבעיה או לגרום לכך שלא יקרה שום נזק, אין דבר כזה.
יוכי סימן טוב: אף פסיכולוג ואף יועץ לא יכולים לומר שהם לא יכולים לגרום לכך שלא יהיה נזק.
יוכי סימן טוב: הם יכולים לעזור למזער את הנזק וזה מה שאנחנו מנסים לעשות.
יוכי סימן טוב: בכל מקרה של מציאות מורכבת, כאנשי מקצוע אנחנו אמורים לנסות למזער את הנזקים, להעצים את המבוגרים המשמעותיים על מנת שיהיו אוזן קשבת והילד שרואה בהם כתובת לשיחה.
יוכי סימן טוב: אם הילד שלך אומר: מאחז לא חוקי, ואת עושה לו הבהרה מה זה, מה אתם בעניין הזה ומה המשמעות של זה, עדיף שהוא שומע את זה ממך.
יוכי סימן טוב: אנחנו מנסים להגיע לכך שההורים, המורים והגננות הם יהיו הדמויות שהילד יפנה אליהם כשקשה לו וכשהוא מבולבל ולא מבין.
יוכי סימן טוב: זה מה שאנחנו יכולים לעשות וזה מה שאנחנו משתדלים מאד מאד לעשות הן ברמה המערכתית והן ברמה הפרטנית.
שמריהו שלזינגר: בתפקידי אני גם מנהל תלמוד תורה באזור ודרך חרשה הם לומדים אצלנו.
שמריהו שלזינגר: הבעיה היא באמת שכרגע לא רוצים לדבר על זה עם הילדים כדי לא לעורר את העניין.
שמריהו שלזינגר: אולי יש תקווה, אולי לא יקרה שום דבר.
שמריהו שלזינגר: אני בבית שלי מרגיש שעדיף לא לדבר על זה כי ברגע שאנחנו מדברים על זה.
שמריהו שלזינגר: .. הרי אלה כל החיים שלנו.
שמריהו שלזינגר: הם גדלו שם.
שמריהו שלזינגר: אני גר בדירה חמש שנים.
דני דנון: הילדים יודעים על זה?
דני דנון: הם שומעים?
שמריהו שלזינגר: כולם יודעים.
דני דנון: כמו ששמענו פה, הם מדברים על זה בינם לבין עצמם.
שמריהו שלזינגר: נכון.
שמריהו שלזינגר: לא דיברתי עם הילדים שלי על הנושא הזה וגם לא בבית הספר מכיוון שזה רק מעורר.
שמריהו שלזינגר: אני לא יודע אם זה נכון או לא נכון.
שמריהו שלזינגר: חברי הכנסת אריה אלדד ומיכאל בן-ארי דיברו על הלא נודע.
שמריהו שלזינגר: מחזיקים אותנו כבר חמש שנים והתשובה לבג"ץ היא: עוד מעט, נחשוב על זה, נראה מה יהיה.
שמריהו שלזינגר: במשך כל התקופה הזאת אנחנו לא יודעים.
שמריהו שלזינגר: את הדבר הזה צריך להפסיק, את ההונאה הזאת.
דני דנון: גילה, נציגת משרד הרווחה, יש לך מה להוסיף?
גילה גרינבאום: לא הרבה.
גילה גרינבאום: אנחנו מפקחים על מחלקת הרווחה ואין פה נציגים לנוער ממחלקת הרווחה.
גילה גרינבאום: אני חושבת שמחלקת הרווחה ערוכה להתמודד עם מצבים, חלילה, שיהיה צורך להתערב.
גילה גרינבאום: יש שם עובדים סוציאליים מיומנים, יש פקידי סעד, יש עובדים קהילתיים שכונתיים.
גילה גרינבאום: אין לי מושג אם יש להם תכניות כרגע ולא קיבלתי מידע לגבי מה שנעשה כרגע, במצב הקיים של חוסר הוודאות וחשבתי שהם יהיו פה.
גילה גרינבאום: אני חושבת שהם ערוכים בהחלט להתמודד עם מצב ודאי, אבל אנחנו מדברים על קדם ודאי, ואני לא יודעת בדיוק מה התכניות.
גילה גרינבאום: אני שומעת מהרב ליבי שיש כל מיני תכניות ואני מניחה שהם מעורבים עם הרווחה.
יעקב ליבי: הכל נעשה יחד עם הרווחה.
דני דנון: קיימנו פה דיון על נוהל פינוי של ילדים ממאחזים בלתי מורשים ואחת הבעיות הקשות שעלו שם היתה שכוחות הביטחון לא מודיעים מראש כי הם חוששים שיהיה תגבור ויגיעו אנשים, כך שאין היערכות של כוחות רווחה וחינוך.
דני דנון: בפועל, באמצע הלילה, מחפשים מה לעשות עם הילדים והציוד שלהם נזרק, נבזז.
דני דנון: אנחנו ממתינים לנוהל הזה, מהמשרד לביטחון פנים, מבחינת הטיפול בילדים, שמשום מה חושש לפרסם אותו.
יעקב ליבי: היתה לנו ישיבה עם חגי דותן, מפקד משטרת יו"ש ועלה רעיון, שהוא תמך בו, שלפחות הגופים הטיפוליים יהיו מעורבים מראש כדי שיוכלו לתת מענה בעת הצורך.
יעקב ליבי: היה סיכום שיהיה המשך טיפול והמשך גיבוש נהלים כדי שיוכלו להוציא את זה אל הפועל, אבל, לצערנו הרב, מאז אותה ישיבה לא התקדם שום דבר.
דני דנון: דוברת גם כשמכינים מראש את הילדים ומדברים אתם, הנזקים אצל הילדים הם בלתי הפיכים.
דני דנון: שלא נחשוב שאם יכינו אותם מראש, אולי הם יהיו קצת יותר זהירים, אבל לא יותר מוכנים.
יהודה אליהו: אני העוזר של ראש המועצה ותושב שכונת הקבע בחרשה.
דני דנון: מבחינתי אתה פה בשני כובעים היום.
יהודה אליהו: השבוע אנחנו מציינים 28 שנה לגירוש מחבל ימית, לפחות ביישוב שאני פוניתי ממנו, היישוב עצמונה.
יהודה אליהו: אני יכול לומר שכילד שגורש מחבל ימית לפני 28 שנה, זה לא עובר חלק.
יהודה אליהו: אין ספק שהטראומות לטווח ארוך אפילו בלתי פתירות.
יהודה אליהו: דיברו פה כולם על הקושי, אבל אני רוצה לדבר על שני דברים.
יהודה אליהו: במקרה שלפנינו, אולי בשונה מהגירוש מסיני ומהגירוש מגוש קטיף, שם היו החלטות ממשלה, ולמרות שלא הסכמנו אתן, התנגדנו להן, אנחנו מתנגדים להן וחושבים שזה היה אסון לאומי מכל בחינה שהיא, אבל היו החלטות ממשלה וגם הטיפול באוכלוסיה נעשה בהתאם.
יהודה אליהו: אם הדבר הזה יקרה פה, חס ושלום – אני מדגיש שזאת לא הסיבה המרכזית לכך שאנחנו מתנגדים לזה, אנחנו מתנגדים לזה מבחינה אידאולוגית – כל המשפחות והילדים ייזרקו לרחוב.
יהודה אליהו: אלה לא אנשים שיש להם בית באיזשהו מקום והם יכולים ללכת אליו.
יהודה אליהו: זה הבית של האנשים ואין להם שום בית אחר.
יהודה אליהו: פשוט יזרקו אותם לרחוב, המדינה לא ערוכה לטפל במקרים כאלה כי זאת לא החלטת ממשלה מסודרת וזה מה שיקרה.
יהודה אליהו: למה שקורה פה היום אין לי מילה אחרת חוץ מהמילה אטימות.
יהודה אליהו: יש פה אטימות של המערכת.
יהודה אליהו: דיברו פה קודם חברי הכנסת האם זה שר הביטחון או ראש הממשלה, ואני אומר ששניהם ביחד.
יהודה אליהו: יש פה אטימות מצד המערכת וזה פשוט לא מעניין אותם.
יהודה אליהו: דיברה קודם עדה דורון על האישה מניגריה וזה נכון, היום, לצערי, האישה מניגריה היא נושא עם יותר צבע ויותר מעניין מה יקרה אתה, האם היא תחזור לניגריה או לא תחזור.
יהודה אליהו: פה יש עשרות ילדים שהולכים לזרוק אותם לרחוב, אבל זה לא מעניין אף אחד.
יהודה אליהו: אנחנו נתקלים בזה רבות במסגרת המאבק על העניין הזה.
יהודה אליהו: אנחנו רואים שזה המצב.
יהודה אליהו: הפתרון הוא פשוט ולא מסובך.
יהודה אליהו: זה לא משהו שצריך להמציא מהירח.
יהודה אליהו: יש פה פתרון שצריך לעשות – לפתוח את הלב ולעשות מה שצריך לעשות.
דני דנון: אני רוצה לסכם את הדיון החשוב והדחוף הזה.
דני דנון: לוחות הזמנים הם קריטיים כי אנחנו מדברים על עוד שבועיים.
דני דנון: בדיונים שלנו אנחנו מדברים על השלכות עתידיות, על דברים שיקרו או אולי לא, אבל פה מדובר על 14 יום ולכן הדחיפות.
דני דנון: אנחנו נמשיך ללוות את הנושא הזה.
דני דנון: הזלזול הבוטה של שר הביטחון אהוד ברק בעבודת הכנסת נמשך.
דני דנון: בכוונתי להביא לנקיטת הליכים משמעתיים נגד שר הביטחון, הפועל בניגוד לתקנון הכנסת ומורה לנציגיו לא להגיע לוועדות הכנסת.
דני דנון: חוסר הוודאות לגבי עתיד השכונה מהווה פגיעה חמורה בילדים, בנשים ובתושבי השכונה.
דני דנון: ממשלת ישראל צריכה תוך שבוע ימים להסדיר את מעמד השכונה.
דני דנון: הוועדה קוראת לראש הממשלה לקחת את סמכויותיו של שר הביטחון, להסדיר את הנושא ולהפסיק את הפגיעה בילדים.
דני דנון: הוועדה מודה לצוות המקצועי, לאנשי המועצה, למשרד החינוך, לרווחה, למשפחות, להורים ולכל העושים למען הילדים.
דני דנון: נמשיך במאבק הזה עד שננצח בו.
דני דנון: בוקר טוב לכולם, אנו פותחים את הישיבה של הוועדה לזכויות הילד, בנושא ליקויי ראיה בקרב ילדים – אבחון וטיפול.
דני דנון: כולנו מכירים את הבעייתיות של הנושא, כאשר אני רוצה להתמקד היום בשני נושאים עיקריים.
דני דנון: הנושא הראשון הוא נושא עלות משקפיים לילדים.
דני דנון: כהורים, רבים מאיתנו מכירים את הנושא כשהעלות היא גדולה מאוד, קופות החולים, חלקן, נותנות סיוע בביטוחים המשלימים, חלקן לא, אבל כהורה, כאשר מחליפים לילדים משקפיים בתדירות גבוהה הנושא הזה הוא משמעותי.
דני דנון: אנחנו נדבר על הנושא הזה.
דני דנון: והנושא השני, חשוב מאוד, ופה אני חייב לציין שבאופן אישי אני נדהמתי לגלות עד כמה אנחנו מזניחים את הנושא, זה האבחון.
דני דנון: האבחון של ליקויי ראיה אצל ילדים.
דני דנון: אני זוכר שכשילדיי נולדו, לפני ששיחררנו אותם מבתי החולים יש בדיקת שמיעה, ולא מוותרים על בדיקת השמיעה כדי להוציא את הילד מבית החולים.
דני דנון: אני לא זוכר בדיקת ראיה, ולצערי אחרי בירור שערכנו אכן לא מתקיימת בדיקת ראיה של התינוקות בבתי החולים, ולאורך כל התהליך, גם לאחר מכן בטיפות החלב אין שום דבר מסודר בנושא.
דני דנון: בבתי הספר, אחריות בתי הספר – אין משהו שיטתי, ממוסד, שיכול להגיד לנו.
דני דנון: אנחנו נדבר על זה, אני אשמח לשמוע דברים אחרים, אבל היום המצב הוא שבעצם האחריות נופלת על ההורים ובמקרים רבים ילדים לא מאובחנים, בוודאי שלא בגיל הנכון וכאשר הם מאובחנים כבר קיים נזק שאפשר היה להקטין אותו על ידי אבחון מוקדם.
דני דנון: אלה שני הנושאים שאנחנו נתמקד בהם היום בדיון בוועדה.
דני דנון: נמצאים איתנו אנשי מקצוע שעוסקים בשני הנושאים.
דני דנון: אני רוצה לפתוח בנושא העלות ולפנות להורה לילדים, לרווית, שתספר לנו קצת מניסיונה ביומיום, עם הילדים שלך, על איך הדברים מתנהלים מנקודת המבט של ההורים.
רווית תפוחי: יש לי ילדה, היום היא בת 13, בכיתה ז' והיא מרכיבה משקפיים מכיתה ב'.
רווית תפוחי: זה התחיל ממשקפיים רגילים, כלומר, לרחוק, ובשלוש השנים האחרונות התברר שזה לא מספיק, שהיא צריכה גם לקרוב ואז עברנו למולטיפוקל.
רווית תפוחי: עד שהגענו למולטיפוקל עלו המשקפיים, הכי זול שהצלחתי להשיג, כמובן באיכות, 400-500 ₪, כאשר כל שנה החלפתי.
רווית תפוחי: היום המולטיפוקל עולה, במקרה הטוב, עשו לי עם הנחות ועם אפשרות של תשלומים, 2000 ₪, למולטיפוקל.
רווית תפוחי: פרסו לי תשלומים ואני סיימתי לשלם את התשלום האחרון לפני ארבעה חודשים ועכשיו היא צריכה שוב להחליף את המשקפיים כי עוד פעם יש איזושהי בעיה.
רווית תפוחי: יכול להיות שצריך לשנות לה את המספר של הקרוב, ועוד פעם אני צריכה, המשקפיים כבר לא שווים כלום.
רווית תפוחי: זה מקרה שהמשקפיים לא בסדר כי הראיה משתנה.
רווית תפוחי: אבל הרבה פעמים היא נחבלת עם כדור כאשר היא עוברת במגרש, או שהיא נופלת והם נשברים, והגומי שתופס את המשקפיים נופל.
רווית תפוחי: בקיצור, העלויות לא מפסיקות לעבור.
רווית תפוחי: חוץ מזה, לאחותי יש שלושה ילדים, וגם אצלה אותו הדבר.
רווית תפוחי: שלושתם מרכיבים משקפיים והעלות היא כפולה.
רווית תפוחי: נכון שקופת החולים לפעמים מסייעת אבל היא שולחת אותך לאופטיקה שמכירה בה, וזה לא בהכרח יוצא יותר זול.
רווית תפוחי: היא נותנת 30-40 אחוזי הנחה, אבל בפועל חברות האופטיקה הגדולות הן מאוד מאוד יקרות וההנחה שהם נותנים לא עוזרת.
רווית תפוחי: בסופו של דבר האופטיקה הקטנה מגיעה פחות או יותר להסדר של תשלום אותו הדבר, כך שההנחה זל קופת החולים לא משמעותית.
רווית תפוחי: זה מאוד קשה, זה מאוד מתסכל שצריך להחליף משקפיים בעלויות כאלה שהמשכורות כמעט מגיעות לעלויות של משקפיים.
דני דנון: כמה את מעריכה, בשנה, את מוציאה על כל מערך המשקפיים?
רווית תפוחי: אני עכשיו סיימתי לשלם, יצא לי, היא חילקה לי את זה, 2500 היא חילקה לי ל7-8 תשלומים, משהו כזה.
רווית תפוחי: זה יוצא כמו תשלום קבוע.
רווית תפוחי: כמו שאני משלמת לקופת חולים, למס בריאות, יוצא לי לשלם עוד 300-400, תלוי איך מחלקים לי את זה.
רווית תפוחי: אבל שוב, היא צריכה עוד פעם.
רווית תפוחי: הם רוצים עדשות, והם לא מוותרים, רוצים את המשקף הכי אופנתי, הכי מתאים, שיהיה בלי שריטות, יקר.
רווית תפוחי: אני לפעמים דוחה את עצמי, וכמו שאתם רואים אני גם מרכיבה משקפיים, והם מלאים שריטות, לא יעזור כמה שאנקה, אני רואה אתכם עם קווים.
רווית תפוחי: אני מעצמי מורידה בשביל שלה יהיה את הכי טוב, וזה יקר מאוד.
רווית תפוחי: מולטיפוקל מאוד יקר.
רווית תפוחי: שוב, גם משקפיים שהם לא מולטיפוקל עולים יקר.
רווית תפוחי: 1000 ₪, לפעמים פחות או יותר, זו הוצאה קשה.
דני דנון: והתדירות של החלפת משקפיים, אצל ילדים?
רווית תפוחי: במקרה של ילדים, יש תדירות גבוהה.
רווית תפוחי: גם כי משתנה להם המספר, אם יש צילינדר זה תמיד משתנה, וגם, תשמע, זה ילד.
רווית תפוחי: כמו שהוא הולך עם נעל שאתה קונה ושהוא שומר לא לקלקל, אז זה מתקלקל כי הוא ילד, כי הוא לא מבין את הערך של זה וגם כי זה מתבלה, אין מה לעשות.
רווית תפוחי: אם לא שמים לב ומניחים על המיטה, אתה יושב וזה נשבר.
דני דנון: תודה, רווית.
רווית תפוחי: בבקשה.
דני דנון: אני רוצה עוד הורים.
לורן פוריס: אני גם אמא.
לורן פוריס: האמת היא שאצלנו למעשה, כולם בשלב זה או אחר הרכיבו משקפיים.
לורן פוריס: שתי הבנות הגדולות שלי עברו ניתוח לייזר, ועכשיו אני אתמקד בבנות שלי שעדיין מרכיבות משקפיים.
לורן פוריס: יש לי בת בכיתה י"ב והעלויות הן באמת מאוד גבוהות.
לורן פוריס: רק השנה, על עדשות לשנה וזוג משקפיים לשנה הוצאנו משהו כמו 2500 ₪ ואני אפילו לא נכנסת למרכיבי אפנה.
לורן פוריס: הבת הקטנה שלי, בת 6, בכיתה א', גילינו שיש לה בעיית צילינדר לפני חצי שנה, הצטיידנו בשני זוגות משקפיים כי בגיל הזה לא ניתן לקנות לילד זוג משקפיים אחד, הוא לא תמיד מוצא את זה וזה קושי לא קטן.
לורן פוריס: הלכנו לרופא עיניים ובעקבות ההמלצה שלו חזרנו לאופטיקה שנתנה לנו המלצה מנוגדת להמלצה של רופא העיניים.
לורן פוריס: כך שמעבר לזה שצריך להחליף את המשקפיים, אני נמצאת היום בתחושה של בלבול טוטאלי, שהייתי אצל רופא עיניים שאמר לי שהראיה של הילדה השתפרה, מאוחר יותר הגעתי לאופטיקה, אופטיקה שרופא העיניים הפנה אותי אליה, והאופטיקה אמרה לי שהמצב של הראיה, שהצילינדר של הילדה שלי בעצם גדל ואני צריכה להחליף משקפיים.
לורן פוריס: הגעתי לאופטיקה אחת שנתנה לי הצעת מחיר אחת.
לורן פוריס: זה נראה היה לי מאוד גבוה, מה גם שקניתי אצלם את המשקפיים הקודמים ואז הלכתי לאופטיקה שנייה שאמרו לי "כן, זה באמת מאוד יקר", וזה באמת צריך לעלות משהו כמו 300 ₪ פחות.
לורן פוריס: פה אני במבוכה, כי אני לא יודעת האם העדשות הן באותה רמה.
לורן פוריס: אם אני אלך לאופטיקה הפחות יקרה, אולי העדשות פחות טובות, והאמת היא שלהורים במצב הזה קשה מאוד להחליט מה לעשות והדילמה שלי הייתה גם, האם לא ללכת לרופא עיניים אחר, אבל אז אני קשורה ברבעון ב"מכבי", כך שאי אפשר ללכת לחוות דעת שנייה כי אני קשורה ברבעון.
לורן פוריס: ואני אומרת לעצמי, איך רופא עיניים מומחה יכול לתת לי חוות דעת כל כך שגויה.
לורן פוריס: כי האופטיקאי אמר לי שאין מצב שהמכונה טעתה.
לורן פוריס: המכונה בדקה אותה, עשיתי לה בדיקה נוספת, לא יכול להיות שטעיתי.
לורן פוריס: והיום אני מחפשת מוצא.
דני דנון: אני רוצה לשמוע בבקשה את נציגי משרד הבריאות, ד"ר מיקי דור, הוא לא הגיע.
דני דנון: מי נמצא?
ד"ר ליזה רובין: ליזה רובין.
דני דנון: ד"ר ליזה רובין, מנהלת המחלקה לאם וילד.
דני דנון: בביטוח הבריאות הממלכתי אין התייחסות, למיטב ידיעתי, לנושא של משקפיים לילדים.
דני דנון: במשרד התייחסתם לנושא הזה?
דני דנון: יש עבודה כלשהי בתחום?
ד"ר ליזה רובין: אנחנו לא התעסקנו בנושא של זכאות למשקפיים ממשרד הבריאות.
ד"ר ליזה רובין: אין לנו אומדנים, לא עבדנו על האומדנים.
ד"ר ליזה רובין: יש בתוספת השלישית, לגבי ילדים עם בעיות ראיה מאוד קשות שצריכים עדשות, ילדים שיש להם גליקומה וכדומה, יש להם זכאות דרך משרד הבריאות, הם צריכים למחלקות וללשכות הבריאות, והם, ילדים עם בעיות מסוימות, מקבלים אישורים על הצרכים שלהם עבור אביזרי ראיה.
דני דנון: אני יכול להיכנס לנושא הזה, נושא רפואת השיניים לילדים, שסגן השר מקדם אותו בצורה נחרצת, ולא נכנס לבעד ונגד.
דני דנון: אבל כמו שהייתה התייחסות לרפואת שיניים לילדים, לנושא של משקפיים לילדים - אין דיונים?
דני דנון: זה על סדר היום שלכם כרגע?
ד"ר ליזה רובין: אנחנו יכולים להתחיל לאסוף נתונים לגבי עלויות, חשיבה לגבי זה, זה משהו שאנחנו יכולים לעשות.
דני דנון: איך אפשר להתחיל הליך כזה?
דני דנון: גם רפואת שיניים עולה כסף, הרבה כסף, רפואת שיניים לילדים.
דני דנון: זה עולה הרבה כסף ומתקיים דיון ציבורי שאנחנו לא נפתח אותו.
דני דנון: השאלה היא מי אצלכם אמור לעשות כזה דבר, של בדיקת עלויות?
ד"ר ליזה רובין: יש, יש מחלקות במשרד הבריאות, אגפים, שהם עוסקים בתמחור וצריכים את הנתונים האפידמיולוגים לגבי הבעיה, הערכות לגבי שיעור ההחלפות שצריכים ומה עלויות התיקונים, הן לגבי הבדיקות שצריך לעשות והן לגבי המשקפיים.
ד"ר ליזה רובין: זו צריכה להיות עבודה משותפת של המחלקות המקצועיות של האפידמיולוגיה של הבעיה, ושל האנשים שמתעסקים בתמחור והכלכלה של המשרד.
דני דנון: בהחלטה היום אנחנו נכניס סעיף כזה שאנחנו רוצים לדעת את העלויות של זה ולראות עבודת מטה בנושא הזה, כך שתהיה התייחסות בחוק או בסל לנושא של משקפי ראיה לילדים.
דני דנון: בנושא הזה בלבד, לפני שאני פתוח את הדיון, יש פה נציג מהמשרד לשירותים חברתיים?
דני דנון: הם לא נמצאים.
רחל סעדה: הם מתמקדים בנושא העיוורים.
דני דנון: אז אנחנו נבקש לקבל התייחסות מהם, רחל, כי אני ראיתי בנייר שקיבלנו שבסל העובדים הסוציאליים, אין להם את היכולת לתת משקפיים אפילו לילדים נזקקים.
דני דנון: עובד סוציאלי שרואה ילד שיש לו בעיה והוא רוצה לסייע לו, אין לו את יכולת הסיוע במקרים בהם אין כסף במשפחה.
דני דנון: צריך פה התייחסות של המשרד לגבי שינוי הסל, והתייחסות לנושא.
דני דנון: אני יודע על עמותות שונות שנותנות ומסייעות באופן נקודתי, מדי פעם, אבל לא יתכן שעובד סוציאלי יראה משפחה בה אין כסף למשקפיים ולא יוכל יהיה לסייע.
דני דנון: אנחנו מתייחסים כרגע רק לנושא הנקודתי של העלויות, הציגו את עצמכם, בבקשה.
יוני סנדורי: אני יוני סנדורי, אני מנציגי מועצת האופטומטריסטים.
יוני סנדורי: דווקא בנושא העלויות, אני נציג של יותר מ-500 אופטומטריסטים ובעניין הזה אנחנו יכולים להרים את הכפפה, ולשבת עם נציג של משרד הרווחה או משהו כזה ולקבוע מחיר שהוא מחיר קרוב למחיר סמלי למשקפיים לילדים, אני מוכן לשבת איתם ויש לנו פריסה ארצית, כמובן, של יותר מ-500 אופטומטריסטים, ואנחנו נתחייב שאותו.
יוני סנדורי: ..
דני דנון: לילדים באשר הם או לילדים...
יוני סנדורי: לילדים באשר הם.
יוני סנדורי: הייתי רוצה להתייחס לשתי בעיות.
יוני סנדורי: בעיה אחת קלינית היא שיש משקפיים שצריכים לתקן את הראיה, ויש פה עוד אמא ולה יש בעיה של אפנה.
לורן פוריס: צילינדר, לא אפנה.
יוני סנדורי: אז הייתי מפריד את שני הדברים האלה, וכל הילדים שיש להם בעיה קלינית, עד גיל 7, לצורך משקפיים, אנחנו מוכנים להרים את הכפפה ולעשות משקפיים.
יוני סנדורי: לילדים מעוטי יכולת אנחנו מוכנים לתת את המשקפיים בחינם, ואני נציג של 500 אופטומטריסטים.
דני דנון: אני רואה פה התחייבות גדולה מאוד.
דני דנון: אני מקווה מאוד שאתה מודע למה שאתה אומר.
יוני סנדורי: אנחנו נשב עם היועצים של העובדים הסוציאליים ואנחנו מוכנים לזה.
יוני סנדורי: אני יודע מה שאני אומר.
יהודה סקר: על איזה טווח גילאים אתה מדבר?
יוני סנדורי: אני מדבר על עד גיל 6-7, לתת משקפיים לילדים במחיר הגון, גם ילדים שצריכים תחלופה, כמו שד"ר ענתבי יודעת, יותר תכופה של עדשות, אנחנו מוכנים לשבת ולהגיע לאיזה מחיר מוסכם שיהיה נוח.
דני דנון: אני רוצה רק למקד.
דני דנון: אני רואה פה שני נושאים.
דני דנון: יש נושא שילדים שהוגדרו כבעלי צרכים מיוחדים מבחינת שירותי הרווחה, ופה המספרים אינם גבוהים.
דני דנון: אני לא יודע לאמוד את זה, אבל אני מעריך שמדובר במאות, ברחבי הארץ.
רונית שפירא: אלפים.
רונית שפירא: אתה מדבר על כאלה המוגדרים כלקויי ראיה?
רונית שפירא: כי יש ילדים שצריכים משקפיים.
רונית שפירא: ..
דני דנון: לא, אני מדבר על מעוטי היכולת, ופה אני חושב שהגוף שאתה מייצג, ויש פה עוד נציגים של מכונים גדולים, ואני אשמח אם תבוא קריאה מצדכם והחלטה.
דני דנון: נחבר אתכם למשרד לשירותים חברתיים ותיקחו את ההחלטה שאתם נותנים את כמה מאות הזוגות האלה בתיאום עם השירותים החברתיים בכל עיר.
יוני סנדורי: כל מה שאני אומר לך זה באחריות מלאה, ובתור נציגי מועצת האופטומטריסטים אנחנו גם נדאג לתקן ברמה הגבוהה ביותר של עדשות.
דני דנון: לגבי כלל הילדים, מדובר בהיקפים הרבה יותר גדולים וגם הנושא של מחיר הגון הוא נושא שאנחנו לא פה כדי להחליט מה הוא, ואנחנו מברכים על כך וגם נציין את זה.
דני דנון: אבל אני חושב שאם תיקחו את הנושא הראשון, של הילדים, שאני מכיר אותו מכל מני פניות שאנחנו מקבלים.
דני דנון: אין פה נציגים של המשרד, אבל גם הם מקבלים, שאין יכולת לפקידי הרווחה לסייע כי זה לא נמצא אצלם בסל, אני חושב שזה יהיה דבר חשוב מאוד.
יוני סנדורי: יש לי רשימה של אופטומטריסטים בכל הארץ שמוכנים לתת למעוטי יכולת משקפיים אפילו ברמה של לתת אותם בחינם.
ד"ר יאיר מורד: שמי יאיר מורד, אני יו"ר איגוד רופאי העיניים לילדים.
ד"ר יאיר מורד: אני מייצג את איגוד רופאי העיניים.
ד"ר יאיר מורד: כמה דברים.
ד"ר יאיר מורד: אל"ף, אנחנו באיגוד רופאי העיניים חושבים שמשקפיים לילדים זה טיפול רפואי .
ד"ר יאיר מורד: טיפול רפואי לכל דבר שמטרתו להציל את הראיה של הילד לפעמים.
ד"ר יאיר מורד: ילד שלא מקבל משקפיים, הראיה שלו נפגעת ומעבר לגיל מסוים אי אפשר לתקן את זה יותר, לכן הגישה של משקפיים כמצרך שההורה צריך לשלם עליו, לא כל כך מקובלת עלינו.
ד"ר יאיר מורד: אני רוצה לברך את קופת החולים מכבי, למשל, שבעקבות שיחות שלנו איתם החליטו, דרך הביטוח המשלים, לספק משקפיים למעשה בעלות סמלית, כי הם נותנים החזר של 400 ₪ לכל ילד באשר הוא עד גיל 18.
דני דנון: וכמה זה יוצא להורה?
ד"ר יאיר מורד: ההורה צריך להשלים 50 עד 100 ₪ כדי לקבל זוג משקפיים.
דני דנון: יש הגבלה לתקופה?
ד"ר יאיר מורד: פעם בשנה, וזה עד גיל 18.
ד"ר יאיר מורד: זה יפה מאוד.
דני דנון: מה קורה בקופות האחרות?
ד"ר יאיר מורד: בקופות האחרות, אני חושב שבקופת חולים כללית יש איזושהי הנחה אבל הנקודה היא כזאת: במהלך הדיונים הם עשו שם איזשהו תחשיב של עלויות.
ד"ר יאיר מורד: לילדים של מכבי זה 20 מיליון ₪ בשנה.
ד"ר יאיר מורד: תעשה את המכפלות, ואתה מגיע פחות או יותר בעלות של שיניים, אתה נותן גם משקפיים לכל אלה.
ד"ר יאיר מורד: זה לא משהו שהוא בשמיים.
דני דנון: תעשה את החשבון עברונו.
דני דנון: מכבי, מה נתח השוק שלהם בקרב ילדים?
ד"ר יאיר מורד: 40% להערכתי.
דני דנון: אוקיי, אנחנו מדברים על עלות של בערך 50 מיליון ₪.
ד"ר יאיר מורד: כן.
ד"ר יאיר מורד: עד כמה שאני זוכר, השיניים עלו 60 מיליון ₪.
ד"ר יאיר מורד: אז אתה פחות או יותר מגיע באותה עלות.
ד"ר יאיר מורד: ..
דני דנון: זה אפילו פחות, כי גם היום הקופות נותנות משהו.
ד"ר יאיר מורד: הקופות משתתפות בביטוח המשלים.
ד"ר יאיר מורד: כמובן, זה כבר עניין שאם הוא יכנס לסל הוא יהיה דבר אחר, אני לא יודע, אבל זו מטרה שהיא בהחלט ברת השגה ואין צורך שהדברים יהיו בקטע של פילנתרופיה או בקטע של תרומות למעוטי יכולת, כי ילד שלא מקבל משקפיים, הבריאות שלו נפגעת.
ד"ר יאיר מורד: ואנחנו אחראיים על הבריאות של הילדים מתוקף חוק הבריאות.
ד"ר יאיר מורד: יש פה איזשהו פער שצריך להשלים אותו.
ד"ר יאיר מורד: אין לנו ספק בזה.
דני דנון: אוקיי, בוא נתייחס עוד לנושא המימון לפני שנכנס לעניין האבחון.
מני בן חיים: שמי בן חיים מני, אני נציג מועצת האופטומטריסטים בישראל.
מני בן חיים: קודם כל, לגבי קופות החולים.
מני בן חיים: חוץ ממכבי, קופות החולים עושות הסכמים עם רשתות או X חנויות שמבטיחות הנחה, וקופות החולים בעצמן לא מסבסדות לרוב את העלות של המשקפיים, אלא החנויות, דרך ההסכמים שלהם.
מני בן חיים: ברגע שהם התחייבו להסכם, אז החנות עצמה, מהכסף שלה, מסבסדת את המשקפיים ונותנת הנחה.
מני בן חיים: חוץ מהסיפור של מכבי, שהם עצמם, לדעתי, יותר מורידים או משתתפים ונותנים כסף לאותה החנות כדי להוריד את מחיר המשקפיים.
מני בן חיים: זה לגבי קופות החולים.
ד"ר נועה-אלה דלמן: אני ד"ר אלה דלמן, אני רופאת עיניים לילדים ומייצגת את מכבי.
ד"ר נועה-אלה דלמן: רציתי לציין שבאמת ההנחה הזו נוספה ב-1.1.2010, תשלום של 400 ₪ למשקפיים.
דני דנון: מה היה לפני זה?
ד"ר נועה-אלה דלמן: לפני כן היו 30-40% הנחה ברכישת משקפיים.
ד"ר נועה-אלה דלמן: הזכות הזאת מנוצלת וממומשת היטב על ידי ההורים ואני יודעת, בתור רופאה מטפלת, שההורים מאוד נהנים מזה, וכמו שד"ר מורד אמר, נאלצים להשלים סכומים מאוד קטנים על המשקפיים.
ד"ר נועה-אלה דלמן: אולי זאת המלצה שיכולה להתרחב לשאר הקופות ולעזור.
דני דנון: סליחה רגע, שנייה.
דני דנון: כן בבקשה?
גבי קאופמן: גבי קאופמן, אופטיק דורון.
דני דנון: אתם עובדים עם קופה מסוימת?
גבי קאופמן: אנחנו זכיינים של קופת חולים כללית.