GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רינה יצחקי: החקיקה תיתן תקציב, החקיקה תיתן הכשרה של כל העובדים.
רינה יצחקי: דיברו פה על המון דברים נהדרים שבקצה הדרך קורים והם מצוינים.
רינה יצחקי: אני שואלת מי מכשיר את כל האנשים שעוסקים בנושא הזה להבין את ההבדל בתפיסת הילד החדשה בתרבות של זכויות.
רינה יצחקי: כל הנושאים שהעליתם פה הם נושאים מאוד חשובים והם מופיעים במודלים של עיר ידידותית לילדים שהיה לי העונג לספק חלק ניכר מהמידע שיש פה.
רינה יצחקי: אני מכירה זאת לפרטים.
רינה יצחקי: לא ניכנס לזה עכשיו.
רינה יצחקי: יש שלבים, יש קריטריונים, יש סדר עדיפויות שמבטיח לא רק שתיפתח עוד ספרייה או גן או תיאטרון, אלא שזו תהיה חלק מדרך שכולם, כל המוסדות באופן אינטגרטיבי, כל הרשויות וכל המשרדים לוקחים על עצמם את האחריות הזאת לילדים, כי הם במקרה ילדים של כולנו.
רינה יצחקי: לא רק של משרד החינוך או של משרד הבריאות.
רינה יצחקי: נותנים יד בשיתוף, כולל שיתוף הורים, בבניית הקריטריונים.
רינה יצחקי: שאלו פה בקריאת אגב אם אתם משתפים את הילדים בבניית הדברים, גברת בן ארי שאלה.
רינה יצחקי: העניין של שיתוף ילדים הוא קריטי.
רינה יצחקי: אז ד"ר יצחק קדמן נתן דוגמה את כנס באר שבע.
רינה יצחקי: יש הרבה דוגמאות.
רינה יצחקי: אני עשיתי לפני שנתיים, שנתיים עבודה עם בית ספר בדואי בח'ורה שהלך על העיקרון של להיות בית ספר ידידותי לילדים.
רינה יצחקי: זאת עבודה שדורשת השקעה עצומה עם המחנכים, עם ועדי ההורים.
רינה יצחקי: ורק אחר כך אנחנו מגיעים לכיתות עצמן.
רינה יצחקי: כך שאני רוצה להגיד במשפט אחרון שחשוב לטפל בפרטים וכל דבר נוסף בקצה הדרך, באמצע הדרך הוא טוב.
רינה יצחקי: אבל חשוב מאוד לקדם חקיקה וגיבוש מדיניות, מפני שמה שאמרו כאן, שרבים עוד חושבים שלילדים יש יותר מדי, זאת לא הלצה.
רינה יצחקי: יש רבים שלא מודעים לשינויים ולמקום האמיתי ולזה ששנים רבות כל הזמן מקצצים בתקציבים שנוגעים לילדים, וכדאי לנו לקחת זאת בחשבון.
דני דנון: אני חייב להתנצל בפני אחרונת הדוברים.
דני דנון: דקה.
דני דנון: רותי ממרכז השלטון המקומי.
דני דנון: חייבים לסכם.
דני דנון: בבקשה, רותי.
רות דיין מדר: אנו מברכים על הדיון.
רות דיין מדר: יו"ר השלטון המקומי ישב עם ד"ר קדמן והוא מעוניין מאוד לקדם את הנושא הזה.
רות דיין מדר: אנחנו נקים ועדה שתפעל לקידום עיר ידידותית לילדים, ואנחנו מציעים לשמש במרכז השלטון המקומי כאכסניה לקיום ועדת ההיגוי בנושא.
דני דנון: אני רוצה להתנצל בפני החברים.
דני דנון: יש משתתפים נוספים מחדרה.
דני דנון: אנחנו נתכנס שוב.
דני דנון: בעקבות הצעת ההחלטה, לפני שאנחנו יוצאים החוצה עם המיזם והקריטריונים ושאר הדברים, צריך לשמוע את האנשים שבשטח, שלא ייפול משהו שבא משום מקום.
דני דנון: זה חשוב לנו וגם לכם ולומר, שאם יש דברים נקודתיים, תעבירו לנו ביום יום.
דני דנון: בעיות נקודתיות, דברים שאנו יכולים לעזור.
דני דנון: אומנם אין לנו תקציב.
דני דנון: פנו אלינו מקריית שמונה בעניין מרכז שנסגר לילדים בעלי צרכים מיוחדים.
דני דנון: קיימנו דיון דחוף בנושא.
דני דנון: באו לקריית שמונה כל נציגי משרדי הממשלה.
דני דנון: הייתה על זה כתבה בעיתון וקיבלו 400 אלף שקל אחרי שבוע תרומה לעניין הזה.
דני דנון: זה קרה.
דני דנון: ביום חמישי אנחנו נהיה שם במרכז.
דני דנון: נראה מה יהיה בשנה הבאה.
דני דנון: אבל אני אומר, תעלו ותציפו גם דברים שקורים אצלכם ביישובים ואנחנו נתכנס שוב לקראת שנת הלימודים הקרובה.
דני דנון: אני רוצה לקרוא את הצעת ההחלטה ברשותכם: הוועדה לזכויות הילד רואה חשיבות רבה בקידום וחיזוק מיזם ערים ידידותיות לילדים.
דני דנון: מיזם זה יקבע קריטריונים ברורים להגדרת ערים ידידותיות לילדים.
דני דנון: הוועדה בטוחה שקביעת קריטריונים אלו ימריצו פעילות להקמת מבנים, מיסוד פעילות עבור ילדים ויצירת סביבה בריאה לדור הבא.
דני דנון: הוועדה בשיתוף המועצה לשלום הילד תקדם את יישום הפרויקט יחד עם מפעל הפיס ומרכז השלטון המקומי ושאר הגופים שיבחרו להצטרף למיזם.
דני דנון: הוועדה מבקשת מראשי הוועדות לזכויות הילד ברשויות להעביר אליה הערות ורעיונות למיזם זה.
דני דנון: בתחילת שנת הלימודים הקרובה תתכנס הוועדה לישיבה נוספת יחד עם ראשי הוועדות.
דני דנון: אני רוצה להודות לכולם שהגיעו מרחוק.
דני דנון: אתם מוזמנים לכל ישיבות הוועדה במייל.
דני דנון: אז חלקכם מגיעים.
דני דנון: אז מי שלא מקבל את המייל עם ההזמנה, מוזמן להצטרף.
דני דנון: וגם אנחנו נגיע אליכם לערים לעשות ישיבות של הוועדה.
דני דנון: הנושא שעל סדר היום, עידוד הגעת משפחות וילדים למגרשי הכדורגל ועיסוק בספורט.
דני דנון: זה נושא שהתחלנו לעסוק בו ואנו ממשיכים לעסוק בו, כי אנחנו רוצים לראות תוצאות ולא רק דיבורים.
דני דנון: לראות מעשים ולראות יותר ילדים במגרשים.
דני דנון: בקשנו לקראת הדיון היום ממרכז המחקר והמידע של הכנסת לערוך מחקר קטן בנושא.
דני דנון: אנחנו מעבירים את המסמך למשתתפים בישיבה ואני מבקש לפני שניגע בסוגיות לבקש מאתי ממרכז המחקר לתת לנו סקירה קצרה בנושא.
דני דנון: אני מדגיש שהמטרה שלנו שהסביבה במגרשים תהיה הרבה יותר בטוחה לילדים ולמשפחות, שיגיעו יותר ילדים ומשפחות וגם מבחינת הכרטיסים, שיווק וכל הנושא של עידוד משפחות וילדים במגרשים.
אתי וייסבלאי: ההתאחדות לכדורגל שמאגדת את כל ענף הכדורגל התחרותי בישראל מפרסמת בתקנון שלה סעיף שקובע שבכל משחק כדורגל לפחות 20% מהכרטיסים יהיו כרטיסים מוזלים שמיועדים לילדים, לבני נוער ולחיילים.
אתי וייסבלאי: המחיר של הכרטיסים האלה הוא מחצית ממחיר כרטיס מבוגר.
אתי וייסבלאי: ההתאחדות מפקחת על יישום הסעיף.
אתי וייסבלאי: היא מקבלת נתונים על מכירות כרטיסים מהקבוצות השונות.
אתי וייסבלאי: ארגוני האוהדים העלו טענה שהשיעור הזה של 20% אינו עונה על הצרכים, והתוצאה שילדים נאלצים לקנות כרטיסים במחירי מבוגר אם הם רוצים להגיע למשחקים.
אתי וייסבלאי: פנינו להתאחדות לכדורגל, לקבוצות השונות וגם למשרד הכרטיסים "לאן".
אתי וייסבלאי: לא קבלנו מידע מלא, אבל המידע החלקי שקבלנו מעיד על זה שבערך 30-25 אחוז מהכרטיסים שנמכרים הם כרטיסים מוזלים.
אתי וייסבלאי: זה אומר שהביקוש הוא גבוה מ-20%.
אתי וייסבלאי: ולכן אם יש משחקים או קבוצות שבאמת מקפידות על התקנה הזו כלשונה, כלומר מוכרות 20% מהכרטיסים ככרטיסים מוזלים, אז יהיה מחסור בכרטיסים מוזלים.
אתי וייסבלאי: עוד רציתי להוסיף שהמחיר המוזל הוא לא רק לילדים אלא גם עבור אוכלוסיות נוספות, ולכן בעצם ילדים ובני נוער זכאים לפחות מ-20%.
דני דנון: לגבי בטחון אישי של ילדים במגרשים, לא נגעת בזה.
אתי וייסבלאי: בקשנו מידע לגבי יציעי משפחות ורק קבוצה אחת, מכבי חיפה, אמרה שיש יציעי משפחות.
אתי וייסבלאי: כל השאר אמרו שאין.
דני דנון: אני רוצה בפתח הישיבה לבוא ולומר שהנושא הוא מהותי ואסור שיהיה מצב שילד ירגיש לא בטוח במגרש.
דני דנון: ואנשים שנמצאים פה הם אנשים שעוסקים בספורט שנים, ולפעמים המגרשים נראים כמו שדה קרב, כמו מלחמה.
דני דנון: ויש הורים שחושבים פעמיים לפני שמביאים את הילד איתם למגרש.
דני דנון: המטרה של כולנו להפוך את המגרש לסביבה הרבה יותר בטוחה, לסביבה נעימה ושיהיה כיף לילדים ולמשפחות במגרש, ושלא יהיה חשש להביא ילדים למגרשים.
דני דנון: אני יודע באופן אישי גם כהורה לילד שיש משחקים שחושבים פעמיים אם לקחת או לא לקחת את הילד.
דני דנון: אני רוצה שמהדיון הזה נצא בקריאה ובהחלטות אופרטיביות איך אנחנו הופכים את המגרשים למקום בטוח לילדים.
דני דנון: גם מבחינת כלכלית לנציגי הקבוצות בטווח הארוך יהיה כדאי וכלכלי.
דני דנון: בטווח הקצר הם מסתכלים על המחזור הבא ועל המשחק הבא, והם לא מסתכלים על הטווח הארוך.
דני דנון: אבל בארצות הברית קיים מושג של תרבות ספורט.
דני דנון: משפחות מגיעות למגרשים.
דני דנון: הקבוצות מרוויחות מהמשפחות הרבה כסף.
דני דנון: גם מיציעי משפחות ומהאווירה המשפחתית.
דני דנון: אני רוצה לשמוע את ההתאחדות בנושא של הכרטיסים.
דני דנון: כבר התחלנו לדבר על זה.
דני דנון: התחושה שלי,
דני דנון: לפני שנשמע את האוהדים ונציגי הקבוצות, שהיום בפועל אנשים שמגיעים למגרשים הם קונים כרטיסים במחיר מלא אם אין כרטיסים לילד.
אורית רז: מבחינתנו, הוצאנו תקנון שעומד במבחן המציאות.
אורית רז: ברגע שהעניינים נראים אחרת זה יותר עניין של הקבוצות.
אורית רז: ברגע שהקבוצות עומדות בפני מכסה מסוימת אינני יודעת איך הן מחלקות את זה בפועל בין חיילים לבין בני נוער, אבל הדבר היחיד שאנו עושים – אנו מוודאים שהקבוצות עומדות בתקנות שהוצאנו.
דני דנון: אני רוצה לפנות לשמעון שהוא נציג האוהדים
שמעון דוד: אני למעשה כמו אבא של האוהדים וגם הנהג.
שמעון דוד: אשמח לומר כמה מילים.
שמעון דוד: אני נחשפתי לכל העניין הזה לפני כשלוש שנים כאשר החבר'ה האלה היו יותר צעירים.
שמעון דוד: הם הלכו למשחק כדורגל בהרצלייה והם לקחו איתם כסף כדי לקנות כרטיסי נוער; צלצלו אליי להודיע לי שאינם יכולים להיכנס למשחק כי אין כרטיסי נוער.
שמעון דוד: זה היה במגרש "מכבי הרצלייה" לפני שלוש שנים.
שמעון דוד: הילדים הגיעו בתחבורה ציבורית והם נמצאים בעוגמת נפש כי הם רוצים להיכנס למשחק כדורגל והם לא יכולים.
שמעון דוד: בסופו של דבר הסיפור התגלגל שאחרי שעשר דקות או רבע שעה אחרי שהתחיל המשחק הציעו להם לקנות כרטיסי נוער אבל רק ביציע של הקבוצה של הרצלייה.
שמעון דוד: הם באו כאוהדי "הפועל תל אביב" ונאלצו לשבת ביציע של הרצלייה.
שמעון דוד: אני לא יודע איך הסתדרו מבחינת כל הסמלים, אבל הם מצאו את עצמם כאוהדי הפועל תל אביב יושבים ביציע אחר עם נערים ומבוגרים שאינני יודע עד מה התאפשר להם כאוהדים להביע את התחושות והרגשות, וכשהם חזרו הביתה עם הרגשה שעל פניו יש פה משהו לא כל כך תקין ואני בא מהכובע של הורה ושל מורה לאזרחות לשעבר ואני יודע שאנו מדברים על הגדרה של שוויון ובשוויון בין אזרחים אנו עושים הבחנות שיש אזרחים שבעצם בגלל סיבות אובייקטיביות ובגלל סיבות צודקות באים ואומרים שהם זכאים לקבל איזושהי העדפה מתקנת.
שמעון דוד: אם אנחנו מדברים על נערים שלא מתפרנסים ולא מרוויחים כסף והם כן רוצים להגיע למגרשי הכדורגל אז ההנחה הזו ניתנת בצדק.
שמעון דוד: זה כמו נער שעולה לאוטובוס אז לא שואלים כמה אנשים עלו לאוטובוס.
שמעון דוד: באותו רגע שהנער עלה לאוטובוס והוא זכאי לקבל מחיר נער אז הוא מקבל מחיר נער לרכבת או לתיאטרון או לכל מקום.
שמעון דוד: כאן יש איזושהי תחושה שיש הקצאה ואף אחד לא בודק עד כמה היא קיימת במציאות.
דני דנון: אתה מציע שתהיה נקודה מזהה, ומתחת לגיל מסוים יקבלו מחיר מוזל?
שמעון דוד: נכון.
שמעון דוד: מבחינת הטכנולוגיה לא צריכה להיות כאן שום בעיה.
שמעון דוד: מבחינת הטכנולוגיה אנחנו לוחצים על כרטיס נער ואז יודעים בכל רגע נתון כמה כרטיסים מכל סוג נמכרו.
שמעון דוד: ההערכה האישית שלי שהרבה אנשים בסופו של דבר מדירים את רגליהם ולא מגיעים למגרשי הכדורגל בגלל המחירים האלה.
דני דנון: תן לי דוגמאות של מחירי כרטיסים לנער ולמבוגר.
דני דנון: מתי המשחק האחרון שבו היית?
דני דנון: עמית, והבחור הצעיר?
דני דנון: עומר.
דני דנון: בבקשה, עמית.
דני דנון: מה המשחק האחרון שהיית בו?
עמית דוד: אני הייתי בדרבי.
דני דנון: מה היו המחירים שם?
עמית דוד: מאה שקל.
עמית דוד: קניתי כרטיס כי זה היה משחק דרבי שמאוד רציתי .
עמית דוד: אני תמיד חושב פעמיים אם לקנות כרטיס מבוגר או כרטיס נוער שנע בין 50-45 ש"ח שזה 50% מכרטיס מבוגר בדרך כלל כל משחק אני חושב פעמיים אם ללכת או לא ללכת.
דני דנון: איך קונים כרטיס נוער?
דני דנון: אתה הולך למגרש ובודק אם יש או אין?
עמית דוד: יש תחרות, אם אתה מספיק לקנות.
עמית דוד: בדרבי המכירה לפני המשחק, ואם באותו רגע היית בבית ליד הטלפון והצלחת להזמין ראשון, אז יש לך כרטיס נוער אבל לא כולם ליד הטלפון.
עמית דוד: שמעון דוד: הוא מדבר על הזמנה דרך המחשב.
עמית דוד: שעה וחצי אחרי שהתחילה המכירה אין כרטיסים יותר.
דני דנון: רציתי לשאול את החבר'ה הצעירים, מבחינת זכויות הילדים חשוב לשמוע את הילדים והנוער, איך הרגשתם במגרש מבחינת הביטחון האישי?
דני דנון: דוחק בכניסות, בשירותים, כל האווירה באצטדיון.
עמית דוד: ברור שיש מקומות שאתה מרגיש יותר בטוח.
דני דנון: תן לי דוגמאות.
דני דנון: איפה הרגשת בטוח ואיפה הרגשת בעייתי?
עמית דוד: אני לא יודע לאן אתה חותר ומתכוון.
עמית דוד: ברור שאני מרגיש יותר בטוח במקומות שבהם יש אבא ובן, גם האבא רוצה לשמור על הילד.
עמית דוד: בתוך היציע מרגישים קצת יותר בטוח, מחוץ ליציע פחות בטוח, במיוחד בכניסות וביציאות יש דחיפות, דיבורים וקללות בין מחנות אוהדים.
דני דנון: אני רוצה לפנות לנציג משטרת ישראל שנמצא אתנו, רב פקד קרול ששון, נדבר על הנושא שהחבר'ה הצעירים דברו כרגע, הביטחון האישי במגרש עם דגש על ילדים.
קרול ששון: המשטרה עושה הרבה פעולות כאשר היא נערכת למשחק כדורגל.
קרול ששון: ככל שהמשחק יותר גדול הם עושים יותר פעולות.
קרול ששון: נלקחים יותר מרכיבים בחשבון.
קרול ששון: איני יכול לומר שבשלבים הבסיסיים של ההיערכות יש דגש על ילד או מבוגר, כי המשטרה אחראית על שלום הציבור בכללותו.
קרול ששון: היא דואגת באותה מידה לשלום המבוגר ולשלום הילד על מנת שכולם ייכנסו וייצאו בשלום.
קרול ששון: הניסיון המצטבר שלנו מלמד שאנחנו נמצאים בכל המקומות, גם בחוץ בשלבים המוקדמים, נפרסים ברחובות רחוקים ובחסימות בכוחות מיוחדים למנוע חיכוכים בין מחנות האוהדים על מנת שלא להגיע למצבים שיהיו כבר קטטות והפרעות סדר למיניהן, וזה בשלבים המוקדמים.
קרול ששון: אנחנו נפרסים גם בתוך האצטדיון כמו שצריך, בכוחות מספיקים, ונערכים גם בשלבים שאחרי המשחק, ובמשחקים גדולים עד השעות הקטנות של הלילה, על מנת למנוע חיכוכים ובמיוחד כאשר אנחנו יודעים שיש יריבות בין מחנות אוהדים או צפי לקטטות אחרי המשחק.
קרול ששון: אנחנו משתדלים לקיים הפרדה מקסימלית בין האוהדים.
דני דנון: רציתי לשאול אותך לגבי הילדים.
דני דנון: אני יודע שבכניסה וביציאה עומדים ילדים קטנים בתורים יחד עם המבוגרים ויש מאבק, מלחמה שנדרש מאמץ פיזי לדחוף ולהיכנס, וילד קטן לפעמים בדוחק, כשמישהו לא שומר עליו, וקרו מספר אסונות בעבר.
דני דנון: השאלה אם לא צריך בתפיסה שלנו לשנות את כל המשחק.
דני דנון: למשל צריך כניסה לילדים או יציאה למשפחות.
דני דנון: אני באופן אישי לא נהנה ללכת עם ילד ולעמוד בתור ולעבר רבע שעה, עשרים דקות של הכניסה והיציאה.
דני דנון: וכמובן שיש אנשי הטוטו והמתקנים שנבנים.
דני דנון: השאלה עד שיבנו מתקנים מתאימים כבר צריך לדאוג שהכניסות והיציאות לא יהפכו למלכודות.
קרול ששון: אני יכול לומר לך שכאשר הילדים נכנסים ליציע, אז היציע הוא מאותה קבוצת אוהדים.
קרול ששון: אין ערבוב של קהל בעיקרון.
קרול ששון: אלא אם כן זה קרה בטעות או שמישהו לא השיג כרטיס, כמו שסיפר קודם הילד, אז הוא נאלץ להיכנס למקום שאינו שייך לו.
קרול ששון: אבל בעיקרון נכנסים לאותו יציע.
קרול ששון: יש גם עניין של בטיחות.
קרול ששון: יציע יכול להכיל כמות מוגדרת של אנשים.
קרול ששון: לא ייכנסו אנשים מעבר לכך כי אנחנו מאוד מקפידים על זה.
קרול ששון: השיטור והסדרנות מקפידים שייכנסו בדיוק בכמות שהיציע יכול להכיל, שלכל אחד יהיה כסא לשבת.
קרול ששון: ואז זה מונע את הדוחק בפנים ולא נוצר מצב שהילד נלחם על הכסא שלו בין המבוגרים ואין לו איפה לשבת.
קרול ששון: המשטרה מקפידה על הדברים האלה.
קרול ששון: מי שקובע את הסדר, מי יישב איפה באצטדיון הכדורגל או בכל מתקן ספורט אחר, אגב, זה יכול להיות כדורסל - זו הנהלת הקבוצה המארחת, שהביתיות היא שלה, היא קובעת כמה כרטיסים יימכרו לקבוצה היריבה, מי יושב איפה.
דני דנון: אתם מכתיבים לקבוצות כמה שוטרים צריך במשחק?
קרול ששון: כן.
דני דנון: יש על זה הרבה ויכוחים והיינו מעורבים בזה.
דני דנון: השאלה היא לגבי הילדים.
דני דנון: למה אתם לא דורשים שיהיה הקדם כניסה לילדים, או כמו שבטיסה מעלים את האישה והילדים לפני כן, לתת איזושהי קדימות לילדים, שיהיה יותר נעים להיכנס למגרש.
קרול ששון: אני יכול לומר שמשטרת ישראל עושה הכול כדי להבטיח גם את שלומו של הילד באצטדיון, שייכנס וייצא בשלום.
קרול ששון: היא לא נכנסת לשיקולים כלכליים של קבוצה כזו או אחרת כל עוד אנחנו יודעים שאנחנו יכולים לשמור ולדאוג לביטחונו של אותו נער.
קרול ששון: לא נתחיל לתת גזרות שלבסוף יש להן משמעויות כלכליות שהמשטרה לא צריכה להחליט.
קרול ששון: אני לא אומר שלא צריך שיהיה יציע ילדים, פעם זה היה נהוג.
קרול ששון: אני רואה שיש מקומות, כמו בנתניה, שיש יציע ילדים.
קרול ששון: זה הרבה יותר טוב והרבה יותר ידידותי.
קרול ששון: משטרת ישראל תעשה את הכול על מנת לשמור על בטחונו, גם אם זה יהיה יציע בודד וגם אם זה יהיה יציע מעורב.
קרול ששון: אנחנו מקצוענים בתחום הזה, יודעים איך לטפל בכניסה וביציאה של קהל כולל ילדים.
דני דנון: אתם ממליצים שיהיה יציע ילדים במגרשים?
קרול ששון: ליציע של ילדים יש יתרונות ויש חסרונות.
דני דנון: היתרונות ידועים.
דני דנון: מה החסרונות?
קרול ששון: אנו נתקלים הרבה פעמים גם בילדים שרוצים להגיע להורים שיושבים בצד השני.
קרול ששון: לא כל ילד בא לבד.
קרול ששון: יקנו כרטיס ילד, יפרידו אותו מהאבא ויושיבו אותו בצד השני.
קרול ששון: נתקלתי במקומות שאמרו לי: "תחבר לי אותם".
קרול ששון: האבא רוצה להגיע לילד או להיפך, זאת אומרת שיש פה עוד שיקולים.
דני דנון: אתה ממליץ על יציע משפחות?
דני דנון: זה פתרון שאני חותר אליו, שיהיה יציע משפחות.
דני דנון: הוא יהיה שונה, יותר רגוע, כניסה רגועה, יישבו משפחות.
דני דנון: גם בנות זוג יוכלו לבוא למשחק.
דני דנון: לאו דווקא שהילדים יהיו בנפרד.
קרול ששון: אין מניעה לכל ההחלטות האלה שיתקבלו, יציע משפחות או יציע ילדים.
קרול ששון: אני רק יכול לומר שאנו נדע לטפל בכל סוגיה ובכל אופי של יציע.
קרול ששון: נדע לתת את המענה.
קרול ששון: יודעים להציב מספיק כוחות של סדרנים ושוטרים שיתנו את המענה לכל החלטה שתתקבל כדי שאנשים ייצאו בשלום.
קרול ששון: זו העבודה שלנו.
דני דנון: אריה אלטר, יו"ר ארגון השחקנים, בבקשה.
אריה אלטר: אני חושב שבנושא האלימות אנחנו קצת מקצינים בסוגיה הזו.
אריה אלטר: הירידה באלימות במגרשים היא מאוד דרסטית.
אריה אלטר: היא נובעת מפעילות גדולה שעשו ההתאחדות לכדורגל, משטרת ישראל והקבוצות.
אריה אלטר: אנחנו קצת מקצינים עם זה.
אריה אלטר: בלונה פארק בפסח יש תור יותר גדול ודוחפים שם יותר ואנשים פחות סבלניים, אך זאת לא הדוגמה.
אריה אלטר: הוצע לפני שלוש שנים להקים יציע ילדים ולשווק אותו.
אריה אלטר: אתה יכול לקחת אותו כמנוף שיווקי יוצא מן הכלל ולהכניס קהל אחר ולקחת ילדים ו"לשגע אותם בתוך המשחק".
אריה אלטר: אם אתה יודע לקחת את המשחק הזה קדימה, אז אתה לוקח את היציע הזה כיציע שיש בו הרבה מאוד יתרונות.
אריה אלטר: והמעבר מילד לנער והנער כאוהד רגיל, וגם החינוך שאתה מקבל ודרך ארץ שמקנים לך הופכים אותך לאוהד טוב יותר בעתיד.
אריה אלטר: בזמנו גם ניסינו, ובקבוצות הגדולות זה הצליח, להכניס מעטפות בסופרבול שאנחנו עושים, לשים מתנה לילדים ולגרום להם לבוא למשחקים.
אריה אלטר: זה עוד סוג של שיווק, בקבוצות הגדולות הם הבינו את זה, הם ידעו את הכוח הגדול שיש למשחק הזה ולחיבור עם הילדים.
אריה אלטר: בנושא הכרטיסים לילדים, צריך להפריד פה.
אריה אלטר: במשחקים גדולים, כשמגיע בית"ר ירושלים, אז הילדים של בית"ר תמיד יסבלו.
אריה אלטר: גם אם הקבוצה מקצה 20%, אחרי עשר דקות אין בקופה אפילו כרטיס אחד.
אריה אלטר: אלה דברים בדוקים מתוך ניסיוני במגרש, בשטח.
אריה אלטר: אני לא יושב במגדל השן.
אריה אלטר: אני רואה את הדברים ושומע את רחשי האוהדים.
אריה אלטר: למשחקים רגילים, כדוגמה הפועל פתח תקווה שיש לו משחק נגד הפועל רעננה , שיהיה לו 20% מלא או 25% יכול להכניס עוד כמה צופים במחיר הזה ולא תהיה בעיה.
אריה אלטר: כשמגיעה בית"ר ירושלים או מכבי חיפה או הפועל תל אביב זו הכנסה מיוחדת ואז מאזן הכוחות משתנה ואז אותם ילדים אוהדים, כמו שקרה עם הילד שמגיע למשחק גדול ואחרי עשר דקות מכרנו את הכול.
אריה אלטר: יש הקצאה.
אריה אלטר: אף אחד לא יכול לשלוט בזה.
אריה אלטר: אף אחד לא מודד את זה.
אריה אלטר: וזו מציאות שקובעים אנשים בשטח.
אריה אלטר: זה חמור מאוד, אבל זה קורה.
אריה אלטר: זה קרה גם במשחקים של מכבי פתח תקווה, ששם זה צריך להיות אחרת, אבל גם שם זה היה בצורה הזו.
דני דנון: אתה מתחבר לרעיון שהועלה על ידי האוהדים, שהכניסה תהיה לפי אוהד ולא לפי כרטיס.
דני דנון: כשאתה בא ואם אתה צעיר, אתה מקבל מחיר מסוים?
אריה אלטר: צריך לחשוב גם על הקבוצות ולא רק על הילדים.
אריה אלטר: צריך לחשוב על המערך שצריך להיערך אליו.
אריה אלטר: אי אפשר להעמיס כל הזמן על הקבוצות.
אריה אלטר: צריך לחשוב ברמה הלוגיסטית כיצד מייצרים מהלך כזה.
אריה אלטר: אבל צריך לחשוב בעניין שונה, וזה בעניין של מתקנים.
אריה אלטר: אנחנו מדברים על מתקנים שקיימים כבר עשרות שנים, מאז קום המדינה.
אריה אלטר: ואין מיתקן אחד ראוי שהוא ברמה בהשוואה לאירופה.
אריה אלטר: חברי הכנסת המכובדים מדברים על זה הרבה שנים ולא עשו כלום בנושא זה.
אבי דיכטר: מדובר רק בכדורגל?
אריה אלטר: אני מדבר רק בנושא הכדורגל.
אריה אלטר: יש את "נוקיה" שהוא יוצא דופן.
אריה אלטר: חוץ מזה אין כלום.
אריה אלטר: מעבר לזה גם הטוטו משקיע כספים, אך הלכה למעשה – נתניה לא הוקם, פתח תקווה לא הוקם, באר-שבע בתוכניות, חיפה בתוכניות.
אריה אלטר: אפילו רמת גן איננו אצטדיון ראוי.
אריה אלטר: אז יש לנו כאן בעיה אמיתית של מתקנים.
אריה אלטר: אתה מדבר על כניסה ויציאה ושירותים ותנאים
אבי דיכטר: אצטדיון ראוי זה קודם כל, ואמר כאן איש המשטרה, שאתה יודע שאתה נכנס למשחק, אתה יודע שיש לך מקום לשבת.
אבי דיכטר: וזה מאפשר לכל מי שמעורב, גם לקבוצות וגם להתאחדות, גם למשטרה, גם לסדרנים וגם לאוהדים.
אבי דיכטר: כל אחד יודע - אני יכול לשבת במקום מוגדר ולראות את המשחק.
אריה אלטר: יש אצטדיונים שאתה יושב במקום שלך ואתה לא רואה את המשחק, ואז אתה עומד ואז נוצרת צפיפות.
אריה אלטר: זה בהרבה אצטדיונים, לא באחד או שניים.
אריה אלטר: אתה פשוט לא רואה את המשחק.
אריה אלטר: אפילו שרואים את הגדרות, אתה לא רואה את המשחק.
אבי דיכטר: זה פועל יוצא של המשחק.
אבי דיכטר: בזה הוועדה לא דנה.
אבי דיכטר: ככל שהמשחק יותר מעניין כמות האוהדים העומדת יותר גדולה.
אריה אלטר: אבל בבלומפילד אתה לא צריך לעמוד.
אריה אלטר: , אתה יושב ורואה הכול.
אבי דיכטר: עמידה זה לא פועל יוצא של המקומות.
אבי דיכטר: עמידה זה פועל יוצא של המשחק.
אבי דיכטר: גם בכדורסל מעט מאוד משחקים הדקות האחרונות מתבצעות בישיבה.
אבי דיכטר: לא רק בארץ.
אבי דיכטר: זה לא פטנט ישראלי.
אבי דיכטר: בסופו של דבר התפקיד של המשטרה, וגם של הקבוצה והסדרנים, שביציע נתון שיש בו אלף מקומות לא יהיו בו אלף ואחד אנשים.
אבי דיכטר: ולא יוכלו לעבור ביציע מאגף לאגף, כדי לא להסיט את העומס, כי זהו בדיוק המפתח להפרת האיזון, שכולנו יודעים לאן זה יכול להוביל.
דני דנון: אני רוצה לבקש מנציגי הקבוצות מכבי חיפה והפועל פתח תקווה.
דני דנון: עלה פה רעיון לגבי כרטיסי הילדים.
דני דנון: אני רוצה לשמוע את ההתייחסות שלכם בנושא הזה, שיהיה בתקנות של ההתאחדות, ואין צורך בחוקים שלנו.
דני דנון: אני רוצה גם לשמוע לגבי המתקנים, האם יש לכם תוכניות בחיפה, למרות שבחיפה, אני חייב לומר זאת לפרוטוקול, יש היענות ומחויבות בנושא הזה והיא במקום הראשון בארץ וגם בליגה, ויכול להיות שזה קשור בהתייחסות לילדים ולאווירה ולתוצאות.
דני דנון: בבקשה, איתמר ממועדון כדורגל מכבי חיפה.
איתמר ציזיק: תודה.
איתמר ציזיק: אני מבקש להתייחס לשני הנושאים – קודם לכרטיסים ואחרי זה לאלימות.
איתמר ציזיק: אפשר גם הפוך, כי זה הא בהא תליא.
איתמר ציזיק: קודם כל, אין אף מתקן ראוי בארץ שייתן מענה לכל אחד מהתחומים והסעיפים שבהם מדובר פה.
איתמר ציזיק: אצטדיון כדורגל זה לא כר דשא.
איתמר ציזיק: אצטדיון טוב נחשב כל מה שמאחורי כר הדשא, ואין אף אצטדיון כזה בארץ.
איתמר ציזיק: לצערי הרב , האצטדיון בחיפה וגם האצטדיונים האחרים שנבנים לא נותנים מענה לשאלות שהועלו פה.
איתמר ציזיק: גם בנתניה, גם בפתח תקווה, גם בבאר שבע וגם בעכו בונים אצטדיון ולא נותנים מענה לשאלות שהועלו פה.
איתמר ציזיק: אני חושב שהבעיה המרכזית זה לא רק 20% הכרטיסים שהוגדרו כאן, אלא איך אתה כופה את זה ואיך אתה בודק שזה מתבצע.
איתמר ציזיק: מה שנאמר פה זה נכון.
איתמר ציזיק: אני מודיע לכם שמתוך ה- 20% , 10% עד 15% מכרטיסי הילדים נעלמים אצל הספסרים, וזו הסיבה שתוך שעתיים אתה לא מוצא אותם.
איתמר ציזיק: והספסרים מתוחכמים, והמשטרה יודעת את זה.
איתמר ציזיק: הם שולחים ילדים כדי לקנות כרטיסי ילד ונוער.
איתמר ציזיק: יש מועדונים שמגבילים את מספר כרטיסי הנוער לשניים – שלושה, שאתה לא יכול לקנות יותר.
איתמר ציזיק: ואז באים שדרות ושורות של ילדים מטעם הספסרים.
אתי וייסבלאי: לכל נער מותר לקנות כרטיס אחד.
אתי וייסבלאי: זה התקנון של ההתאחדות.
איתמר ציזיק: אני אומר לך מה קורה בקופות הכרטיסים, ולא מה שכתוב בתקנון.
איתמר ציזיק: התקנון גם לא במאה אחוז מכסה.
איתמר ציזיק: כי אם מוכרים באיזה מקום כרטיס ב 45 ש"ח , אז כרטיסי נוער צריכים להיות במחיר 22.50 ש"ח , ואתם לא עומדים על התקנה הזו.
איתמר ציזיק: אבל זה בסדר מבחינתי.
איתמר ציזיק: הלוואי וזה היה כך.
איתמר ציזיק: זו בעיה הרבה יותר גלובלית, לכן יש הרבה בעיות שמתלוות לעניין הזה.
איתמר ציזיק: אתן לכם דוגמה: האצטדיון היחידי שמבוקר אלקטרונית במדינת ישראל זה בחיפה.
איתמר ציזיק: ילד שבא עם כרטיס ילד, נדלקות שתי נוריות והסדרן יודע שזה ילד.
איתמר ציזיק: זאת אומרת שאם נדלקת לו אדום וירוק, ועומד לו מבוגר, הוא יוצא החוצה, כי הוא לא ילד.
איתמר ציזיק: או תעודה מלווה.
איתמר ציזיק: אנחנו כל שבת מוציאים בסביבות 50-40 איש החוצה ויש להם כופה.
איתמר ציזיק: הם צריכים לשלם על הכרטיס פעם וחצי ולחזור חזרה לאצטדיון.
איתמר ציזיק: אבל יתר האצטדיונים לא מבוקרים ובלחץ הסדרן עומד ואז הוא קורע את הביקורת.
איתמר ציזיק: הוא לא בודק אם כתוב בכרטיס ילד או מבוגר.
איתמר ציזיק: אז באים הרבה מבוגרים עם כרטיסי ילדים, ולכן לילדים אין כרטיסים.
איתמר ציזיק: אנחנו מקפידים על זה מאוד.
איתמר ציזיק: מעבר לזה אנחנו משתתפים בשאלון בעניין יציע מיוחד למשפחות.
איתמר ציזיק: הכרטיס במחיר 40 ש"ח לא 45 ש"ח וכולם יחד באותו המחיר.
איתמר ציזיק: אין עמלה.
איתמר ציזיק: וראה איזה פלא.
איתמר ציזיק: היציע הזה הוא לא "מפוצץ".
איתמר ציזיק: היציע ה"מפוצץ" הוא היציע לידו, שהוא יותר יקר ,שבו 80% אפשרנו כרטיסי ילדים.
איתמר ציזיק: כי הם רוצים לרקוד ולשמוח ביחד.
איתמר ציזיק: יציע ג' המפורסם, כפי שאתם מכירים אותו- "הקופים", ולידו יש את יציע 9 ו-10, זה יציע שהוא חצי מחיר כמעט.
איתמר ציזיק: הם רוצים וזאת זכותם.
איתמר ציזיק: דרך אגב, וופ"ה עומדת לשנות בפיפ"ה את התקנות שלהם.
איתמר ציזיק: עד עכשיו אסור לעמוד במשחקים לפי התקנון של וופ"ה.
איתמר ציזיק: כבר עומדים בכל האצטדיונים.
איתמר ציזיק: יש יציעים מיוחדים של מה שנקרא של "משוגעים" שעומדים מאחורי השערים, ועכשיו יש כבר אישור תקני שביציעים מיוחדים אפשר לעמוד ולשמוח ולרקוד ולשיר.
איתמר ציזיק: ואני בעד זה.
איתמר ציזיק: דרך אגב הם מכניסים את כל הצבע למשחק.
איתמר ציזיק: בנוסף לזה אצלנו במשחקים של יום ראשון, אם תסתכל בטלוויזיה, מול הטלוויזיה מצד שמאל יש יציע שאליו אנו מביאים 600-500 ילדים חינם בצורה מאורגנת עם אוטובוסים שיספגו את הכדורגל.
איתמר ציזיק: אני רוצה שיהיו אוהדי מכבי חיפה כמובן, אבל הם באים חינם מכל חלקי הארץ כדי להכיר את משחק הכדורגל.
איתמר ציזיק: הבעיה העקרונית הראשונה היא התשתיות.
איתמר ציזיק: היא האכיפה של הנהלים של ההתאחדות לכדורגל.
איתמר ציזיק: משטרת ישראל ואחרים אינם מצליחים לאכוף חלק מהם.
איתמר ציזיק: דרך אגב, אצלנו בכל היציעים המערביים כולם יושבים בכיסאות שלהם.
איתמר ציזיק: ובאצטדיונים החדשים, לדעתי, כולם יישבו בכיסאות שלהם.
איתמר ציזיק: פשוט התנאים הנוכחיים אינם מאפשרים.
איתמר ציזיק: ב"טדי" תשב או לא תשב לא חשוב, אתה צריך לעמוד כדי לראות את המגרש.
איתמר ציזיק: גם ביציע הכבוד אני חייב לקום כדי לראות את צדי המגרש, ואלה שלידי בוודאי שצריכים לקום, וזו בעיה לא פשוטה.
איתמר ציזיק: אני חושב לגבי כמות הכרטיסים שתישמר לנוער, בין 35%-30% , היא בהחלט נכבדת בהתחשב בצרכי הקבוצות ואין בעולם אח ורע לתופעה זו.
איתמר ציזיק: דרך אגב באירופה ל"סניורס", לוותיקים מעל גיל 65, יש יותר כרטיסי הנחה מאשר לילדים.
איתמר ציזיק: יש לנו גם לנכי צה"ל וגם לחיילים, אין חייל שנשאר בחוץ, לא משנה כמה מכרנו.
איתמר ציזיק: חייל בא ונכנס גם אם מכרתי 50% לחיילים.
איתמר ציזיק: חייל משלם 45 ש"ח.
איתמר ציזיק: גם במשחקים החשובים בית"ר ירושלים ומכבי תל אביב.
איתמר ציזיק: אין חייל שיחכה בחוץ.
איתמר ציזיק: זה אצלי פרינציפ.
איתמר ציזיק: אנחנו שומרים בין 150-100 כרטיסים.
איתמר ציזיק: הם באים מכל הארץ.