GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יונה פרסוברגר: אני עוסק בהסברה בנושא חשיפה של המדיה וההשפעות על ילדים.
יונה פרסוברגר: המנכל הכללי של עמותת נתיבי רשת נותן הרצאות בבתי הספר בארץ לילדים ולהורים, היו 700 הרצאות עד היום בשלוש השנים האחרונות.
יונה פרסוברגר: הזכירו כאן הרבה דברים רלוונטיים, השפעות של האינטרנט ותכניות טלוויזיה מסוימות.
יונה פרסוברגר: יש המון דברים אפקטיביים לעשות.
יונה פרסוברגר: לא קיים גוף בארץ שמרכז את הנושא הזה, גוף עם שיניים שיכול להפנות עם האצבע על תכנית מסוימת או לאתר שפונה לילדים כמו "פורם אטרף", שהוא בעיקר עבור ילדים ונוער.
יונה פרסוברגר: יש שם משחקים לילדים, יש שם סרטים ותכניות להורדה, זה אתר בעיקר לילדים צעירים, אבל יש שם גם מדור סקס וארוטיקה.
יונה פרסוברגר: יש הרבה מקומות שמשדרים לילדים את הלגיטימיות, השאלה היא המיין סטרים שלנו, המקום הנגיש ביותר לילדים, האתרים הפופולאריים, התכניות הנגישות בין אם זו הטלוויזיה.
יונה פרסוברגר: האם זה ישדר לגיטימיות לתכנים שהם פוגעניים, או שאנחנו נדע להפחית אותם לשוליים של הדבר הזה.
יונה פרסוברגר: הבעיה שהיום למיין סטרים יש לגיטימציה.
יונה פרסוברגר: אני יכול לתת הרבה מאוד דוגמאות של אתרים שהם מאוד פופולאריים בקרב ילדים שיש בהם זוועות, אתרים ישראלים.
יונה פרסוברגר: אין חקיקה ואין בכלל היום פיקוח על אתרי ילדים.
יונה פרסוברגר: חסרים כלים, חסרים גופים שעוסקים בזה וצריך להקים גוף מרכזי בארץ שידע לבקר ולחפש ולמצוא את הדברים, גוף עם חזק ועם שיניים כדי להפעיל את החוק.
יונה פרסוברגר: השטח פרוץ והכל משדר לילדים לגיטימציה.
יונה פרסוברגר: צריך בכלל לשנות כאן את התפיסה לגבי מה אנחנו משדרים ואיך הם משודרים.
יונה פרסוברגר: זה המסר הכללי שלי ואני יכול להיכנס לפרטים.
דני דנון: נטע שפרן מעמותת עלם בבקשה.
נטע שפרן: בעלם, אנחנו מטפלים בילדים ובנוער שפוגעים מינית.
נטע שפרן: מהשטח אנחנו רואים שבדרך כלל הילדים האלה נחשפו למיניות בוגרת וברוב המקרים דרך האינטרנט או מהטלוויזיה.
נטע שפרן: בהרבה מהמקרים ההורים לא מודעים לכך בכלל.
נטע שפרן: אנחנו יושבים בחדר עם הילד ובחדר אחר עם ההורים ולרוב ההורים יגידו שיש להם חסימה בבית והילד לא חשוף בכלל לחומר פונוגרפי.
נטע שפרן: הילד בחדר השני יספר לנו על הצפייה שלו בפונוגרפיה.
נטע שפרן: אצל הילד בדרך כלל זה מעורר מצד אחד לעוררות ולסקרנות ומצד שני זה מאוד מבהיל, וזה גורם לעיסוק רב במין אחרי זה.
נטע שפרן: אצל הילדים האלה יש בהרבה מקרים ירידה בלימודים, הם עסוקים במשך הלימודים במחשבות על מין ובהמשך בהרבה מאוד פעמים אצל הילדים שנמצאים אצלנו, שהם כמובן אלה שפגעו, יש קשר וניתן לראות שלפני הפגיעה הייתה להם חשיפה גדולה למיניות והתעורר איזה רצון לחקות את מה שראו ולעשות דברים שדומים לזה.
נטע שפרן: לדעתי לא ניתן למנוע, אני מסכימה מאוד עם מיכל רוזין, לא ניתן למנוע כי אנחנו חיים בעולם שבו הכל פרוץ ופתוח ולא נראה לי שניתן למנוע את החשיפה.
נטע שפרן: הנושא החינוכי והמערכתי הוא מאוד חשוב וגם להורים יש תפקיד.
נטע שפרן: בהורים שמגיעים אלינו אנחנו משקיעים הרבה בהדרכה ובהכוונה שלהם בנושא של תיווך.
נטע שפרן: לעיתים הורים שגילו שהילדים שלהם נחשפו לחומר פונוגרפי לא יודעים מה לעשות עם זה ואיך להגיב על כך.
נטע שפרן: בחלק מהמקרים מחליטים לא להגיב.
נטע שפרן: לא להגיב זו תגובה עם משמעות מאוד גדולה.
נטע שפרן: לגבי המערכות הבית ספריות, דיברו כאן הרבה על היועצת.
נטע שפרן: לדעתי בהרבה מקרים כשיש למשל מורה מסוים או שהמורה להתעמלות שהוא דווקא הקרוב אליו ביותר, חשוב שלכל הדמויות החינוכיות שנתקלות בילדים יהיה ידע בסיסי לאיתור התנהגויות חריגות וכל מה שקשור בזה.
אריק בכר: מה שעולה פה זה המיין סטרים וזו הבעיה.
אריק בכר: אני רוצה להזכיר לך שגם כשאני הייתי ילד היה אפשר להשיג פונוגרפיה אבל היית צריך לנסוע רחוק לתחנה המרכזית, להיכנס מאחורי איזו חצר ובחנות לספרים ולצרכי משרד לא מצאת פונוגרפיה.
אריק בכר: הבעיה שהיום זה נגיש ובכל מקום, כולל בית הספר שלא טורח לחסום את המחשבים בכיתת המחשבים שלו.
אבי דיכטר: אני חושב שהדיון הציף נכון מאוד את שתי הקצוות.
אבי דיכטר: את הקצה של הלגיטימציה אל מול הקצה של הקונספירציה.
אבי דיכטר: הרי מה שאתה אמרת שהלגיטימציה אם בררת המחדל היא כשאתה לוחץ על כפתור אתה מקבל פונגורפיה, או שאתה צריך לעקוף חסימות כדי להגיע לפונוגרפיה אז אתה יוצר קונספירציה עם עצמך כמובן.
אבי דיכטר: אני לא חושב שהוועדה הזאת אמורה לעסוק בקונספירציה.
אבי דיכטר: כמו שנאמר כאן ומבלי לפגוע בנו המבוגרים יותר, הילדים יותר מתוחכמים מאיתנו בעקיפת החסימות.
אבי דיכטר: זה לא המאפיין של רוב הילדים.
אבי דיכטר: אגב אילו היו רק סקרנים ושידעו לעקוף את החסימות.
אבי דיכטר: אבל לא זו דרך המלך.
אבי דיכטר: דרך המלך שהדברים מושגים ולא חשוב אם אלו החוברות בפיצוציות או התמונות הפונוגרפיות בסלולר או הסרטים הפונוגרפים או הקרובים לפונוגרפיה בשעות צפייה שילדים נגישים למסך.
אבי דיכטר: לדעתי בזה הוועדה הזאת צריכה להתמקד.
אבי דיכטר: בזה אנחנו יכולים להיות מאוד אפקטיביים.
אבי דיכטר: אני לא הייתי נבהל מלעסוק בחקיקה.
אבי דיכטר: כשאנחנו מדברים על רגולציה או כמו שביטאו כאן, שצריך גוף עם שיניים, אני טוען שהתפקיד של הוועדה הזאת זה לתת את השיניים.
אבי דיכטר: הגופים כבר יצטיידו בשיניים שהוועדה יודעת לתת באמצעות חקיקה.
אבי דיכטר: אני חושב שקיים פער בין מיכל רוזין לבין תום גומפל, לי זה נראה פער גדול מדי בין מה שהיא אמרה לגבי המחקר בשוודיה למה שתום גומפל אמר, ואם זה בשוודיה אני מניח שזה קיים בעוד מדינות.
אבי דיכטר: כוועדה כדי ללכת בסופו של דבר על בררת המחדל, זאת אומרת שכבררת מחדל לא תוכל לגעת בפונוגרפיה אם אתה קטין.
אבי דיכטר: כדי להיות באמת חזקים לא מספיקה האינטואיציה.
אבי דיכטר: בצדק אנחנו מבינים שאינטואיציה, ניסיון ואבהות זה לא מספיק.
אבי דיכטר: אם המחקר בשוודיה אומר את מה שמיכל רוזין אמרה, ואני מניח שאם יש שתי קבוצות ילדים שהאחת צופה "ברחוב סומסום" והשנייה ב"רחוב החלונות האדומים", אז אפשר לנבא מה תהייה ההתנהגות של הקבוצה השנייה.
אבי דיכטר: אני מניח שזה מחקר שלא נעשה.
אבי דיכטר: אבל על הרציונל הזה לנו כוועדה חשוב לשבת על קונסטרוקציה יציבה יותר כשאנחנו באים לעסוק בחקיקה בתחום שאנחנו לא רוצים לחסום אותו.
אבי דיכטר: אנחנו רוצים לחסום פלח קטן מאוד שאמור לגעת ב- 80% מהילדים.
אבי דיכטר: 20% תמיד ימצאו את הקונספירציה כדי לעקוף.
אבי דיכטר: תאמינו לי שאם אנחנו יודעים להתמודד עם ה- 80% או לעזור ל- 80% להתמודד עם עצמם יש בזה ברכה לא קטנה.
אבי דיכטר: אני ממליץ מאוד שבתוך חודש ימים, יוגש לוועדה הזאת, בין אם זה על ידי מיכל רוזין ובין אם זה על ידי גופים אחרים שיכולים להציג לנו, מחקרים אמיתיים שתומכים או סותרים ברמת מובהקות גבוהה או פחות גובהה, אבל לשבת על תשתית קצת יותר בסיסית.
אבי דיכטר: נניח שהמסקנה מסך כל המחקרים תהייה "קשקוש" כלומר אין קשר בין פרסום בסלולר לבין אלימות אני מניח שאז הוועדה תחשוב אז קצת אחרת, או אם תגיע באמת מאסה של מחקרים שיצביעו שיש קשר מובהק בין התנהגות אלימה לבין החומרים שצופים בהם.
אבי דיכטר: מכאן אנחנו יודעים לצאת לדרך אחרת.
אבי דיכטר: אני לא נבהל לצאת לדרך של חקיקה למרות שאנחנו מכירים את העוצמה של כלי התקשורת.
אבי דיכטר: בסופו של דבר כשאתה רוצה להתמודד עם בעיה של 80% מהילדים שהם צופים בבררת המחדל, בפונוגרפיה הם יסתכלו, ואם בררת המחדל היא פחות מפונוגרפיה או לא, אז לא בהכרח עוקפים את זה.
אבי דיכטר: לא כל הילדים כל הזמן מחפשים לעקוף את החסמים.
אבי דיכטר: אני מציע שבעוד חדש ימים כשתהייה לנו תשתית יותר יציבה נדע להחליט באיזה כיוון אנחנו יותר עובדים, כיוון של חקיקה או בכיוון של המלצות כלליות, או הסתפקות ברגולציה בלי חקיקה נוספת.
תום גומפל: אני לא חושב שיש סתירה בין מה שאני אומר לבין מה שמיכל רוזין אומרת.
תום גומפל: אני חושב שצריך לשים את הכל במשקל של חוסן וסיכון בחיים של ילד.
תום גומפל: ילדים יצפו במה שילדים יצפו.
תום גומפל: הייתי בבית ספר אחד, בית ספר בכפר מסורתי מוסלמי עם המנהל עם דוקטורט בסוציולוגיה שחסם את כל המחשבים.
תום גומפל: שאלנו אותו מה קרה עם זה.
תום גומפל: הוא ענה "אחרי שנה יש לנו את הגולשים הכי מקצועיים באזור כי הם למדו איך לעקוף".
תום גומפל: הוא כן הסביר לילדים מה ההבדל בין פונוגרפיה לבין אהבה.
תום גומפל: מה שהורים צריכים ללמוד זה איך לשבת עם הילדים שלהם ואיך לראות טלוויזיה ביחד ולעבד נכון את המדיה האלקטרונית.
תום גומפל: מה שהתקשורת צריכה לעשות זה ללמד את ההבדל בין חוסן וסיכון.
תום גומפל: הילדים נחשפים לסיכונים וגם לסיכונים אלקטרונים, אנחנו בעצם רוצים להגן עליהם.
תום גומפל: אני מסכים עם מה שאתה אומר כי בעצם הסיפור כל כך מעורפל ואנחנו בעצם רוצים להטות את המאזניים לכיוון הסיכוי.
דני דנון: אנחנו תמיד מדברים כאן על אחריות הורים.
דני דנון: זה הולך ביחד וכל דבר הוא עם אחריות הורים.
דני דנון: יש עוד מושג של כישורי חיים, משרד החינוך.
דני דנון: אנחנו לא נפיל את הכל על ההורים ועל כישורי חיים, אנחנו כאן כדי לעשות דברים כמחוקק מבחינת התרבות.
דני דנון: אני מבקש לסכם את הישיבה.
דני דנון: הוועדה לזכויות הילד רואה בחומרה רבה את התרחבות תופעת אלימות המינית בקרב ילדים קטינים.
דני דנון: אין ספק שהתכנים המיניים והפונוגרפיים הזמינים לילדים במסגרת תכניות הטלוויזיה והאינטרנט מגבירים את ממדי התופעה.
דני דנון: הוועדה קוראת להסדרת נושא של זמינות התכנים באינטרנט ובטלוויזיה, או בהסדרה עצמית או בחקיקה ראשית או משנית.
דני דנון: מכתבים יצאו לרגולטורים באופן מידיי.
דני דנון: הוועדה קוראת להגדיר מערך חינוכי-הסברתי בנושא בשיתוף פעולה בין גורמי החינוך, הרווחה ועם כל הגופים השונים הפועלים בנושא.
דני דנון: הוועדה תבקש ממרכז מידע ומחקר של הכנסת להגיש תוך 30 יום לוועדה מחקר בנושא זה, תוך מתן דגש למחקר השוואתי ממדינות שונות.
דני דנון: התחלנו פה את הדיון, נקבל את הנתונים תוך 30 יום ואז נלך או בהסדרה, נשמע גם מהרגולטורים השונים, או להסדרה עצמית או לחקיקה.
דני דנון: אני פותח את ישיבת הוועדה לזכויות הילד בנושא: חינוך מיני בבתי-ספר.
דני דנון: כולנו עקבנו, והזדעזענו, אחרי המקרים הקשים, שאפשר לקרוא להם גם תופעה, תופעה מדאיגה ומפחידה.
דני דנון: אנחנו רואים מקרים קשים של פגיעה, התעללות, ניצול ואפשר לבחור אפילו מלים יותר חריפות שבהן בני-נוער וילדים מנצלים ילדות וילדים במצוקה והופכים אותם לשפחות מין במקרים מסויימים.
דני דנון: המקרים האלו קשים.
דני דנון: הדיון היום הוא לא ספציפי פרטני, אלא הוא בא לדון בנושא: מה קורה היום בבתי-הספר בנושא החינוך המיני?
דני דנון: האם מה שנעשה מספק?
דני דנון: האם זה מגיע לילדים, לבני-הנוער, לשטח?
דני דנון: מהמידע שקראתי בדו"ח מרכז המידע, ניכר שבאמת אולי יש תכניות, אבל בפועל הן לא מגיעות לכלל האוכלוסיה שצריכה לעבור את החינוך.
דני דנון: אני לא מדבר כרגע על מגזרים שלמים שמשום מה אנחנו משאירים אותם בצד ולא מתעסקים בהם ולא יודעים מה קורה.
דני דנון: רחל ואני מקבלים בוועדה מקרים פרטניים.
דני דנון: קיבלנו גם מהמגזר החרדי פניות ובקשות על כך שבערים כמו אילת ובני-ברק אין שום מעורבות ואין שום מידע וגם המידע שאספנו הוא מידע חלקי.
דני דנון: בכל מקרה, אני חושב שהדגש היום בדיון צריך להיות במערכת החינוך.
דני דנון: אנחנו נשמע את נציגי משרד החינוך וגורמים נוספים שעוסקים בזה, כדי לראות איך אנחנו הופכים את הנושא של חינוך מיני לא לדבר שרשום בתכנית "כישורי חיים" - זה קיים, ומדברים על זה ב"כישורי חיים" והכל בסדר - אלא נוגעים באמת בבעיה ומבינים שאי-אפשר להגיד שב"כישורי חיים" הכל ייפתר אלא באמת מוודאים שיש תכניות לחינוך מיני ושהן מועברות ושבני-הנוער לא נחשפים אך ורק לטלויזיה והאינטרנט.
דני דנון: אנחנו חשפנו פה בוועדה סרטים ונתונים מדאיגים לגבי מה שהילדים רואים באינטרנט, בפלאפונים ובבית, תכניות שאפשר לקרוא להן פורנוגרפיות כמו "הכל דבש" שאמורות להיות משודרות אחרי השעה 22:00 בלילה בטלויזיה והן זמינות באינטרנט כל יום וכל שעה, וילדים נחשפים.
דני דנון: את החינוך המיני הילדים מקבלים מהאינטרנט ומהטלויזיה.
דני דנון: זה לא חינוך מיני.
דני דנון: אלה דברים בעייתיים, קיצוניים ופרוורטיים.
דני דנון: אנחנו צריכים לראות איך אנחנו מונעים.
דני דנון: אני מבקש קודם כל לקבל סקירה קצרה לגבי הנתונים שאספת לקראת הדיון היום.
אתי וייסבלאי: אגיע מייד לנתונים, ורק הייתי רוצה להגיד קודם כל שמיניות היא חלק חיוני באמת באישיות וההתפתחות שלה היא כמובן הרבה מעבר לבית-הספר.
אתי וייסבלאי: היא מתחילה בינקות וממשיכה לאורך כל תהליך ההתבגרות של האדם.
דובר: לא שומעים אותך בסוף.
דובר: תודה.
אתי וייסבלאי: לחינוך המיני יש חשיבות גדול במיוחד על רקע השינויים הגדולים שהחברה עוברת בימינו שחלקם הגדול קשורים במיניות כמו שינויים במבנה המשפחה, שינויים בזהות המינית, בתפקידי מגדר.
אתי וייסבלאי: אין הסכמה בישראל בכל הנוגע לחינוך מיני: למי הוא צריך להינתן?
אתי וייסבלאי: מה התכנים שלו?
אתי וייסבלאי: איזה סוגים של אדם אנחנו רוצים שזה ייצא מהחינוך המיני בסופו של דבר?
אתי וייסבלאי: אני חושבת שמה שעלה זה איזה שהוא חשש מאי-הסכמה, מעימותים, ממחלוקת, שמביא לכך שאף על-פי שקיים חינוך מיני ברמת התכנית לבתי-הספר יש בו איזו שהיא מגמה של שוליות והסתרה.
אתי וייסבלאי: יש פערים גדולים בין התכנית שקיימת, שמוצגת, לבין האופן בו היא מיושמת בשטח.
אתי וייסבלאי: מה שעוד ראינו הוא שיש באמת צורך גדול מאד בחינוך מיני לבני-נוער, כי פעילות מינית של בני-נוער היא נורמטיבית וככל שיש עלייה בכיתות יש יותר ויותר בני-נוער שמקיימים יחסי מין, והפערים בין בנים לבנות בעניין הזה מצטמצמים, למרות שחלק מהבנות נוטות להתחיל יותר מאוחר.
אתי וייסבלאי: יש חסרים גדולים במחקר בעניין הזה שהם לא מקריים, כלומר מקומות שלא נחקרו.
אתי וייסבלאי: זה בגלל שמישהו לא רצה שיחקרו אותם.
אתי וייסבלאי: לא רצו שייכנסו לכיתות וישאלו תלמידים בכיתות נמוכות במגזר הדתי או במגזר הערבי על ההרגלים המיניים, על מה שהם יודעים ולא יודעים.
אתי וייסבלאי: יש חוזר מנכ"ל של משרד החינוך בנוגע לתכנית "כישורי חיים" ולאו דוקא בנוגע לחינוך מיני, אבל חינוך מיני במסגרת תכנית "כישורי חיים" הוא חובה בחינוך היסודי ובחטיבות הביניים.
דני דנון: מה זאת אומרת שהוא חובה?
אתי וייסבלאי: תכנית "כישורי חיים" היא תכנית חובה, והיא כוללת גם חינוך מיני.
אתי וייסבלאי: תכנית "כישורי חיים" כוללת גם הרבה נושאים אחרים.
אתי וייסבלאי: זה כמעט כל נושא שעולה פה לדיון בוועדה איכשהו נוגע בתכנית "כישורי חיים".
אתי וייסבלאי: בתיכון אין תכנית "כישורי חיים", ולכן חינוך מיני הוא לא חובה.
אתי וייסבלאי: משרד החינוך, באמצעות היחידה שנמצאת בשירות הפסיכולוגי ייעוצי, הכין תכנית מאד מגובשת גם במסגרת תכנית "כישורי חיים" וגם לתיכונים שעוסקת בצורה מאד מוסדרת, מקיפה ומעמיקה בחינוך מיני מהרבה בחינות: זוגיות, חברות, לחץ חברתי, הריון, מניעת מחלות וכל מה שקשור בזה.
אתי וייסבלאי: למחלקה הזאת שמגבשת את התכניות יש מעט מאד משאבים יחסית למחלקות אחרות.
דני דנון: את לא יכולה להגיד לנו בתכניות משרד החינוך כמה שעות בפועל מועברות בבתי-הספר?
אתי וייסבלאי: זו אחת הבעיות.
אתי וייסבלאי: משרד החינוך לא יודע כמה שעות מועברות.
דני דנון: אין מושג לאף אחד מה בפועל קורה.
אתי וייסבלאי: יש סקרים שערכו בנוגע להטמעת התכנית "כישורי חיים" באופן כללי, שמעידים על זה שבערך 60%-70%, וגם אלה תוצאות כלליות, מיישמים את התכנית.
אתי וייסבלאי: אבל, נאמר לנו ע"י מנהלת היחידה שגם כאשר התכנית מיושמת, לא בטוח ששיעורי החינוך המיני כולם או חלקם נכללים בזה.
אתי וייסבלאי: בעצם, בגלל שאותו גורם במשרד החינוך הוא גורם מקצועי שתפקידו לבנות תכניות ולהדריך אותן, ואין לו סמכויות פיקוח והוא לא מעסיק מורים ולא מעסיק יועצים והוא גם לא מקיים מעקב אחרי מה קורה בבתי-ספר, אז למעשה למשרד החינוך אין תמונה מקיפה.
אתי וייסבלאי: יש לו הערכות, אבל אין איזו שהיא תמונה מקיפה מה קורה בכל בית-ספר וכמה נלמד.
דני דנון: נמצאות אתנו שוש ונטע ממשרד החינוך.
דני דנון: שוש צימרמן, מנהלת אגף תכניות סיוע ומניעה, יש לכם גם מצגת קצרה שאתם רוצים להראות לנו.
דני דנון: אנחנו נראה את המצגת, אבל מעניין אותי לדעת לא מה הם התכנים שיש, כי יש לכם תכנים מצויינים, אלא לדעת האם בפועל התכנים האלה מועברים בבתי-הספר או לא.
שוש צימרמן: נטע ידיד, שהיא מדריכה ארצית ביחידה תציג את המצגת, שכן מתייחסת באופן מאד ספציפי גם לנתונים שיש לנו.
שוש צימרמן: אני רק רוצה להגיד, שמכיון שנושא הדיון התמקד בחינוך מיני, פרק מאד-מאד גדול של עבודה של השירות הפסיכולוגי ייעוצי בתחום מניעת פגיעה מינית ומניעת הטרדה מינית לא מופיע כאן בנתונים.
שוש צימרמן: אנחנו חושבים שזה חשוב לנו לעשות את ההפרדה בין מיניות בריאה לבין הטרדה, אבל הוועדה תקבל כאן רק תמונה חלקית על כל הנושא והעבודה על מיניות בריאה.
שוש צימרמן: חשוב לי להדגיש את ההיבט הזה, ואולי בהזדמנות אחרת צריך יהיה להביא את המכלול כי העבודה היא מאד מקיפה גם בנושא מניעת פגיעה מינית ומניעת הטרדה מינית.
נטע ידיד: (מקרינה מצגת.
נטע ידיד: ) קודם כל, אנחנו רואים את התכנית כתכנית ארוכת טווח, שמשולבת בתוך תכנית "כישורי חיים" כחלק משגרת הלמידה, ודובר על זה.
נטע ידיד: אנחנו גם מתייחסים למקרי אקטואליה כהזדמנות לקיים שיח שמחדד, מבהיר ומדגיש מסרים חינוכיים.
נטע ידיד: חלק מההדרכה הוא דרך האינטרנט, כאשר עולים כל מיני מקרים כגון המקרה האחרון ומקרים קודמים.
נטע ידיד: יש לנו את אתר "שפ"י Net" בו מופיעים חומרים, והמורים והיועצים יכולים להיכנס לאתר הזה ולקבל שפע של חומרים ומסרים להעברה בבתי הספר.
נטע ידיד: תכנית "כישורי חיים" היא תכנית חובה מגן-הילדים ועד כיתה י"ב.
נטע ידיד: נאמר פה שבתיכון התכנית אינה חובה.
נטע ידיד: אמנם אין תכנית "כישורי חיים" בתיכון, אבל כן חוזר מנכ"ל מ-1987 מדבר על כך שהם חייבים להעביר תכנית.
דוברת: גם 2008.
נטע ידיד: כן.
נטע ידיד: 2008 - מדבר על כישורי חיים ומסביר את כל הנושא, ועל אף שאין תכניות בכישורי חיים עדיין בתיכון - הן בתהליך של כתיבה - עדיין התכנית כן חייבת להיות מועברת.
אורלי לוי אבקסיס: אבל, האם מוקצבות לה שעות בתיכון?
אורלי לוי אבקסיס: אם היא לא חובה, איך מוקצבות השעות?
אורלי לוי אבקסיס: יש לי שאלה עקרונית.
אורלי לוי אבקסיס: כל פעם שאנחנו דנים, בוועדת הבריאות או בוועדת רווחה, כל דבר מכניסים לסל "כישורי חיים".
אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, בכלל, אני שומעת שבתיכון אין בכלל חובה לתכנית הזאת.
אורלי לוי אבקסיס: אם אין חובה, איך אתם מכניסים את זה?
אורלי לוי אבקסיס: איך אתם תוחמים את זה בשיעורים?
אורלי לוי אבקסיס: מי נותן את השיעורים?
אורלי לוי אבקסיס: איפה זה עומד?
אורלי לוי אבקסיס: אחת לכמה זמן?
אורלי לוי אבקסיס: ועם כל מכלול הנושאים שנכנסים שם בפנים, כמה נטו התכנים האלה מופיעים או שזה תלוי במנהל?
נטע ידיד: בעצם, זה תלוי בכל בית-הספר: גם במנהל, גם במחנכים, גם ביועצת, אבל בעיקרון - - -
אורלי לוי אבקסיס: כשיש יועץ.
נטע ידיד: יש יועצת.
נטע ידיד: למיטב ידיעתי, יש יועצים בתיכון.
אורלי לוי אבקסיס: לא בכל בית-ספר.
דוברת: ברוב.
דוברת: אחוז הכיסוי בתיכון הוא הגבוה ביותר.
דוברת: בתיכון זה כמעט שואף- - -
אורלי לוי אבקסיס: הוא הגבוה ביותר בגלל שביסודי יש 50%.
דני דנון: אני רוצה שתשלימי את המצגת, אבל תתייחסי לנקודה של איך אנחנו מכמתים את השעות בפועל של החינוך המיני בתוך הכישורי-חיים.
נטע ידיד: תכני התכנית מותאמים לשלב ההתפתחותי של התלמידים.
נטע ידיד: העבודה החינוכית כוללת בירור עמדות, ביטוי רגשי, מתן ידע וחיבור להתנסויות אישיות, והיא מותאמת למגזר החילוני והמסורתי בבתי-הספר הממלכתיים.
אתי וייסבלאי: מה זה מגזר מסורתי בבתי-ספר ממלכתיים?
אתי וייסבלאי: האם הכוונה היא לממלכתי-דתי?
נטע ידיד: אנחנו לא עובדים בממלכתי-דתי.
אתי וייסבלאי: אז, מה זה "מגזר מסורתי בבתי-ספר ממלכתיים"?
נטע ידיד: בממלכתי-דתי יש תכנית מיוחדת שלהם.
דובר: מה זה "מסורתי"?
נטע ידיד: בתוך מערכת החינוך יש גם תלמידים שבאים מבתים מסורתיים.
נטע ידיד: ברגע שתלמיד כזה לומד מערכת החינוך הממלכתית הרגילה, הוא מקבל את אותם תכנים שניתנים למערכת החינוך.
נטע ידיד: אבל, ישנה הפרדה בין בתי-ספר שהם בתי-ספר ששייכים למגזר הדתי.
דני דנון: אני לא רוצה שיהיה פה פינג-פונג.
דני דנון: נטע, תסיימי את המצגת, ואז אנחנו נעמיק בסוגיה.
נטע ידיד: בכל אופן, זה טווח הנושאים שאנחנו מעבירים.
נטע ידיד: לא אעבור על כולם, אבל יש פה איזו שהיא חלוקה לפי יסודי, חטיבה וחטיבה עליונה.
נטע ידיד: זה על סטריאוטיפים מיניים, חיזור אהבה וחברות, זוגיות ללא אלימות, אמצעי מניעה, מחלות מין, אינטרנט ופורנוגרפיה, חינוך מיני בחינוך המיוחד ומשפחות מיוחדות.
נטע ידיד: כפי שאתם רואים, חלק מהתכנים ניתנים ביסודי בלבד, חלק ניתנים בחטיבה ובחטיבה העליונה.
נטע ידיד: אני מציגה פה סקרים שנערכו.
נטע ידיד: ב-2002 נערך סקר שכלל מדגם של 236 בתי-ספר, בו נבדק עד כמה התכנים מועברים בבתי-הספר.
נטע ידיד: לפי הממצאים: 56 בתי-ספר יסודיים, המהווים 67% מכלל המדגם, עסקו בחמישה ומעלה מן הנושאים במיניות התואמים את הגיל; 54 חטיבות ביניים, המהוות 88% מהמדגם, עסקו בחמישה נושאים ומעלה; 54 חטיבות עליונות, המהוות 78% מהמדגם, עסקו בחמישה נושאים ומעלה.
נטע ידיד: סקר אחר, שנערך רק לאחרונה, ובוצע באחד המחוזות בארץ וכלל 90% מבתי-הספר במחוז, מראה שגם כאן טופלו בתוך תכנית "כישורי חיים" נושאים מתוך תחום המיניות: דימוי גוף - 55%, חברות, זוגיות, חברות ומשפחה - 60%, חינוך למיניות בריאה - 35%, אמצעי מניעה והריון - 6%.
נטע ידיד: אני רוצה לסייג זאת, כי הסקר נערך על בתי-ספר יסודיים וחטיבות ביניים ולא תיכונים.
דני דנון: האם העברתם את הנתונים האלו לנו, למרכז המידע?
נטע ידיד: לא.
נטע ידיד: אלו נתונים חדשים.
דני דנון: אני מבקש שתשאירו לנו, כי יש פה סתירה מהותית בין הנתונים שאני ראיתי בדו"ח שהוכן ע"י מרכז המידע לבין הנתונים שאתם מציגים פה.
דני דנון: כן הייתי רוצה לקבל היום את הנתונים.
דני דנון: אתי, תעשי את הבדיקה ההשוואתית ותבדקי באמת מה קורה.
נטע ידיד: מניעת מחלות מין לרבות איידס - 8%, הטרדה מינית - 47%.
נטע ידיד: בתיכון הועבר נושא "זוגיות ללא אלימות" ב-73% מכלל בתי-הספר באותו מחוז.
שוש צימרמן: אלה נתונים ממחוז אחד.
דוברת: באיזה מחוז זה היה?
אתי וייסבלאי: האם בדקתם את כל בתי-הספר באותו מחוז?
שוש צימרמן: אני לא יודעת אם זה נכון לנו להגיד כאן איזה מחוז.
דוברת: מה זה משנה?
אורלי לוי אבקסיס: האם יש פה שמות של ילדים?
דובר: האם זה סודי?
דובר: מה זה?
דובר: האם זו ועדת חוץ וביטחון?
נטע ידיד: זה מחוז אחד שעשינו.
נטע ידיד: אנחנו נעשה אחר כך בכל הארץ.
אורלי לוי אבקסיס: למה זה חסוי?
אורלי לוי אבקסיס: אתם אומרים "מחוז".
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לא יודעים מה הם בתי-הספר שמשתתפים.
שוש צימרמן: מחוז דרום.
דני דנון: זה מחוז דרום, ואנחנו גם נקבל את הנתונים ונוכל להשוותם עם נתוני מרכז המידע.
דני דנון: בואו ונתקדם בבקשה.
נטע ידיד: מי מעביר את התכנית בכיתות?
נטע ידיד: על-פי תפישתנו, מחנכי הכיתות הם אלה שצריכים להעביר את התכנית.
נטע ידיד: הם מהווים דמות קבועה שניתן להמשיך ולקיים אתה שיח רצוף.
נטע ידיד: היועצות החינוכיות הן אלה שמלוות את המחנכים.
נטע ידיד: הן גם משתלבות בכיתות בחלק משעות הלימוד, והן גם מתלוות למורים שמתקשים.
נטע ידיד: כמובן שהן אלו שמעבירות את התכנים במפגשי צוות של מחנכים ויועצת.
נטע ידיד: כיצד מתבצעת ההכשרה?
נטע ידיד: הכשרת המחנכים מתבצעת ע"י יועצים בתוך בית-הספר.
נטע ידיד: הכשרת היועצים החינוכיים מתבצעת מזה כשלוש שנים באופן רציף במהלך שלוש השנים הראשונות לכניסתם לעבודה במערכת חינוך, שזה משהו חדש ומאד משמעותי.
נטע ידיד: כל יועצת חדשה חייבת לעבור הכשרה אינטנסיבית כולל ליווי והדרכה במשך שנות העבודה שלה, גם באופן אישי על העבודה הפרטנית שלה וגם- - -
אורלי לוי אבקסיס: מי מעביר להם את הקורסים?
אורלי לוי אבקסיס: כמה שעות?
נטע ידיד: מדריכות שפ"י.
נטע ידיד: יש בתוך שפ"י מדריכים רבים.
נטע ידיד: נדמה לי שכל שנה זה 112 שעות?
שוש צימרמן: זה 60 שעות לשנה, וזה לא ממוקד רק בחינוך מיני.
שוש צימרמן: זו עבודה על כישורי חיים.
אורלי לוי אבקסיס: זה גם על תזונה.
שוש צימרמן: זה לא המוקד הזה.
אורלי לוי אבקסיס: אמרו לנו שתזונה זה בכישורי חיים.
דני דנון: בואו ונעמיק בסוגיה הזאת.
דוברת: אבל, אני רוצה לסייג משהו.
אורלי לוי אבקסיס: מורשת ישראל זה גם בכישורי חיים.
דני דנון: האם כישורי חיים זה שעה בשבוע?
שוש צימרמן: בבית-ספר יסודי זה שעה בשבוע.
דני דנון: מה עם כלל הנושאים שנכללים בכישורי חיים?
שוש צימרמן: הנושאים הם שונים משנה לשנה, והם קשורים לשכבת הגיל ולמצבי החיים הרלוונטיים לאותה שכבת גיל.
שוש צימרמן: אם הוועדה מעוניינת, אפשר להעביר את תוכן העניינים לפי כיתה של כל הנושאים.
שוש צימרמן: אתן דוגמא: בכתה א' המוקד הוא מעבר והתמודדות עם מסגרת חדשה.
שוש צימרמן: בכתה ה' למשל זה נושא התחלה של מסיבות.
שוש צימרמן: יש התחלה של נושא עישון.
שוש צימרמן: בכתה ד' זה דימוי גוף וחברות.
שוש צימרמן: הטרדה מינית ומניעת פגיעה מופיעות כמעט בכל שנה.
שוש צימרמן: ובכל אחת מהשנים היחידה שעוסקת בנושא מסויימת נעה בין 4 ל-10 מפגשים.
דני דנון: האם מכסים את כל הנושאים או שהמורה בוחר מה שהוא חושב שהוא יותר- - -?
אורלי לוי אבקסיס: - - -מכל הרשימה, במקרה הטוב.
שוש צימרמן: המטרה והכוונה של התכנית היא לגעת בכל הנושאים בכל 30 השיעורים שיש בכל שנה.
שוש צימרמן: המציאות בשטח בוודאי לא מאפשרת להתנהל בדיוק לפי התכנית, אבל זו המטרה: להקיף את כל המצבים, את כל מצבי החיים של ילדים ובני-נוער.
דוברת: האם מי שעושה את זה זו המחנכת?
אורלי לוי אבקסיס: לפי הסקר שראיתי, כאשר נאמר שם למשל שנגעו בנושא מסויים, כמה זמן נגעו בו?
אורלי לוי אבקסיס: אם נגעו פעם אחת בשיעור אחד, בזה נגמר החינוך לאורך כל השנה?
שוש צימרמן: זה, אני בדיוק אומרת.
שוש צימרמן: כל יחידה שדנה בנושא מסויים משולבת בתוך השנה בין 4 ל-10 מפגשים.
שוש צימרמן: אין רק לגעת ולעזוב.
דוברת: כלומר, אם לוקחים את הנושא של הטרדה מינית, זה לא מפגש אחד בהטרדה מינית.
דוברת: שוש, הייתי רוצה להוסיף עוד משהו: יש שם גם נושאים שמתאימים לכל התכניות למשל לחץ חברתי, התמודדות עם מצבי לחץ, התמודדות עם פרידה ונושא החברות.
דוברת: זו חברות של חברים וחברות עם בני זוג.
דוברת: כלומר, הנושאים חוצים שכבות גיל וחוזרים.
דוברת: הרי נושא משפחה חוזר על עצמו הרבה מאד פעמים, וכל פעם מנקודת מבטו שהיא אחרת.
דני דנון: נטע, סיימת עם המצגת?
נטע ידיד: עדיין לא.
נטע ידיד: מה שרציתי לומר הוא שלגבי הכשרה של היועצים החינוכיים של כישורי חיים, הם מחוייבים להכשרה של 60 שעות בשנה.
נטע ידיד: אבל, אני רוצה להוסיף שבכל מחוז היועצת הבכירה מחייבת את היועצות שלה לעוד השתלמויות.
נטע ידיד: כלומר, אלה 60 שעות שהן חובה, אבל בנוסף יש עוד הרבה העשרה בתחומים האחרים.
נטע ידיד: אני יכולה לתת דוגמא: השנה, אנחנו עושים פיילוט מאד-מאד גדול באחת מערי המרכז, בו כל היועצות בכל בתי-הספר, מ-א' עד י"ב, מחוייבות להשתלם בנושא המיניות.
שוש צימרמן: וגם ליישם.
אורלי לוי אבקסיס: האם הייתם מרגישות שחסרות שעות ל"כישורי חיים"?
דני דנון: מי מכשיר איפה שאין יועצות היום?
דוברת: המדריכים.
דני דנון: מה קורה אם יש בית-ספר שבו אין יועצת?
דני דנון: ב-50% מבתי-הספר היסודיים אין יועצות חינוכיות.
דוברת: יש בעיה.
דני דנון: מי אמור להכשיר את המורה מה להגיד ואיך להגיד?
שוש צימרמן: זו בעיה מעבר לחינוך המיני.
דני דנון: איזה עוד נושאים נפגעים מכך שאין יועצת בבית-ספר?
דוברת: אין יועצת בבית-ספר.
דוברת: בהחלט.
דני דנון: בעצם, פה המורה אמורה לקחת מחוזר מנכ"ל את הנושא- - -
שוש צימרמן: היא אמורה לקחת מהתכנית, כי התכנית נשלחה לכל בתי-הספר.
שוש צימרמן: אבל, זה בוודאי לא נכון לעשות את זה - - -
דני דנון: מן הסתם, זה נושא שקשה להתמודד אתו, והיא יכולה לבחור נושאים אחרים שיותר קל לה להתמודד אתם.
שוש צימרמן: בהחלט.
אורלי לוי אבקסיס: - - - מקצועי, ואז יכול להיות שהיא עושה נזק.
דוברת: אם היא לא מקבלת הדרכה מתאימה, לא ברור מה- - -
דני דנון: הנתונים שראינו - אתם מכירים בזה ש-50% מבתי-הספר היסודיים אין בהם יועצות?
שוש צימרמן: אלה הנתונים הרשמיים של המשרד.
שוש צימרמן: בתיכונים 97% - - -
אורלי לוי אבקסיס: באיזה היקף משרה?
שוש צימרמן: דווקא בתיכונים זה הכי ממוסד, וזה 1.7 שעות לכתה.
אורלי לוי אבקסיס: האם זה אומר משרה מלאה בכתלי בית-הספר?
שוש צימרמן: זה תלוי בגודל בית-ספר.
אורלי לוי אבקסיס: דברי אתי במשרות.
אורלי לוי אבקסיס: יהיה לי יותר קל להבין.
שוש צימרמן: זה תלוי במספר הכתות בבית-הספר.
שוש צימרמן: זה 1.7 שעות לכיתה.