GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רות ויינשטיין: אין להן מספיק זמן להגיע לזה.
דני דנון: האם יש נגיעה - כן או לא? - אין נגיעה.
אורלי לוי אבקסיס: מה פתאום?
דני דנון: אין מה לדון פה.
רות ויינשטיין: אם היה פעם יותר, אז כן.
רות ויינשטיין: אבל, גם אז אמרנו - - -
דני דנון: ברור שאין נגיעה.
דני דנון: חבל על - - -
יהודה סקר: הייתי בוועדת הביקורת.
יהודה סקר: יצא עכשיו מכרז עם 200 עמודים, ועד סוף השנה ימשיכו "אמון הציבור" האלה שמזריקים מים במקום להזריק חיסון.
אורלי לוי אבקסיס: זה "בריאות הציבור".
אורלי לוי אבקסיס: לא, הם עושים חיסונים אבל הם עושים זאת בצורה אחרת ולא מסתכלים על הילד, ואלה גם לא אותן אחיות בכל בית-ספר.
אורלי לוי אבקסיס: זה מתחלק, כי צריך לעשות משהו, עבודה קבלנית.
דני דנון: נא לסיים.
רות ויינשטיין: גם כשהיתה אחות בכל בית-ספר, לאחות לא תמיד יש את הכישורים לעמוד לפני כיתה ולעשות זאת.
רות ויינשטיין: האחיות עבדו עם היועצות ועם המחנכים כדי להעביר את הנושא.
רות ויינשטיין: אנחנו רואים את זה כנושא של משרד החינוך, של שפ"י, והם אחראים על זה.
רות ויינשטיין: אנחנו גורם שיכול לעזור.
אתי וייסבלאי: אז, למה במכרז החדש כתוב שהם אמורים להעביר שעה אחת של חינוך מיני?
רות ויינשטיין: הם יכולים להעביר, ואנחנו רוצים והם מעבירים.
אתי וייסבלאי: לא כתוב שהם יכולים.
אתי וייסבלאי: כתוב שהם צריכים.
רות ויינשטיין: הם מעבירים, וגם קודם העבירו, וגם על תזונה וגם על פעילות גופנית.
רות ויינשטיין: אבל, זה לא מספיק.
רות ויינשטיין: אנחנו רואים את המחנך ואת שעת מחנך.
רות ויינשטיין: אנחנו רוצים שעות חובה למחנכים, כך שזה יהיה חלק מהמערכת מהגן עד כיתה י"ב, כי כך אנחנו יכולים לכסות את הכל.
דני דנון: בריאות הציבור, בבקשה.
מרינה מאיר: אני מרינה מאיר, מנהלת את ההכשרה בנושא אחיות בריאות הציבור.
מרינה מאיר: אני חייבת לענות פה על כל כך הרבה אי-דיוקים, שפשוט אי-אפשר להיכנס לנושא בלי שזה יובהר.
דני דנון: אכוון אותך.
דני דנון: אני רוצה לדעת האם יש לכם נגיעה לחינוך מיני או לא.
מרינה מאיר: בהחלט, כן.
מרינה מאיר: היתה, ישנה ואני מקווה שיהיה.
דני דנון: תאמרי מה יש ולא מה היה.
מרינה מאיר: אנסה לענות.
מרינה מאיר: מדובר על כך שאין אחיות בבתי-ספר.
מרינה מאיר: אני יכולה להגיד לך, שבעבר היו אחיות בחלק מבתי-הספר, ולא היו כלל אחיות בבתי-ספר אחרים.
מרינה מאיר: אחות ישבה באופן קבוע בבית-ספר מסויים, והיו לידה עוד בתי-ספר שלא קיבלו שירות כלל.
מרינה מאיר: היום, אין אחות שיושבת בבית-ספר ברוב המקומות, אבל אין בית-ספר שלא מקבל שירותי בריאות.
מרינה מאיר: המדינה צריכה להחליט מה חשוב לה יותר.
אורלי לוי אבקסיס: מה זה שירותי בריאות?
אורלי לוי אבקסיס: האם אלה חיסונים?
אורלי לוי אבקסיס: תפרטי מה זה שירותי הבריאות.
מרינה מאיר: סליחה, חברת-הכנסת אורלי, מי שמנהל את הנוהל - - -
אורלי לוי אבקסיס: אני אגיד לך משהו.
אורלי לוי אבקסיס: כשהם צריכים לעשות את המשקל והמדידה, אינני באה בטענות לאחיות ואינני באה בטענות אפילו לא למפעיל, כי זו המסגרת שהכתיבו לו והוא צריך לעשות עבודה קבלנית.
אורלי לוי אבקסיס: אבל, כאשר בתי צריכה להישקל מול כל הכיתה ואחר כך קוראים לה "שמנה", תסלחי לי, זה משהו שהוא נורא בעיניי.
מרינה מאיר: הבת שלך לא צריכה להישקל מול הכיתה אף פעם.
אורלי לוי אבקסיס: זה מה שקורה, כי האחיות לא יכולות לעמוד בתוך אותה עבודה שדחפו להן עכשיו לעשות - חיסונים לבית-ספר שלם, ואותה אחות צריכה להספיק לבית-הספר שנמצא בעוד 20 ק"מ.
מרינה מאיר: כל כך הרבה השמצות נשמעות.
מרינה מאיר: האם פעם אחת אפשר לענות על משהו?
דני דנון: חברת-הכנסת אורלי, סליחה.
אורלי לוי אבקסיס: האחיות פה עושות עבודת קודש.
דני דנון: אני מחזיר אתכם לנושא הדיון שקשור לחינוך מיני.
דני דנון: לדעתי, היית צריכה לומר מלה אחת שאין לכם היום מעורבות בנושא חינוך מיני.
מרינה מאיר: יש לנו.
מרינה מאיר: אני לא מסכימה בשום אופן לאמירה שאתה אומר.
דני דנון: איפה המעורבות?
מרינה מאיר: אני אומרת: תנו לי זמן.
מרינה מאיר: דיברו פה הרבה אנשים, ואני רוצה לענות.
דני דנון: לא מעניינת אותי השקילה כרגע.
דני דנון: הכל חשוב, אבל, כרגע, אני רוצה לדעת איפה המעורבות בנושא החינוך המיני.
אורלי לוי אבקסיס: זו דוגמא לכך אין להם זמן ואין חדר.
מרינה מאיר: אני עונה על השאלה מייד.
דני דנון: עכשיו.
מרינה מאיר: אני אומרת שוב: אחיות גם היום מצוּותות לבתי-ספר.
מרינה מאיר: יש קשר אישי בין אחות לבין מספר בתי-ספר, בדרך-כלל בְּאזור.
מרינה מאיר: יש טלפונים ויש יחס אישי, והיא מכירה את הצוותים.
מרינה מאיר: היא מכירה את הילדים.
אורלי לוי אבקסיס: זה לא מה שהאחיות - - -
מרינה מאיר: את פעם שנייה מפסיקה אותי.
מרינה מאיר: אני אשמח מאד לשוחח אתך אחר כך, ואולי בניחותא יותר.
מרינה מאיר: חשוב לא לעשות את העוול לאנשים שעובדים בשטח.
אורלי לוי אבקסיס: אני ממש לא באה בטענות לאחיות.
מרינה מאיר: הנוהל נקבע ע"י משרד הבריאות.
מרינה מאיר: אין תקן לעבודת אחות, והמדינה לא מממנת את זה.
מרינה מאיר: סליחה, לא אני אשמה בזה ולא האחות.
דני דנון: מרינה, אני לא מקבל תשובה.
מרינה מאיר: אם מחסנים בתי-ספר שלמים עכשיו נגד חזרת כי יש מגפה, אז שמים את שאר הדברים בסדר עדיפות אחר.
מרינה מאיר: אני חוזרת על זה.
דני דנון: מרינה, אני רוצה תשובה לגבי מעורבות שלכם בחינוך מיני.
דני דנון: האם יש או אין?
מרינה מאיר: בשלוש שנים שהאגודה לבריאות הציבור מפעילה את השירות בפועל היא שמה דגש על השתלמויות של אחיות באופן כללי, בצורה חסרת תקדים, ובנושא חינוך מיני בפרט.
מרינה מאיר: אנחנו בנינו סדנא ייחודית לכל אחות בשטח, על מנת להעביר לה מסר מאד ממוקד: מפגש אחד לפחות לכל ילד בכיתה ו' על שינויים גופניים, רגשיים וחברתיים שהוא עובר.
מרינה מאיר: זה נשמע בנאלי וכאילו כבר כל ילד שמע את זה.
מרינה מאיר: אז, לא.
מרינה מאיר: ילדים לא שמעו את זה.
אורלי לוי אבקסיס: בכמה בתי-ספר הספקתם לעשות את זה בשנה האחרונה?
מרינה מאיר: אנחנו העברנו מאות שיעורים.
מרינה מאיר: אני עדיין לא יכולה להתהדר בהרבה מאד, באלפי שיעורים, כי זה לא נמצא בסדר עדיפות עליון.
מרינה מאיר: פעם יש מגפת חצבת, פעם יש מגפת חזרת, ופעם יש דברים אחרים שקורים.
דוברת: את לא צריכה להתגונן.
דוברת: לא תוקפים אותך.
דני דנון: אני לא הבנתי.
דני דנון: האם כל ילד בכיתה ו' עובר שעה אל מול האחות שמסבירה לו?
דני דנון: האם זה רצון?
דני דנון: האם זו שאיפה?
מרינה מאיר: אני מסבירה.
מרינה מאיר: אנחנו מיקדנו את המטרות שלנו.
מרינה מאיר: בגלל שאנחנו לא יכולים לעסוק בהרבה מאד דברים שאנחנו מאמינים שצריך לעסוק בהם, בתקנים, במספר האנשים הקיים ובסדרי עדיפות שנעשו לאור הצרכים שבשטח, אנחנו מיקדנו את זה למצב אחד: לגעת בגיל הרך ביותר שאי-אפשר לפסוח עליו, בכיתה ו', לפני שעוברים לחטיבת הביניים, שם יש מצב בו יש הרבה מאד לחצים אצל ילדים ויש מצבי הסתגלות וכו'.
דני דנון: השאלה שלי: האם כל הילדים בכיתה ו' עוברים שעה עם אחות בנושא חינוך מיני?
מרינה מאיר: זה היעד שלנו.
אתי וייסבלאי: זה לא היעד שלכם.
אתי וייסבלאי: זה הנוהל של משרד הבריאות.
אורלי לוי אבקסיס: - - - מכרז הפסד.
אתי וייסבלאי: זה לא היעד שלהם.
אתי וייסבלאי: הם לא עושים זאת בהתנדבות.
מרינה מאיר: הנוהל יצא ב-2009, עם כל הכבוד.
מרינה מאיר: אנחנו עובדים על זה משנה שעברה.
מרינה מאיר: אז, לא צריך בשביל זה - - -
דני דנון: זו כרגע שנת הלימודים הראשונה בה זה מיושם - נכון?
דני דנון: האם זו שנת הלימודים הראשונה שזה מיושם?
דני דנון: או בשנה שעברה?
מרינה מאיר: בשנה שעברה התחלנו גם בהכשרה של אחיות.
אורלי לוי אבקסיס: לא יושם, כי היתה המגיפה.
מרינה מאיר: נכתבו מערכי שיעור עם יעוד לאוכלוסיה חרדית.
מרינה מאיר: זה לא שצריכים - יש מלא חומר, אבל החומר הזה לא נגיש לאנשי מקצוע.
מרינה מאיר: רצינו להנגיש אותו, ולכן הפגשנו את הנושא עם אנשי מקצוע, עם סופרויז'ינים, עם רצון שהם יעבירו את זה, עם ערכת הדרכה ביד, שכל אחד יכול היה לשאול את השאלות ולהתלבט.
מרינה מאיר: זה נעשה במאמץ פנימי שלנו.
מרינה מאיר: בנוסף על זה, מתוך הבנה שהנושא הזה לא יכול להתקיים על "זבנג וגמרנו" בשום מקרה ואין אף פעם מספיק משאבים להשקיע, ויש לנו X אנשים לעבוד - התחלנו בתוך הצוות, תוך היעזרות גם בשפ"י, ביחידה לחינוך מיני, וגם באגודה לתכנון משפחה, לבנות הדרכה לצוות מובחר של אחיות על פרישה מחוזית כדי לסייע להן להרחיב את העבודה הזאת ולהעמיק אותה, כדי שהיא תתחזק ותלך משנה לשנה.
מרינה מאיר: לצערי, בשלב זה, העבודה שלנו כבר מאפריל שנה שעברה לא יכלה להימשך באותו היקף בהכשרות ובהשקעה בצוות, כי הנושא הוצא למכרז, ולמדינה לקח שנה להגיע לאיזו שהיא הסכמה, לאיזו שהיא החלטה.
מרינה מאיר: צר לי, אך זה המצב.
דני דנון: עפרה מהסתדרות המורים, בבקשה.
עפרה דונסקי: קודם כל, אני רוצה לומר שאף אחד פה לא צריך לתקוף את אף אחד, כי אנחנו נמצאים סביב שולחן שמנסה לפתור את הבעיה.
עפרה דונסקי: אם אומרים שאין תקן, אנחנו מאז ומתמיד נלחמים על העניין של תקן צבוע בחינוך היסודי ליועצת, ואין דבר כזה.
עפרה דונסקי: החלטנו שהמנהלת יכולה להוריד שעה אחת מסוף שבוע ולתת את זה ליועצת, אבל אין תקן צבוע.
עפרה דונסקי: לכן, זה מביא למצב שאין יועצות בבתי-הספר.
עפרה דונסקי: אני אתכם שאם תהיה יועצת, בהחלט יהיה אפשר לקדם את הנושא.
עפרה דונסקי: אני לא מאמינה שמחנכת כיתה, שיש לה כל כך הרבה משימות ומעבר לזה מערכת היחסים שלה עם התלמידים היא חינוכית לימודית ויש לה כל כך הרבה תקלות עם התלמיד בנושאים אחרים או דברים אחרים, תעשה.
עפרה דונסקי: אבל, מה שאני רואה היום, למשל, ב"אופק חדש" הוא שיש את העניין של שעה פרטנית ושמחנכת או מורה יושבת עם חמישה ילדים, 1 עד 5 תלמידים, לפחות היא תזהה מצוקה, --
עפרה דונסקי: --לפחות היא תזהה צורך להפנות את זה למישהו ייעוצי.
עפרה דונסקי: אני לא רואה מורה מעבירה שיעור על חינוך מיני בתוך הכיתה בשיעור חברה.
עפרה דונסקי: לא דיברתם כלום על גני-הילדים.
עפרה דונסקי: גם בגני-הילדים אני לא יודעת מה נעשה.
עפרה דונסקי: הייתי שמחה לשמוע, אבל אני שומעת את נכדיי שאומרים: "זכותי לגופי" ו"המקומות הפרטיים שלי".
אורלי לוי אבקסיס: אז, כנראה שכן נעשה משהו.
עפרה דונסקי: כנראה שמשהו נעשה.
עפרה דונסקי: הנכדה שלי נמצאת בגן של נעמ"ת, ואולי זה בנעמ"ת.
עפרה דונסקי: אני אומרת שצריך להגביר.
עפרה דונסקי: עדיין נמצאים בתוך "אופק חדש" חלק, אפילו לא חצי, מבתי-הספר.
עפרה דונסקי: אני מקווה שזה ימשיך הלאה, ובתי-הספר האחרים, כל אלה שלא נמצאים ב"אופק חדש" ואין להם יועצת, ורק לא לעשות - איך אמר הילד?
עפרה דונסקי: - "וי" על הנושא.
עפרה דונסקי: אנחנו לא בעד לעשות "וי" על הנושא.
עפרה דונסקי: צריך קודם כל להסתכל בעיניים של הילד ולראות איך זה ששלוש שנים ילדה עברה מה שהיא עברה ואף אחד לא זיהה את זה.
אפרת אופנהיימר: זיהו, אבל נתנו לזה שמות אחרים.
אפרת אופנהיימר: לא אמרו: פגיעה מינית.
אפרת אופנהיימר: אמרו: "זו ילדה בעייתית".
אפרת אופנהיימר: את הבעייתיות רואים.
אפרת אופנהיימר: צריך לקשור אותה.
עפרה דונסקי: אבל, מישהו היה צריך לאסוף אותה אל חיקו ולנסות לתחקר משהו.
אורלי לוי אבקסיס: כן, גם הילדה בת ה-10- - -
דני דנון: תודה לכם.
דוברת: תמיד יש ספק בנפגעת ולא בתוקף.
עפרה דונסקי: קודם כל, לטפל בה.
אפרת אופנהיימר: טיפלו בה.
אפרת אופנהיימר: שלחו אותה לטיפול פסיכיאטרי.
אורלי לוי אבקסיס: ליועצת היתה גם בעיה שאסור היה לה להכתים את החקירה, כי ברגע שהיא אמרה "אני רוצה להתאבד", באותו רגע היא צריכה להעביר אותה לייעוץ מקצועי ופסיכיאטרי ואבחונים.
אורלי לוי אבקסיס: פה היא כנראה נסגרה בחזרה.
דוברת: זה לא - - -.
דוברת: עד כמה שאני מבינה, הכתמת חקירה היא בהקשרים אחרים.
אורלי לוי אבקסיס: של פגיעה.
דני דנון: אנחנו לא נכנסים כרגע למקרה הזה.
דני דנון: יהודה מארגון ההורים, בבקשה.
יהודה סקר: אני יהודה סקר מארגון ההורים הארצי, ואני גם יושב-ראש הוועד של "הימלפרב" של "פלך" בירושלים.
יהודה סקר: אין חינוך מיני.
יהודה סקר: אל תספרו לנו סיפורים שיש חינוך מיני.
יהודה סקר: אני שומע תגובות גם מהממלכתי וגם מהדתי:
יהודה סקר: אם ההורים לא יוזמים, אין חינוך.
יהודה סקר: אנחנו בתוך "הימלפרב" ובתוך "פלך" יזמנו, ההורים עם המנהלת.
יהודה סקר: אל תספרו לי סיפורים.
יהודה סקר: אני נותן רק דוגמאות קטנות מקוצר זמן, אבל בכל הארץ המצב קורה.
יהודה סקר: בנושא האחיות, חברת הכנסת אורלי ישבה אתנו ועם סגן שר הבריאות: יש אחות אחת ל-7,000 תלמידים.
יהודה סקר: גברתי, אני לא בא אלייך, ואת לא אשמה.
יהודה סקר: אבל, אתם עניתם על מכרז ואתם לא יכולים לעשות כך.
יהודה סקר: זה תפסת מרובה - לא תפסת.
יהודה סקר: אתם צריכים לעמוד בתנאי המכרז.
יהודה סקר: דרך אגב, אדוני היושב-ראש, בימים אלה יוצא מכרז של 200 עמודים לגבי האחיות.
דני דנון: מה רשום במכרז לגבי נושא חינוך מיני?
דוברת: רשום שם 45 דקות לכיתה ו'.
דני דנון: מה הם תנאי המכרז?
דני דנון: מה הן השעות?
דני דנון: אני שואל על המכרז שיוצא.
יהודה סקר: שיוצא.
יהודה סקר: הוא עדיין לא יצא.
דוברת: תעשי חישוב, ותראי שזה לא יקרה.
יהודה סקר: 45 דקות, אבל זה גם לא ברור.
דני דנון: זה גם לא קורה היום.
יהודה סקר: כן, זה לא קורה.
יהודה סקר: היום, אין חינוך מיני.
דוברת: - - - יש להם כישורים רפואיים, ולא כישורים- - -
דני דנון: אנחנו חייבים לסכם, וממש בקצרה ניתן לדוברים האחרונים.
לילי הלפרין: אני לילי הלפרין מתכנית "אמת".
לילי הלפרין: שני בתי-הספר שציינתם פה, גם בקריית-אונו וגם ברחובות, אלה בתי-ספר מצויינים, וכאן אני שומעת את הילדים גם עורגים כאילו להכשרה.
לילי הלפרין: ציינתי קודם שאני נמצאת גם בפריפריה החברתית והגיאוגרפית, ושם יש קושי עם התלמידים עצמם שזה לא עלה כאן בחינוך מיני.
לילי הלפרין: הם מרגישים בעצמם מבוכה.
לילי הלפרין: זה לא רק העניין שהמורה לא יכול או לא מאפשרים.
לילי הלפרין: הילדים לא רוצים את זה.
לילי הלפרין: הם מרגישים שזה לא נעים.
לילי הלפרין: לא נוח להם עם הנושא הזה.
לילי הלפרין: הם עושים בידור ומתחילים לקחת זאת לכיוונים של צחוקים ודברים כאלה.
דוברת: תלוי - - -
לילי הלפרין: בדיוק.
לילי הלפרין: אני גם מעבירה.
לילי הלפרין: אני אומרת את זה.
לילי הלפרין: אני יודעת.
לילי הלפרין: צריך לקחת בחשבון גם איפה מעבירים.
לילי הלפרין: זה מייצג טוב, אבל זה לא מייצג- - -
גילי סולובצ'יק: אני גילי סולובצ'יק, נציגת השירות לנוער במשרד הרווחה.
גילי סולובצ'יק: אני עובדת עם אוכלוסיות הקצה, שם נושא חינוך מיני שונה ולא דומה למערכת בתי-הספר הרגילה.
גילי סולובצ'יק: אני רוצה להגיד שני דברים.
גילי סולובצ'יק: ראשית, יש לי שלושה ילדים פרטיים בבית: אחד בכיתה ה', אחת בכיתה י' ואחת בכיתה י"ב.
גילי סולובצ'יק: לפני שבאתי לכאן, בדקתי איתם מתי היתה הפעם האחרונה שבבתי-הספר שלהם הם עברו איזה שהוא תוכן שקשור לנושא חינוך מיני.
גילי סולובצ'יק: בני הצעיר בכיתה ה' כן עבר תוכן שקשור לזה.
גילי סולובצ'יק: שני הילדים האחרים ענו כמו שענה, סליחה, אני לא זוכרת את שמך: "הבגרויות קודם, המבחנים קודם".
דוברת: בבית-ספר יסודי עושים יותר מאשר בתיכון.
גילי סולובצ'יק: שנית, אני רוצה להגיד שבעיניי הסיפור של עיסוק בנושא של חינוך מיני מהפריזמה הנורמטיבית שלו - צריך לעשות את האבחנה מי יכול להעביר את זה בין בתי-הספר היסודיים וגני-הילדים לבין החטיבות ובתיכון.
גילי סולובצ'יק: בבתי-הספר היסודיים והגנים אני חושבת שמורים בהחלט יכולים לעמוד ולהעביר את התוכן הזה, וצריך למצב ולמקם זאת בתוך מצבת השעות של בתי-הספר היסודיים והגנים, אבל מורים כן יכולים לעמוד ולהעביר את זה.
גילי סולובצ'יק: זה לא מביך כל כך.
גילי סולובצ'יק: אגיד אחרת: אפשר להכשיר את המורים ביתר קלות לעמוד מול קבוצות הילדים האלה.
גילי סולובצ'יק: אני מביעה את עמדתי.
גילי סולובצ'יק: יחד עם זאת, אני חושבת שבחטיבות הביניים והתיכונים צריך ליצור איזו שהיא תכנית שמביאה אנשים מבחוץ, בכללם אגב גם בני-נוער כי ההשפעה של קבוצת השווים על בני-הנוער הרבה יותר משמעותית בהרבה מאד מצבים מההשפעה שלנו.
גילי סולובצ'יק: אני חושבת שהמורים והיועצים צריכים לקבל הכשרה אינטנסיבית מאד בחטיבות ובתיכונים לזיהוי ולאיתור נכון של הבעיות.
גילי סולובצ'יק: אני חושבת שצריך יחד עם אתם לעשות את תכנית ההכשרה.
גילי סולובצ'יק: אני חושבת שהיועצים צריכים להיות אמונים על התיווך ועל האיגום של המשאבים החיצוניים שמכניסים לתוך המערכת כמו "דלת פתוחה" יחד עם העבודה שנעשית בכיתות, ולא להשתמש רק בטריגרים של אירועים עיין ערך "עמק יזרעאל", תל-אביב וכו' כטריגרים לדיבור על נושא חינוך מיני.
גילי סולובצ'יק: בהיעדר שעות יעודיות ספציפיות, לתת את הכל תחת סל של "כישורי חיים" זה "תפסת מרובה - לא תפסת".
גילי סולובצ'יק: זה לא יקרה.
גילי סולובצ'יק: אם לא יגידו "X מתוך השעות של 'כישורי חיים' זה לזה ו-Y זה לזה", זה פשוט לא יקרה, וזאת במיוחד לא במקומות שבהם המכוּונוּת ללמידה מאד משמעותית והישגית לא מאפשרת לנו לעשות זאת.
גילי סולובצ'יק: אני חושבת על בתי-ספר, אני חושבת על בית-הספר של בני, ואני אומרת: "ואללה, מה אני רוצה מהם?".
גילי סולובצ'יק: מחד, אני אומרת להם "אם הוא לא מגיע ל-5 יחידות בזה ול-5 יחידות בזה ואתם לא תתנו לו תגבור במתמטיקה, אני אבוא אליכם בטענות".
גילי סולובצ'יק: מצד שני, אני לא יכולה לבוא אליהם בטענות על זה שהיועצת בחרה, כי היא גם מורה למתמטיקה, בשעה שיש לה ל"כישורי חיים" לתגבר אותם כי מחר יש מבחן מגן.
גילי סולובצ'יק: אם זה לא נכנס לתוך תכנית הליבה בצורה ספציפית, בצורה ממוקדת, יחד עם תגבור חיצוני לכל אחד מהנושאים האלה, כי אי-אפשר לעשות זאת רק בכוחות פנימיים של המערכת - זה פשוט לא יקרה.
דני דנון: האגודה, כבר התייחסתם.
דני דנון: הדוברת האחרונה, בדקה בבקשה.
נויה בוטון: אני נויה בוטון מאל"י (האגודה להגנת הילד).
נויה בוטון: אני רוצה להגיד עוד משהו.
נויה בוטון: קודם כל, אנחנו באמת עובדים באופן צמוד עם הרבה מאד בתי-ספר שפונים אלינו לקבל איזה שהוא סיוע לתוך בתי-הספר.
דני דנון: האם אתם נכנסים לבתי-ספר?
נויה בוטון: הרבה מהם.
דני דנון: המועצה לא פה, נכון?
אביטל פרידמן: כן.
דני דנון: המועצה פה.
דני דנון: אני יודע שאתם נכנסים.
אביטל פרידמן: נכון.
דני דנון: האם אל"י גם נכנסים?
נויה בוטון: הרבה מאד.
דני דנון: באלו גילאים?
נויה בוטון: הרבה מאד יסודי.
דני דנון: מה זה "הרבה"?
דני דנון: האם יש לכם כמותית?
דני דנון: האם זה מדיד?
דני דנון: לכמה נכנסים באחוזים?
נויה בוטון: אני יכולה להגיד שנניח, בשנה החולפת, 2009, אני חושבת שהיינו בערך ב-120 בתי-ספר יסודיים.
אורלי לוי אבקסיס: מי מממן את זה?
נויה בוטון: בית-הספר עצמו, והרבה פעמים ההורים.
דני דנון: זה נכון גם לגבי המועצה.
נויה בוטון: נכון.
אורלי לוי אבקסיס: כאילו מתחלקים.
אורלי לוי אבקסיס: העמותה מתחלקת עם בית-הספר.
נויה בוטון: כן.
אורלי לוי אבקסיס: עיריות שאין להן כסף גם לא יביאו.
דני דנון: ביחד שניכם, כמה אחוז אתם נכנסים?
דני דנון: האם מישהו יודע את זה?
אביטל פרידמן: אין לי את הנתונים האלה.
אביטל פרידמן: לא לדיון הזה.
דני דנון: מן הסתם ברמת-השרון ידאגו שאתם תיכנסו, ואם ניסע דרומה או צפונה - - -
דוברת: לא, לא.
אורלי לוי אבקסיס: הרצון הטוב של מנהל בית-הספר והיכולת של - - -
נויה בוטון: לא.
דני דנון: אם מישהו משלם על זה, אז זה במקומות שאפשר לשלם.
דוברת: אבל, הם יכולים על משהו אחר.
דוברת: על "תגבורית".
אפרת אופנהיימר: יש סטיגמה לבתי-ספר שהכניסו עמותות כאלה ויגידו: "בואו ונדבר על בעיות שקיימות".
אפרת אופנהיימר: בתי-הספר שבהם היוקרה חשובה מהכל, גם לא יכניסו עבודה כזו.
דני דנון: זה גם כסף.
דוברת: אני רוצה לומר לגבי, למשל, לוד ורמלה, שבטח לא נחשבות לערים - - -
נויה בוטון: אני רוצה להגיב.
נויה בוטון: אני רוצה להגיד שאנחנו עובדים עם שפ"י בהרבה מאד שיתופי פעולה גם על ערי פריפריה, ושם יש תרומות ומימון נוסף.
נויה בוטון: בדרך-כלל, דווקא במקומות האלה הפרוייקטים האלה מאד-מאד מוצלחים.
נויה בוטון: הפרוייקט כולל גם הכשרה של הצוות מתוך - - -
אורלי לוי אבקסיס: אבל, אנחנו מעמיסים איזו שהיא מעמסה כלכלית על אותם מקומות שגם קשה בהם.
אורלי לוי אבקסיס: בואו ונוציא את זה.
אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שזה צריך להיות משהו מובנה בתוך תכנית הלימודים של משרד החינוך.
אורלי לוי אבקסיס: נקודה.
אורלי לוי אבקסיס: או שיהיה משהו מסודר, משהו שיש לו איזה שהוא ארגון-גג.
נויה בוטון: אם פעם הרגשנו בעמותה שהפניות אלינו קורות אחרי שיש איזה שהוא כאוס או איזה שהוא אירוע בבית-ספר או אירוע של פגיעה מינית ולא יודעים מה לעשות, היום אני יכולה להגיד שבתי-ספר פונים אלינו כבר באוגוסט לקראת השנה הבאה.
נויה בוטון: רוצים להכשיר ורוצים להכשיר את הקרקע.
נויה בוטון: אני יכולה להגיד, שמהעבודה שלי מול הרבה מאד יועצות, יש מקומות שהיועצות עושות עבודת שתי וערב מדהימה.
נויה בוטון: היינו רוצים לראות זאת ביותר בתי-ספר.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו רוצים יועצות.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו רוצים יועצות בכל בית-ספר.
דני דנון: אנחנו נעשה איזון, ונשמע את נציגת המועצה הלאומית לשלום הילד.
אביטל פרידמן: אומר מלה על נושא הקושי לדבר על מיניות, שהוא כמובן משהו שכולנו מודעים אליו.
אביטל פרידמן: הפעילות שלנו, שהיא לכיתות ג'-ד', מתעסקת באיזה שהוא מצע רחב של זכויות ילדים.
דני דנון: בני בכיתה ג' הגיע עם זכויות הילד, ואמר: "היו אצלי...".
דני דנון: מה שלא אהבתי הוא שנתתם טלפון לילדים; אני חושב שאם לילד בכיתה ג' יש בעיה, הוא צריך לפנות למורה או למישהו.
דני דנון: לתת טלפון?
דני דנון: - אמרתי לו: "בוא ונתקשר ונבדוק אם עונים", והוא אמר: "אני לא רוצה שיידעו שאני מתקשר".
דני דנון: זו ההערה היחידה, אבל כל הכבוד.
אביטל פרידמן: אפשר להרחיב בנושא הזה, אבל מצד שני יש ילדים שמרגישים שדווקא הגורם המרוחק יכול לעזור להם, ולצורך זה ניתן המספר.
אביטל פרידמן: בכל מקרה, הפעילות שלנו מדברת על זכויות ילדים באופן כללי ועל הזכות לא להיפגע וגם לא לפגוע.
אביטל פרידמן: לפעמים, מהפלטפורמה הזאת יותר קל לעסוק גם בתכנים שהם יותר נפיצים, ואנחנו משתדלים לעשות זאת באמת בכיתות ג'-ד'.
אלון רייכמן: אני שומע על הרבה סדנאות והכל.
אלון רייכמן: האם בחטיבה הכל מופסק?
דוברת: לא, לא הכל מופסק.
דוברת: יש מרכז סיוע לנפגעות מינית.
אורלי לוי אבקסיס: היושב-ראש, אני מתחננת: יש לי שאלה אחרונה.
דני דנון: לא יהיה לך זמן לקבל תשובה.
אורלי לוי אבקסיס: השאלה שלי - בגלל שאני רואה שיש הרבה עמותות וארגונים, שקודם כל אני מברכת על זה במיוחד כאשר יש איזה שהם פערים בין מה שאנחנו רוצים לבין מה שהמשרד - - -
דוברת: - - - חלל ריק.
אורלי לוי אבקסיס: השאלה היא: האם אותה הסדנא שנמצאת דרך הארגון הזה ואותה סדנא שנמצאת דרך ארגון אחר, ואל"י ועל"ם ומרכזי הסיוע ואלף ואחד דברים - האם יש כאן איזו שהיא אחידות בחומר?
נועה הריס: מרכזי הסיוע עושים עכשיו מחקר.
נועה הריס: נעשה מחקר על יעילות סדנאות המניעה שלנו.
נועה הריס: אני רוצה לסיים בשני ציטוטים של תלמידים שעברו סדנאות אצלנו.
נועה הריס: אחד אמר: "למדתי איך לגשת לנערה ולאמת אתה מה שקורה בינינו ושהכל בהסכמה", וזה נאמר בסיום של שלוש סדנאות.
נועה הריס: ציטוט נוסף: "למדתי שעדיף לברר דברים ולהיות מובך לרגע מאשר להיות מובך לחיים".
דני דנון: אין לנו זמן.
אפרת אופנהיימר: אבל, גם החלוקה פה היא כן ברורה.
אפרת אופנהיימר: הם עובדים עם בתי-ספר יסודיים, ואנחנו עובדים עם תיכונים.
אפרת אופנהיימר: יש פה את ה"דלת הפתוחה" שעוסקת במיניות בריאה.
אפרת אופנהיימר: אנחנו לא מדברים על חינוך מיני.
אפרת אופנהיימר: אנחנו עוסקים במניעת אלימות מינית.
דני דנון: אבל יש את עניין הפיקוח.
דני דנון: שפ"י, משפט אחרון בבקשה.
שוש צימרמן: אני רוצה להגיד שני דברים.
שוש צימרמן: אנחנו חושבים שהמורים הם אלה שצריכים ללמוד לדבר עם ילדים על המצב, על החיים, שלהם.
דוברת: צריכים ללמד אותם.
שוש צימרמן: הם נמצאים עם ילדים, גם כאשר העמותות הולכות.
שוש צימרמן: אם אנחנו רוצים שמורים יוכלו לדבר גם דרך-אגב ולא רק בשיעור מובנה ולזהות, הידע צריך להיות בבית-ספר.
שוש צימרמן: מחקר שעשינו לפני שנתיים דווקא על עבודה למניעת הטרדה מינית - היו צופים נייטרליים בְּכיתות והם לא ידעו מי זה מי מעביר שם.
שוש צימרמן: העבירו מחנכים, יועצות וגופים מן החוץ.
שוש צימרמן: תוצאות המחקר, ואני מוכנה לשלוח לכם זאת כאן לכנסת, אומרות: במקום שהיתה פעילות חשובה וטובה והכיתה היתה מעורבת, הסוקרים לא ידעו להגיד מי מחנך, מי יועצת, ודווקא עם גוף חיצוני במקרה הזה היתה בעיה.
דוברת: אבל, צריך ללמד אותם.
דני דנון: הודעת הסיכום של הישיבה: הוועדה לזכויות הילד רואה בדאגה את העובדה שאין למערכת החינוך בישראל שום כלי מדיד הבודק אם בכלל מועברים שיעורים בנושא חינוך מיני.
דני דנון: מערכת החינוך מפקירה את הזירה החשובה לטלוויזיה ולאינטרנט, בהם ילדים ונוער נחשפים לתכנים מעוּותים.
דני דנון: העובדה שאין יועצים חינוכיים בלמעלה מ-50% מבתי-הספר היסודיים חמורה ובעייתית, ולא מאפשרת הכשרה ראויה של המורים.
דני דנון: הוועדה תקדם חקיקה בנושא, על מנת לקדם הימצאות יועצים חינוכיים בכל בתי-הספר.
אורלי לוי אבקסיס: דרך-אגב, היום כבר הגשנו- - -
דני דנון: הוועדה מבקשת ממשרד החינוך לקבל בהקדם את רשימת הנושאים הנכללים במסגרת "כישורי חיים" לפי הטבלאות של הגילאים השונים.
דני דנון: הוועדה קוראת לשר החינוך להתערב באופן אישי, לתת עדיפות עליונה לנושא שמירת כבוד האדם וכיבוד וזכויות הפרט.
דני דנון: משרד החינוך חייב להגדיר בצורה פרטנית וברורה שעות ייעודיות לנושא חשוב זה.
דני דנון: אני מודה לכולם על הישיבה.
דוברת: שויון מגדרי.
דני דנון: נוסיף: ושויון מגדרי.
דני דנון: אנחנו דנים בהצעת חוק הנוער (טיפול והשגחה) (תיקון מס' 18) (צילום קטין), התשס"ח-2008, הצעתו של חבר הכנסת אלי אפללו.
דני דנון: רוב הנוכחים בחדר היו בישיבות קודמות בנושא הזה.
דני דנון: בפתח דבריי אני אומר שאנחנו התחייבנו שהחוק המקורי ישונה.
דני דנון: הדגש היה על כך שאנחנו נשנה את הנושא של הצילום ונתמקד בנושא הפרסום.
דני דנון: זאת אומרת, לא נטיל על הצלם בשטח את האחריות והחובה של עורך להחליט את מי הוא מצלם או לא מצלם ושיסתכן באחריות פלילית, אלא אנחנו כן רוצים להגביל וגם להחמיר בנושא של צילום ופרסום תמונות של קטינים שלאחר מכן נפגעים.
דני דנון: אני חושב שהשבוע הייתה הודעה של המועצה כנגד עיתון "ידיעות אחרונות".
אריק בכר: הייתה החלטה של מועצת האתיקה של מועצת העיתונות בנושא אחר, בפרסומים בפרשת בית הספר והילדים האתיופים.
אריק בכר: הייתה תמונה וידיעה לגבי שלוש קטינות שצולמו בחצר בית הספר ולא טשטשו את הצילומים כראוי.
דני דנון: כמו שסיכמנו, זה יהיה היום הכיוון.
דני דנון: אני גם ישבתי עם אריק בכר ועם נציגים בהמשך להחלטה שהתקבלה בישיבה הקודמת על מנת לנסות להגיע לאיזשהו כיוון והבנות לקראת הישיבה היום כאשר הדגש הוא על הצילום.
זבולון אורלב: מי זה אריק בכר?
זבולון אורלב: סליחה על בורותי.
דני דנון: אריק בכר הוא מזכ"ל מועצת העיתונות.
דני דנון: הבנתי שהתקיימו ישיבות אצלכם עם הנשיאה, השופטת בדימוס דליה דורנר ושגם אתם גיבשתם המלצות וכיוונים לשם הסדרה עצמית ואנחנו אכן מברכים על הסדרה עצמית.
דני דנון: היום אנחנו עוסקים בחקיקה שתהיה עד כמה שיותר דומה, אני מקווה, להסדרה העצמית שאתם מסדירים.
דני דנון: אנחנו רוצים היום לסיים, אם נצליח, את החוק הזה ואם נצליח, יכול להיות שכבר מחר הוא יעלה למליאה עוד בטרם אנחנו יוצאים לפגרת הפסח.
דני דנון: אני מבקש שנתחיל וניכנס לסעיפי החוק כאשר שוב אני אומר לכל הצדדים לא לנסות להרחיב לכיוונים אחרים.
דני דנון: תכף היועצת המשפטית של הוועדה תציג את העבודה שהיא עשתה אחרי שהיא גיבשה עם כל הגורמים וננסה לראות איך אנחנו מגיעים לנוסח מוסכם עד כמה שאפשר, נוסח שיגן על הילדים וגם ידרוש מהעורכים שיושבים במערכות השונות יותר תשומת לב לנושא הזה של פרסום תמונות של קטינים כי כולנו יודעים את הנזק שנגרם לקטינים ברגע שמזהים אותם בבית הספר.
דני דנון: גם עם הטשטוש וגם עם מה שאנחנו עושים כאן היום, אין לי ספק שיודעים ומזהים ועקב כך פוגעים בילדים.
דני דנון: אנחנו עושים כאן עוד צעד קטן כדי להקל.
דני דנון: יכול להיות שבעתיד, עם כל הטכנולוגיה הקיימת, לאותו ילד תיגרם טראומה אבל כשהוא יגדל, זה לא דבר שיהיה צמוד אליו ולקורות חייו האינטרנטיים שיש לו.
דני דנון: נירה, בבקשה, תני לנו סקירה קצרה ותאמרי לנו היכן אנחנו עומדים.
נירה לאמעי-רכלבסקי: בישיבה הקודמת בעצם האלמנטים שעלו כנדרשים לתיקון הם באמת הנושא של הצילום כאשר המגמה הייתה לרדת עד כמה שאפשר מהנושא של הצילום.
נירה לאמעי-רכלבסקי: הנושא השני היה עניין ההבהרה של מהי באמת ההתנהגות האסורה כדי למנוע אי הבנות בעתיד.
נירה לאמעי-רכלבסקי: הנושא השלישי היה, אחרי שהורדנו את עניין הצילום, לאזן את זה עם העניין של הטרדה של הקטין, דבר שהיה חשוב גם למציעים וליתר חברי הכנסת.