GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ציפי חוטובלי: ניפגש לישיבת חקיקה.
מרים שכטר: מכיתות ה' ועד י"ב במחזוריות בתכניות שונות אנחנו מכניסים גם את המסרים הגלויים, גם את המסרים הסמויים.
מרים שכטר: אני רוצה להגיד לך שאנה, שלפעמים זה היתממות אבל לפעמים באמת אנשים לא שמים לב ולא רואים, כשאין את המודעות זה לא עולה על המסכים בלבד, אבל זה כן נכנס לתוך התת מודע, וכן כל התופעות וכל התוצאות שאנחנו מכירים קיימים.
מרים שכטר: אני כן חושבת שזה היה נכון לפעול גם ברמה של חוקים, גם ברמה כמו שחבר הכנסת חנין אמר, נורמות חברתיות.
מרים שכטר: אבל הנורמות החברתיות יש מולן כל כך הרבה נורמות אחרות, של האח הגדול, של כוכב נולד.
מרים שכטר: אנחנו מפוצצים בנורמות האחרות.
מרים שכטר: כלומר, להגיע, זה באמת להיות יחיד ומנודה כשאתה בא עם תפיסה אחרת.
מרים שכטר: אבל כשיש גיבוי של חוק ויש שיח של נורמות ויש פרסום של הנורמות האלה, ויש על חוצות השלטים, כמו שיש את אלה שיהיו גם שלטי חוצות אחרים, שיהיה דיאלוג אם המפרסמים.
מרים שכטר: את אומרת שאנשים לא יקנו.
מרים שכטר: כדי שאנשים לא יקנו הם צריכים להיות מודעים בכלל.
מרים שכטר: שנית, הם צריכים להבין שזה חשוב שהם לא יקנו.
מרים שכטר: שלישית, הם צריכים לדעת מה לקנות, כלומר, אנחנו כל כך הרבה דברים צריכים שהם יידעו, שחייבת להיות אווירה חברתית וסביבתית וחוקית, פשוט, להיערך כולם להתגייס לאותו כיוון.
ציפי חוטובלי: מה משרד החינוך עושה?
ציפי חוטובלי: אני מאוד הזדעזעתי כששמעתי מאילנה שמנהלי בתי ספר הם חולייה בשרשרת האישורים.
ציפי חוטובלי: מה זה מעניין אותי עם כל הכבוד אם התלמיד הזה הוא תלמיד נכשל או תלמיד מצטיין אם אני בסופו של דבר מוכרת את גופו לא למדע אלא לעולם הפרסום.
מרים שכטר: זה רק מראה כמה השרשרת הזאת בכלל לא מסתכלת על המהות ועל התוכן, אלא רק על הפרוצדורה.
מרים שכטר: קל מאוד להיכנס למקום הזה גם כמנהל בית ספר, ואני לא אומרת את זה להגנתם.
מרים שכטר: אלא אם מנהל בית הספר לא מודע, וגם כשהאמא והאבא וכולם לוחצים עליו כל כך, שיעז מסכן לא לאשר.
מרים שכטר: יש מעיזים, אבל על יד אחת את יכולה לספור אותם.
מרים שכטר: כלומר, חייבת להיות סביבה חברתית, חינוכית, ערכית, חוקתית, הכל, כולם צריכים לדבר את זה.
מרים שכטר: אני לא רואה את זה רק נקודתי בפרסומות, זה בעצם תפיסה ערכית רחבה, איזו מדינה אנחנו רוצים להיות, איזו חברה אנחנו רוצים להיות, מה החינוך שאנחנו רוצים לתת, איזה מנהל אני יכול להיות.
מרים שכטר: את יודעת שמספיק שאמא אחת ששמה את עינה על מורה או מנהלת והיא מוצאת איזושהי סיבה, היא יכולה פשוט להפוך את חייה במאה שמונים מעלות על איזושהי נקודה.
מרים שכטר: כלומר, באופן כללי החברה היא אלימה.
מרים שכטר: אני מכניסה את זה בכפיפה אחת, כי זה יכול להיות נקודה שהיא נקודת ארכימדס, לטפל דווקא בנקודה הזאת, מכאן נתברך בהרבה נושאים נוספים שכל כך קשה לנו היום כחברה להתמודד איתם.
ציפי חוטובלי: אנחנו למעשה מגיעים לסוף הישיבה.
ציפי חוטובלי: אני רוצה לסכם את הדברים שנאמרו.
אלה אלגרסי: אני רוצה להוסיף עוד היבט שלא נאמר כאן, שכמו בעישון, יש פה צרכנים אקטיביים וצרכנים פאסיביים.
אלה אלגרסי: ולא רק הילדים שמדגמנים נפגעים, נפגעים עוד הרבה מאוד ילדים הם צרכנים סמויים שרואים את אידאל היופי בגיל מסויים, כשרואים את מבנה הגוף ורואים את המסרים האלה, והם לא דוברו כאן.
אלה אלגרסי: צריך לזכור, שמעבר לשמירה עליהם אנחנו צריכים לשמור גם על כלל האנשים שצופים ורואים, זה היבט אחד, ועוד היבט אחד שלא עלה כאן מספיק.
אלה אלגרסי: אני רוצה לחזור למה שקרה פה עם הצלמים, זה דוגמה למסרים כפולים שכולנו שרויים בהם גם בחדר הזה, וזה נורא קל להניח את זה על מישהו.
אלה אלגרסי: נועם היה פה מיכל נוח להניח את זה עליו.
ציפי חוטובלי: לא, אני אמרתי לו מראש, להיפך, אני מעריכה את זה.
אלה אלגרסי: אני רוצה לקחת את זה להיבט יותר רחב.
אלה אלגרסי: זה באמת בעיה של כולם, וזה התעסקות של כולם, וההורים ואנשי החינוך והחברים וכל מי שנמצא מסביב.
אלה אלגרסי: אבל בגלל שזה לא נוח לנו לקחת את זה, אנחנו שמים את זה על מישהו אחר.
אלה אלגרסי: אז יכול להיות מנהל בית ספר שאישר לצורך העניין אני אגיד, או מישהו שמעסיק ילדים לפי החוק.
אלה אלגרסי: הוא אומר לך אני מעסיק לפי החוק כי החוק מאפשר, ואז אנחנו אומרים לו לא, למרות שהחוק לא מאשר אל תעסיק כדי שאנחנו נוכל לישון בלילה בשקט.
אלה אלגרסי: צריך לקחת את זה בחשבון, אנחנו כל הזמן מעבירים מסרים כפולים.
אלה אלגרסי: הצלם שעמד מאחוריי מאוד לא אהב שאמרתי את מה שאמרתי לצלמים, ובדיוק אמרתי לעצמי, בסדר, הנה אשת החינוך השמרנית שמייצגת איזה תפיסה שעכשיו נורא קל לשנוא ברגע זה, וזה נורא קשה להיות בסיטואציה הזאת אז היה מתאים לנו לשתוק.
ציפי חוטובלי: אני מאוד מעריכה את זה, אני חושבת שההערה שלך היתה מאוד במקום.
אלה אלגרסי: אבל זה משקף את המציאות, זה משקף את הקושי, כך זה קורה גם בחוץ וזאת הבעיה.
נועם וייס: אני חושב שאם לרוחב ולאורך יפעלו, כמו יחי ההבדל – הקמפיין של המים, עליי באופן אישי זה עובד, אני חושב שלא רק עליי.
נועם וייס: הקמפיין – שאם שותים לא נוהגים – זה פשוט כל כך מושרש היום בגלל שלקחו את זה בתור פרוייקט ונכנסו בזה עם הראש בקיר עד הסוף, אני חושב גם בנושא הזה, אתם מוזמנים לבדוק אותי.
נועם וייס: אני מפה יוצא, אצלי אין יותר בנות מתחת לגיל 18 שמדגמנות אפילו לא בגדי ים לא רק הלבשה תחתונה.
נועם וייס: אתם מוזמנים לבדוק אותי, ואני מקווה להעביר את זה הלאה.
נועם וייס: קולגות מן הסתם לא כל כך אוהבים אחד את השני, אבל איפה שאני יכול, מה שנקרא, בתחום הקטן שלי, אני אעשה, ועוד פעם, ייכנסו עם זה מה שנקרא עם הראש בקיר, ויעשו חזק וזה יעבוד.
ציפי חוטובלי: מאה אחוז, אני חושבת שזאת עצה טובה.
ציפי חוטובלי: אני מודה לכל המשתתפים.
ציפי חוטובלי: אני חושבת שהיה דיון מרתק, מאוד חשוב.
ציפי חוטובלי: אני חושבת שלפחות בשם חברי הכנסת שישבו כאן, יצאנו עם הרבה כלים לפתרונות מעשיים.
ציפי חוטובלי: גם אם הדרך תהיה ארוכה, אני חושבת שזה חייב לעבור דרך כל הכלים הקיימים, כולל חקיקה, כולל תיקון תקנות שנוגעות למשרד התמ"ת בכל מה שנוגע לפיקוח, כולל שיתוף פעולה של הגורמים שעובדים עם סוכנויות הדוגמניות.
ציפי חוטובלי: אין ספק שהשלב הבא בעיניי יהיה לפעול בשני המישורים שדיברנו עליהם.
ציפי חוטובלי: להגן חקיקה שתייצב לפחות את עבודת הדוגמנות ביחד עם עבודות הנוער האחרות.
ציפי חוטובלי: הדבר השני, אולי באמת כמו שנועם הציע כאן, לעבוד עם קמפיין, לחשוב בעצם איך אנחנו הולכות בדרך שלכן כדי שזה לא יהיה רק פרוייקט של ויצ"ו, שזה יהיה פרוייקט ממלכתי.
ציפי חוטובלי: כאן מי שחסר לי בדיון, זה הרשות לקידום מעמד האשה.
ציפי חוטובלי: אני חושבת שבפגישה הבאה שלי עם ורד, זה צריך לעמוד בראש הדיון.
נועם וייס: נשמח לשתף פעולה.
ציפי חוטובלי: תודה לכולם.
ציפי חוטובלי: הישיבה נעולה.
דני דנון: הדיון הזה הוא דיון דחוף, הוא נקבע בהתראה קצרה מאוד ואני מודה לאנשים שהגיעו בהתראה כל כך קצרה.
דני דנון: אני קודם כל רוצה לברך את גב' רבקה כנרי, דוברת הוועדה שהצטרפה אלינו, שיהיה לך בהצלחה.
דני דנון: יש אנשים נוספים שיגיעו אלינו בהמשך הדיון, חלקם נמצאים בשער, אבל אנחנו החלטנו לפתוח באיחור קל מאוד.
דני דנון: אני חושב שכולנו ראינו תמונות קשות מאוד בימים האחרונים.
דני דנון: ביום שישי בצהריים היתה תקרית שבה השתתף מר דוד בארי, שהוא ממובילי עמותת עיר דוד, הוא נסע ברכב עם בנו והותקף, אי אפשר לקרוא לזה אבנים, הוא הותקף בסלעים על ידי ילדים, וזו המהות של הדיון, שאנחנו רואים ילדים לוקחים חלק בפעילות עבריינית, פעילות חבלנית.
דני דנון: גילוי נאות, לפני שבוע ימים קיבלתי שני טלפונים.
דני דנון: טלפון אחד קיבלתי מנציג עמותת עיר דוד שהתקשר אליי ואמר לי 'אתה חייב לקיים דיון דחוף, משתמשים פה בילדים, בתשלום, משלמים להם כסף לזרוק עלינו אבנים', אני אמרתי לו 'מיד אחרי הפגרה, נכנס את הוועדה בנושא', לצערי קרה מה שקרה.
דני דנון: טלפון שני שקיבלתי הוא מאחד מהאנשים שעובד ברשתות הזרות, שקרוב משפחתו נעצר, קטין, והורחק מהיישוב, והוא בא אליי בטרוניה ובטענה שהרחיקו את הילד ללא הליכים נאותים  ממשפחתו ומאזור מגוריו.
טלב אלסאנע: כבוד היושב ראש, הנושא הוא ההשתוללות של המתנחלים בסילוואן והפגיעה בילדים הפלשתינים---
מיכאל בן-ארי: הנושא הוא ההתפרעות של האויב הערבי שרוצה לרצוח אותם.
טלב אלסאנע: מה הנושא?
מיכאל בן-ארי: אל תעשה פה פרובוקציות, הפלשתינים הרוצחים.
מיכאל בן-ארי: החברים שלך.
טלב אלסאנע: להפוך את היוצרות?
טלב אלסאנע: אין לי דו שיח איתך.
טלב אלסאנע: אתה תת רמה.
טלב אלסאנע: כהניסט.
מיכאל בן-ארי: חתיכת מחבל.
טלב אלסאנע: אתה פשיסט, תתבייש לך.
מיכאל בן-ארי: אתה מחבל.
טלב אלסאנע: אני רוצה לשאול אותך, מי הקרבן?
טלב אלסאנע: מה יש למתנחלים בכלל לעשות שם?
מיכאל בן-ארי: מי הקרבן?
טלב אלסאנע: זה דוד הפלשתיני שמתגונן עם גוליית היהודי הציוני, שבא לנשל אותו מביתו.
מיכאל בן-ארי: מה יש לכם לעשות, אתם חתיכת אויבים, מה יש לכם לעשות שם.
דני דנון: חבר הכנסת אלסאנע, אני לא אתן---
טלב אלסאנע: לכן אסור להפוך את היוצרות וצריך להגדיר את כותרת הנושא בשם הנכון; ההשתוללות של המתנחלים בסילוואן והפגיעה בילדים הפלשתינים.
טלב אלסאנע: זו ההגדרה הנכונה.
מיכאל בן-ארי: בא לעשות פה  פרובוקציה, המחבל הזה---
דני דנון: אני לא מוכן לזה, חבר הכנסת טלב אלסאנע.
מיכאל בן-ארי: מחבל.
טלב אלסאנע: ההגדרה היא הפגיעה של המתנחלים בילדים פלשתינים חסרי ישע.
דני דנון: לא, אני רוצה להבהיר בפניך---
טלב אלסאנע: ואתה צריך להתקומם נגד הפגיעה בילדים הפלשתינים, לא להגן על המתנחלים.
מיכאל בן-ארי: ילדים רוצחים.
מיכאל בן-ארי: חבורה של רוצחים.
טלב אלסאנע: הפולשים, איפה שהם, הם זורעים שנאה ורצח.
דני דנון: חבר הכנסת אלסאנע, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.
מיכאל בן-ארי: חבורת רוצחים, זורקים אבנים על ילדים.
דני דנון: אני קורא לך לסדר פעם שנייה, עוד פעם אחת אני מוציא אותך מהוועדה.
טלב אלסאנע: אתה יכול להוציא אותי.
דני דנון: הדיון של הוועדה מוגדר---
טלב אלסאנע: אתה משתמש שימוש ציני בוועדה למען קידום הילד.
טלב אלסאנע: זו ועדה למען הילד, לא נגד הילד.
דני דנון: הדיון הוא מוגדר.
דני דנון: מי ששולח את הילדים שלו---
טלב אלסאנע: אבל זו ועדה למען הילד והזכויות של הילד.
טלב אלסאנע: לא למען המתנחלים.
מיכאל בן-ארי: ---אבנים על הילדים שלנו---
טלב אלסאנע: אתה הופך אותה לוועדה למען המתנחלים, להגן על התנחלויות, נגד ילדים פלשתינים.
דני דנון: מי ששולח את הילדים לזרוק אבנים---
מיכאל בן-ארי: ---לזרוק אבנים על הילדים שלנו?
דני דנון: אל תשלח את הילדים לזרוק אבנים.
טלב אלסאנע: זה שימוש פוליטי וציני בוועדה של הכנסת.
מיכאל בן-ארי: אתם משתמשים בילדים כרוצחים.
טלב אלסאנע: זו ועדה למען הילד?
טלב אלסאנע: אתה משתמש בוועדה למען המתנחלים.
מיכאל בן-ארי: אתם משתמשים בילדים כרוצחים, זה מה שאתם עושים.
טלב אלסאנע: אתם רוצחים בעצמכם.
טלב אלסאנע: אתם רוצחים.
דני דנון: חבר הכנסת אלסאנע, אני קורא לך לסדר פעם שלישית, תודה רבה.
דני דנון: נא להוציא אותו מהדיון.
דני דנון: אתה רוצה לחזור עוד עשר דקות?
דני דנון: תחזור, תשתתף בדיון.
דני דנון: נא להוציא אותו.
טלב אלסאנע: אתה עושה שימוש ציני, נלוז, בושה וחרפה.
טלב אלסאנע: זו ועדה למען הילד או למען המתנחלים?
דני דנון: אתה רוצה לחזור לדון, לא בצעקות, אני מוכן.
מיכאל בן-ארי: הילדים שלכם, אתם משתמשים בהם.
טלב אלסאנע: או לעשות בשביל מרכז הליכוד.
טלב אלסאנע: זה דיון במרכז הליכוד, לא בוועדה למען הילד.
מיכאל בן-ארי: ---לך לעזה, איפה ששרף את הילד שלו על המסיק.
מיכאל בן-ארי: לך לשם.
מיכאל בן-ארי: לך לעזה.
טלב אלסאנע: אתה הפרצוף של הכנסת.
טלב אלסאנע: כהניסט, פרצוף של הכנסת.
מיכאל בן-ארי: נכון, נכון.
טלב אלסאנע: כמו ליברמן, זה הפרצוף של הכנסת.
טלב אלסאנע: אוי ואבוי לפרצוף שלה.
מיכאל בן-ארי: נכון, נכון, ותאכל את הלב.
דני דנון: חבר הכנסת בן ארי, מטרת הדיון לא היתה להתווכח.
דני דנון: אני חוזר שוב על נושא הדיון, מעורבות קטינים ביידויי אבנים בכפר השילוח.
דני דנון: אני רוצה קודם כל לשמוע את נציג משטרת ישראל, המשרד לביטחון פנים, רב פקד יורם סער, קצין נוער במחוז ירושלים.
דני דנון: אני רוצה לומר שהוועדה לזכויות הילד קיימה שני דיונים בנושא עיר דוד סילוואן.
דני דנון: בדיון ראשון ערכנו סיור בבית יהונתן, שם ראינו את הבעיות הקשות של הילדים, היהודים והערבים, שגרים במקום.
דני דנון: הדיון השני התקיים פה, בנוכחות נציגים של התושבים המוסלמים וניסינו לבדוק דרכים.
דני דנון: מאז המצב הידרדר וראינו את התמונות הקשות.
דני דנון: אני רוצה לקבל דיווח מרב פקד יורם סער כרגע מה המצב בפועל, מה אתם עושים.
דני דנון: למיטב ידיעתי אלה תביעות משטרתיות, זה לא מגיע לפרקליטות, מדוע אנחנו רואים את הילדים האלה משתתפים לא פעם ולא פעמיים?
דני דנון: בהמשך הדיון אנחנו גם נקרין סרטים ונראה ילדים בני 10, 11, 12, משתתפים בפעילות חבלנית.
יורם סער: על פי בדיקה שעשינו מחודש יולי השנה עולה שהיו כ-450 דיווחים של יידויי אבנים באזור סילוואן.
דני דנון: זה כולל את השבוע האחרון?
יורם סער: כן, כולל עד אתמול.
יורם סער: זה ממוצע של ארבעה אירועים ביום, כמות גבוהה מאוד.
יורם סער: עד כה נעצרו על ידי המשטרה 76 חשודים, מתוכם 30 נערים קטינים ו-46 בגירים.
יורם סער: נגד 7 קטינים כבר הוגשו---
דני דנון: קטינים מתחת לגיל 12?
יורם סער: לא. קטין מתחת לגיל 18.
דני דנון: יש לך את פילוח הגילים מתחת לגיל 18?
יורם סער: לא, לא עשיתי את הפילוח של הגילים, אבל אני רוצה לציין פה שנגד קטינים מתחת לגיל 12 אין אפשרות להגיש כתבי אישום בכלל, הם אינם ברי עונשין.
יורם סער: על כל פנים, מתוך 30 קטינים, נגד 7 הוגשו כבר כתבי אישום.
יורם סער: מתוך 46 בגירים, נגד 10 הוגשו כתבי אישום.
יורם סער: חלק גדול מהתיקים עדיין נמצא בחקירה.
יורם סער: אני מאמין גם שיהיו עצורים נוספים.
יורם סער: מעבר לכך כמובן המשטרה מנסה למנוע את האירועים והישנות האירועים החמורים האלה, אם באמצעות תגבור הכוחות בשטח, אם באמצעות הידברות עם כל הגורמים שנמצאים באזור.
יורם סער: אנחנו מקווים שזה יילך ויירד ולא ימשיך ויגבר.
דני דנון: תן לי דוגמאות ספציפיות, נער בגיל 14, או בגיל 11, שנעצר, מה קורה איתו בפועל?
יורם סער: אם הנער נעצר במקום, מה שנקרא נעצר על חם, בודקים במקום מיידית ורואים שהגיל שלו מתחת לגיל האחריות הפלילית, מזמנים את ההורים---
דני דנון: הוא נלקח לתחנה?
יורם סער: אם הוא מזוהה בשטח, הוא לא נלקח לתחנה, מזמנים את ההורים לאותו מקום ומנסים לדבר איתם כדי שהם יזהירו את הנער ויטפלו בו.
יורם סער: במידה והוא לא מזוהה במקום ולרוב הם אינם מזוהים במקום, כי אין להם תעודות זהות וגם לא מכירים את הגילים שלהם, הם מובאים לתחנה ואז אחרי שמזהים אותם, אם רואים שהגיל הוא מתחת לגיל 12, מזמנים את ההורים ומודיעים גם לשירות מבחן לנוער, לפקידי סעד, כדי שיטפלו בנערים האלה.
דני דנון: אין פה נציגים של משרד הרווחה, אבל מניסיונך, מה קורה עם אותם נערים בפועל?
דני דנון: הם מקבלים אזהרה והולכים הביתה, או שיש סנקציות, ואיזה סנקציות?
יורם סער: מאחר והחוק מדבר על נערים מתחת לגיל 12 שאינם ברי עונשין, לא נפתחים נגדם תיקים ולא מתקיים למעשה שום הליך משפטי נגדם.
יורם סער: לעומת זאת נער שעבר את גיל 12, מאחר והאירוע הוא די חמור, זה לא תיק שהולך רק לתביעות, תלוי בחומרה.
יורם סער: אם זה אירוע שנזרקה אבן על רכב נוסע, זה חמור מאוד, העונש על זה הוא 20 שנות מאסר, כך קבע המחוקק, ואז זה תיק שעובר לפרקליטות המחוז.
יורם סער: אם זה אירוע של יידוי אבנים על אנשים, עוברים ושבים, זה אירוע שעובר לתביעות.
יורם סער: כמובן שזה תלוי בחומרת הפציעות, אם יש, ובחומרת העברה.
דני דנון: אמרת פה משהו מעניין.
דני דנון: אתה מכיר מישהו שקיבל עונש כבד על זריקת אבנים?
יורם סער: יש.
יורם סער: הרבה קיבלו.
יורם סער: זה לא רק קטינים, זה גם בגירים, כמו שאתה רואה, אבל יש אנשים---
דני דנון: אותי מעניין הקטינים פה.
יורם סער: יש עונשים כבדים.
יורם סער: לא הבאתי דוגמאות, אבל יש עונשים כבדים.
יורם סער: בית המשפט נוהג להחמיר במקרים האלה.
דני דנון: אנחנו מסיירים הרבה במוסדות של בני נוער עבריינים, לא נתקלתי בנערים ממזרח ירושלים שמגיעים למוסדות האלה.
דני דנון: השאלה האם הם מגיעים לבתי סוהר, הם מגיעים לחלופות מעצר?
יורם סער: הם מגיעים לכאן ולכאן.
יורם סער: אני לא יכול להגיד לך כמה למאסר, כמה למעצר בית, אבל הם מגיעים גם לכאן וגם לכאן ובית המשפט מכיר בעובדה שהמקרים האלה חמורים.
דני דנון: יש לנו נתונים על המקרים?
דני דנון: כמה כתבי אישום הוגשו?
יורם סער: אני אמרתי, בשלושה וחצי חודשים האחרונים, מתחילת חודש יולי, מתוך 76 הוגשו נגד 17 כתבי אישום, 7 קטינים ו-10 בגירים.
דני דנון: אותי מעניינת המעורבות של ההורים, כי אני רואה אחריות של ההורים שמאפשרים, ואפילו אני שומע שלפעמים דוחפים את הילדים לפעילות כזאת.
דני דנון: מה אתה יכול לומר על השימוש של ההורים בילדים בעניין הזה?
יורם סער: אני לא יכול פה לבוא ולומר חד משמעית שאנחנו יודעים מהחקירות שההורים שלחו את הילדים, דווקא אני חושב שההורים מנסים להגביל את הילדים.
יורם סער: מי שאולי מנסה להכווין את הילדים אלה נערים אחרים, יותר מבוגרים, או בוגרים אחרים, שמכווינים אותם.
יורם סער: ההורים, לא הייתי אומר שהם אלה ששולחים את הילדים.
מיכאל בן-ארי: אפשר לשאול שאלה בעניין הזה?
מיכאל בן-ארי: באירוע האחרון האלים שניסו לעשות למר דוד בארי ולבנו, אנחנו עדים לכך שהיה מדובר בהתארגנות מראש מעצם העובדה שכלי תקשורת הוזמנו לכך.
מיכאל בן-ארי: הווה אומר, ישנה התארגנות של בוגרים.
מיכאל בן-ארי: אני לא מכיר ילדים בני 12 שיודעים לעשות דוברות ולהזמין כלי תקשורת ולתאם את העניין, הילדים האלה משמשים אך ורק ככלי משחק בידיהם של מבוגרים וארגונים.
מיכאל בן-ארי: האם מתמקדת או נערכת חקירה לגבי היוזמים, המפעילים, שעומדים מאחורי הדבר הזה?
מיכאל בן-ארי: אם במקרים כאלה ואחרים היה ניתן לומר שיש כאן איזה אירוע ספונטני, שאני מעריך שבשום מקום זה לא ספונטני, הרי שכאן אין ספק שמאחורי הדברים ישנה התארגנות.
מיכאל בן-ארי: מה נעשה כדי לבדוק את המארגנים וכדי להעמיד אותם לדין?
דני דנון: אני רוצה להוסיף לשאלה של חבר הכנסת בן ארי, האם קיבלתם עדויות שמשלמים לילדים האלה, או נותנים להם איזה שהוא תמריץ להשתתף בפעילות החבלנית הזאת?
יורם סער: התיק הספציפי הזה נמצא עדיין בחקירה ויש התקדמות משמעותית בחקירה.
יורם סער: אני לא יכול לדווח על כל מה שביקשתם, אבל---
דני דנון: לאו דווקא על המקרה של יום שישי, אבל שילמו לילדים לזרוק אבנים?
יורם סער: שילמו להם?
יורם סער: אירועים מעטים מאוד שנתקלנו בהם שאולי שילמו ועשו איזה משהו אחר, נתנו להם פיצוי כזה או אחר, אבל לעניין של חבר הכנסת---
אחמד טיבי: זה מידע מוצק שאתה יודע עליו?
יורם סער: זה אולי מקרה אחד או שניים שאנחנו שמענו שהיו מקרים כאלה.
יורם סער: זה לא משהו קבוע.
יורם סער: לעניין השאלה לגבי החקירה הספציפית הזאת, אנחנו יודעים מי הנערים.
יורם סער: גם מר דוד בארי נחקר במשטרה כמובן, באגף התנועה, ואנחנו יודעים מי החשודים.
יורם סער: חשוד אחד בגיר כבר נמצא במעצר ונחקר.
יורם סער: לגבי שני הקטינים---
מיכאל בן-ארי: חשוד בגיר שעמד מאחורי הלינץ'?
יורם סער: אני לא יכול לדווח אם הוא עמד או לא עמד, זה עדיין בשלבי חקירה, אבל אחד נמצא במעצר ועל שני הקטינים הפרטים ידועים והם ייחקרו בימים הקרובים.
דני דנון: הם קטינים מתחת לגיל 18 או מתחת לגיל 12?
יורם סער: מתחת לגיל 18.
דני דנון: אין במקרה הזה קטינים מתחת לגיל 12.
יורם סער: לא, לפחות לא שני אלה המעורבים.
אחמד טיבי: יש שני קטינים שעצורים שם?
יורם סער: לא, הפרטים ידועים, הם עדיין לא עצורים.
דני דנון: יש פה הרבה צוותי תקשורת, אבל צוותי תקשורת שעומדים ורואים קטין זורק אבנים, אין בחוק היום אחריות לאותם צוותי תקשורת?
דני דנון: תסלחו לי כל הכתבים וכל הצלמים, אבל אני יודע שיש חוקים שלא מאפשרים לראות פעילות פלילית, שאתה רואה נערים זורקים אבנים או בלקים, השאלה מה קורה במובן הזה.
יורם סער: כתב עיתונאי, תפקידו לסקר.
יורם סער: אני לא יודע על מצבים שבאמת לקחו ציוד צילום או השתמשו בו בניגוד לרצון הכתבים.
יורם סער: לרוב זה נתקל בסירוב ואם יש צורך ממשי, אז צריך להוציא צווים מבית משפט.
יורם סער: זה לא דבר שהוא פשוט כל כך.
דני דנון: היתה פה שאלה?
יעקב שטרנברג: אני ממעלה הזיתים.
יעקב שטרנברג: זריקות אבנים של ילדים זה בכל הגזרה.
יעקב שטרנברג: עומדים ילדים, אלה מקרים שקרו, וזורקים---
דני דנון: גם במעלה הזיתים ילדים משתתפים ב---
יעקב שטרנברג: בוודאי.
יעקב שטרנברג: הוא יראה לכם...
יעקב שטרנברג: אני רואה ילד, הוא נראה לי פחות מ-12.
יעקב שטרנברג: אין שום סנקציה כלפי ההורים או משהו?
יעקב שטרנברג: איזה תיקון לחוק?
יורם סער: שוב פעם אני אומר, מזמנים את ההורים---
יעקב שטרנברג: הם נראים פחות מ-12, אני לא עצרתי לשאול את הגיל.
יורם סער: שוב פעם, נגד הקטין עצמו אין מה לעשות, כי הוא אינו בר עונשין.
יורם סער: מזמנים את ההורים, מזהירים את ההורים ונותנים להם אזהרה שאני חושב שמרבית הנערים לא חוזרים על עצמם, אבל קורה שחוזרים גם.
יורם סער: אין ספק.
דני דנון: אנחנו תיכף נראה מספר סרטונים קצרים מאוד שיראו את הפעילות של הילדים בזריקות אבנים.
דני דנון: חבר הכנסת בן ארי, בזמן שיערכו את הפירוטכניקה פה, בבקשה.
מיכאל בן-ארי: אדוני היושב ראש, מה שהעלה מר יעקב שטרנברג זה בעצם מוקד העניין.
מיכאל בן-ארי: לצערנו הרב, שלא בטובתו של דוד בארי, הנושא עלה בגלל הלינץ' שהתבצע בו בערב שבת, אבל אנחנו, גם כחברי כנסת וכאישי ציבור, ואני משער שגם אתה, מקבלים טלפונים על בסיס יום יומי, על שימוש בילדים ובאמצעים כאלה ואחרים, כמו שאמר השוטר.
מיכאל בן-ארי: מצאו את מה שנקרא נקודת התורפה שלנו, את הבטן הרכה שלנו, שאי אפשר להעניש את הילדים הללו ומדובר בסיכון ממשי לא רק של מבוגרים אלא של ילדים.
מיכאל בן-ארי: אני רוצה להזכיר לך שבמעלה הזיתים ובשכונת שמעון הצדיק ובעיר דוד ובשאר השכונות, בבית וולרו ובבית יורי ובכל שאר המקומות האלה גרים מאות רבות של ילדים שנתונים יום יום למתקפות על ידי פורעים שעדיין הגיל שלהם מאוד צעיר.
מיכאל בן-ארי: בוא נראה את הסרט, יש לי אחר כך משהו להוסיף.
דני דנון: יש פה סרטונים.
דני דנון: מדובר על 24.9.10, נכון?
דני דנון: מר בניטה, אתה יכול להסביר איפה זה צולם ומי צילם את זה.
מרדכי בניטה: מי שצילם את זה, חלק זה אנחנו, חלק אלה צילומים של משרד השיכון.
מרדכי בניטה: זה צולם בכיכר ראס אל עמוד, בדרך יריחו הישנה, הדרך שעולה מתחת להר הזיתים.
מרדכי בניטה: מגיעים לפה אלפי תיירים ואזרחים.
מרדכי בניטה: רואים ילדים קטנים שזורקים אבנים, לפעמים גם זורקים ירקות, אבל בעיקר זורקים אבנים.
מרדכי בניטה: תיכף אנחנו נראה כמה פגיעות שיש ברכבים.
מרדכי בניטה: בסך הכל אלה ילדים צעירים ואנחנו לפעמים מנסים לדבר איתם, כדי להגיד להם שיפסיקו עם הדבר הזה, הדבר הזה לא עוזר לנו, הוא לא מועיל לנו.
מרדכי בניטה: אפשר לראות פה את כל הכביש, הוא מלא באבנים ובסלעים.
מרדכי בניטה: זאת הכניסה לבית העלמין הר הזיתים, כמובן, והם עומדים ממש פה, על הכיכר, אני מדבר על הנקודה הזו, ומושלכות אבנים, לפעמים במשך ימים שלמים.
מרדכי בניטה: בשבועיים האחרונים אנחנו מדברים על יום יום, זריקות אבנים על ימין ועל שמאל, כך שזה קשה מאוד, וגם אתה לא יודע מה לעשות כל כך מול ילד.
דני דנון: העברתם את התמונות האלה למשטרה?
מרדכי בניטה: כן, העברנו.
מרדכי בניטה: ומאוד חשוב לנו להגיד, אנחנו מאוד חסים גם על הילדים האלה, אנחנו גם לא רוצים שהם ייפגעו ואנחנו מנסים לראות מה לעשות ואנחנו אובדי עצות.
מרדכי בניטה: אני שומע גם מן המשטרה שיש פה בעיה עם הילדים הצעירים, הם לא יודעים מה לעשות מול זה---
דני דנון: הילד שם למטה, הוא בן 8-9
מרדכי בניטה: כן, אלה ילדים קטנים.
מרדכי בניטה: אלה ממש ילדים קטנים.
מרדכי בניטה: הם גרים למטה, אלה ילדים שפשוט כואב הלב.
מרדכי בניטה: גם לראות את זה וגם אנחנו כמובן נפגעים, ילדים שלנו נפגעים בנסיעה בתוך רכב, חלק מהילדים---
דני דנון: איך הם מזהים?
דני דנון: הרי יש להם לוחות---
מרדכי בניטה: יש להם מישהו שעומד שם במארב למטה יותר.
מרדכי בניטה: דרך אגב, תיכף יש פה גם תמונה שגם רכבים ערביים לפעמים נפגעים, אזרחים מהמקום, מראס אל עמוד, שאנחנו בסך הכל ביחסי שכנות טובים, זורקים עליהם אבנים, מפוצצים להם את האוטו על כלום.
מרדכי בניטה: אני רואה את המשטרה פה חסרת...
מרדכי בניטה: אני לא יודע איך להסביר, אבל לא יודעים איך לעצור את הדבר הזה וזה דבר עצוב.
מרדכי בניטה: תיכף תראו פה עוד כמה דברים.
מרדכי בניטה: פה זה קצת יותר בגירים.
מרדכי בניטה: אתם רואים, כדי שאי אפשר יהיה לרדוף אחריהם, הם שמים חולצה על הפנים כדי שאי אפשר יהיה לזהות אותם, והם עומדים עם סלעים בידיים, רכב מגיע, יכול להיות משפחה עם חמישה ילדים, מפוצצים לה את כל השמשות של האוטו.
מרדכי בניטה: עצוב לראות את זה ואנחנו חסרי אונים.
מרדכי בניטה: וכשאני בא למשטרה, המשטרה אומרת 'אני לא יודעת מה לעשות מול הילדים האלה', וזה חוזר על עצמו מדי יום.
מרדכי בניטה: מדי יום.
דני דנון: תודה, מרדכי.
דני דנון: אני חושב שראינו מספיק.
מרדכי בניטה: יש פה עוד משהו.
מרדכי בניטה: אם אפשר, תסתכל רגע, יש פה אירוע.
מרדכי בניטה: תסתכל לאבנים למטה, כתוב 'האוטו של דורון', תסתכל על הדבר הזה.
מרדכי בניטה: תסתכלו.
מרדכי בניטה: רכב. תסתכלו.
דני דנון: יש מישהו באוטו כרגע או שהוא ריק?
מרדכי בניטה: לא, הוא יצא מהאוטו, הוא ברח מהאוטו.
מרדכי בניטה: תראו מה קורה.
מרדכי בניטה: פשוט מפוצצים לו את האוטו על כל צעד ושעל ו אין לך מה ל...
מרדכי בניטה: אתה חסר אונים מול זה.
מרדכי בניטה: תמשיכו לראות.
מיכאל בן-ארי: אתה חסר אונים, אבל איפה משטרת ישראל?
מרדכי בניטה: איפה משטרת ישראל?
מרדכי בניטה: אני שואל בדיוק את אותה שאלה.
מיכאל בן-ארי: אם דבר כזה היה קורה בצהלה, היו נותנים לזה להמשיך?
מרדכי בניטה: בחיים לא.
מיכאל בן-ארי: זו מדינה אחרת?
מרדכי בניטה: תראה מה קורה פה.
מרדכי בניטה: יש תמונות יותר קשות, אנחנו העדפנו לא להביא אותם.
מרדכי בניטה: אני אראה לך תמונה של ילד...
מרדכי בניטה: אני מבקש מהצלמים לא...
מרדכי בניטה: אם אפשר, רק כדי להראות לוועדה.
מרדכי בניטה: תראו מצד שמאל, פני הילד, ילד שנסע בתוך אוטו, עם ההורים שלו, תסתכלו.
מרדכי בניטה: אחד הילדים שעבר שם, מסרט שהיה קודם, מגיע כמובן מגן דוד אדום.
מרדכי בניטה: זה היה לפני מספר חודשים, ילד, תסתכלו.
מרדכי בניטה: מה אתה יכול לעשות כנגד זה?
מרדכי בניטה: האוטו ממוגן, מנסים לעשות כל מה שאפשר, פשוט חסרי אונים במצבים האלה.
מרדכי בניטה: פונים למשטרה, 'אנחנו מבקשים שתפסיקו את זה', 'לא יכולים, הילדים מתחת לגיל 12, אנחנו לא יכולים'.
דני דנון: תודה, מר מרדכי בניטה.
דני דנון: הצטרף אלינו מר אינדור.
דני דנון: לפני שבוע נפגעת, אני לא יודע אם היו מעורבים קטינים בתקרית שלך, אתה יכול בקצרה לספר לנו מה קרה?
דני דנון: בדגש על הקטינים, כי זה הדגש של הדיון היום.
מאיר אינדור: מדובר בכביש שמחבר את בית הקברות הר הזיתים, אני לא מדבר על אזורי סילוואן עיר דוד, אני מדבר על כביש שבו נוסעים אנשים להלוויות או לאזכרות, ציר מלון שבע הקשתות, כניסה לבית הקברות הר הזיתים להר הצופים, בערך 2.5 קילומטר, אבל בגזרה של קילומטר אחד, שכונת א-טור שבה נבנו בשנים האחרונות הרבה חנויות מאוד מאוד מפוארות ויפות, ויש שם בית ספר ובית חולים.
מאיר אינדור: בטווח שבין בית הספר לבית החולים אני ורעייתי בעשרים לשמונה בבוקר יצאנו מהאזור של בית הקברות, שם קבורים הוריי, ונקלענו לפקק תנועה.
מאיר אינדור: בפקק התנועה היו בערך עשרות מכוניות ערביות ואני ראיתי מצד ימין קבוצה של בני נוער מעורב עם ילדים וגם הורים וציפיתי וקיוויתי...
מאיר אינדור: ראיתי שהם בולשים אחרי מכונית, קיוויתי שהם לא יזהו אותי.
מאיר אינדור: הורדתי את הכיפה לפני כן, ברגע שנקלענו לפקק, אשתי בכיסוי ראש, כנראה שזיהו בכל אופן ואז אנחנו נוסעים ואני לא מסתכל כדי לא לעורר תשומת לב.
מאיר אינדור: פתאום קול נפץ עז, חשבתי שזה רימון.
מאיר אינדור: אני פגוע רימון בראש מהעבר, פעם שנייה נדקרתי ליד הכניסה לרובע היהודי בחג השבועות, קול נפץ כזה זה טראומטי תמיד לאדם שנפגע פעם ואשתי התחילה לבכות ולרעוד.
מאיר אינדור: זו היתה חוויה טראומטית בשבילי כבעל.
מאיר אינדור: כל אחד מכם שהוא בעל רוצה להגן על אשתו, אבל לא יכולנו לעשות שום דבר, כי אנחנו לכודים בתוך השיירה.
מאיר אינדור: אחרי זה שמעתי שיש נוהל בריחה, שחלק ממנו עשה דוד בארי, יש נוהל קבוע ואני לא ידעתי את הנוהל הזה, אבל זה גם לא היה מתבצע, כי אשתי היתה הנהגת והיא היתה במצב קשה מאוד.
מאיר אינדור: המשכנו להתקדם עקב בצד אגודל.