GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דני דנון: רק אומר לכם משהו, אנחנו עובדים על חוק פיקוח, על כל נושא ההזנה בבתי-הספר.
דני דנון: אפשר שם להכניס, לאו דווקא לחולי צליאק, בכלל, מקרים חריגים, שנעשה איזה שהוא מנגנון שבחוק נכניס איזה מנגנון שיוכל לסייע בכלל למקרים חריגים.
דני דנון: אבל ההתקשרות היא בין ועד ההורים.
אבי גור: ממש לא.
אבי גור: אני חייב להגיד.
אבי גור: דני, אני אומר לך, אני כאן מייצג את ארגון ההורים הארצי.
אבי גור: מי שעושה את ההסכמים, עירית צדקה, ברוב המקרים זה הרשות המקומית.
אבי גור: אבל בית-המשפט העליון קבע שיש למשרד החינוך אחריות כוללת.
אבי גור: מה הכוונה?
אבי גור: רוב בתי-הספר הם בשיתוף עם הרשויות המקומיות.
אבי גור: אבל יש 400 בתי-ספר של משרד העבודה, יש מאות בתי-ספר אחרים פרטיים.
אבי גור: מי שקובע את הכללים זה משרד החינוך ולעירית יש כמה חוזרי מנכ"ל שמסדרים את העניין ואני חושב שגם בנושא הזה, אפשר לסדר במיוחד שהילדים האלה גם יוצאים לטיולים וכשהמורה מארגנת את הטיול, היא מארגנת גם את הכיבוד וכשהמורה מארגנת את הערב כיתה, היא מארגנת גם את הכיבוד לערב כיתה וצריך לשים לב ולתת להם את מה שמגיע להם ולהתחשב בהם.
דני דנון: נתחיל להתכנס לקראת סיום.
דני דנון: אנשי משרד הבריאות, רציתם להעיר משהו?
אביגדור גינצבורג: הערה פשוט קטנה, קצת לגבי הנושא, הפן התזונתי.
אביגדור גינצבורג: יסכימו אתי עמיתיי הדיאטנים שיושבים כאן, אני חושב, אני אומר את זה, חלק מהאנשים יודעים פה על מה אני מדבר, אבל אני אומר את זה כדי לתת רושם קצת יותר כללי.
אביגדור גינצבורג: אנחנו דיברנו הרבה על הנושא של חטיפים, כאילו שזה המרכיב העיקרי או החשוב בתזונה.
אביגדור גינצבורג: ההמלצות התזונתיות לילדים חולי צליאק הן המלצות תזונתיות כמו לכל ילד, בלי הבדל, מבחינת צריכה של ירקות, פירות, כל מה שקשור בפירמידת המזון.
דני דנון: בלי חטיפים, אתה אומר.
אביגדור גינצבורג: לא לא.
אביגדור גינצבורג: אני אומר בכלל, ההמלצה היא בכלל לצמצם בצריכה של חטיפים, ממתקים, כל הדברים האלה.
אביגדור גינצבורג: זה שאנחנו ניתן, זה לא אנחנו, זה שיהיה לכם יותר אפשרויות לקנות או לרכוש את זה, זה לא אומר שאנחנו ממליצים לכם, ואני אומר, בכוונה מסתכל על הילדים כשאני אומר, לצרוך מזה יותר.
אביגדור גינצבורג: אז שימו לב בבקשה לזה.
אביגדור גינצבורג: כי נוצר איזה שהוא רושם שכביכול זה הבסיס.
אביגדור גינצבורג: דיברתי על הנושא של החטיפים, כי נוצר פה רושם שזה המרכז.
רינה מינץ: אנחנו רוצים להיות כמו כל הילדים.
משה ברכה: קודם כל, אנחנו בתקנה התייחסנו גם לשירותי הסעדה.
משה ברכה: ויש איזה שהיא הקלה ליצרנים, לאנשי קייטרינג, אם יש איזה שהיא הקלה בתקנה.
משה ברכה: התקנה מתייחסת גם למי שמייצר שירותי הסעדה המטרה שלנו היתה לתת פיתרון לבתי-ספר, לתת פיתרון לחיילי צה"ל.
משה ברכה: אז גם אחת הסיבות שזה קצת התעכב.
משה ברכה: זה אחד.
משה ברכה: אני רוצה לבחון, מאחר ויש פה דרישה, אני רוצה לבחון משפטית אם אנחנו יכולים לתת איזה שהוא אישור ליצרנים, זו רק בחינה כרגע וזה רק חשיבה, לתת איזה שהוא אישור ליצרנים להתחיל לייצר או לסמן את המוצרים שלהם לפי הנוסח הקיים עוד לפני שזה יופץ.
משה ברכה: אני רק רוצה לבדוק.
קריאה: לא כותבים אפס גלוטן, הם כותבים עד 20ppm.
משה ברכה: אם אתם לא רוצים שאני אעשה, אז אני לא אעשה את זה, אין לי בעיה.
דני דנון: לא לא, זה יכול לעזור מאוד.
משה ברכה: אני רוצה לשקול את הנושא הזה, שאם אני יכול לתת אפשרות מבחינה משפטית שהיצרנים יתחילו לייצר את המוצרים האלה עוד קודם שהתקנה שלנו תצא לאישור.
דני דנון: צחי, בבקשה.
צחי כנען: אני גם דיאטן, מייצג את עמותת הדיאטנים בישראל וגם אבא לחולי צליאק.
צחי כנען: אין ויכוח בעולם הרפואי על זה שאין דבר כזה שיהיה דל גלוטן, או מונחים שזה.
צחי כנען: יש שחור ולבן, אז אני מציע בכלל לבטל את כל המונח של משרד הבריאות של בין 20 ל- 100, זה בכלל מעולם הרפואה האלטרנטיבית, השתמשו בזה אנשים שלא אמורים להשתמש בזה, זה בכלל מסר גרוע מאוד לציבור שאולי אתה עלול, איזה משפחה תחשוב שזה מין מסר ממשרד הבריאות שזה כאילו עלול להיות בסדר.
צחי כנען: אנחנו מדברים עם אנשים מכל רבדי העם.
צחי כנען: אז אני מציע לבטל את זה.
צחי כנען: אני מציע גם לבטל עודף סימון.
צחי כנען: איסור שימוש במילה עלול, אין דבר כזה.
צחי כנען: במים אין זהב ולא רושמים עלול, אין זהב במים.
צחי כנען: אף אחד לא צריך את הסימון הזה, אז גם סימון של יתר, הוא אסור לשימוש.
צחי כנען: זה הכל, תודה.
דני דנון: אני מבקש לקצר, אנחנו לקראת סיום.
דני דנון: הערות קצרות, בבקשה.
רקפת שפר: אני מבקשת, מאחר שהנושא של הזנה במערכת החינוך הוא ראוי בפני עצמו, הוא מאוד מטריד את כל משפחות הצליאק, אני חשבתי לבקש לקיים, או שתצא איזה בשורה מפה, על ועדה בין משרדית.
רקפת שפר: יש לנו בעיה עם גנים, עם מעונות יום, שמסרבים לקבל ילדים עם צליאק, שלא נותנים להם אוכל ויש שאלה מי אמור לממן את האוכל.
רקפת שפר: יש בעיה גם בהזנה שעל-פי יום לימודים ארוך.
דני דנון: מה זה מסרבים?
רקפת שפר: מסרבים לקבל ילד בגן עירוני, מאחר שיש לו צליאק והגננת לא רוצה, יש דוגמאות לזה.
אורלי לוי אבקסיס: הוא קטן מדי אז קשה לו לתפוש את עצמו מלגשת לפיתוי, אז הגננת צריכה להיות מלווה כל הזמן.
רקפת שפר: אני חושבת שהבעיה היא בעיה קשה שאי-אפשר לפתור אותה בחמש דקות שצריך לסיים את הדיון.
רקפת שפר: יש בעיה, כשיש ילד שאוכל במסגרת בית-ספר שלא על-פי חוק הזנה מכוח ארוחה יומית, הוא צריך לשלם עוד 15 שקלים ליום על כל ארוחה, רק בגלל שיש לו צליאק.
רקפת שפר: זה במידה שהספק שעובד אתו, שהוא לא תמ"מ, כי תמ"מ הוא היחידה, הוא מדינת ישראל.
עירית לבנה: תמ"מ זה המדינה והיא לחצה אותה על המחיר.
רקפת שפר: החברה היחידה בישראל שמותר לה לייצר היום מזון ללא גלוטן זאת החברה שמספקת למטוסים, תמ"מ.
רקפת שפר: ואז אם ברמת-גן יש ספק אחר, הוא יוצר קשר עם תמ"מ, הוא רוכש מתמ"מ, עוד פעם, בגלל שרמת-גן באה לקראת התושבים, והוא צריך לשלם עוד 15 שקלים ליום ארוחה.
רקפת שפר: ארוחה לילד בצהריים בחמגשית עולה 25 או 28 שקלים, לעומת שמונה ומשהו.
רקפת שפר: מישהו צריך לעזור פה למשפחות.
רקפת שפר: אני חושבת שאי-אפשר לסגור את זה היום.
רקפת שפר: אני חושבת שיש מקום לעשות דיון.
רקפת שפר: לא יכול להיות שאוסרים על ילד לצאת לטיול שנתי כי יש לו צליאק, ולא יכול להיות שאומרים לילד – לא תצא לפולין כי יש לך צליאק.
רקפת שפר: צריך כן לעשות דיון נוסף, אם אפשר, רק עם הגורמים הרלוונטיים, יש בעיה היום ענקית במערכת החינוך, שלא מודעים לה וכל אחד מנסה להילחם ואני הרבה שעות משקיעה לפתור בעיות פרטניות של משפחות.
איילת אנג'ל: בהקשר הזה, אני רק רוצה להגיד, באמת, יש לי שני ילדים חולי צליאק וזה בא לידי ביטוי, אני פשוט מרגישה תלויה לגמרי בחסדים של אותו גורם ספציפי שנותן את האוכל באותו סמינריון או באותו טיול.
איילת אנג'ל: מבחינתי, סליחה על הביטוי, צריך לתת שוט כלכלי שתנאי להתקשרות עם ספק שנותן כל תקשורת שקשורה לאוכל לטיול עם גורמים של משרד החינוך, התנאי הוא שהם ייתנו מענה גם לצליאק, אולי גם לילדים שרגישים לחלב, זה לא בשמיים, זה עניין של נכונות ומודעות.
איילת אנג'ל: יכול להיות שצריך להקל על ה- GMP הזה, אבל בעניין הזה, זה צריך לבוא כתנאי לאישור של משרד החינוך להתקשר עם גורמים.
איילת אנג'ל: לדעתי, זה יכול להיות פיתרון.
אורלי לוי אבקסיס: למה זה צריך להיות שונה מהמנה הצמחונית שיש עכשיו את האופציה של הילדים שיכולים לבחור?
איילת אנג'ל: כי ההקפדה היא יותר גדולה והם לא רוצים לקחת.
ד"ר זאב חורב: אני משירותי בריאות כללית.
ד"ר זאב חורב: אני רוצה להציע משהו שמשום מה לא הוזכר.
ד"ר זאב חורב: במקום להגיד 20ppm, כך חלקים או משהו כזה, פשוט לכתוב – מותר לחולי צליאק או אסור לחולי צליאק, ובזה נגמר הסיפור.
ד"ר זאב חורב: זה כל-כך פשוט.
דני דנון: מה משרד הבריאות אומר על זה?
אביגדור גינצבורג: אסור, סור לכתוב מותר או אסור, בשום אופן לא.
ד"ר זאב חורב: יש אנשים פחות משכילים והמספרים פחות מדברים אליהם.
ד"ר זאב חורב: הם יודעים מה מותר ומה אסור, אז פשוט לכתוב.
דני דנון: זה נשמע לי הגיוני.
דני דנון: נשמע תשובה על זה.
אביגדור גינצבורג: על נושא של מותר ואסור בהמלצות תזונתיות הוא דבר נורא מסוכן, מפני שאין לזה אח ורע בעולם, מפני שיכול להיות חולה צליאק שיש לו עוד מחלות, שאם יהיה כתוב מותר, זה גם עניין כמותי, כמה מותר.
אביגדור גינצבורג: אם זה ממתק מסוים והוא במקרה גם חולה סוכרת, אנחנו יכולים להכניס אותו מאוד לבעיה.
אביגדור גינצבורג: אסור לכתוב על מזונות מותר ואסור, הכל זה עניין של כמות למי ולמה וכמה.
אביגדור גינצבורג: זה יכול ליצור המון בעיות, אין לזה אח ורע בשום מקום בעולם, בשום תחיקה.
לימור טל פוני: יש לפעמים חולי צליאק שהם גם סוכרתיים.
אביגדור גינצבורג: או חולי כליה, למשל.
אביגדור גינצבורג: אסור, זה מאוד מסוכן.
דני דנון: אחרון הדוברים ואחרי כן חבר הכנסת אורבך, בבקשה.
מנחם פיור: אני אב לבן שחולה צליאק מנתניה.
מנחם פיור: בעקבות הגילוי של הבן שלי, גם מצאו אצלי צליאק, אנחנו אחר-כך גילינו שבעץ המשפחתי אצלנו, אנחנו שבעה מתוך 40 נפשות של עץ משפחתי, אנחנו שבעה חולי צליאק.
מנחם פיור: דיברו פה בכמה מילים על הנושא של העלויות.
מנחם פיור: אני היום קונה את הלחם לבן שלי בחנות מיועדת, יש חנות בפתח-תקווה שמייצרת את ה- Gluten-free, ככה זה נקרא, נטורל-קייקס, זה כיכר של 15 פרוסות, משהו כזה, עולה 20, זה לא כיכר של, כמה בכיכר לחם רגיל יש 30 או 40 פרוסות, זה 15 פרוסות, עולה 20 שקלים, או פסטה, וזה לא, לא נכנס יותר מדי לדיון הנושא של העלויות של הדבר הזה.
מנחם פיור: אני, העלות החודשית שלי זה סדר-גודל של 600 שקל.
מנחם פיור: אחי עם שלושה ילדים, דיברתי אתו עכשיו בדרך כשנסעתי לפה, אמר לי סדר גודל של 1,000 – 1,500 שקל, הוא מוציא על צליאק, כי הוא לא מוציא רק על, כי כשהוא קונה אבקות, הוא קונה את האבקות האלה בחנות של הצליאק, אז הוא מאכיל כבר את כל הילדים, הוא לא ייקנה אבקה כזאת ואבקה מחברה שונה, הוא קונה בכללית את כל האבקות, ללא גלוטן.
דני דנון: חבר הכנסת אורבך, בבקשה.
אורי אורבך: אני אגיד משהו שלא קשור דווקא לחולי הצליאק.
אורי אורבך: זה יקר בגלל שזאת קבוצה קטנה.
אורי אורבך: ברגע שהקבוצה הזאת וקבוצות אחרות שאני קורא להן,
דני דנון: אתה לא מציע שנגדיל את מספרה.
אורי אורבך: לא, אני אומר שיש, לצערנו, מוגבלי מזון, אפשר להשתמש במונח הזה, של תחומים אחרים, שהם הרבה יותר גדולים מצליאק.
אורי אורבך: ברגע שהחברה תבין, החברה של "הבריאים" תבין שזאת זכות יסוד לקבל מזון זמין, נגיש, אז הבעיה תהיה יותר, הבינו את זה בכשרות, שזה אמנם במספרים יותר גדולים, הבינו את זה בצמחונות.
אורי אורבך: לפני 20, 30 שנה, כשילד היה, כשאני הייתי בישיבה תיכונית ומישהו רצה אוכל צמחוני, אז פשוט לא ידעו, מרוב צחוק אנשים נהיו חולים, זאת אומרת זה היה נשמע משהו כאילו – לך תלמד מחול גם תכף.
אורי אורבך: לא רוצה להגיד דברים אחרים, אבל חשבו, על צמחונים.
אורי אורבך: זה דברים שהם עניין של שינוי חברתי.
אורי אורבך: אם יש שינוי חברתי על כל הרגישויות, ומבינים שזה חשוב ושזה דבר שהוא חייב להיפתר, לא אולי זה, ורצון טוב, לא רצון.
אורי אורבך: זה לא קשור לרצון טוב.
אורי אורבך: יש את הזכות, רצון טוב, מתחילים מרצון טוב כדי לפתור דברים לפני החקיקה.
אורי אורבך: חקיקה זה כשלא פותרים את הבעיות האחרות, זה מחייבים.
אורי אורבך: אבל התהליך החינוכי והארגוני גם של כל הקבוצות, שכל אחת עוסקת בפלח הצר והמאוד חשוב שמבחינתה הוא הכי חשוב, זה יפתור קטע מסוים צר.
אורי אורבך: אבל כדי שמוסד באופן טבעי יבין ומעון יום, בית-ספר, טיול שנתי, חברת הסעדה וכמובן תעשיינים, יבינו שהם צריכים לפתור את זה, כי לא ייתכן, כמו שמפעלים יודעים שהם לא עובדים בשבת.
אורי אורבך: איך הם יודעים.
אורי אורבך: הם יודעים, הם כבר לא מפחדים מהרבנות, זה ברור שלא עובדים.
אורי אורבך: זה מגובה בשורה של חוקים, אבל זה קודם כל נורמות.
אורי אורבך: ולכן, הדיון הזה ודיונים אחרים שנעשו פה כבר וייעשו, הם חלק של שינוי תודעה חברתית.
אורי אורבך: אחרי שנשנה פה, אחרי שהארטילריה תרכך את כל השטח, יבוא הגרילה והחי"ר וייקח כי יותר קל לו.
אורי אורבך: לכן אני אומר, ברור שצריך לפתור עכשיו, כרגע, את הבעיה הדחופה ואנחנו מתקדמים, אני מקווה.
אורי אורבך: אתם נלהבים מדי מההתקדמות, תאמינו לי, זה עוד יהיה דרך קשה גם בחוק שעבר בקריאה טרומית, כי הממשלה תגיד שזה יקר לה ולא יקר לה.
אורי אורבך: לכולם יש לוביסטים טובים, זה לא רעים וטובים, כולם צודקים רק שאתם צודקים יותר והבעיה שלכם דחופה יותר.
אורי אורבך: אבל הממשלה גם קוראת עיתונים.
אורי אורבך: אני אומר לכם, אני מגלה לכם סוד מדינה עכשיו.
אורי אורבך: לפעמים אפילו זה נחשב החומר המודיעיני שלהם, בסוגיות אחרות.
אורי אורבך: הם גם קוראים עיתונים, הם גם רואים את האווירה הציבורית.
אורי אורבך: ואם האווירה הציבורית אומרת – זה חשוב וזה הכרחי, ועוד יש כמה חוקים שמאיימים להיות מחוקקים, אז כולם מבינים את זה בדרך הזאת.
אורי אורבך: ולכן, תראו את עצמכם, שוב, בלי שאני אומר פה על הפתרונות הספציפיים כרגע שיש פה הרבה רעיונות וזה ייפתר במוקדם או בעוד יותר מוקדם זה ייפתר, תראו את עצמכם כחיל חלוץ של שינוי חברתי.
אורי אורבך: אני אומר את זה לכם, אני אומר את זה גם לארגונים אחרים שעוסקים ברגישויות ומוגבלויות מזון אחרות ואם תמצאו את הדרך להבין שאתם יחידות שונות באותו צבא חשוב, אז יהיה פה השינוי.
אורי אורבך: זה עניין של בפרק זמן נראה לעין, אני לא מדבר אתכם עכשיו יום יבוא.
אורי אורבך: אני מדבר בשנים ספורות מאוד, יהיה פה שינוי ולא נבין את הדיון הזה בכלל.
דני דנון: אני רוצה לסיים ולפנות לתעשיינים.
דני דנון: לא בהחלטה, אלא באמירה אישית.
דני דנון: יש לכם המון כוח בידיים, ביום-יום, בהחלטה קטנה מתחילים לייצר בפסח חודש לפני או נותנים שיווק בעוד מקום, אתם מחזיקים המון כוח שמשפיע על הילדים פה ואני מבקש גם ברמה האישית, תרחיבו, תגדילו, יכול להיות שבשורה של הרווח והפסד הכלכלי, זה לא ייראה לכם, אבל בסופו של דבר מסתכלים עליכם בחברה כמובילים גם אתם וגם תעבירו את המסר למנכ"לים ולבעלים שבאים אלינו גם בדברים אחרים, אנחנו מסתכלים אליכם גם כאנשים שהם חלק מהחברה, תגלו רגישות, במקרה הזה, זה לחלש או למישהו שהוא נזקק לעניין הזה, בגלל הרגישות.
דני דנון: אני מתנצל, אנחנו נועלים את הישיבה.
דני דנון: אני רוצה הצעת החלטה שלנו: הוועדה לזכויות הילד רואה חשיבות רבה בסיוע לילדים חולי צליאק בהתמודדותם היום-יומית.
דני דנון: הוועדה מברכת על שינוי התקנות של משרד הבריאות ורשמה לפניה שתוך שישה חודשים ישונו התקנות.
דני דנון: הוועדה קוראת לתעשיינים להרחיב את היצע המוצרים לילדים והנגישות למוצרים ללא גלוטן.
דני דנון: במסגרת קידום חוק הפיקוח על ההזנה במוסדות חינוך, תהיה התייחסות גם לחולי צליאק ובעלי רגישויות אחרות.
אופיר אקוניס: בוקר טוב.
אופיר אקוניס: אני מתנצל על האיחור, אנחנו בטיפול בנושא אחר שהיה על שולחננו אתמול ולקראת טיפול בנושא שיעלה על שולחננו בעוד שעה וחצי.
אופיר אקוניס: הכול מאוד חשוב, אבל אמרתי להם שעכשיו אנחנו עוצרים הכול לטובת המשך הטיפול שלנו בנושא מפוני גוש קטיף.
אופיר אקוניס: כידוע לכם, אני החלטתי כאשר התמניתי ליושב ראש ועדת הכלכלה לקיים דיוני סטטוס בנושא הטיפול במפוני גוש קטיף אחת לשלושה חודשים.
אופיר אקוניס: הדיון הראשון היה ב-3 באוגוסט, אחר-כך ב-14 באוקטובר; ב-5 בנובמבר היינו בסיור בניצן ועוד לפני כן היינו גם בחבל לכיש.
אופיר אקוניס: איתי נמצא, כמובן, חבר הכנסת דני דנון, יושב ראש הוועדה לזכויות הילד, ואנחנו כאן בישיבה משותפת, כפי שקבענו בישיבה הקודמת.
אופיר אקוניס: צריך לומר את הדברים: מאז שהממשלה החדשה הושבעה ונכנסה לפעילותה השוטפת הדברים מתחילים לזוז.
אופיר אקוניס: חודש פורום המנכ"ל עם מנכ"ל משרד ראש הממשלה, אנחנו מקיימים את הישיבות כאן.
אופיר אקוניס: זאת אומרת, השלטון החדש בהחלט מקדם דברים שהיו תקועים במשך שלוש שנים, אבל עדיין קיימים חסמים בירוקרטיים שהם מטבע הבירוקרטיה הישראלית.
אופיר אקוניס: אותם אנחנו מנסים להסיר ומצליחים גם להסיר במידה רבה.
אופיר אקוניס: אני רוצה לשמוע כרגע את חבר הכנסת דנון, אם אתה רוצה לומר דברים בפתיחת הדיון, ולאחר מכן נתחיל לטפל בנושאים שעלו על שולחננו.
אופיר אקוניס: נתחיל בבדיקת סטטוס של יישוב הקבע מבקיעים, אבל לפני כן חבר הכנסת דנון, אולי כמה מילים.
דני דנון: אנחנו היינו בסיור של הוועדה לזכויות הילד לפני חודש ימים והתרשמנו מהשינוי, אבל רצינו לשמוע האם דברים זזו מבחינת התקציבים בנושא החינוך.
דני דנון: אני רואה שאין פה נציגים של המדריכים.
דני דנון: אבל אני רוצה לשמוע האם שכר המדריכים הוסדר לשנת 2010 או שזה ששוב זה על כרעי תרנגולת, וכל פעם אתם רודפים אחרי התקציב שהובטח למנהל חברה ונוער.
דני דנון: גם בנושא הבנייה של מוסדות חינוך רואים שיש התקדמות- -
אופיר אקוניס: אתה גם היית בניצן?
דני דנון: התמקדנו בנושא החינוך ופגשנו את מדריכי הנוער ואת נציגי היישובים.
דני דנון: בשני הנושאים האלה חשוב לקבל תשובות האם יש התקדמות בשכר המדריכים, שכר הפעילות של הנוער ובנושא בניית המבנים.
דני דנון: כולם מסכימים שצריך לבנות במוסדות חינוך, השאלה היא איפה זה עומד בפועל.
דני דנון: אני רואה פה נציגים של המועצות האזוריות, שהם אמונים על מתן התשובות האם הגיע הכסף או לא הגיע בפועל.
אופיר אקוניס: איפה החבר'ה של מבקיעים?
אופיר אקוניס: אני לא רואה אותם.
אופיר אקוניס: אה, כן, נפגשנו.
אופיר אקוניס: אם כך, נבדוק את כל הדברים האלה.
אופיר אקוניס: נתחיל באמת דווקא ממבקיעים, ואחר כך נעבור לשרשרת הבדיקה של שאר הדברים: נטפל בתקציב גני הילדים, מימוש פרוגרמות חקלאיות, תעסוקה.
אופיר אקוניס: יש הפנייה של מר דיין בנושא מצב העסקים שפונו מארז, דבר שגם עולה בכל פעם בישיבות.
אופיר אקוניס: את כל הדברים האלה נרכז וננסה לקבל עליהם תשובות כבר עכשיו.
אופיר אקוניס: בנצי ליברמן לא הגיע?
עמיחי פילבר: בנצי יגיע תוך כמה דקות.
אופיר אקוניס: אני מברך אתכם על כניסתכם לתפקיד, מר פילבר הצעיר, ואת בנצי ליברמן שנחכה לו לברך אותו.
אופיר אקוניס: אתה עוזר שלו?
עמיחי פילבר: אני העוזר שלו.
אופיר אקוניס: וגם שיניתם את השם בינתיים.
עמיחי פילבר: ברוח התנופה.
אופיר אקוניס: אז זה גם חייב לקבל תנופה.
אופיר אקוניס: תכף גם נשמע אתכם.
עמיחי פילבר: נחכה שבנצי יגיע.
אופיר אקוניס: בסדר.
אופיר אקוניס: נפתלי יונה, בבקשה.
נפתלי יונה: אני מעדיף שבנצי ליברמן יהיה כאן, אבל אני אומר את דבריי כבר עכשיו.
נפתלי יונה: כשהייתם אצלנו נתתי סקירה שהחוזה לא מקוים בחלקו הגדול; ישנן שם תשתיות שלא מחוברות ביישוב הקבע.
נפתלי יונה: יש שם אוכלוסייה מאוד מבוגרת – בני 80, ניצולי שואה – שכל החוטים מסתובבים מעבר לראשם.
נפתלי יונה: כמו כן, תשתיות לבתי אריזה, קירות תמך.
נפתלי יונה: לשמחתי, הוזמנו לישיבה אצל בנצי ליברמן אחרי הביקור שלכם, ושם שמנו את כל הבעיות על השולחן.
נפתלי יונה: כל העוזרים והפקידים שלו היו שם, והוא דרש מהם תשובות תוך יומיים-שלושה.
נפתלי יונה: לצערי הרב, לא קיבלנו תשובות תוך יומיים-שלושה.
נפתלי יונה: אני התקשרתי שוב לעוזרים שלו אחרי שבוע, ושוב לא הייתה תשובה, ואחרי שבועיים שוב לא הייתה תשובה, וגם היום לא הייתה תשובה.
נפתלי יונה: ציפיתי היום לקבל תשובה.
אופיר אקוניס: עמיחי, יש לך תשובה?
עמיחי פילבר: זה היה לפני שנכנסתי.
אופיר אקוניס: מתי נכנסתם?
עמיחי פילבר: בנצי נכנס בסוף אוקטובר, ואני נכנסתי לקראת סוף נובמבר.
אופיר אקוניס: יש לך מידע כלשהו?
אופיר אקוניס: אתה יכול לסבר את אוזננו בנושא מבקיעים?
עמיחי פילבר: לא.
עמיחי פילבר: אני ממש לא בקי בחומר הזה.
אופיר אקוניס: עוד לא נכנסת לעניין.
אופיר אקוניס: מישהו אחר יכול לסייע למר פילבר?
לאה ורון: יעקב נמצא פה מתנופה?
אופיר אקוניס: אתם רוצים לחכות?
קריאה: נחכה לבנצי.
אופיר אקוניס: טוב, נחכה לבנצי.
אופיר אקוניס: נעבור לתקציב גני הילדים ליישובי הקבע.
דני דנון: לפני גני הילדים, אני רוצה לדעת מה קורה עם שכר המדריכים.
דני דנון: הייתה התחייבות לשר החינוך בנושא להעביר את התקציב ל-2010-2009.
אופיר אקוניס: איפה נציגי משרד החינוך?
קריאה: יש פה שלושה.
זאב אלדר: אני מפקח כולל במחוז דרום של משרד החינוך.
זאב אלדר: שכר מדריכי הנוער שפגשנו בניצן מוסדר גם לשנת 2010.
זאב אלדר: זה עניין של כמה ימים שתהיה הרשאה תקציבית, והעניין הזה יוסדר.
זאב אלדר: לא צריכה להיות בעיה עד סוף שנת הלימודים, דהיינו אוגוסט 2010.
דני דנון: נמצא פה גזבר המועצה האזורית?
ערן רון: אני גזבר המועצה האזורית לכיש.
דני דנון: לא מהמועצה האזורית לכיש, מניצן.
אופיר אקוניס: הוא לא בא.
דני דנון: הם תמיד טוענים שזה תקוע במערכות, ובפועל הם לא רואים את הכסף.
זאב אלדר: אני בדקתי אתמול את ראש המועצה ואת עוזרתו הנאמנה, והעניין הזה גם- -
דני דנון: זה על דעתם, אתה אומר.
זאב אלדר: אני לא מייצג אותם כאן, אני מייצג את משרד החינוך.
זאב אלדר: אבל הם גם יודעים שזה נפתר.
אופיר אקוניס: אם אנחנו בענייני חינוך, אז אף על פי שאנחנו בעניין של תקציבי חינוך, אני מניח שתהיה פה כבר תשובה.
אופיר אקוניס: חמוטל מוועד מתיישבי גוש קטיף, את רוצה להציג את הבעיה של תקציב גני הילדים ליישובי קבע?
אופיר אקוניס: את בעצם אומרת שהתקציב אינו מספיק.
חמוטל כהן: אני אתן לערן ממועצה אזורית לכיש להציג את זה.
אופיר אקוניס: הבעיה היא בלכיש או גם בניצן?
חמוטל כהן: אני ארחיב לפני שהוא ידבר.
חמוטל כהן: הוא יציג את הדוגמה של לכיש.
חמוטל כהן: הבעיה היא שתקציב להקמת כיתה של גן ילדים, לפי התקן, הוא כ-500 אלף ₪.
חמוטל כהן: בדרך כלל סומכים על הרשות המקומית שתשלים את הסכום שמגיע.
חמוטל כהן: אבל מכיוון שמדובר על יישובי קבע רבים שהולכים וקמים, ואנחנו מדברים על עשרות כיתות שקמות בבת-אחת בכל מועצה, זה תקציב שהמועצה מתקשה להתמודד איתו.
חמוטל כהן: ערן ממועצה אזורית לכיש יכול לתת דוגמה מה קורה במועצה האזורית שלו, ונוכל דרך הדוגמה להבין מה קורה בשאר המועצות.
אופיר אקוניס: היה מבנה שאני ראיתי שאמור היה להתחיל.
אופיר אקוניס: זה היה גן או בית ספר, וזה היה בשומריה?
אופיר אקוניס: איפה זה היה?
אופיר אקוניס: אחר כך הבאתם לשם את ראש הממשלה.
2538: בשומריה.
אופיר אקוניס: אז זה בסדר?
אופיר אקוניס: הכול כבר סודר שם?
אופיר אקוניס: זה היה שם בתהליך סופי של בנייה, אם אינני טועה.
2538: חצי בית ספר עובד, החצי השני מחכה לשלב הבא.
אופיר אקוניס: לְמה?
2538: חצי בית ספר עובד.
2538: החצי השני לא קשור - -
אופיר אקוניס: אבל אין בעיה בירוקרטית, זה תהליך בנייה פשוט?
אופיר אקוניס: לומדים בו כבר?
2538: ודאי.
אופיר אקוניס: טוב לשמוע.
ערן רון: בעניין השאלה האם המועצה האזורית לכיש היא הבעיה – להפך.
ערן רון: המועצה האזורית לכיש, כמו שכולם יודעים, מקדמת בחום ובאהבה את מפוני גוש קטיף אלינו, אבל אין לה יכולות כלכליות לממן תקצובים נוספים.
ערן רון: זאת אומרת לא סביר שיהיה מצב שבו הוותיקים בעצם מממנים את החדשים, זה מצב לא בריא.
ערן רון: בפועל אושרו בהחלטת הממשלה הקמתם של תשעה גנים: שלושה בגבעת חזן, שלושה בנטע, שניים בקטיף ואחד בכרם עמי.
ערן רון: התקציב שהחליטה עליו הממשלה הוא 500 אלף ₪ לגן.
ערן רון: בגדול – מדובר בתת תקצוב.
ערן רון: משרד החינוך מתקצב אותו ב-602 אלף ₪ פלוס תוספות.
ערן רון: בפועל הקמת כל גן מסתכמת ב-80 אלף ₪ בערך.
ערן רון: לפי תשעה גנים נוצר גירעון של למעלה מ-2 מיליון ₪ שצריך לחשוב מי יתקצב אותו.
אופיר אקוניס: זה בעצם מה שחמוטל אמרה בנושא הזה – ביקשה תוספות תקציב.
אופיר אקוניס: עמיחי, תבדוק איפה בנצי, כי אנחנו מתחילים לקדם את הדיון.
אופיר אקוניס: הוא בבניין?
עמיחי פילבר: - - -
לאה ורון: הישיבה תואמה איתו.
אופיר אקוניס: הישיבה התחילה ב-10:00.
לאה ורון: אנחנו לא קבענו את הישיבה לפני שהנושא תואם איתו.
אופיר אקוניס: אני חייב להגיד לך ששרים בממשלה מגיעים בזמן.
אופיר אקוניס: כדאי שגם ראש מנהלת תנופה יגיע בזמן, אנחנו מקיימים את זה פה כדי לקדם את עניינם של מגורשי גוש קטיף.
2538: תן קצת כבוד לבני עקיבא.
אופיר אקוניס: יש להם זמן אחר?
2538: אתמול חגגו להם פה 80.
אופיר אקוניס: בגלל החגיגות, הבנתי.
אופיר אקוניס: החגיגות נמשכו לתוך הלילה.
ערן רון: אני אומר עוד שתי מילים.
ערן רון: עדיין לא דיברנו על בעיות נוספות שקשורות בניהול השוטף של הדברים.
ערן רון: אבל אני מבקש לומר לחבר הכנסת דני דנון ולנציג משרד החינוך שזה לא נכון, לדעתי, להגיד בתחילת שנת 2010 שעדיין אין הרשאות תקציביות ושזה יהיה בסדר, כי הרשות מחויבת להגיש תקציבים לפני כן.
ערן רון: לדעתי, זה לא נכון בראייה כוללת.
ערן רון: צריך להגיש את התקציבים ל-2010 לפני 2010.
אופיר אקוניס: מה התוספת שאתם צריכים?
ערן רון: הם יודעים בגדול.
אופיר אקוניס: מי זה "הם"?
ערן רון: משרד החינוך.
ערן רון: הוא יודע מהם התקציבים.
ערן רון: התקציבים בנושא הזה בסך הכול סבירים, אבל ראוי שהם יגיעו לפני השנה השוטפת ולא במהלכה.
אופיר אקוניס: מתוך תשעת גני הילדים שהממשלה החליטה לתקצב, מה המצב?
ערן רון: לגבי מה שאמרתי קודם לא השתנה כלום.
ערן רון: יש גירעון של למעלה מ-2 מיליון שקל רק בהקמה.
אופיר אקוניס: כולם עכשיו בהליך הקמה?
ערן רון: הם לא בהליך הקמה עד שיחליטו- -
אופיר אקוניס: כמה מתוך התשעה יאוישו בספטמבר 2010?
אסנת קמחי: בספטמבר 2010 לא יהיה אכלוס.
אופיר אקוניס: נכון, עדיין לא יהיה אכלוס.
ערן רון: גם לא תהיה הקמה עד שלא יימצא פתרון לגירעון הזה.
אופיר אקוניס: משה, תן לנו סקירה קצרה, ואז נחבר את לוחות הזמנים.
אופיר אקוניס: כשאני הייתי הבולדוזרים על הגבעות.
2538: הבולדוזרים עוד מעט יורדים מהגבעות.
2538: בסוף פברואר-מרס, מקסימום ב-1 באפריל הבולדוזרים יורדים מהגבעות.
2538: היעד לאכלוס של מוסדות החינוך שהזכיר אותם גזבר המועצה הוא א' באלול תשע"א או ב-1 בספטמבר 2011.
2538: כל לוחות הזמנים צריכים להתכנס סביב התאריך הזה.
2538: אין לנו עוד הרבה זמן.
אופיר אקוניס: זאת אומרת, התושבים הראשונים יגיעו בקיץ.
2538: אני מקווה.
אופיר אקוניס: הם יגיעו בקיץ, ושנת הלימודים נפתחת ב-1 בספטמבר.
2538: בדיוק.
אופיר אקוניס: זה ההיגיון שלי.
אופיר אקוניס: הם לא יבואו ב-1 בספטמבר.
אופיר אקוניס: שנת הלימודים תתחיל ב-1 בספטמבר.
קריאות: א' אלול תש"ע.
2538: רבותיי, אל תבלבלו אותי, אני נוגע בתאריך הזה יותר מדי פעמים בשביל לא להתבלבל בסוף – א' באלול תשע"א.
אופיר אקוניס: משרד החינוך, בבקשה.
יגאל צרפתי: אני סמנכ"ל ומנהל מנהל הפיתוח במשרד החינוך.
יגאל צרפתי: בשנת התקציב 2010 הכיר המשרד שלנו בצורך לבנות תשע כיתות גן במועצה.
יגאל צרפתי: כפי שאנחנו מחויבים בכל מקום, אנחנו מוציאים פרוגרמה לתכנון רק אחרי שכל נושא הקרקע הוסדר.
יגאל צרפתי: כלומר, כשיש לנו אישור בעלות, שמשבצת הקרקע היא בידי המועצה, שהתב"ע מאושרת, ושכל מה שקשור למעמדה הסטטוטורי של אותה קרקע עומד בתקנים.
יגאל צרפתי: אגב, לא עשו לנו הנחות בעניין הזה גם בכל בינוי מוסדות החינוך בעוטף עזה, ואנחנו מקפידים.
יגאל צרפתי: לפעול אחרת משמעותו פשוט לפעול בניגוד לחוק התכנון והבנייה, ואנחנו מעולם לא עוברים על זה.
יגאל צרפתי: מעולם לא תקצבנו פרויקט שהתוכנית האדריכלית שלו לא אושרה.
יגאל צרפתי: כי למעשה, אנחנו מחויבים גם בפני האוצר לנצל תקציב בצורה ראויה.
יגאל צרפתי: הסטטוס של כל אותם תשעה גנים הוא שאפילו אין לנו כל מסמכי הקרקע הדרושים, או שאולי יש חלק, כי חסרים נתונים נוספים כדי לקדם פרוגרמות.
יגאל צרפתי: ברגע שנקבל את מסמכי הקרקע כפי שהתבקשה המועצה להעביר, נוציא להם פרוגרמות ללא דיחוי, הכדור יעבור אליהם ללא דיחוי שוב כדי שיכינו תוכניות אדריכליות, וכשנאשר את התוכניות נדאג לתקצב אותן במהלך 2010.
יגאל צרפתי: הכרנו בצורך, אבל אנחנו לא יכולים ליצור מסלול עוקף- -
דני דנון: יש בעיות שאתה מודע להן?
יגאל צרפתי: אני יודע שמסמכי הקרקע לא הושלמו, כלומר האינפורמציה היא בידי הרשות, הם יודעים לעדכן אותי יותר- -
דני דנון: מה המצב אצלכם?
דני דנון: יש בעיות?
ערן רון: אני לא חושב שיש בעיה.
יגאל צרפתי: יש מסמכי קרקע לחוזה חכירה עם מנהל מקרקעי ישראל, טפסים שגם ראש הרשות- -
אופיר אקוניס: מי עושה את התוכנית האדריכלית?
יגאל צרפתי: משרד החינוך הוא גוף מתקצב.
יגאל צרפתי: אנחנו מתקצבים את הרשות המקומית.
יגאל צרפתי: אנחנו מוציאים פרוגרמה, שזה מסמך שאומר מה הפונקציות שצריכות להיות באותו מוסד חינוכי, והאחריות להכין תוכנית אדריכלית היא שלהם.
יגאל צרפתי: הם שוכרים את האדריכל, ואני מעביר להם את דמי התכנון.
אופיר אקוניס: הוא עונה לך, הוא אומר שלא שכרת אדריכל.
יגאל צרפתי: כשהאדריכל שלו מגיע אלינו אנחנו לומדים את התוכניות, וכשהחותמת שלנו מוטבעת עליהן הן הופכות להיות זמינות.
אופיר אקוניס: הוא אומר שהוא לא קיבל את התוכנית האדריכלית.
ערן רון: אני אבדוק את הנושא הזה.