GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נירה לאמעי-רכלבסקי: תוך כדי הצילום, לאו דווקא הפרסום אלא הצילום שקודם לו, אנחנו בעצם מטרידים את אותו קטין.
נירה לאמעי-רכלבסקי: כמובן הכל באותן נסיבות שמפורטות בסעיף 24(א) לחוק הנוער, טיפול והשגחה.
נירה לאמעי-רכלבסקי: אני אתחיל לקרוא את הנוסח שמונח לפניכם ואסביר במה מדובר.
נירה לאמעי-רכלבסקי: זה הנוסח שנמצא על שולחן הוועדה.
נירה לאמעי-רכלבסקי: הנוסח שפורסם באתר האינטרנט בשבועיים האחרונים היה נוסח קודם אבל אתמול פרסמנו את הנוסח המתוקן ותוכלו לראות שכל עניין הצילום ירד מהסעיפים השונים.
נירה לאמעי-רכלבסקי: 1.
נירה לאמעי-רכלבסקי: סעיף 24 בחוק הנוער (טיפול והשגחה), התש"ך-1960 (להלן – החוק העיקרי), בסעיף 24 – (א) בסעיף קטן (א) - (א) במקום "אלה דינם מאסר שנה אחת", יבוא "אלה דינם מאסר שנה אחת או קנס כאמור בסעיף 61(א)(4) לחוק העונשין, התשל"ז-1977 (להלן – חוק העונשין).
נירה לאמעי-רכלבסקי: אנחנו בעצם מוסיפים כאן אפשרות של ברירת קנס.
נירה לאמעי-רכלבסקי: סעיף 61(א)(4) אומר קנס בסך של 202 אלף שקלים חדשים.
נירה לאמעי-רכלבסקי: זאת עבירה שיש בה גם קנס.
נירה לאמעי-רכלבסקי: זה הסעיף הנוהג כאשר מדברים על עבירות של תאגידים בדרך כלל.
נירה לאמעי-רכלבסקי: (ב) בפסקה (1) - (1) ברישא, במקום "או לרמוז על זיהויו" יבוא "בין על ידי כלל הציבור ובין על ידי סביבתו הקרובה, או לרמוז על זיהויו כאמור, בין באמצעות פרסום קולו, דמותו, כולה או חלקה, סביבתו, דמויות הקרובות לקטין, או בדרך אחרת".
נירה לאמעי-רכלבסקי: כאן אנחנו באים לתת איזושהי הבהרה.
נירה לאמעי-רכלבסקי: הכלל בסעיף (1) היום מדבר על המפרסם שמו של קטין או כל דבר אחר העשוי להביא לידי זיהויו באופן או בנסיבות שיש בהן לגלות אחד מאלה, ואז יש את אותן נסיבות של בית משפט, ניסה להתאבד וכולי.
נירה לאמעי-רכלבסקי: כאן ניסינו ליצור כלל שיהיה קצת יותר ברור למה הכוונה כאשר אנחנו לא רוצים לזהות קטין.
נירה לאמעי-רכלבסקי: זוהי בעצם הפסקה שאנחנו הולכים להוסיף לחוק, בין על ידי כלל הציבור או סביבתו הקרובה, לרמוז על זיהויו, ואני חושבת שהכלל כרגע כתוב בצורה יחסית ברורה יותר.
נירה לאמעי-רכלבסקי: אני מניחה שגם קודם היה ברור שאם מפרסמים את זה כך, זה יכול לפגוע בקטין, אבל זה הנוסח המוצע כרגע.
נירה לאמעי-רכלבסקי: כאן אנחנו באים לקראת התקשורת.
נירה לאמעי-רכלבסקי: סעיף (ה) הקיים בחוק מדבר על איסור לזהות קטין באופן שיש בו לגלות את זה שהוא בן משפחה של אדם שמייחסים לו עבירה או שחיתות מידות.
נירה לאמעי-רכלבסקי: כאן אנחנו באים לקראת התקשורת ואומרים שאין בכך כדי למנוע את פרסום דמותו של אותו בגיר.
נירה לאמעי-רכלבסקי: כלומר, זה שעבריין בכיר שם לידו את הילד שלו, עדיין לא אומר שאסור לפרסם את התמונה כולה אלא רק לטשטש את דמותו של הקטין.
נירה לאמעי-רכלבסקי: אני חושבת שהסיפא הזאת כרגע תרד.
נירה לאמעי-רכלבסקי: התלבטתי לגביה אבל אני חושבת שאנחנו יכולים להוריד אותה.
נירה לאמעי-רכלבסקי: כאן שוב אנחנו באים לקראת התקשורת כי אנחנו בעצם מאפשרים בנסיבות מסוימות כן לפרסם כאשר אותו קטין היה עד או נפגע של תאונות דרכים, פעולת איבה או טרור.
נירה לאמעי-רכלבסקי: סעיף (ו) מדבר בגדול על עבירת מין, עבירת אלימות, התעללות לגביהן אסור לפרסם את פרטיו של הקטין, אבל לגבי נפגע תאונת דרכים ופעולות איבה – כן.
נירה לאמעי-רכלבסקי: שוב, אלה דברים שאנחנו בעצם מבהירים כאן בחוק.
נירה לאמעי-רכלבסקי: עד כאן סעיף 1 להצעת החוק.
נירה לאמעי-רכלבסקי: אני חושבת שאם יש הערות, נעצור כאן לפני שנעבור לסעיף 2.
דני דנון: מה קורה בסעיפים שלא מוגדרים כאן?
דני דנון: כתוב כאן מתי אסור ומתי מותר, אבל מה קורה עם משהו שהוא לא מוגדר?
נירה לאמעי-רכלבסקי: אנחנו לא נוגעים בחוק.
נירה לאמעי-רכלבסקי: בגדול החוק נשאר אותו הדבר.
דני דנון: מה אומר היום החוק?
דני דנון: אם יש משהו שהוא לא תאונת דרכים והוא לא עבירת מין, מה קורה עם זה?
נירה לאמעי-רכלבסקי: אם החוק שותק, אין איסור.
נירה לאמעי-רכלבסקי: החוק כרגע אוסר דברים ספציפיים.
דני דנון: הערות לסעיף 1.
אביעד נימקובסקי: יש לי איזושהי בעיה עם סעיף (2) והיא בעיה כפולה.
אביעד נימקובסקי: החוק הקודם מדבר על המפרסם את שמו של קטין וכל דבר אחר העשוי להביא לזיהוי.
אביעד נימקובסקי: האיסור דיבר על המפרסם שמו של קטין או כל דבר אחר העשוי להביא לזיהויו.
אביעד נימקובסקי: לדעתי התוספת היא רק מצמצמת מכיוון שברגע שבחוק אנחנו מתחילים לומר דברים ספציפיים, בסופו של דבר זה עלול להיות דבר שמצמצם ולא מרחיב את החוק.
דני דנון: אתה מציע להסיר את זה.
אביעד נימקובסקי: להסיר ולהשאיר לבית המשפט.
אביעד נימקובסקי: עד עכשיו השארנו לבית המשפט איזשהו מרחב פעולה והוא בא ובחן את הדברים.
דני דנון: זאת ההצעה שלך.
נירה לאמעי-רכלבסקי: כתוב גם "ובדרך אחרת".
נירה לאמעי-רכלבסקי: שים לב שאנחנו לא מצמצמים אלא זאת הבהרה שמבהירה את הכלל.
נירה לאמעי-רכלבסקי: היא לא מצמצמת.
אביעד נימקובסקי: בסדר, אבל ברגע שיהיה כתוב, זה בעצם מכניס לאיזה שהם תחומים מה הם הדברים שהם באמת חשובים.
אביעד נימקובסקי: בית המשפט לא ירחיב הרבה יותר כי הוא יאמר שקבענו דרך, נכון שיש דרך אחרת אבל זה איזשהו חריג, דבר שניתן לקרוא לתוכו.
אביעד נימקובסקי: בעיניי זה רק מזיק ולא מועיל, גם לעניין טובת הילדים.
נירה לאמעי-רכלבסקי: צריך לציין שהכלל הזה הוא קודם כל לגופי התקשורת, לפני שיגיעו לבית משפט.
אביעד נימקובסקי: בסדר גמור.
אביעד נימקובסקי: אין לי בעיה.
זבולון אורלב: החוק נולד משום שהנוסח הקיים לא עובד, כך שאל תאמר לנו שהוא מצמצם.
דני דנון: בואו נתמקד בהערות.
דני דנון: רשמתי את ההערה שלך לגבי מחיקת סעיף (2).
אביעד נימקובסקי: יש בעיה מאוד חמורה של מה זה לרמוז.
אביעד נימקובסקי: לומר שזה עובד, אנחנו נעבור.
אביעד נימקובסקי: במקום לעבור מהנוסח הקיים, עכשיו עברנו לנוסח.
דני דנון: תפנה אותי לסעיפים ספציפיים.
אביעד נימקובסקי: סעיף 1, סעיף 24(א)(1).
אביעד נימקובסקי: אנחנו נעבור לשאלה מה זה לרמוז.
יפעת רווה: זה כבר נמצא היום.
אביעד נימקובסקי: לא.
אביעד נימקובסקי: בין על ידי כלל הציבור, בין על ידי סביבתו הקרובה או לרמוז על זיהויו.
אביעד נימקובסקי: אנחנו עוברים ממערך שיקולים אחד של לרמוז למערך שיקולים אחר של לרמוז.
אביעד נימקובסקי: במלים אחרות, יש סבירות מאוד גבוהה מההיכרות שלי עם בית המשפט שפשוט עומדים באותו מקום ולכן אין טעם להוסיף את התוספת הזאת שהיא לא נכונה והיא רק מצמצמת את מרחב הפעולה.
אביעד נימקובסקי: לכן נהוג לכתוב חוקים בצורה קצת יותר כללית, כדי לתת לבית המשפט את המקום להחליט.
יפעת רווה: בהתייחס לעניין הזה.
יפעת רווה: אני מציגה כאן תמונה של קטין שפניו מטושטשים אבל סמל בית הספר נמצא, כל גופו נמצא וברור חד משמעית שזה רומז על זיהויו לסביבה הקרובה.
יפעת רווה: זאת אומרת, בדיוק למקרים האלה הכוונה.
יפעת רווה: שאלה ליועצת המשפטית של הוועדה.
יפעת רווה: תוכלי להסביר למה מחקת את "ובלבד שניתנה הסכמה לפרסום"?
יפעת רווה: בעצם לפי הדברים האלה לפרסום לא נדרשת הסכמה.
נירה לאמעי-רכלבסקי: זה עלה בפעם הקודמת ולא הייתי בטוחה אם זה נשאר או לא.
נירה לאמעי-רכלבסקי: אנחנו צריכים להגיע להחלטה לגבי העניין הזה, אם אנחנו כן רוצים או לא.
נירה לאמעי-רכלבסקי: זה דיון שעדיין לא נכנסנו אליו ולכן אני לא יכולה לומר שזאת הסכמה.
יפעת רווה: אם כן, זה לדיון.
נירה לאמעי-רכלבסקי: כאשר נגיע לזה, נשים את זה על השולחן ונראה האם בעניינים של תאונות דרכים, פעולות איבה או מעשי טרור אנחנו כן רוצים את ההסכמה.
יפעת רווה: לפרסום.
יפעת רווה: אנחנו מדברים על הפרסום.
נירה לאמעי-רכלבסקי: ודאי.
יעקב בן יששכר: העניין של לרמוז, לא מקובל עלינו ואני אסביר למה.
דני דנון: ה-לרמוז קיים בחוק.
יעקב בן יששכר: גם זה לא מקובל עלינו ואני אסביר למה.
יעקב בן יששכר: אנחנו עושים הרבה מאוד תחקירים של ילדים שנאנסים בפנימיות.
יעקב בן יששכר: מה שקורה בפועל זה שמשרד הרווחה מנסה למנוע פרסום בכל דרך למרות שיש אונס בפנימייה.
יעקב בן יששכר: בהרבה מאוד מקומות הם מאיימים על כתבים כמו מירב בטיטו, כמו אלירן טל מערוץ 1.
זבולון אורלב: מה זה קשור?
יעקב בן יששכר: אני אסביר.
יעקב בן יששכר: אנחנו חושבים שלתקשורת צריך להיות מרחב פעולה כאשר אי אפשר לומר שמונעים פרסום באופן גורף.
יעקב בן יששכר: אני נגד פרסום תמונות אבל כאשר ילד נמצא במקום מסוים והוא רוצה לדבר והמשפחה שלו רוצה להגן עליו וזכות הציבור לדעת שמתבצעות כאן עבירות, אני אתן לך דוגמה.
יעקב בן יששכר: נגיד שפנימייה מסוימת רוצה עכשיו להביא תורמים, היא לוקחת את הילדים, מצלמת אותם, שולחת את הצילומים באתרי האינטרנט לכל העם והעולם, אתה מגיש תלונה במשטרה, המשטרה אומרת שהיא לא מתעסקת עם משרד הרווחה אלא היא עובדת ביחד אתו.
יעקב בן יששכר: אם יש אונס בפנימייה בדרום הארץ, אני צריך לפנות למשרד לביטחון פנים.
זבולון אורלב: למה זה קשור?
יעקב בן יששכר: זה קשור.
זבולון אורלב: אתה לא תצלם את הקטין בהקשר הזה.
דני דנון: אתה מצטרף לנושא שהעלה כאן עורך דין אביעד.
יעקב בן יששכר: אני רוצה שיהיה חופש פעולה ואני כעיתונאי רוצה לפרסם אבל לא את תמונתו של הקטין.
זבולון אורלב: יש לי חדשות בשבילך.
זבולון אורלב: אנחנו מאוד מבקשים שתפרסם תחקירים כאלה.
זבולון אורלב: זה מאוד חשוב לחשוף דברים כאלה אבל אין לזה קשר לחוק הזה.
יעקב בן יששכר: ועוד איך יש לזה קשר.
ענבר יחזקאלי: חשוב לי לציין שהתיקון הוא חשוב ואנחנו כמובן מצטרפות, אבל אני רוצה להעלות נקודה אחת.
ענבר יחזקאלי: לפני כשנה הייתה פרשייה מאוד גדולה שהתפרסמה בכל העיתונים לגבי נער בן 13 שנפגע על ידי חבורה של גברים, ביניהם גם אנשים מפורסמים.
ענבר יחזקאלי: הנושא הזה פורסם בכל כלי התקשורת, כולל צילום מטושטש מעט מדיי של תמונתו מתוך אותו אתר הכרויות בו הוא פרסם את עצמו.
ענבר יחזקאלי: אנחנו פנינו בתלונה למשטרה כנגד כל אתרי האינטרנט והעיתונים שפרסמו.
ענבר יחזקאלי: גם לפי החוק לפני התיקון, גם לפי החוק הפלילי, כמובן שמדובר בעבירות פליליות, הצילום היה לא תקין, אבל עד היום המשטרה לא קידמה את הטיפול בנושא.
ענבר יחזקאלי: אני מכוונת לעניין האכיפה.
ענבר יחזקאלי: אמנם התיקון חשוב, אבל חשוב להציף את הבעיה.
דני דנון: דיברנו על זה בפעם שעברה.
דני דנון: הפעם אנחנו מתמקדים בסעיפים.
ענבר יחזקאלי: זה בדיוק זה.
דני דנון: אני מבקש הערות לסעיף הספציפי שהוקרא על ידי היועצת המשפטית של הוועדה.
תומר קרני: בהמשך לדבריו של עורך דין נימקובסקי, בסעיף הזה מטרידים אותי כמה דברים.
תומר קרני: הדבר הראשון הוא מה זה בין על ידי סביבתו הקרובה.
תומר קרני: האם זה הקטין עצמו?
תומר קרני: אימא שלו?
תומר קרני: אחיו?
תומר קרני: מן הסתם הם מכירים ויודעים.
תומר קרני: זה לא מוגדר וזה עלול לגרום לכך שאם הוא זוהה על ידי ההורים שלו, יש שם בעיה.
תומר קרני: הפירוט של בין באמצעות פרסום קולו וכולי, דווקא עלול כאן לגרום לצמצום של שיקול הדעת מעבר לנדרש, כי ממילא אסור לפרסם דבר שעשוי לרמוז על זיהויו, אבל אם אני מגדיר שזה כולל גם את סביבתו ואת הדמויות הקרובות אליו, בעצם אני לא אוכל לצלם בבתי ספר שם נעשו דברים או בפנימיות כפי שנאמר כאן.
תומר קרני: אפילו אם הקטין מטושטש ולא מזוהה, אני לא אוכל לבוא ולצלם שם כי זאת סביבתו ואז יאמרו שהדבר אסור.
תומר קרני: אני חושב שהפירוט כאן הוא קצת מרחיק לכת בנושא הזה.
יצחק קדמן: אני מתייחס להערה האחרונה.
יצחק קדמן: אני מבקש לציין שיש צורך להשאיר את הסעיף הזה כפי שהוא נכתב.
יצחק קדמן: יש לי כאן תמונה של ילד בן חמש שנאנס לפני חודש וחצי ונגד רצונו ורצון ההורים שלו הוא צולם בפתח בית החולים.
יצחק קדמן: אגב, אני מוכרח לומר משפט בסוגריים.
יצחק קדמן: תמוה בעיניי מאוד איך ידעו הצלמים להגיע לבית החולים המסוים והשאלה היא גם מי מדליף למי שמדליף.
יצחק קדמן: התמונה שלו כאן.
יצחק קדמן: הטשטוש שנעשה היה טשטוש קל וכתוצאה מזה הסבתא של הילד זיהתה אותו למרות שההורים לא רצו שהסבתא תדע מה קרה לו.
יצחק קדמן: לכן יש צורך בסעיף הזה, מפני שאחרת אנחנו חושפים ילדים לטראומות בלתי רגילות.
יצחק קדמן: אסור לגעת בסעיף הזה.
יצחק קדמן: אפשר לחשוף כל עוולה שרוצים לחשוף אותה ולא צריך לשם כך לצלם את הילד, לא בטשטוש ולא בדרך אחרת.
דני דנון: אני רוצה לומר לנציגים שכאן יש כוונה לדרוש מכם יותר ולא להשאיר את המצב כמו שהוא.
דני דנון: זו הייתה מטרת המחוקקים.
נירה לאמעי-רכלבסקי: צריך לזכור שהנוסח גם מבהיר דברים בהם באמת הולכים לקראת התקשורת.
דני דנון: אני פונה למציעים, לחברי הכנסת אורלב ואריאל, האם אתם רוצים לשנות?
זבולון אורלב: אנחנו מקבלים את הנוסח.
אורי אריאל: שינינו מספיק.
דני דנון: מה לגבי בקשתו של עורך דין אביעד נימקובסקי, למחוק את נושא פרסום דמותו של בגיר?
נירה לאמעי-רכלבסקי: אני לא חושבת שלזה הוא התייחס.
דני דנון: כך הבנתי.
נירה לאמעי-רכלבסקי: אני רוצה לציין שזה מופיע בקריאה הראשונה.
נירה לאמעי-רכלבסקי: כלומר, הנוסח שעבר בקריאה הראשונה דיבר על ילד שהוא נפגע של תאונת דרכים או מעשה איבה או טרור, אם רוצים לפרסם את הצילום שלו.
זבולון אורלב: כאן החרגנו.
זבולון אורלב: אני בעד לתת יותר חופש לעיתונות.
זבולון אורלב: הבעיה הבסיסית שלנו הייתה באמת לגבי נפגעי אלימות ונפגעי מין.
זבולון אורלב: ההחרגה שלך היא טובה מאוד.
דני דנון: מחקנו את הסעיפים של הצילום.
נירה לאמעי-רכלבסקי: בסעיף קטן (ב), אחרי "לעניין סעיף זה" יבוא "ובכפוף להוראות סעיף קטן (א)(1)(ו).
ליאת ברגמן: לא הבנתי את ההבהרה.
ליאת ברגמן: אם הקטין או האחראי עליו הסכים לפרסום או לצילום, אנחנו מכניסים שוב את הצילום.
נירה לאמעי-רכלבסקי: זה לא לפרסום או לצילום.
נירה לאמעי-רכלבסקי: אני חושבת שהסעיף הזה יורד לאור העובדה שאנחנו מורידים את העניין של הסכמה לפרסום בעניין תאונות דרכים.
נירה לאמעי-רכלבסקי: אני חושבת שזה הופך להיות לא רלוונטי.
נירה לאמעי-רכלבסקי: סעיף קטן (2) שמדבר על סעיף 24ב.
דני דנון: בנושא הזה אנחנו מורידים את הסעיף הזה?
נירה לאמעי-רכלבסקי: אני חושבת שהוא לא רלוונטי.
דני דנון: הסעיף נמחק.
ליאת ברגמן: גם בסעיף 24א יש את אותו עניין.
חנה סלוצקי: אני לא יודעת אם יש כאן הסכמה לגבי הורדת ההסכמה לגבי תאונות דרכים ופעולות טרור ואיבה.
חנה סלוצקי: אני חושבת שיש מצבים, במיוחד בפעולות איבה, בהם ילדים נשארים יתומים מהוריהם והילדים היתומים האלה, אחר כך אנחנו צריכים להתערב, לטפל, למנות אפוטרופסים ולעשות את כל התהליכים האלה.
חנה סלוצקי: אני חושבת שזה לא ראוי וזה לא נכון לצלם אותם באותם מצבים בהם הילדים בעצמם נפגעים מבלי באמת לחשוב באיזה צורה מצלמים אותם ואיך מצלמים אותם.
חנה סלוצקי: אני חושבת שיש כאן משהו שהוא לא לגמרי ראוי, גם מבחינתי כעובדת סוציאלית, כפקידת סעד ראשית, וגם מבחינה ציבורית.
חנה סלוצקי: לפעמים התמונות הן כל כך קשות וכל כך חמורות, גם לילדים האחרים שרואים וגם לילדים עצמם.
חנה סלוצקי: אני מדברת על צילום של ילדים וצריך לחשוב על זה.
זבולון אורלב: מה המצב החוקי כרגע לגבי צילום נפגעי תאונות דרכים ופעולות איבה?
יפעת רווה: תיאורטית זה נמצא בנפגע עבירת אלימות.
יפעת רווה: בפועל אנחנו יודעים שמצלמים, מפרסמים, לא מטשטשים.
יפעת רווה: זאת אומרת, הדבר הזה לחלוטין לא מקוים.
דני דנון: אני לא רוצה לשמוע בפועל.
דני דנון: אני רוצה לשמוע לפי החוק כרגע.
יפעת רווה: לפי החוק זה נפגע עבירות אלימות שאסור לפרסם אותו בלי טשטוש.
דני דנון: בלי הסכמה?
יפעת רווה: בלי טשטוש.
יפעת רווה: החוק לא מדבר על הסכמה.
יפעת רווה: בלי טשטוש או בלי רשות בית המשפט.
זבולון אורלב: אני מבין אותך, אבל מצד אחד אנחנו רצינו להחמיר מאוד עם התקשורת כדי להגן על ילדים נפגעי עבירות מין ואלימות.
זבולון אורלב: מצד שני, בכל זאת אנחנו במדינה דמוקרטית ויש לנו עניין שהתקשורת כן תחשוף וכן תביא לידיעת הציבור דברים.
זבולון אורלב: חשבנו שהסרת ההגבלות מעל צילומים כאלה, יש גם אתיקה.
יצחק קדמן: יש דרך ביניים.
יצחק קדמן: המצב היום שניתן לטעון בפרשנות שגם תאונת דרכים היא אלימות, ודאי טרור הוא אלימות ואסור לפרסם בכלל גם אם ההורה מסכים.
יצחק קדמן: זה המצב היום.
יצחק קדמן: מה שאומר חבר הכנסת אורלב בעניין הזה הוא שנתיר קצת את הרצועה.
יצחק קדמן: אבל הייתי מתיר לפרסם אבל בכל זאת מתנה את זה בהסכמת הקטין או האפוטרופוס שלו.
יצחק קדמן: זה מה שאת כתבת, זאת דרך ביניים.
נירה לאמעי-רכלבסקי: זה היה בנוסח הקודם.
יצחק קדמן: בדברים האחרים, כאשר קטין נאנס, גם אם ההורה מסכים, החוק אומר שאסור לפרסם.
יצחק קדמן: כאן אני מציע ללכת חצי דרך, לומר שאפשר לפרסם אבל אם ההורה מתנגד, אסור לפרסם.
יעקב בן יששכר: לגבי תמונה אבל לא לגבי דברים אחרים.
יצחק קדמן: אני אתן לך דוגמה.
זבולון אורלב: יש תאונת דרכים, מעורבים בה ילדים וצריך לצלם.
יצחק קדמן: מצלמים.
יצחק קדמן: הבעיה היא לפרסם ולא לצלם.
יצחק קדמן: אם ההורה מבקש שלא יפרסמו, ודאי לא.
נירה לאמעי-רכלבסקי: אפשר לנסח את זה באופן אחר, כך שיהיה ברור שרק אם ההורה פנה וביקש לא לפרסם.
אסף פרייס: ואם ההורה נהרג בתאונה?
אורי אריאל: המערכת צריכה לקבל אישור מההורה.
אסף פרייס: ממי?
אורי אריאל: יש לו אפוטרופוס.
אסף פרייס: עד שיגיע האפוטרופוס, תהיה תמונה בעיתון.
אורי אריאל: תמיד יש מישהו.
דני דנון: למישהו מנציגי התקשורת יש התנגדות להצעת הפשרה של דוקטור קדמן?
אביעד נימקובסקי: כן.
אביעד נימקובסקי: ברמה המשפטית זה מייתר סעיפים אחרים שעוסקים בפרסומים מותרים.
אביעד נימקובסקי: לגופו של עניין, דווקא התקשורת בנושא פעולות איבה ובנושא תאונות דרכים היא מאוד מאוד אחראית והיא מאוד משתדלת, מכיוון שזה בתחום שנתפס על גבול הפורנוגרפיה, לטשטש ועושה באמת את הדברים.
אביעד נימקובסקי: לבוא להורים בעת צער, אנחנו הרי רוצים למנוע את העניין.
דני דנון: היום בפועל אתם מטשטשים?
אביעד נימקובסקי: ודאי.
דני דנון: אם כן, למה אתם מתנגדים?
אביעד נימקובסקי: אנחנו מטשטשים כדי שלא יזהו.
אביעד נימקובסקי: יש כאן שיקולים ערכיים של מה נתפס כפורנוגרפיה ומה נתפס כלא אתי ודאי שלא רוצים להראות ילדים פצועים.
דני דנון: ילד בן חמש היה עד לפיגוע.
דני דנון: בא צלם ומצלם אותו.
דני דנון: מותר לשדר את זה?
דני דנון: צריך לשאול את ההורה?
דני דנון: מה הפרקטיקה כאן?
אביעד נימקובסקי: אם אנחנו הולכים לכיוון האפוטרופוס, לטעמי צריך ללכת בכל החוק לכיוון האפוטרופוס ולומר שאם אנחנו סומכים עליו בנקודה הזאת, לא צריכים להיות פטרנליסטים ליתר החוק.
נירה לאמעי-רכלבסקי: אבל זה בכל זאת מדרג.
אביעד נימקובסקי: הרי העיקרון של החוק הוא שילדים שנפגעו או מישהו קרוב אליהם פגע באלימות חס וחלילה, דברים שלא יהיו להם צלקות לעתיד, משהו שיכול לגרום להם לצלקות נפשיות בעתיד.
אביעד נימקובסקי: הרציונל כאן הוא אחר.
זבולון אורלב: אני מוכרח לומר שאני מאלה שמאוד רוצים להחמיר ביחס לנפגעי מין ואלימות.
זבולון אורלב: אני לא בעד להחמיר בחוק במקום שאין בעיה.
יפעת רווה: אנחנו מקלים לעומת מה שקיים היום.
זבולון אורלב: אתם חוששים שעכשיו התקשורת תפרסם?
יפעת רווה: במצב היום שמקפידים ומטשטשים, זה לא שעושים טובה אלא פשוט מקיימים את החוק.
יפעת רווה: אנחנו הולכים עכשיו לשנות את החוק.
יפעת רווה: זאת אומרת, עכשיו אנחנו הולכים להוריד חובה שהיום קיימת וצריך לשים לב לזה.
דני דנון: לא קיבלתי תשובה.
יפעת רווה: היום חד משמעית אסור.
יפעת רווה: היום אסור לפרסם.
יפעת רווה: מה שכן מפרסמים זה לפעמים את התמונה של הבן אדם, תמונה שקיימת מלפני כן.
יפעת רווה: זאת אומרת, לא תמונה מזעזעת מזמן התאונה או הפיגוע, אבל תמונה של אותו אדם.
יפעת רווה: תיאורטית זה אסור, אבל מפרסמים אותה.
יפעת רווה: בוודאי שאסור לצלם נגיד את מצבו של הקטין מזמן התאונה ועכשיו זה יהיה מותר.
זבולון אורלב: אני מודה שלכתחילה החוק לא התכוון לעשות כן.
זבולון אורלב: כאחד מיוזמי החוק אני אומר שהחוק לא התכוון לעסוק בסוגיה הזאת.
זבולון אורלב: אני מציע לפצל.
זבולון אורלב: זאת אומרת, הסוגיה הזאת, להשאיר ולא להביא אותה כרגע למליאה, לבקש אישור בהתחלת הישיבה לעשות את הפיצול ולאשר את הסעיף הזה שיהיה תלוי ועומד.
זבולון אורלב: בינתיים נמתין לראות אולי ועדת האתיקה של מועצת העיתונות מחליטה בעניין הזה.
זבולון אורלב: יכול להיות שאם היא תקבל החלטות של אתיקה ותציג בפנינו עוד חצי שנה, כנראה שלא נצטרך לעשות את הדבר הזה.
זבולון אורלב: נראה מה הניסיון המצטבר במשרד הרווחה.
זבולון אורלב: אני לא בעד זה שתוך שעה וחצי נסיים עכשיו בעיה.
דני דנון: אני מקבל את ההמלצה.
דני דנון: חברי הכנסת מסכימים.
דני דנון: אנחנו מחריגים את הסעיף המדובר, סעיף 3, ועוברים הלאה.
נירה לאמעי-רכלבסקי: מורידים את הסעיף?
זבולון אורלב: לתקופה הזאת, אני רוצה לומר לפרוטוקול.
זבולון אורלב: התקופה הזאת כרגע החוק יבוא עם התיקון שלה שמחריג את תאונות הדרכים ונפגעי איבה וטרור.
זבולון אורלב: זאת גם תקופת מבחן עכשיו לעיתונות.
זבולון אורלב: הנה, הורדנו את זה ובואו נראה איך העיתונות נוהגת, כאשר העיתונות יודעת שתלוי ועומד כאן בוועדה החוק לקריאה שנייה ושלישית בעניין הזה.
זבולון אורלב: זה מאוד חשוב שהמסר הזה יעבור ומועצת העיתונות תיתן את דעתה.
זבולון אורלב: הנה, הכנסת, הפוליטיקאים השאירו את זה.
נירה לאמעי-רכלבסקי: החוק הזה הוא בהכנה לקריאה שנייה ושלישית.
דני דנון: הוא מדבר על הפיצול.
זבולון אורלב: אני מדבר על הפיצול.
זבולון אורלב: הסוגיה הזאת, אנחנו נוכל לחזור אליה.
זבולון אורלב: את מפצלת את זה.
זבולון אורלב: כלומר, אנחנו לא מצביעים על זה בקריאה שנייה ושלישית, על ההיתר הזה, אלא כרגע הוא נשאר בחוק כמו שהוא ואנחנו מחכים כרגע להחלטות שלהם.
זבולון אורלב: במידה והם יבואו וישכנעו אותנו שאפשר להוריד את זה כי הם קיבלו החלטות, נוריד את זה.
נירה לאמעי-רכלבסקי: אבל המליאה תצביע על הסעיף הזה בנוסח, בלי ההסכמה.
זבולון אורלב: המליאה תצביע על הסעיף הזה.
זבולון אורלב: בנאום שלו יבהירו שהסוגיה הזאת היא תלויה ועומדת כי היא פוצלה.
נירה לאמעי-רכלבסקי: אבל זה לא ימנע מהחוק להיכנס לתוקף.
זבולון אורלב: החוק ייכנס לתוקף, אבל אם יש קריאה שנייה ושלישית, אנחנו נוכל אחרי כן לעשות את התיקון הזה.
נירה לאמעי-רכלבסקי: לא, אנחנו עכשיו בקריאה שנייה ושלישית.
זבולון אורלב: אנחנו עכשיו מכניסים את זה.
זבולון אורלב: אני חשבתי ללכת על הנוסח שלך שמחריג.
נירה לאמעי-רכלבסקי: זאת הצעה.
זבולון אורלב: ההצעה שלי היא ללכת לקראת התקשורת ולהוציא מהחוק כרגע את נפגעי איבה ותאונות דרכים.
נירה לאמעי-רכלבסקי: להוציא את עניין ההסכמה.
נירה לאמעי-רכלבסקי: כלומר, לאפשר להם לצלם אותם גם ללא הסכמה.
נירה לאמעי-רכלבסקי: לפרסם.
זבולון אורלב: להוציא, נכון.
זבולון אורלב: לפרסם.
זבולון אורלב: את זה לא להביא כרגע למליאה.
זבולון אורלב: על זה לא להצביע בקריאה שנייה ושלישית.
זבולון אורלב: כלומר, לא יימשך המצב הקיים.
זבולון אורלב: כרגע, אם הם רוצים, הם יכולים מחר לצלם כל נפגע תאונת דרכים והכל חופשי לגמרי.
יצחק קדמן: ולפרסם אותו.
זבולון אורלב: ולפרסם הכל.
יצחק קדמן: בהתנגדות של ההורים.
זבולון אורלב: זה תלוי ועומד.
זבולון אורלב: הואיל לא היו לנו בעיות עד היום, אולי גם בגלל החוק, נמתין ונראה איך הם מקבלים, ואם אפשר ללכת במשהו לקראת העניין הזה, נלך.
זבולון אורלב: אם לא יהיה אפשר, נביא את זה לכאן.
נירה לאמעי-רכלבסקי: אתה מתכוון לכך שתביאו הצעה לתיקון.
זבולון אורלב: לא נביא הצעה.
זבולון אורלב: אנחנו נמשיך לדון האם אנחנו צריכים להחזיר חזרה את האיסור של הפרסום והזיהוי של ילדים נפגעי תאונות דרכים ונפגעי איבה.
זבולון אורלב: זה הפיצול.
אריק בכר: בדרך כלל מניסיוני אין בעיה עם זה.
אריק בכר: קח את המקרה של אופקים, של הצעיר שנהרג וראיינו את חברו שהיה עד לתאונה.
אריק בכר: מה לא בסדר עם זה?
אריק בכר: ראיינו אותו בבית החולים.
זבולון אורלב: לא רק שזה לא בסדר, אלא זה בסדר גמור.
אריק בכר: זאת עדות חשובה.
דני דנון: מה זה היום הסכמה לפרסום על פי כל דין?
קריאה: נגד רצונו.
דני דנון: בהנחה שהסעיף הזה נשאר, מה זה אומר בפועל?
יפעת רווה: אם משאירים את ההסכמה, צריך להבהיר.
יפעת רווה: בזמנו, כאשר העברנו סעיף עם הסכמה, עשינו סעיף מאוד מפורט עד גיל 14 עם אפוטרופוס וכולי.
יפעת רווה: יש סעיף בן חצי עמוד האומר מהי הסכמה.
זבולון אורלב: אנחנו בעד הפיצול.
דני דנון: אין כאן פיצול.
דני דנון: אנחנו מוחקים את הסעיף הזה, החוק עובר לקריאה שנייה ושלישית בלי הסעיף של בלבד שניתנה הסכמה לפרסום לפי הוראות כל דין.
נירה לאמעי-רכלבסקי: בלי המשפט הזה.
דני דנון: בלי המשפט הזה.
דני דנון: זאת ההצעה.
זבולון אורלב: בסדר.
דני דנון: אנחנו מתקדמים.
דני דנון: מחקנו את סעיף (2) שתוקן ואנחנו עוברים לסעיף 2, תיקון סעיף 24א.
נירה לאמעי-רכלבסקי: 2.
נירה לאמעי-רכלבסקי: סעיף 24א בסעיף 24א לחוק העיקרי – במקום "פשעים" יבוא "עבירות".
נירה לאמעי-רכלבסקי: זה למעשה הסעיף בו אנחנו באים – כרגע בית משפט ומשטרה יכולים לצלם קטינים בנסיבות של סעיף 24 - לקראת המשטרה ומרחיבים את האפשרות שלהם לצלם ולפרסם, לא רק בחקירת פשעים אלא גם בחקירת עבירות.
נירה לאמעי-רכלבסקי: אני חייבת לציין שבדיונים לקראת קריאה ראשונה, פנו אלינו גורמים משירות בתי הסוהר והסנגוריה הציבורית וביקשו איזושהי הרחבה בסעיף הזה, גם לגבי פרסום של צילומים שהם מבצעים.
זבולון אורלב: מי פנה?
נירה לאמעי-רכלבסקי: הסנגוריה הציבורית ושירות בתי הסוהר.
נירה לאמעי-רכלבסקי: הם ביקשו להרחיב את אותה הרחבה של פרסומים מותרים, לייחס אותה גם לפרסומים של שירות בתי הסוהר והסנגוריה הציבורית.
נירה לאמעי-רכלבסקי: שוב, אני מודה לא הייתי כאן בדיונים לקריאה ראשונה.
יפעת רווה: למיטב זיכרוני זה היה בשלב הראשון, כאשר היה איסור של צילום והם רצו להחריג את העניין של הצילום.
נירה לאמעי-רכלבסקי: סעיף 24ג אחרי סעיף 24ב לחוק העיקרי יבוא – "24ג צילום קטין באופן העלול להוות הטרדה ההגנות האמורות בסעיפים 18(2)(ב) ו-(ד) ו-18(3) לחוק הגנת הפרטיות, התשמ"א-1981, בהסתמך על חובה מקצועית, מוסרית או חברתית שהייתה מוטלת על הפוגע או על ביצוע עיסוקו ומהלך עבודתו הרגיל או על קיומו של עניין ציבורי, לא יחולו כשהבילוש, ההתחקות או ההטרדה האחרת האמורים בסעיף 2(1) לחוק האמור, נעשו למטרת צילום קטין בקשר לאחד המקרים האמורים בסעיף 24(א)(1).
זבולון אורלב: מה זה סעיף 24(א)(1)?
נירה לאמעי-רכלבסקי: זה לחוק הנוכחי.
זבולון אורלב: מה כתוב בו?
נירה לאמעי-רכלבסקי: כל אותן נסיבות שכרגע אסור לפרסם פרטים של קטין לגביהם.
נירה לאמעי-רכלבסקי: בחוק הגנת הפרטיות יש את העוולה של פגיעה בפרטיות והעוולה של סעיף 2(1) אומרת בילוש או התחקות אחרי אדם העלולים להטרידו או הטרדה אחרת.
נירה לאמעי-רכלבסקי: הייתה כאן שאלה בוועדה מה אנחנו עושים עם אותם קטינים שמצלמים אותם ותוך כדי צילום מטרידים אותם כאשר העיקר הוא לאו דווקא הצילום אלא אופן השגת התמונה.
נירה לאמעי-רכלבסקי: הפתרון כאן אולי לאזן את הדברים הוא כאשר צלם או כתב או מי שעובר על אותה עוולה של הטרדה, לפי סעיף 2(1) לחוק הגנת הפרטיות, לא יוכל להשתמש בהגנות שבסעיף 18.
נירה לאמעי-רכלבסקי: כלומר, במידה שההתנהגות שלו כן היוותה עוולה של מטרד לאותו קטין, ובמידה שמישהו החליט לתבוע אותו על זה – הנפגע לצורך העניין – הוא לא יוכל לומר שיש לו הגנה כי הוא היה חייב לצלם, יש לו חובה מקצועית, היה כאן עניין מיוחד לציבור, זה מהלך העיסוק שלו.
דני דנון: לפני הארגונים, אני רוצה לשמוע את נציגי התקשורת.
אביעד נימקובסקי: מה שקורה כאן בעצם זה שהגענו לאיזושהי פשרה, סגרנו דלת ופתחנו חלון.
אביעד נימקובסקי: חזרנו לאותה נקודה שהיינו בה בעצם בדיון הקודם ואנחנו אוסרים צילום.
אביעד נימקובסקי: מכיוון שיש מקרים, ולא מעט מקרים, שיבואו ויתקשרו מהשטח וישאלו אותי אם מותר לצלם או אסור לצלם ואני אומר שאסור לצלם.
נירה לאמעי-רכלבסקי: הסעיף הזה הוא לא על הצילום אלא הוא על אופן הצילום.
אביעד נימקובסקי: צילום קטין באופן העלול להוות הטרדה.
אביעד נימקובסקי: האיסור הוא על הצילום.
נירה לאמעי-רכלבסקי: אם יש כאן עבירת הטרדה.
אביעד נימקובסקי: אם נעשתה עבירה על חוק הגנת הפרטיות, יש את המסלול של חוק הגנת הפרטיות ולא בכדי נקבעו ההגנות האלה בחוק הגנת הפרטיות.
אביעד נימקובסקי: ההגנות האלה נקבעו בכדי שכלי התקשורת יוכלו לבצע את המוטל עליהם וכדי לשמור על העיתונות החופשית.
נירה לאמעי-רכלבסקי: נכון, והחוק הזה בא לומר איך לפעול עם קטינים בנסיבות מסוימות.
אביעד נימקובסקי: אנחנו חוזרים לדיון הקודם שקיימנו והצלם שוב הופך להיות בשטח עורך.
אביעד נימקובסקי: הוא צריך לשאול מהי הטרדה, מתי זאת הטרדה, האם תהיה לו הגנה פלילית והאם תהיה לו הגנה אזרחית.
אביעד נימקובסקי: במצב הדברים הזה אנחנו פשוט דה פקטו אוסרים על צילום.
אביעד נימקובסקי: זה מה שאנחנו עושים.
אורי אריאל: ממש לא ואין צורך להגזים כדי שנבין את דבריך.
דני דנון: אנחנו בהחלט דיברנו על נושא ההפרדה בין צילום לבין פרסום וכאן נוספו שני הסעיפים האחרונים.
נירה לאמעי-רכלבסקי: הסעיף האחרון הוא עניין אחר.