GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלי אורגד: משחקים של ליגת-העל שאינם מופיעים בטופס הטוטו, ומופיעות בו קבוצות שאף אחד לא יודע מאיפה מביאים אותן?
אלי אורגד: מי מפקח על הטוטו גם במשחקים שאני רוצה ולבוא ולשים על קבוצה שלי בטוטו, והיא לא מופיעה?
אלי אורגד: למה?
אלי אורגד: כי היא משחקת נגד חיפה, וחיפה יותר אטרקטיבית.
דני דנון: זה לא נושא הדיון.
עמיאל ליבוביץ: אני רוצה לציין איזה פרויקט שאנחנו התחלנו אותו אצלנו בהפועל פתח תקווה.
עמיאל ליבוביץ: אנחנו הקמנו עמותת אוהדים, איגוד אוהדי הפועל פתח תקווה.
עמיאל ליבוביץ: התחלנו פעילות יחד עם מרכז חממה, עם מרכז הצעירים בפתח תקווה, במטרה להפוך את חוגי האוהדים ולמסד אותם, למעין סוג של תנועת נוער.
דני דנון: אנחנו חייבים לסכם.
דני דנון: צעיר האוהדים, מאיזה קבוצה אתה?
עומר דוד: הפועל תל אביב.
דני דנון: אז השבוע אתה מרוצה?
עומר דוד: כן.
עומר דוד: קודם כל נראה לי שהשאלה צריכה להיות: למה החליטו שההנחה צריכה להיות לנוער.
עומר דוד: ואם החליטו ויש תשובות למה יש הנחה לנוער, אין סיבה בעולם, כלכלית או אחרת, שנער ישלם מחיר מבוגר, אם מגיעה לו הנחה, זה מוביל לספסרים.
עומר דוד: גם נציג מכבי תל אביב דיבר, שהמשטרה לא יותר מדי מנסה לפעול נגד זה.
עומר דוד: זה גורר אחד את השני, וזה מביא למבוגרים שנכנסים עם כרטיס נוער.
עומר דוד: זה מוביל להרבה דברים שצריך לפתור אותם.
עומר דוד: להגיע לחוק שנער יכול לקנות כרטיס נער, ואז נגרור את כל הספסרים.
עמית דוד: לא התייחסתם גם לנושא, שילד לא מגיע למגרש כי יש רק כרטיס מבוגר.
דני דנון: התייחסנו לזה, וגם בסיכום תהיה התייחסות לזה.
דני דנון: ח"כ דיכטר, בבקשה.
אבי דיכטר: אני מציע לעצמנו, להיזהר מלהיכנס לנישה הכלכלית עמוק מדי, כי בסופו של דבר, אנו יכולים לצאת שכרנו בהפסדנו ולהכניס ילדים, רק לא למשחקים, כי בסוף הדבר גם צריך להשתלם.
אבי דיכטר: זה נכון שיש ספסרים.
אבי דיכטר: אם נלך לפי אותם משחקים, שהם לא רבים, שהם האטרקטיביים, ה"פיקים" מה שנקרא, הבעיה היא באמת להתמקד ב-80% של המשחקים, ששם אין שום סיבה שילדים לא יוכלו להגיע ולראות משחק בצורה נינוחה, בתשלום סביר, ולגדול עם הכדורגל או עם ספורט אחר.
אבי דיכטר: לא חשוב אם אלה ילדים יהודים או ערבים או ילדים יהודים במגרש ערבי או ההיפך.
אבי דיכטר: נושא של משפחות קיים בהרבה מאוד תחומים.
אבי דיכטר: יש פירמה "אילת" בתחום הסרטים, שכדי למנוע מצב בעייתי, יש הקלות למשפחות.
אבי דיכטר: בנושא הזה אתה יכול לקחת את הנישה האינדיקטיבית לעולם הכדורגל.
אבי דיכטר: למצוא אם יש יציע משפחות במקום אחד, ואם יש יציע ילדים ומשפחות שהוא סגור, זו בעיה.
אבי דיכטר: אינני יודע כמה רתמנו לנושא הזה את הגופים הרלוונטים.
אבי דיכטר: אם הרגולטורים, במקרה זה ההתאחדות, היא הגוף שיכול לממשו בסופו של דבר.
אבי דיכטר: הטוטו בהקשר הזה, יכול לקחת את הנושא הזה כפרויקט בחמש שנים הקרובות.
אבי דיכטר: להכריז על זה כפרויקט דגל – לקרב משפחות וילדים לספורט.
אבי דיכטר: הם קרובים, אבל לא נגישים.
אבי דיכטר: נאפשר להם להגיע לאותם מגרשים, שהיום אין להם את היציע הזה, או שהוא קיים ולא נפתח.
אבי דיכטר: ובדיוק כשם שלפני שנתיים-שלוש האלימות בספורט הייתה צעקה וזעקה לא פשוטה, ונעשו לא מעט צעדים בתקופה הזו, ואני שמח שהיום הדברים נראים אחרת, למרות שיש עוד מה לשפר.
אבי דיכטר: אבל אין מה לחשוב במונחים לפתור את הכול ביום אחד.
אבי דיכטר: אבל להתחיל להתקדם בצעדים ממשיים ואמיתיים, אין שום סיבה שזה לא יקרה.
אבי דיכטר: זה כמעט בלתי נסבל, שבמשחקים שההתאחדות לכדורגל אחראית, הנושא הזה של ילדים לא יהיה "טיפ טופ".
אבי דיכטר: זה פשוט לא נראה לי סביר.
אבי דיכטר: ואם ההערות פה מדויקות,לתשומת הלב של ההתאחדות, זה ממש מודד שממנו גוזרים, כי כפי שאפשר לומר פה על מכבי חיפה שהיא מודל חיובי בהיבט הזה של ילדים ומשפחות.
אבי דיכטר: ביוזמות האלה אגב, אני משוכנע איתמר, שאתם תמכרו את היוזמות האלה חינם אין כסף לכל קבוצה שתבוא ותבקש לקחת את זה.
אבי דיכטר: הייתי לוקח את המודל של חיפה, אם הוא כל כך מוצלח במכבי חיפה, הוא יכול להיות מוצלח מאוד במשחקים לאומיים ובמשחקים שההתאחדות אחראית עליהם.
אבי דיכטר: בסופו של דבר, כאשר אתה לחלחל ב"טופ דאון", אתה מגיע לאחרונת הקבוצות, לאו דווקא בליגת העל.
דני דנון: תודה לאבי דיכטר.
אורית רז: אני רוצה להוסיף שההתאחדות מאוד מעודדת הגעתם של ילדים ובני נוער למשחקים.
אורית רז: כל הקבוצות מצורפות להתאחדות.
אורית רז: אנחנו מזמינים אותם למשחקים גם חינם אין כסף.
אורית רז: אנחנו גם מבקשים שיתנו לנו מספר שחקנים או ילדים שמעוניינים להגיע למשחקים.
אורית רז: הילדים האלה מקבלים כרטיסים בחינם.
אורית רז: זה מחכה להם בקופות.
אורית רז: הם מגיעים למשחקים בהזמנה של ההתאחדות.
אבי דיכטר: זו בדיוק ההערה, ה- "תנו לנו הזמנות למכבי חיפה נגד מנצ'סטר יונייטד".
אבי דיכטר: תקבלו הזמנות בנבחרת ישראל או נבחרת אנגליה, הייתי אומר שזה ממש דיאלוג לא סביר.
אבי דיכטר: ההתאחדות היא ההתאחדות לכדורגל בישראל.
אבי דיכטר: מכבי חיפה היא קבוצה פרטית לצורך העניין.
דני דנון: אני רוצה לסכם בנושא המעורבות של הקבוצות.
דני דנון: המעורבות שלנו היא כמו כלפי עסק פרטי.
דני דנון: בסופו של דבר יש אנשים שמחויבים לספורט ולכדורגל ומשקיעים מיליוני ש"ח.
דני דנון: צריך להשקיע יותר במתקנים, בעידוד ספורט כמדינה.
דני דנון: עידוד ספורט מוסיף לתרבות ומוסיף לבריאות של האזרחים.
דני דנון: אבל יש לנו מעורבות.
דני דנון: מה ששמעתם היום קחו לתשומת לבכם.
דני דנון: לדברי דב חנין בעניין החקיקה, אנחנו נראה שלא קורים דברים בנושא מדד הסיכון, נעשה חקיקה שתחייב את הנושא של הכניסה.
דני דנון: אולי זה יפגע בטווח הקצר.
דני דנון: בטווח הארוך יתרגלו לזה.
דני דנון: כמו שמתרגלים בחברות האוטובוסים של אגד ודן, שגם הן חברות פרטיות שמקבלות מהמדינה את עניין ההסעה, גם הם עובדים לפי כלים מסוימים.
דני דנון: אני מגיע לנקודת סיכום ברשותכם.
דני דנון: ראשית, אסור לנו לקבוע שילד שהולך למשחק כדורגל ירגיש שהוא נמצא בשדה קרב ושיש סכנה.
דני דנון: כל ילד שהולך לכדורגל צריך להרגיש כיף ובטחון.
דני דנון: הוועדה לזכויות הילד רואה חשיבות רבה בעידוד הגעת ילדים למגרשים בישראל.
דני דנון: הוועדה קוראת להתאחדות לכדורגל ולמועצה להסדר ההימורים לשנות את נוהלי מכירת הכרטיסים לילדים ולנוער, ולאפשר לילדים ולנוער להגיע למגרשים במחירים סבירים.
דני דנון: הוועדה קוראת לקבוצות לפעול בנושא זה ולהגביר את נושא הפיקוח במגרשים.
דני דנון: הוועדה דורשת מהגופים המממנים את בניית המתקנים, ופה אני פונה בייחוד למועצה להסדר ההימורים, לוודא שבמהלך התכנון ייקחו בחשבון את נושא הפיקוח והבקרה על הכניסה למגרשים.
דני דנון: הוועדה פונה להתאחדות ולמועצה להירתם לתוכנית פיילוט של יציע משפחות באחד המתקנים.
דני דנון: פה אני גם פונה אליכם בעלי הקבוצות, חוץ ממכבי חיפה, אנחנו נשמח להרים את הדגל אתכם – לקחת מתקן אחד ולעשות שם פיילוט אמיתי לגבי יציע משפחות.
דני דנון: הוועדה תקיים סיור באחד מהמשחקים של גביע המדינה.
דני דנון: כיוון שאנחנו לא נבוא בשבת, אנחנו נגיע למגרש בעצמנו ונראה את הכניסה והיציאה.
דני דנון: אנחנו מחויבים לנושא של סביבה יותר בטיחותית ושל עידוד ילדים להגיע למגרשים.
דני דנון: אני רוצה להודות לכל נציגי הקבוצות והנציגים השונים שהגיעו לישיבה.
חלאילה מונדר: ברשותך, בנושא של הכניסות.
חלאילה מונדר: אם לא תהיה קופה נפרדת למשפחות, הכול ישתבש כי כולם נדחפים וכולם נדחסים בקופה אחת, ואז הכול מתבלבל.
דני דנון: בוקר טוב, אני פותח את ישיבת הוועדה לזכויות הילד.
דני דנון: אני מניח שכל אחד ואחת הגיעו מוכנים לדיון שאנחנו מקיימים היום.
דני דנון: אני מבקש מהיועצת המשפטית של הוועדה לתת לנו סקירה קצרה על הנקודות שנשארו לליבון וזאת כדי שנוכל להתקדם.
נירה לאמעי רכלבסקי: אני מפנה אתכם לדברי ההסבר, לפסקה האחרונה, השארנו מספר עניינים לדיון חוזר בעת ההכנה לקריאה שנייה ושלישית ובין היתר מדובר בגופים המנויים בתוספת והגדרתם, הנושא של הצורך בהחלטת בית משפט לגבי תחולתו של ההסדר המוצע לגבי שלילה או הגבלת אפוטרופסות.
נירה לאמעי רכלבסקי: להזכירכם, כרגע, בנוסח שכתבנו, בית המשפט חייב להידרש לסוגיה.
נירה לאמעי רכלבסקי: הייתה כאן עמדה שנשאיר לשיקול דעתו אם להישאר לסוגיה של מסירת מידע להורה כשהוא דן באפוטרופסות.
נירה לאמעי רכלבסקי: ההשלכות של בקשה לקבלת מידע בנפרד, ההסכמה לפעולת ההורה האחר, זה אותו סעיף קטן (א) מקורי שהיה בהצעת החוק שמשרד המשפטים הניח בפנינו.
נירה לאמעי רכלבסקי: בעניין הזה אני חושבת שרוב הנוכחים כאן הסכימו שהחוק הזה יתמקד רק במסירת מידע ולא בעניין של השלכות על הסכמה לפעולת ההורה האחר, אבל ביקשו ממנו אז להשאיר את זה פתוח לדיון.
נירה לאמעי רכלבסקי: יש מספר הערות שקיבלתי בין לבין - ואולי נדון בהן בהמשך כאשר נסיים לדון בסוגיות האלה – וזה עניין של אפוטרופסות שנקבעת לפעמים באופן מוסכם בין בני זוג בבתי דין דתיים.
נירה לאמעי רכלבסקי: הסמכות המוכרת לדון בענייני אפוטרופסות היא של בית משפט אבל לעתים בקרב אוכלוסיות מסוימות שלוקחות על עצמן, כך נאמר לי אבל צריך לבדוק את הסוגיה הזאת, יש הסכמה שבית דין דתי יקבע את הסוגיה.
בתיה ארטמן: אין שום בעיה.
בתיה ארטמן: חוק הכשרות קובע במפורש שההנחיות הקבועות בחוק חלות על בתי דין שמוסמכים לדון בנושא.
בתיה ארטמן: אם לבית הדין יש סמכות לדון בעניין אפוטרופסות, ההוראות האלה יחולו גם עליו.
בתיה ארטמן: נדמה לי סעיף 81 לחוק.
בתיה ארטמן: בחוק הכשרות כתוב שבית משפט כולל גם בית דין דתי.
נירה לאמעי רכלבסקי: לא לכל העניינים.
נירה לאמעי רכלבסקי: יש כאן הוראת מעבר ואני לא בטוחה שהיא חלה לעניין שלנו.
בתיה ארטמן: תסתכלי בחוק הכשרות.
בתיה ארטמן: נדמה לי שזה סעיף 81.
נירה לאמעי רכלבסקי: אנחנו נצטרך לבדוק את זה כדי שחלילה לא נישאר עם לקונה.
דני דנון: תבדקו את זה.
דני דנון: בינתיים אנחנו נתקדם ואחר כך, אם יהיה צורך, נחזור לזה.
דני דנון: אני רוצה למקד את הדיון בשני הנושאים שהועלו – הגופים המנויים והכרעת בית המשפט.
דני דנון: בישיבה הקודמת היו כאן נציגים שניסו להרחיב את היריעה.
דני דנון: היריעה עכשיו מאוד מוגדרת.
בתיה ארטמן: סעיף 79 לחוק.
דני דנון: תקריאי אותו.
בתיה ארטמן: "חוק זה אינו בא לפגוע בדיני נישואין וגירושין.
בתיה ארטמן: הוא אינו בא להוסיף על סמכויות השיפוט של בתי דין דתיים ולא לגרוע מהן.
בתיה ארטמן: מקום שבית דין דתי מוסמך על פי דין לשפוט, יראו כל הוראות חוק זה, פרט לסעיף 75" – זה סעיף שנמחק – "שמדובר בה בבית משפט כאילו מדובר בה בבית דין דתי".
דני דנון: אם כן, זה נותן מענה ואנחנו סגורים בנושא הזה.
טיבריו רבינוביץ: אני מאיגוד הבנקים.
טיבריו רבינוביץ: אני חושב שצריך להוריד את המילה "ציבורי" ב"גוף ציבורי המנוי" משום שהבנקים אינם גופים ציבוריים.
דני דנון: סעיף 1(ב).
טיבריו רבינוביץ: נכון.
טיבריו רבינוביץ: הבנקים אינם גופים ציבוריים.
טיבריו רבינוביץ: לדעתי, במקום "בנקים", מכיוון שהמידע רלוונטי גם למוסדות פיננסיים אחרים, אפשר להוסיף את המילה מוסדות פיננסים במקום הבנקים.
טיבריו רבינוביץ: בכל מקרה, הבנקים אינם גופים ציבוריים לפי ההגדרות בחוק.
נירה לאמעי רכלבסקי: אנחנו יכולים לקרוא לזה גופים המנויים בתוספת.
בתיה ארטמן: אפשר להוריד את ה"ציבורי".
נירה לאמעי רכלבסקי: זה גוף המנוי בתוספת.
נירה לאמעי רכלבסקי: אתה מדבר על מוסדות פיננסיים כמו בתי השקעות?
טיבריו רבינוביץ: למשל, קופות גמל יכולות גם הן להיות רלוונטיות, בוודאי לא פחות מהבנקים.
בתיה ארטמן: יש הגדרה של גופים פיננסיים?
נירה לאמעי רכלבסקי: אני מניחה שיש הגדרות כאלה.
נירה לאמעי רכלבסקי: אנחנו נצטרך לראות למה אנחנו מתכוונים ואז כבר נמצא את ההגדרה המתאימה והניסוח.
נירה לאמעי רכלבסקי: זאת לא הבעיה.
יריב לוין: חשוב שהבנקים ייכללו בזה.
יריב לוין: תכתבו בנקים ו/או.
טיבריו רבינוביץ: מוסדות פיננסיים יכולים לכלול את הבנקים.
טיבריו רבינוביץ: אגב, הבנקים לא הרבה יותר רלוונטיים מגופים אחרים.
נירה לאמעי רכלבסקי: בואו נדון במהות.
נירה לאמעי רכלבסקי: מבחינת הניסוח אנחנו נסתדר.
דני דנון: יהיה כתוב בנקים ויהיה כתוב ומוסדות פיננסיים.
יריב לוין: זה יכול להיות בית השקעות, קופת גמל, קרן.
יריב לוין: לא הייתי מציע להתרחב עכשיו מעבר לזה.
קריאה: זה כולל גם חברות ביטוח?
נירה לאמעי רכלבסקי: אני לא חושבת שזה כולל חברות ביטוח.
יריב לוין: לא הייתי נכנס לחברות ביטוח.
נירה לאמעי רכלבסקי: לעניין הגדרת מוסדות חינוך, אנחנו כמובן לא נשאיר את ההגדרה הזאת פתוחה.
נירה לאמעי רכלבסקי: אני חושבת שההגדרה שתענה לנו על כל המוסדות שאנחנו מתכוונים אליהם היא הגדרת מוסד מוכר בחוק לימוד חובה.
נירה לאמעי רכלבסקי: זה כולל את כל מוסדות החינוך הרשמיים.
נירה לאמעי רכלבסקי: מוסד מוכר כולל כל מוסד חינוך רשמי, שזה מוסד חינוך שמוחזק על ידי המדינה או על ידי רשות חינוך מקומית או על ידי רשויות חינוך מקומיות אחדות במשותף או על ידי המדינה ורשות חינוך מקומית וכן הלאה.
נירה לאמעי רכלבסקי: גם כל מוסד חינוך אחר שהשר הכריז עליו.
נירה לאמעי רכלבסקי: בנוסף נוסיף את המושג בית ספר כהגדרתו בחוק מוסדות תרבותיים ייחודים, שזה כולל גם את בתי הספר.
נירה לאמעי רכלבסקי: אנחנו לא יכולים להשאיר את ההגדרה פתוחה.
נירה לאמעי רכלבסקי: אני לא יכולה להשאיר את הגדרת מוסדות חינוך פתוחה כי היא לא פתוחה בשום מקום אחר בחקיקה ואין שום סיבה שהחוק הזה יהיה לא ברור.
בתיה ארטמן: אפשר לכתוב מוסדות חינוך לפי חוק, או לפי החוק הזה או החוק הזה.
נירה לאמעי רכלבסקי: נכון.
נירה לאמעי רכלבסקי: לפי חוק לימוד חובה, מוסדות חינוך מוכרים הם באמת כל אלה שהם רשמיים והוכרז עליהם כמוכרים, ובית ספר כהגדרתו בחוק מוסדות תרבותיים ייחודיים כולל גם את אותם בתי ספר חרדיים או זרמים אחרים שאינם מוכרים.
בתיה ארטמן: אני לא מבינה את מי את מוציאה ולמה צריך לפרט.
בתיה ארטמן: יש מישהו שיש לו ספק מה זה מוסד חינוך?
בתיה ארטמן: יש הבדל בין החובה למסור מידע כאשר הורה מבקש בין מוסדות החינוך?
בתיה ארטמן: למה צריך לכתוב?
בתיה ארטמן: מוסדות חינוך הם מוסדות חינוך.
נירה לאמעי רכלבסקי: כל חוק שמתייחס למוסדות חינוך, מגדיר אותו בדרך כלל.
נירה לאמעי רכלבסקי: הוא מרחיב או מצמצם את ההגדרות שבחוק.
בתיה ארטמן: תכתבי מוסדות חינוך על פי כל חוק.
בתיה ארטמן: למה את צריכה לעשות את הרשימה?
בתיה ארטמן: בסוף תפספסי משהו?
נירה לאמעי רכלבסקי: אני לא רוצה להטיל חובה.
נירה לאמעי רכלבסקי: אנחנו מטילים כאן חובה שיכול להיות שתהיה בה אי בהירות ואנחנו לא רוצים להגיע למצב הזה.
בתיה ארטמן: להפך, אי הבהירות תהיה לטובת ההורים כי הזכות היא של כל הורה לכל מקרה שהילד שלו לומד לקבל את המידע.
בתיה ארטמן: למה את רוצה לצמצם את זה?
נירה לאמעי רכלבסקי: אני לא בטוחה.
נירה לאמעי רכלבסקי: המילה מוסדות חינוך צריכה להיות מוגדרת כי היא לא ברורה.
בתיה ארטמן: תשאלי את משרד החינוך אם יש עם זה בעיה.
יבינה זכאי בראונר: ההגדרה שנירה הקריאה כרגע כוללת את כל סוגי המוסדות הקיימים, גם את מה שאנחנו קוראים מוסדות הפטור.
יבינה זכאי בראונר: אני לא עונה לשאלה אם צריך או לא צריך לפרט.
יבינה זכאי בראונר: אני אומרת שאם כבר מפרטים, נירה פירטה נכון.
נירה לאמעי רכלבסקי: האם המרכז הקהילתי שנותן חוגים אחר הצהרים הוא מוסד חינוך?
בתיה ארטמן: זה לא מוסד חינוך.
נירה לאמעי רכלבסקי: אני לא יודעת.
דני דנון: לגישתי צריך להשאיר את זה כדי שאם בעתיד ישתנה במשרד החינוך משהו ויהיה עוד זרם כזה או אחר שיבוא אלינו, שלא נצטרך לתקן.
יפעת רווה: מלכתחילה החובה חלה לגבי גוף שמחויב על פי הוראות כל דין למסור מידע.
יפעת רווה: אם זה איזה משהו איזוטרי, איזה חוק איזוטרי, הוא לא מחויב על פי דין למסור מידע וזה נפתר בדרך הזאת.
דני דנון: את ממליצה להשאיר את זה במוסדות חינוך.
יפעת רווה: לפחות שזאת תהיה ההגדרה.
בתיה ארטמן: אין מוסד חינוך שהוא לא נכלל.
דני דנון: אתן מסכימות להישאר עם מוסדות חינוך.
בתיה ארטמן: אני חושבת שזאת טעות.
בתיה ארטמן: אני לא רואה סיבה להשאיר את ההגדרה הזאת פתוחה כאן.
בתיה ארטמן: בדרך כלל היא מתייחסת לחוק לימוד חובה, להגדרה בחוק של לימוד חובה, והיא משתנה לפעמים בחוקים מסוימים כמו בחוק מניעת פעילות מסחרית בבתי ספר.
דני דנון: מי מגדיר במשרד החינוך מה אלה מוסדות חינוך?
יבינה זכאי בראונר: המחוקק מגדיר, אנחנו הרשות המבצעת.
יבינה זכאי בראונר: זה נכון מה שנירה אומרת, שזה מקפיא את דיני החינוך ויש כמעט 30 או 40 כאלה שאני מכירה ותמיד יש הגדרה, בטח בחקיקה ראשית, ובדרך כלל ההגדרה מפנה לחוק לימוד חובה שכולל הן את הרשמיים והן את המוכרים, שזה כמעט כל המערכת.
יבינה זכאי בראונר: מוסדות, מה שאנחנו קוראים מוסדות פטור, זה המנוח העממי אבל נכון להיום זאת הגדרה לפי חוק מוסדות חינוך מ-2008, אלה למעשה הישיבות.
יבינה זכאי בראונר: ברגע שנירה הגדירה כפי שהיא הגדירה, ההגדרה כוללת גם את כל המערכת.
דב חנין: למה שלא יהיה כתוב מוסדות חינוך כהגדרתם בכל חוק?
בתיה ארטמן: על פי כל חוק.
בתיה ארטמן: זה מה שאני אומרת.
דב חנין: גבירתי לגמרי צודקת ברמת החשיבה המשפטית והצורך לדייק בניסוח, אבל מהיכרות עם הכנסת אני אומר שחדשות לבקרים יש לנו מנגנונים חדשים בתחום החינוך ולא הייתי רוצה שכל פעם שמחוקקים איזשהו חוק לעוד איזשהו תת זרם בלתי מוכר ובלתי רשמי, נצטרך גם לחזור לחוק הזה ולומר שגם החוק הזה יתוקן.
נירה לאמעי רכלבסקי: ההגדרות לא השתנו שלושים שנים ואם כבר, מוסיפים עליהם ואף פעם לא גורעים מהן.
יפעת רווה: מבצעים תיקוני חקיקה עקיפים בכל המקומות בהם מוגדר מוסד חינוך, ככל שיש חקירה חדשה בהקשר הזה.
דב חנין: מה הקושי לומר מוסדות כהגדרתם על פי כל חוק?
יפעת רווה: מה זה על פי כל חוק?
יפעת רווה: גם על פי פקודת החינוך שהיא פקודה מנדטורית וכבר לא רלוונטית לכלום?
בתיה ארטמן: אם היא קיימת ויש מוסדות חינוך על פי הפקודה.
דב חנין: אם היא לא קיימת, תבטלו אותה.
דב חנין: אם זה חוק במדינת ישראל והחוק מגדיר מוסד חינוך, זה משהו אחר.
דני דנון: אני לא רואה את הנושא הזה כנושא מהותי, אם יהיה רשום על פי כל דין או יהיה רשום על פי הגדרות.
יריב לוין: אני לא רואה בעיה שזה יוגדר.
דני דנון: אם היועצת המשפטית חושבת שזה ייצור אחידות.
יפעת רווה: הצעתי ליועצת המשפטית שאם באמת מגדירים דבר כזה, כדי שזה לא יפגע – הרי היום באופן לא פורמלי מן הסתם הרבה פעמים מורים מבקשים ומקבלים, כדי שלא ייטען שזה ההסדר שלי למקומות אחרים – שייכתב סעיף שאומר שאין בחוק זה כדי לפגוע בזכותו של הורה לבקש מידע גם במקרים שאינם מנויים כאן.
בתיה ארטמן: אבל הכל מנוי.
דני דנון: זאת הערה חשובה.
דני דנון: אי אפשר לדעת.
יפעת רווה: אולי מפספסים משהו בלי לשים לב.
בתיה ארטמן: אני אומרת שהרי אין לנו כאן
בתיה ארטמן: חשש לשימוש לרעה אלא להפך, אנחנו חושבים שלהורה מגיעה הזכות לקבל מידע מכל דבר.
בתיה ארטמן: אז מה יכול להיות הדבר הכי נורא?
בתיה ארטמן: אם נכתוב על פי דין, על פי חוק, שמישהו יחשוב שעוד מוסד צריך לתת?
בתיה ארטמן: אז מה רע בזה?
בתיה ארטמן: לכן אני אומרת שאני לא הייתי מפרטת.
בתיה ארטמן: זאת לא רשימה סגורה אלא זה כל מוסד חינוכי שמוגדר על פי חוק, ואז לא צריך גם את ההסתייגות הזאת ולא צריך את הפירוט.
נירה לאמעי רכלבסקי: אני חושבת שההסתייגות של יפעת הרב יותר רחבה.
נירה לאמעי רכלבסקי: את מדברת גם על מקרים שאין חובה למסור על פי דין, אבל יש פרקטיקה כזאת ואת לא רוצה שיהיה כאן הסדר שלילי לגבי הפרקטיקה הזאת.
בתיה ארטמן: אני אומרת שהחובה למסור על פי דין היא מאוד מצומצמת אבל אני אומרת שאנחנו יוצאים כאן נורמה שאם הורה פונה ומבקש, הוא יקבל.
בתיה ארטמן: לכן אני אומרת מה איכפת לי שהוא יקבל מכל מסגרת חינוכית?
בתיה ארטמן: למה אני צריכה לפרט?
בתיה ארטמן: אם אתם רוצים לכתוב את זה, שזה רק מוסדות שבאמת יש להם הכרה על פי חוק, נכתוב מוסדות חינוכיים על פי חוק.
בתיה ארטמן: לא צריך לפרט את הרשימה כי אז יצטרכו את ההסתייגות הזאת.
נירה לאמעי רכלבסקי: אני לא חושבת שההסתייגות היא רק לגבי מוסדות חינוך.
נירה לאמעי רכלבסקי: אני חושבת שהיא לגבי כל גוף שיש בו איזושהי פרקטיקה של מסירת מידע.
נירה לאמעי רכלבסקי: אני לא רוצים שישתמע שמסירת המידע תהיה רק לפי החוק הזה אלא יכולה להיות.
בתיה ארטמן: אם את רוצה שזה יהיה לא רק לפי החוק, תכניסי את זה בחוק.
בתיה ארטמן: אם את חושבת שצריך למסור מידע בנוסף למה שכתוב, תשני את מה שכתוב.
דני דנון: ההערה שנשמעה כאן לא קשורה לנושא של מוסדות החינוך אלא היא הערה כללית שצריך להכניס אותה לחוק.
דני דנון: לגבי מוסדות חינוך, אפשר ללכת לפתרון שירצה את כולם והוא לכתוב על פי כל דין לרבות, ולתת את כל הרשימה שרוצים לפרט אותה.
דני דנון: אז אנחנו בגישה מרחיבה.
דני דנון: לגבי ההערה שנשמעה והיא הערה חשובה שצריכה להיכנס לאו דווקא לסעיף של מוסדות חינוך.
נירה לאמעי רכלבסקי: בסעיף נפרד.
נירה לאמעי רכלבסקי: בסעיף כולל שאומר שזה לא פוגע, שאין בו כדי למנוע מסירת מידע שיתבקש ואשר אין חובה להעבירו על פי דין.
נירה לאמעי רכלבסקי: לזאת כוונתנו.
בתיה ארטמן: יש בזה משהו לא הגיוני.
בתיה ארטמן: אם נניח אני מבקשת ואין על הגוף חובה למסור לי, זה תלוי בגוף.
בתיה ארטמן: אז הזכות הזאת בעצם היא לא נותנת שום דבר.
בתיה ארטמן: זאת לא זכות.
נירה לאמעי רכלבסקי: אני לא כותבת את המילה זכות.
נירה לאמעי רכלבסקי: אמרתי עכשיו נוסח שלא כולל את המילה זכות.
בתיה ארטמן: אני חושבת שלא צריך לכתוב את זה.
בתיה ארטמן: לדעתי זה קצת עושה צחוק מהחוק.
בתיה ארטמן: אם אנחנו אומרים שאנחנו רוצים ליצור כאן נורמה שכאשר הורה מבקש, יש לכם חובה לתת, זאת הנורמה.
בתיה ארטמן: סתם לבקש, אני לא צריכה לכתוב כי זאת זכות טבעית שאני יכולה לבקש מכל אחד.
בתיה ארטמן: אבל אם לא תהיה מול זה חובה, לשם מה אני צריכה לכתוב את זה בחוק?
בתיה ארטמן: אני לא חושבת שזה נכון.
דני דנון: תקריאי שוב את הנוסח שרצית להוסיף.
יפעת רווה: צריך לחשוב על הניסוח.
יפעת רווה: אני מסכימה עם בתיה שאם אומרים זכות, מול זה יש חובה.
יפעת רווה: זה לא ימנע פרקטיקה אחרת.
יפעת רווה: שלא יאמרו שמעכשיו יש חוק כזה ולכן משהו שנתנו עד עכשיו, לא ייתנו אותו בגלל החוק הזה.
נירה לאמעי רכלבסקי: אני חשבתי לומר: אין באמור בחוק זה כדי למנוע מסירת מידע שיתבקש ושאין חובה להעבירו על פי דין.
בתיה ארטמן: למה צריך לכתוב את זה?
בתיה ארטמן: זה דבר כל כך ברור.
בתיה ארטמן: למה את צריכה לכתוב?
בתיה ארטמן: להפך, את מגמדת את הזכות כאשר את כותבת כך.
בתיה ארטמן: לא צריך את זה.
דני דנון: אנחנו נשים את זה בצריך עיון.
נירה לאמעי רכלבסקי: יפעת מייצגת כאן את פרץ סגל, הוא זה שהעלה נושא לדיון.
יפעת רווה: ההערה עכשיו הייתה הערה שלי.
נירה לאמעי רכלבסקי: ודאי.
נירה לאמעי רכלבסקי: אני מדברת על סעיף (א) הקודם שדיבר על השלכות של מסירת או אי מסירת מידע לעניין ההסכמה לפעולת ההורה האחר.
נירה לאמעי רכלבסקי: אנחנו חשבנו שהחוק צריך להתמקד במסירת מידע, פרץ אמר שהוא בכל זאת חושב שצריך להעלות את זה גם לשנייה ושלישית.
נירה לאמעי רכלבסקי: אני אישית עדיין מחזיקה בעמדה שהחוק הזה צריך להתמקד במסירת מידע.
דני דנון: ברוסית אומרים שכלב ישן, לא בועטים בו.
דני דנון: כרגע הכלב ישן ואנחנו לא בועטים בו.
רביב מייזל: יש לי הערה לגבי הסיפא של סעיף 1(ב).
רביב מייזל: "אולם נשללה או הוגבלה אפוטרופסות של אחד ההורים בהחלטת בית משפט, לא יחול האמור, או לגבי עניינים שנותרו נתונים לאפוטרופסו של אותו הורה".
רביב מייזל: אני רוצה לשאול איך הגוף שמנוי בתוספת אמור לדעת את זה.
רביב מייזל: אני חושב שצריך להגן על הגופים שמנויים בתוספת ולכתוב שהוא צריך לנהוג כאמור במידה וקיבל הודעה בכתב מאחד ההורים.
נירה לאמעי רכלבסקי: אני מניחה שזה משהו שיוסדר בתקנות.
נירה לאמעי רכלבסקי: מן הסתם זה משהו שיוסדר בתקנות כי יצטרכו תקנות כדי להפעיל את החוק הזה.
נירה לאמעי רכלבסקי: לכן גם החלטנו בסופו של דבר שבית המשפט כן יצטרך להידרש כי אני חושבת שהיכן שבית המשפט יחליט לא להידרש, יהיה בלבול אפילו יותר גדול.
נירה לאמעי רכלבסקי: כלומר, כאשר בית משפט מחליט להגביל אפוטרופסות, הוא יצטרך לתת את דעתו לגבי מסירת המידע לאותו הורה.
נירה לאמעי רכלבסקי: זה משהו שהנהלת בית המשפט תידרש ליישם את זה.
מורן פרוינד: לגבי ההערה האחרונה.
מורן פרוינד: הכוונה היא שבכל החלטת בית משפט שגורעת מאפוטרופסות של הורה, יהיה צורך להתייחס למקרה של מסירת מידע?
נירה לאמעי רכלבסקי: בית המשפט יצטרך להחליט בעניין.
נירה לאמעי רכלבסקי: בוודאי אם הוא מתכוון לגרוע מאפוטרופסות גם לעניין מסירת מידע.
נירה לאמעי רכלבסקי: כלומר, הוא יצטרך להידרש לנושא הזה.
נירה לאמעי רכלבסקי: אם הוא לא יכתוב כלום, אני מניחה שזה לא מוגבל, אבל אם הוא יחליט כן להגביל, הוא יצטרך לכתוב החלטה בעניין הספציפי הזה, כאשר הוא מגביל אפוטרופסות.
נירה לאמעי רכלבסקי: אם הוא שולל, אני מניח ששלילה מוחלטת גם שוללת את הזכות לקבל מידע.
בתיה ארטמן: אני התלבטתי בנושא הזה.
בתיה ארטמן: אני אומרת שהכלל הוא ששלילת האפוטרופסות או הגבלה, מתייחסת גם למסירת המידע.
בתיה ארטמן: אני אומרת הפוך.
בתיה ארטמן: במקרים שמישהו יאמר שאמנם נשללה האפוטרופסות שלי אבל עדיין אני רוצה לקבל מידע, אז הוא יצטרך לבקש את זה מבית המשפט.
נירה לאמעי רכלבסקי: בשלילה, כן, אבל מה עם הגבלה?
בתיה ארטמן: אותו הדבר.
נירה לאמעי רכלבסקי: את לא יכולה בגוונים השונים של הגבלת אפוטרופסות, שהגוף יחליט אם הגבלה כזו כן הולכת עם מסירת מידע או לא.
בתיה ארטמן: למשל תהיה הגבלה – סתם אני אומרת – לקבוע לאיזה מוסד חינוך ילד הילד ולכל העניינים הנובעים מכך.
בתיה ארטמן: דעו לכם שההגבלה והשלילה, זה נעשה כל כך במסורה שכמעט ואין.
בתיה ארטמן: גם אני חשבתי על זה ולכן אני אומרת שהכלל צריך להיות אותו כלל.
בתיה ארטמן: אם נשללה האפוטרופסות או הוגבלה לעניין המסוים, בעניין המסוים זה כולל גם את המידע.
נירה לאמעי רכלבסקי: אבל אני רוצה שבית המשפט יתייחס לזה.
בתיה ארטמן: לכן אני אומרת שצריך יהיה לכתוב בדברי ההסבר.
נירה לאמעי רכלבסקי: אין יותר דברי הסבר.
נירה לאמעי רכלבסקי: אנחנו הולכים לקריאה שנייה ושלישית.
נירה לאמעי רכלבסקי: נצטרך לכתוב את זה מספיק ברור כדי שזה יהיה ברור.
בתיה ארטמן: הורה, למרות שהוגבלה או נשללה אפוטרופסות, ועדיין הוא חושב שהוא רוצה לקבל מידע, הוא יצטרך לבקש.
בתיה ארטמן: זאת אומרת, הנטל יהיה עליו ולא על בתי המשפט באופן גורף להתייחס לכל הבקשות אלא הנטל יהיה עליו, כמו שהנטל קיים בהרבה מאוד דיונים בבית המשפט.
בתיה ארטמן: הנטל יהיה עליו לבוא ולומר שאמנם הוגבלה או נשללה אפוטרופסות, אבל לפחות הוא רוצה לקבל מידע.
בתיה ארטמן: אני אומר לך את המקרים של ההגבלה והשלילה כדי שתקבלי פרופורציות ותדעי במה מדובר.
בתיה ארטמן: בדרך כלל שוללים או מגבילים אפוטרופסות מהורים שלא מסוגלים ואז הם גם לא יעשו שום שימוש במידע והם גם לא יבקשו אותו.
בתיה ארטמן: אבל יש מקרים שהאפוטרופסות נשללת מהורה שעשה למשל עבירת מין בקטין ונמצא בכלא.
בתיה ארטמן: במקרה כזה, לא רק ששללנו את האפוטרופסות שלו אלא אנחנו לא רוצים שהוא בכלל יהיה בסביבה ושלא יקבל כל מידע.
בתיה ארטמן: אלה המקרים הקיצוניים.
בתיה ארטמן: לכן אני אומרת שבמקרים האחרים, אם באמת יהיה מישהו שיש לו חוסר מסוגלות ועדיין רוצה לקבל מידע ויאמר שנשללה האפוטרופסות שלו לא בגלל שהוא עושה משהו רע לילד אלא פשוט מאחר שאין לו יכולת, אבל אם הוא רוצה לקבל מידע, בית המשפט ישקול אם במקרה הזה אפשר למסור לו מידע.
נירה לאמעי רכלבסקי: אני חושבת שאנחנו צריכים להשאיר לבית המשפט את שיקול הדעת להחליט באיזה שלילה הוא רוצה לאפשר מסירת מידע.
בתיה ארטמן: הוא יצטרך לבקש.
בתיה ארטמן: זה לא יהיה עול על בתי המשפט בכל הבקשות שנשללת האפוטרופסות.
נירה לאמעי רכלבסקי: את אומרת שהם במסורה.
בתיה ארטמן: אני עונה להנהלת בתי המשפט.
בתיה ארטמן: אני אומרת שבמקרים האלה, זאת לא תהיה הוראה שכל בית משפט חייב להתייחס לזה, כמו שבכל החלטה לפעמים מבקשים שבית המשפט יחליט בדברים נוספים.
בתיה ארטמן: גם כאן, אם יהיה מקרה שהאפוטרופסות של מישהו הוגבלה או נשללה, והוא חושב שלא צריך להגביל את זה לגבי המידע, הוא יאמר שהוא מבקש שלגבי המידע האפוטרופסות שלו לא תישלל.
יריב לוין: מה ברירת המחדל שאת מציעה?
נירה לאמעי רכלבסקי: שלא תהיה מסירת מידע.
בתיה ארטמן: החזקה תרוץ לאורך כל הדרך.
בתיה ארטמן: כלומר, מי ששללו לו – הכל נשלל, כולל גם את קבלת המידע.
בתיה ארטמן: חלק מקבלת המידע הוא גם חלק מהאפוטרופסות.
בתיה ארטמן: אומרים שאין לו חובות ואין לו זכויות כלפי הילד, אז גם אין לו את הזכות לקבל את המידע.
בתיה ארטמן: זה הכלל.
בתיה ארטמן: אני אומרת שיהיו מקרים שיבוא האדם ויאמר שאמנם הגבילו או שללו את האפוטרופסות שלו, אבל עדיין הוא רוצה לקבל את המידע, הוא לא יכול לעשות כל שימוש במידע.