GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורנה ספיר-קם: אנחנו מנסים באמת לבטא גם את הכמיהה הבינלאומית בהקשר לאמנה הבינלאומית, אבל בסופו של דבר לשאוב אותה אל המקום שמדבר אלינו באופן אישי, ולקחת גם אחריות לגבי שינוי המצב, שבו אנו מתפללים לא להיות בו.
אורנה ספיר-קם: (הופעת הילדים מתיאטרון "הקונכיה" משעה 13:27 עד 13:31)
סיגל אלישע: אנחנו רוצים להגיד כמה תודות למר שלמה לחיאני, ראש עיריית בת-ים, לחבר הכנסת דני דנון, יו"ר הוועדה לזכויות הילד, לרחל סעדה – מנהלת הוועדה, למר אריה ללוש, מנכ"ל החברה לתרבות, פנאי וספורט בבת-ים, לאורנה ספיר-קם, במאית תיאטרון "הקונכייה", לגב' טובה בן-ארי, המפקחת על חוק זכויות התלמיד במשרד החינוך.
סיגל אלישע: התוכניות שקבלתם הן מפסטיבל הנוער הארצי בבת-ים.
דני דנון: תודה רבה, אנו מודים מאוד לתיאטרון "הקונכייה".
דני דנון: אנו עוברים כעת לדיון בנושא עיר ידידותית לילדים.
דני דנון: ראינו לפי נתונים שהצגנו לפניכם ממרכז המידע של הכנסת שיש פערים עצומים.
דני דנון: יש ערים בישראל שאפשר לומר שלא טוב לגדל בהן ילדים.
דני דנון: זו אמירה קשה, אבל אמירה אמיתית.
דני דנון: לעומתן ערים שמצוין לגדל בהן ילדים.
דני דנון: הפערים האלה צריכים להצטמצם ולראות בכל עיר יהיה איזשהו מינימום, שבכל מקום יהיה איזה סטנדרט.
דני דנון: ראיתי את הנתונים, גם לגבי רהט (ונמצא איתנו ראש העיר), וגם לגבי בני ברק וגם לגבי תמרה, מקומות שאתה אומר, שבתנאים שקיימים בהם אי אפשר לגדל ילדים בצורה נאותה.
דני דנון: אני מאמין שעל ידי החלת קריטריונים ויחד עם המועצה ומפעל הפיס נתחיל במיזם הזה, נגיע תוך כמה שנים למצב משופר.
דני דנון: קודם כל, שיידעו גם ראשי הערים וראשי המועצות הנמצאים פה וגם ההורים מה שצריך להיות.
דני דנון: היום הורה לא יודע מה צריך להיות בעיר לקראת הילדים והתוכנית הזו מיועדת לכך.
דני דנון: אני רוצה לפני שד"ר קדמן יציג את הרעיון, נבקש מאתי מהמרכז למחקר ולמידע לתת לנו סקירה קצרה לגבי הממצאים שגילית לקראת הישיבה מבחינת הפערים בערים השונות.
אתי וייסבלאי: אנחנו בדקנו במיוחד את הנושא של תרבות, פנאי, בידור וספורט בעיריות לפי הבקשה של הוועדה לזכויות הילד לקראת הישיבה היום.
אתי וייסבלאי: זאת מתוך תפיסה שלמרות שיש הרבה דברים שהרשויות המקומיות מטפלות בהם, כמו חינוך, רווחה וכד',
אתי וייסבלאי: מבחינת ההשקעה בתרבות ובפנאי ובספורט הם לא מחויבים לעשות את זה לפי חוק.
אתי וייסבלאי: הם מקבלים מעט מאוד הקצבה ממשלתית לצורך כך, ולכן הדבר הזה מבטא את המחויבות של אותה רשות מקומית לילדים.
אתי וייסבלאי: בדקנו את הנושא בהרבה מאוד היבטים שלו: גני משחקים, שטחים ירוקים בעיריות, תקציב, היקף הפעילויות לילדים ולנוער באותה עיר, ומספר מוסדות התרבות והפנאי, מתקני הספורט בכל רשות.
אתי וייסבלאי: באמת עלו פערים גדולים מאוד בין ערים שונות.
אתי וייסבלאי: הייתי רוצה להדגיש ולפתוח בנושא נגישות ילדים מאוכלוסיות מוחלשות לשירותים העירוניים.
אתי וייסבלאי: ראינו שהרבה מאוד ערים דיווחו שהן עוזרות לילדים במצוקה להשתתף במופעי תרבות, פנאי וספורט בכל מיני אמצעים: סבסוד, הנחות, מענקים, קיום פעילויות ללא תשלום.
אתי וייסבלאי: אבל בנושא של ילדים עם צרכים מיוחדים יש מחסור מאוד גדול.
אתי וייסבלאי: רק ב 70% יש פעילויות מיוחדות לילדים עם צרכים מיוחדים.
אתי וייסבלאי: וגם זה בדרך כלל מעט מאוד.
אתי וייסבלאי: משתתפים בהם ילדים בודדים, לפעמים עשרות.
אתי וייסבלאי: רק שתי ערים ציינו שיש להן איזו שהיא פעילות שהמטרה שלה לשלב ילדים עם צרכים מיוחדים ביחד עם ילדים מכלל האוכלוסייה.
אתי וייסבלאי: לדעתי זה מאוד חמור.
דני דנון: אנחנו מבקשים מד"ר קדמן שיציג את הרעיון ואיך מבצעים אותו.
יצחק קדמן: תודה אדוני היו"ר.
יצחק קדמן: אני שמח שהרמת את הכפפה, שנזרקה פה במפגש קודם של יושבי ראש ועדות לקידום מעמד הילד ברשויות המקומיות.
יצחק קדמן: אני חושב שזה אתגר גדול מאוד לרשויות המקומיות.
יצחק קדמן: בסיס ההנחה שלנו, שההשפעה החשובה ביותר על איכות חייהם של ילדים (תסלח לי הממשלה) היא לא בהחלטות שמתקבלות בממשלה או במשרדי הממשלה, אלא בדרך שבה הרשויות המקומיות, שהן הגוף הכי חשוב מבחינת רווחתם של ילדים, מאפשרות לילדים ברשות שלהם, ככל שהן יכולות, להיות ילד מאושר עד כמה שאפשר במסגרת חייו ברשות המקומית.
יצחק קדמן: הרעיון המקורי, אני מודה, איננו שלנו.
יצחק קדמן: הנושא הזה תחילתו בהחלטה של הועידה השנייה של האו"ם להסדרים הומאניים.
יצחק קדמן: אחר כך גם בשיתוף עם קרן יוניצף של האו"ם.
יצחק קדמן: כבר בשנת 1996 הרעיון הזה קרם עור וגידים.
יצחק קדמן: הוא קבל דחיפה גדולה אחרי אשרורה של האמנה הבינלאומית לזכויות הילד.
יצחק קדמן: הרעיון היה לעשות תחרות בין הרשויות המקומיות בכל מדינה על העיר שהיא ידידותית לילדים.
יצחק קדמן: הכוונה הייתה במקום לזעוק חמס על דברים שאינם נעשים כשורה, לקדם את הטוב .
יצחק קדמן: להראות שאפשר לעשות דברים גם בצורה טובה.
יצחק קדמן: אגב צריך להבין שמדובר במכלול של קריטריונים כדי להיקרא עיר ידידותית לילדים.
יצחק קדמן: זה לא רק כמה משקיעה הרשות המקומית בחינוך, שזה כמובן נושא בעל חשיבות עצומה, אלא גם דברים שהם לכאורה לא חושבים עליהם בחיי היום-יום.
יצחק קדמן: האם מוסדות ציבור ברשות המקומית או בפארקים, כשיש קולר לשתיית מים הוא נמצא בגובה כזה, שילד קטן יוכל להגיע אליו.
יצחק קדמן: לא כל דבר קשור בתקציבים.
יצחק קדמן: הוא קשור הרבה בתשומת לב.
יצחק קדמן: שר המשפטים המנוח, טומי לפיד, כאשר וועדת רוטלב הגישה לו את מסקנותיה בנושא של יישום זכויות הילד בישראל על פי האמנה, מעניין שאחד הנושאים שהכי הטריד אותו, אולי בגלל נכדים, אולי בגלל סיבה אחרת, אמר: "מאוד מטריד אותי שבכל מיני מקומות שיש שירותים ציבוריים, ילד קטן לא יכול להשתמש באסלה.
יצחק קדמן: " כי היא לא מתאימה לגובה של ילדים.
יצחק קדמן: אני נותן בכוונה גם את הדוגמה הזו, כי הדברים הגדולים שקשורים ברווחת הילד, שקשורים בכמה מושקע בחינוך, שקשורים בדבר מאוד חשוב שהוזכר פה, בנגישות, לא רק בשותפות בשעות הפנאי.
יצחק קדמן: בנגישות של ילדים עם צרכים מיוחדים, ואני יודע שהוועדה נוסעת לקריית שמונה בנושא הזה השבוע.
יצחק קדמן: זו בעיה עצומה שצריך לתת עליה את הדעת.
יצחק קדמן: עיר לא יכולה להיות ידידותית רק לחלק מילדיה.
יצחק קדמן: היא צריכה להיות ידידותית לכל הילדים שלה.
יצחק קדמן: מאוד חשוב שאנחנו נעודד רשויות מקומיות שמשקיעות בילדים.
יצחק קדמן: אגב בעוד עניין אחד, שגם הוא לא עניין כספי אלא הוא עניין של תפיסה.
יצחק קדמן: וזה המידה שבה הרשות המקומית משתפת ילדים בהחלטות.
יצחק קדמן: אנחנו יודעים שאפשר לעשות את זה.
יצחק קדמן: חלק ניכר מהאנשים שיושבים בחלק הזה של המעגל הזדמן להם להיות בכנס באר שבע לשלום הילד שהיה בשבוע שעבר.
יצחק קדמן: ומי שהיה שם ראה איך אפשר לשתף ילדים, גם ילדים שבאים מאוכלוסיות חלשות, בהחלטות שנוגעות לגורלם.
יצחק קדמן: כמובן שאחד המבחנים יהיה האם אותה רשות מקומית הקימה ועדה לקידום מעמד הילד, אשר היא מתבקשת על פי חוק שנחקק בשנת 2000, שזה בדיוק עשר שנים לחוק.
יצחק קדמן: לכן כל הדברים האלה הביאו אותנו למחשבה – הבה וניישם את הרעיון היפה שהאו"ם ויוניצף יזמו כבר לפני שנים רבות ונקיים אותו פה בישראל.
יצחק קדמן: יש כמובן עוד המון שאלות שצריכות להיפתר.
יצחק קדמן: שאלה אחת – איך אנחנו לא גורמים לזה שרק הערים העשירות הן אלה שיזכו בעיר ידידותית לילדים.
יצחק קדמן: כמעט אפשר להגיד שזה לא חוכמה.
יצחק קדמן: איך גורמים לזה שגם רשויות מקומיות חלשות יותר יוכלו לעמוד בקריטריונים ולקבל עידוד לפעילות שלהם למען ילדים.
יצחק קדמן: כמובן שיש שאלות נוספות, כמו מה ייכלל בקריטריונים, מי ימדוד אותם, איך ימדוד אותם.
יצחק קדמן: השאלות האלה עוד ממתינות לפתחנו.
יצחק קדמן: אני מקווה שההתגייסות לעניין הזה גם של השלטונות המקומיים, ומר שלמה בוחבוט, היו"ר של מרכז השלטון המקומי כתב לי מכתב תמיכה מאוד נלהב לרעיון הזה, ושמרכז השלטון המקומי מוכן להיות שותף בעניין הזה.
יצחק קדמן: ההירתמות של הוועדה לזכויות הילד שיכולה להוביל את כל המהלך.
יצחק קדמן: ואני מקווה גם להירתמות של גורמים כמו מפעל הפיס ואחרים, שיכולה להביא לזה שעוד השנה נראה את הרעיון הזה קורם עור וגידים לטובת הרשויות המקומיות ובעיקר לטובת הילדים בישראל.
דני דנון: תודה רבה ד"ר קדמן.
דני דנון: אני רוצה לבקש מתמר שחורי מארגון יוניצף להציג איפה זה עובד טוב בעולם.
תמר שחורי: קודם כל תודה.
תמר שחורי: אני רק אגיד בכמה מילים על יוניצף, שהיא קרן לילדים של האו"ם שפועלת כבר שישים שנה במטרה לקדם את נושא זכויות הילדים ברחבי העולם.
תמר שחורי: כאשר ישראל רק הוקמה יוניצף סיפקה שירותים לילדים במדינת ישראל, ולשמחתנו מהר מאוד כבר בשנות השישים הפכנו למדינה שנחשבת לפי הקריטריונים של יוניצף והאו"ם כמדינה שיכולה לתת חזרה.
תמר שחורי: הייתה פה פעילות של משרד שנסגר לפני שנתיים, ועכשיו בעצם לפי החלטה של האו"ם פתחנו את המשרד מחדש.
תמר שחורי: חשוב לי להדגיש את זה, כי שמים פה דגש מיוחד ביוניצף העולמי בהשקעה בזכויות ילדים בישראל.
תמר שחורי: זה דבר שלא היה בעבר ואנחנו נכנסים לתמונה ביתר שאת.
תמר שחורי: אחד הנושאים המרכזיים, כפי שד"ר קדמן אמר, זהו נושא של ערים ידידותיות לילדים שהתחיל כבר בשנת 1996, ומאז יוניצף מקדמים את זה ברחבי העולם.
תמר שחורי: יש בחומרים שאתי שלחה שהתחלנו כבר להיות בקשר עם ראשי רשויות מקומיות, ונשמח אם המועצה לשלום הילד שהיא ממש מודל, יש צעדים לבנייה של עיר ידידותית.
תמר שחורי: אני אשמח אם הוועדה תוכל לשלוח את זה לכל החברים שנמצאים כאן, שבעצם העיקרון המרכזי של יוניצף ושל כל הנושא של ערים ידידותיות לילדים ושל זכויות הילד.
תמר שחורי: לצערנו זו השנה הראשונה שלא צוין יום החתימה על האמנה במשרד החינוך בהחלטה של שר החינוך.
תמר שחורי: לא קבלנו תגובה מסודרת לעניין הזה, אבל נראה לי שכן חשוב לעורר את כל נושא השיח לזכויות הילד במדינת ישראל לפני שמתחילים לדבר על איך מיישמים את זה.
תמר שחורי: כפי שד"ר קדמן אמר, שזה לא רק יישום פרקטי וטכני של הדברים, אלא איזושהי הבנה שמכירים בחשיבות של הילדים ובזכויות שלהם.
תמר שחורי: מבחינתנו הגורמים החשובים הם בפיתוח של מודל כזה.
תמר שחורי: זה קודם כל עמידה בתנאים לאורך זמן.
תמר שחורי: כדי שעיר תוכר כעיר ידידותית לילדים זה לא מספיק להעמיד את הנושא על סדר היום, ולהגיד שמקימים פה ועדה בעיר, אלא לעמוד בתנאים מקדימים שיוניצף הציבו.
תמר שחורי: יש ועדה שתבחן את הנושא הזה, ולאחר שעיר עומדת בזה, גם כל כמה שנים צריכים להראות איזו התקדמות בנושא.
תמר שחורי: חשוב לומר כי זו לא רק איזושהי כותרת, אלא יש עשייה פיזית למען ילדים.
תמר שחורי: כמובן שיש אלמנט של תקציב שמשקיעים בנושא הזה.
תמר שחורי: הנושא של השתתפות ילדים הוא חשוב מאוד, כמו שד"ר קדמן אמר, גם מבחינת המיפוי של הצרכים שלהם.
תמר שחורי: עוד לפני שבאים להקים ועדה או לקדם איזו עיר ידידותית לראות מה הצרכים, וגם בתהליכי קבלת החלטות לשלב ילדים ובני נוער בוועדות העיר השונות, בוודאי בוועדות שקשורות לילדים.
תמר שחורי: תמיד אני אומרת: "ישחק הנער לפניך".
תמר שחורי: אני הייתי יו"ר אגודת הסטודנטים.
תמר שחורי: תמיד שרצו משהו של צעירים נתנו לנו באגודת הסטודנטים להתעסק עם עצמנו.
תמר שחורי: כדי להראות שילדים ובני נוער נחשבים לשלב אותם איפה שמתקבלות ההחלטות האמיתיות שגם נוגעות לחיים שלהם.
תמר שחורי: מעבר לזה יש את האלמנטים של הבטיחות.
תמר שחורי: דיברת על מקומות שזה הולך בעולם.
תמר שחורי: כמעט בכל העולם יש איזו הבנה וכל העניין צמח מתוך הבנה שמהר מאוד רוב הילדים בעולם יחיו בערים, ולכן כל תהליך של אורבניזציה מאוד זריז שהתחיל, לכן קם המודל הזה.
תמר שחורי: בדרום אמריקה זה מיושם, בצפון אירופה כמובן, אבל לא רק במדינות שהיינו מצפים שזה יקרה בהן, אלא גם במדינות מדרום אמריקה.
תמר שחורי: גם מתחילים לפתח באפריקה תפיסה של קהילות ידידותיות לילדים ולא רק ערים.
תמר שחורי: זה כבר השלב הבא.
תמר שחורי: ובעצם כל מדינה היא שונה במה שהיא דורשת.
דני דנון: תודה רבה, תמר.
דני דנון: אני מבקש ממנכ"ל מפעל הפיס, שאול סוטניק.
דני דנון: אנחנו רואים ביום-יום את המעורבות של מפעל הפיס בחינוך.
דני דנון: זה גורם משמעותי מבחינת תקציבים לעיריות.
דני דנון: ראינו את המצגת, למרות שהמצגת, אני חייב לומר, משכנעת את המשוכנעים.
דני דנון: כולנו מכירים את העבודה הטובה שאתם עושים.
דני דנון: השאלה איך מצליחים לעשות את התקציבים הרבים שאתם משקיעים, שילכו לנושא של הילדים.
דני דנון: היום אני יודע שלראש עיר יש המון כוח בקביעת סדרי עדיפויות.
דני דנון: הוא יכול להחליט אם הוא משקיע במרכז לקשיש או במרכז לילד, אולם ספורט או אולם תרבות.
דני דנון: נשמח אם תתייחס איך אנחנו יכולים דרך התוכנית הזאת להשפיע בנושא הזה.
שאול סוטניק: תודה רבה, אדוני היו"ר.
שאול סוטניק: יש לכם מצגת של מפעל הפיס.
שאול סוטניק: למעשה מפעל הפיס הפך להיות הגורם היחידי במדינת ישראל כאחראי על תשתיות בנושא חינוך, נוער, קהילה ובריאות.
שאול סוטניק: לצערי הרב, בשנים שעברו קבלנו תמיכה מלאה מממשלות ישראל, ובעיקר ממשרדים ספציפיים של הממשלות.
שאול סוטניק: אני אעשה שקר לעצמי.
שאול סוטניק: מה שאנחנו השקענו רק בנושא קהילה ונוער.
שאול סוטניק: זה נכון מה שאמר היו"ר שהסמכות להחליט על התקציב שמפעל הפיס מעביר לרשויות במכה אחת, זה אך ורק על ידי ראש העיר והנהלת העירייה.
שאול סוטניק: כלומר, בחלוקת התקציבים שלנו יש נהלים, יש אמות מידה, שבזמנו לפני עשר שנים השופט שמגר יחד עם פרופסור סווארי הקימו ואישרו את הנהלים האלה ואמות המידה של מפעל הפיס.
שאול סוטניק: ואי לכך החלוקה היא שווה בכל הפרמטרים לכל הרשויות.
שאול סוטניק: ישנם תת-פרמטרים ובתת-פרמטרים יש הבדלים.
שאול סוטניק: אנחנו כמפעל הפיס, חברת בת של השלטון המקומי.
שאול סוטניק: תפקידנו לשרת במאה אחוזים את כל הרשויות המקומיות.
שאול סוטניק: מאה אחוז של הרווחים שלנו מזרימים לרשויות המקומיות בשני שלבים: 50% בהתאם להיתר שיש לנו עם מדינת ישראל, קרי האוצר, לבניית כיתות לימוד, ו 50% לרשויות המקומיות לפי הפרמטרים ואמות מידה, שכל ראש עיר הוא המחליט לאן הולך הכסף.
יוסי נשרי: מה שבעבר היה למדינה, ואתם נתתם לנו יותר.
שאול סוטניק: לאט לאט, כשהתחלנו לבנות כיתות לימוד, הממשלה יצאה מן הנושא, וכל כיתות הלימוד נשאר בידיים של מפעל הפיס.
שאול סוטניק: אני רוצה לתת בגדול סקירה מה נעשה בעשור האחרון במפעל הפיס בחלוקת התקציבים של מפעל הפיס בנושא קהילה ונוער.
שאול סוטניק: אנחנו חילקנו אחד עשר וחצי מיליארד שקל מ-1998 ועד 2009.
שאול סוטניק: השנה לא מופיעה כאן.
שאול סוטניק: התקציב לרשויות המקומיות ב-2010 הוא 350 מליון שקל, ובנוסף על ידי הכיתות, בהתאם להיתר שיש לנו מן האוצר, עוד 240 מליון שקל לכיתות לימוד.
שאול סוטניק: בנושא חינוך בעשור האחרון הצבנו שבעה מיליארד ו-600 מיליון שקל.
שאול סוטניק: במבני בריאות, רווחה וקהילה – מיליארד ו-250 מיליון שקל, בגנים ציבוריים, מה שאנו קוראים פיס ירוק – 250 מיליון שקל, במבני תרבות – מיליארד ו-300 מיליון שקל, ובמבני ספורט – יש לנו שני מבני ספורט – מרכז הפיס הקהילתי שאנחנו בונים על יד כל בית ספר.
שאול סוטניק: ראש העיר לא יכול להתחמק מההתניה הזו.
שאול סוטניק: הוא קודם כל משרת את בית הספר, ואחרי הצהריים את הקהילה.
שאול סוטניק: אנחנו השקענו כמיליארד ו-100 מליון שקל.
שאול סוטניק: בנושא בריאות, ששם גם יש גישה ונגיעה של מפעל הפיס, בעשור האחרון השקענו ארבעה מיליון ו-880 אלף שקל בבריאות כללית, הקמת תחנות פיס לבריאות המשפחה והשן.
שאול סוטניק: תחנות לבריאות המשפחה אלו טיפות החלב, השן – אלו תחנות בריאות שאנחנו בונים בתוך בית הספר.
שאול סוטניק: אנחנו בנינו 222 מבנים בהשקעה של 140 מיליון שקל.
שאול סוטניק: הנושא של הבריאות הוא בתיאום עם משרד הבריאות, שיש אחות מוסמכת.
שאול סוטניק: זה תקן של משרד הבריאות.
שאול סוטניק: במקום שיש תחנה לבריאות השן כמובן יש הימים שהתחנה משרתת את כל התלמידים בתוך בית הספר.
אורלי לוי אבקסיס: אין אחיות בבית הספר, זה מה שמעניין אותי.
אורלי לוי אבקסיס: הקימו בעצם מבנים, והמבנים עומדים ריקים.
שאול סוטניק: אני רוצה להסביר בנושא בריאות השן.
שאול סוטניק: רשויות שיש להן תחנות לבריאות השן, בית הספר מפעיל את התחנה בהתאם להסכמים שנתנו אישורים להפעיל את התחנה גם אחרי הצהריים על ידי קופות החולים, שהן נותנות הנחות לקהילה, ובשעות הבוקר הם מפעילים את אותה תחנה לטובת התלמיד.
שאול סוטניק: יש פעילות ענפה בנושא הזה.
שאול סוטניק: אני לא רוצה להיכנס לסיפור של הקיצוצים של תקנים של משרד הבריאות.
שאול סוטניק: בגלל זה נתנו אישור שהרשות יכולה להתקשר עם קופות החולים ולהפעיל גם את התחנות האלה.
שאול סוטניק: היום למעשה טיפות חלב מופעלות על ידי קופות החולים, שאנחנו נתנו אישור, כי משרד הבריאות קיצץ בזמנו תקנים, וגם לרשות אין אפשרות כלכלית להפעיל את התחנות האלה.
441: לא בתל אביב-יפו.
שאול סוטניק: אני לא נכנס לזה.
שאול סוטניק: בסמכות ראש העיר להזמין את המבנים.
שאול סוטניק: אנחנו מחובתנו להעמיד את הכסף.
שאול סוטניק: זה שיקול של כל ראש עיר.
שאול סוטניק: אנחנו לא באים ומכתיבים לראש העיר שום דבר.
שאול סוטניק: לזה יש לו הנהלה, יש לו אופוזיציה, יש לו מועצה.
שאול סוטניק: אנחנו לא מעורבים בזה.
שאול סוטניק: לעניין החינוך, הקמת בתי ספר וגני ילדים, כולל הצטיידות ושיפוצים, אנחנו בנינו 1241 מבנים בהשקעה של חמישה מיליארד ו-929 מיליון שקל.
שאול סוטניק: זה בהתאם להיתר שחתום בין האוצר לבין מפעל הפיס.
שאול סוטניק: הסעות לתלמידים, למועצות האזוריות רכשנו 469 אוטובוסים בהשקעה של 56 מיליון שקל.
שאול סוטניק: לגבי רכישה ושדרוג של מחשבים לבתי הספר וגני ילדים, אנחנו קנינו 130 אלף עמדות בהשקעה של 478 מיליון שקל.
אורלי לוי אבקסיס: מתי זה היה?
שאול סוטניק: בעשור האחרון.
אורלי לוי אבקסיס: כי יכול להיות שהמחשבים שקניתם כבר "קפוט".
שאול סוטניק: אני בסעיף הזה בכוונה אמרתי רכישה ושדרוג.
שאול סוטניק: כל המחשוב שקנינו לפני שמונה-עשר שנים, משרד החינוך נתן אישור והכול שודרג בתוכנות ובאלמנטים חדשים.
שאול סוטניק: לגבי הקמה של פיס ירוק, אלו הגינות, אנחנו בנינו 477 בכל הארץ בהשקעה של 46 מיליון שקל.
שאול סוטניק: לאחרונה חנכנו בבני ברק מתחם קרוב לארבעה דונם פיס ירוק עם המון מתקנים לילדים בתוך הפארקים האלה.
שאול סוטניק: הם באים לשרת את הגיל הרך.
שאול סוטניק: הם באים עם האמהות, ויש מתקנים על פי תקן.
שאול סוטניק: שמה כל משפחה עושה את הפעילות.
שאול סוטניק: לגבי ספורט – אנחנו הקמנו אולמות להתעמלות.
שאול סוטניק: מרכזי פיס קהילתיים בסדר גודל של 31 מבנים בהשקעה של 954 מיליון שקל.
דני דנון: אני רוצה להפסיק אותך ברשותך, כי אנחנו משוכנעים.
דני דנון: רציתי להקשות עליך ולשאול איך אנחנו יכולים לעזור לכם לכוון את התקציבים האלה לטובת ילדים?
דני דנון: המספרים שאתה מציג הם נפלאים, אך כשאנחנו רוצים בעתיד לראות יותר שינוי בהתייחסות בהסכם עם האוצר, מה לעשות שיהיה יותר מכוון לילדים?
יוסי נשרי: אני רוצה לעזור לך, אני יכול?
שאול סוטניק: בבקשה.
יוסי נשרי: פשוט שהאוצר, במקום לקחת 50% מהכספים, להעביר אותם למקומות שאנחנו לא יודעים לאן הם מגיעים, להשאיר את זה במפעל הפיס ולתת לרשויות יותר כספים, שיוכלו לקדם את מה שאתה רוצה.
שאול סוטניק: סליחה, אדוני.
שאול סוטניק: למרות שיש לנו דיונים וויכוחים עם האוצר, וזה לגיטימי, אני חייב להגיד שאנחנו כל חמש שנים מקבלים באופן מסודר רשימה של כיתות לימוד, איפה לבנות את בתי הספר, וזה ה-50% שאנחנו מקציבים, והם עומדים בכך.
שאול סוטניק: אנחנו התבקשנו לאחרונה על ידי האוצר להרחיב את ההקצאות.
שאול סוטניק: אנחנו הגשנו תוכנית שיווקית לאוצר, שהוא הרגולטור של מפעל הפיס, איך אנחנו יכולים להגדיל את ההכנסות של מפעל הפיס וגם את הרווחים של מפעל הפיס לפחות בעוד 600 מיליון שקל כל שנה בלי לפגוע בתוכנית בניית הכיתות.
שאול סוטניק: וכרגע אנחנו לא קיבלנו מענה חיובי.
שאול סוטניק: אנחנו בקשנו הרחבה של משחקים קיימים בהיתר.
שאול סוטניק: אנחנו לא דיברנו על משחקים חדשים.
שאול סוטניק: אני בתפיסתי האישית נגד קזינו.
שאול סוטניק: למרות שיש כתבות היום בנושא קזינו, אנחנו לא בקשנו קזינו.
שאול סוטניק: אני מדבר על הרחבה של משחקים שקיימים היום, שהם בתוקף לפי ההיתר.
שאול סוטניק: עדיין לא קבלנו מענה.
שאול סוטניק: אנחנו כמפעל פיס הוכחנו לאוצר שאנחנו יכולים להמשיך לבנות כיתות לימוד בהקצבה שנתית קרוב ל-600 מיליון שקל, ולהעביר לקופת המדינה עוד 600 מיליון שקל נטו כדי להרחיב את הסל.
שאול סוטניק: ב-50% שבשליטת המדינה, אם אני מרחיב אותו בעוד 600-400 מיליון שקל, ושם בסעיף הזה יטילו סעיפים כמו פרויקטים לאומיים, הכסף הפנוי נמצא שם.
שאול סוטניק: מה שקורה היום שברוב הדברים פונים לרשויות ומטילים על הרשויות.
שאול סוטניק: אין להן אפשרות לבנות.
שאול סוטניק: אין להן אפשרות גם לשדרג את התשתיות.
שאול סוטניק: אני דיברתי עם ראש עיריית קריית אונו על נושא של השדרוג של התשתיות של מבנים שנבנו בתוך היישוב.
שאול סוטניק: אין להם את הכסף הזה.
שאול סוטניק: גם הפיס מוגבלים על פי הרגולטור.
שאול סוטניק: וגם אני מוגבל על פי ההיתר.
שאול סוטניק: 50% מהרווח אני חייב להעביר לכיתות לימוד.
שאול סוטניק: אם המדינה תשנה את הסעיף של כיתות לימוד לפרויקטים לאומיים, אנחנו נשמח מאוד.
שאול סוטניק: אין לנו שום בעיה.
שאול סוטניק: ההיפך.
שאול סוטניק: אנחנו נתמוך.
שאול סוטניק: אבל מה שאנחנו הגשנו לאוצר זו הרחבה של הרווחים בלי לפגוע בבנייה של 4000 הכיתות שאנחנו מחויבים לאורך כל חמש השנים.
שאול סוטניק: בהמשך השקפים, מופיעים סעיפים של תיאטראות ותרבות במיוחד לנוער שאנחנו השקענו השנה.
דני דנון: שאול, אני רוצה שתשקלו להצטרף כחלק פעיל.
דני דנון: אם לא תוכלו להעביר "כסף צבוע" כמו שאנחנו רוצים עבור ילדים, לפחות תוכלו להצטרף כשותפים לפרויקט של המועצה.
דני דנון: אז אני חושב שראשי ערים יהיה להם את האינטרס ואת המוטיבציה להשקיע בדברים האלה כדי לקבל את הניקוד, לקבל את התעודה, לקבל את התואר של עיר ידידותית.
דני דנון: אז אתה לא מכריח אותם להתעסק בנושאים האלה, אתה מעודד אותם.
דני דנון: אני חושב שמפעל הפיס הוא חייב להיות שותף חשוב.
שאול סוטניק: אנחנו נשמח מאוד להצטרף.
שאול סוטניק: אני יותר שמח שאני שמעתי מד"ר קדמן שהיו"ר של השלטון המקומי בירר ומוכן להצטרף.
שאול סוטניק: כלומר, אנחנו נהיה שותפים מלאים.
שאול סוטניק: אני מבקש עזרה של חברי הוועדה לעזור לנו מול הרגולטור.
אורלי לוי אבקסיס: כלומר להוסיף את ה-600 מיליון.
אורלי לוי אבקסיס: על ידי מה?
אורלי לוי אבקסיס: על ידי הוספה של מספר נוסף בהגרלות?
שאול סוטניק: להרחיב את המשחקים הקיימים.
שאול סוטניק: הרגולטור הוא נותן האישור.
דני דנון: אני רוצה לבקש מחבר הכנסת דב חנין, שהוא גם עושה קרבות בנושא מוניציפאלי וגם בנושא זכויות ילדים, לומר את דבריו, בבקשה.
דב חנין: תודה רבה, אדוני היו"ר.
דב חנין: אני רוצה קודם כל לברך על הדיון הזה, לברך את היוזמים, לברך את המועצה הלאומית לשלום הילד על הנייר המאוד מקיף של ההצעות והרעיונות להמשך פעולה.
דב חנין: הנושא שנמצא בפנינו הוא נושא מאוד רחב.
דב חנין: יש לו הרבה מאוד ממדים.
דב חנין: לשאלה הזו שאיך אנחנו הופכים את העיר שלנו לעיר ידידותית לילדים, יש הרבה ממדים.
דב חנין: אני מכל המורכבויות של הנושא הזה מתכוון לומר כמה מילים על המימד האורבאני בעיקר של הדיון הזה, ואני שמח שמסביב לשולחן נמצאים פה נציגים מכובדים, ראשי ערים, סגנית ראש עיריית תל אביב-יפו.
דב חנין: כי אנחנו פה מדברים על מהלך שבאמת חייב להתבצע תוך שיתוף פעולה עם השלטון המקומי.
דב חנין: גם כאשר אנחנו מדברים על הממד האורבאני, ישנם נושאים שהם תשתיות והשקעות לזמן ארוך.
דב חנין: והם כמובן חשובים, ומנכ"ל מפעל הפיס הזכיר כמה מהם.
דב חנין: ישנם נושאים נוספים שדווקא בהם התערבות יכולה להיות מאוד אפקטיבית לטווח קצר.
דב חנין: והם נושאים שבהם אפשר להתקדם על בסיס של חשיבה אחרת והסתכלות אחרת על השאלות של העיר.
דב חנין: אלה הם הנושאים שבהם לא צריך להשקיע מיליארדים כבר מחר בבוקר.
דב חנין: אלא בעזרת חשיבה אחרת עם האמצעים הקיימים פחות או יותר ניתן להפוך את העיר לעיר יותר ידידותית לילדים.
דב חנין: אני מתכוון לדבר על נקודה אחת שנראית לי חשובה במיוחד, והיא דמותו של המרחב הציבורי בעיר, דמותו של הרחוב, דמותה של הכיכר, דמותו של הגן, דמותה של הגינה.
דב חנין: קודם כל, אם אנחנו מדברים על רחוב שהוא ידידותי לילדים, הוא צריך להיות קודם כל רחוב ידידותי להולכי רגל.
דב חנין: כי ילדים הם בדרך כלל הולכי רגל, וכשהם לא הולכי רגל, הם לא חופשיים,
דב חנין: זאת אומרת שמישהו מסיע אותם.
דב חנין: אגב, רחוב שהוא ידידותי להולכי רגל הוא בכלל רחוב טוב.
דב חנין: אני קראתי מחקר שאומר שרחוב שהוא ידידותי להולכי רגל הוא גם רחוב שמחירי הדירות בו עולים.
דב חנין: פשוט אנשים רוצים לגור בו.
דב חנין: אז ידידותיות להולכי רגל זה מבחן של סביבה אורבאנית טובה.
דב חנין: זה אומר מדרכות ראויות, זה אומר רחוב מגוון.
דב חנין: רחוב שהשימושים בו מגוונים.
דב חנין: יש בו חנויות.
דב חנין: יש בו בתי קפה.
דב חנין: יש בו מוסד חינוכי או מוסד קהילתי.
דב חנין: וכל הדברים האלה נמצאים אחד בצד השני.
דב חנין: זו דמותה של העיר שאנחנו רוצים לראות.
דב חנין: עיר מגוונת.
דב חנין: יש ספר נפלא של ג'יימס ג'ייקובס, שנקרא "חייהן ומותן של ערים אמריקאיות גדולות", וג'ייקובס מתאר בספר המקסים הזה, שהוא מאוד מומלץ לקריאה, איך היכולת שלנו להתנהל במרחב העירוני כמקום בטוח משפיעה על כמה אנחנו משתמשים בו.
דב חנין: אם ילדים בטוחים להשתמש במרחב, ברחוב, בגינה, אז הם משתמשים במרחב הזה.
דב חנין: וזה מרחב שהופך להיות ידידותי לכלל בני האדם שנמצאים שם.
דב חנין: אם לא בטוח שם, אם חשוך שם, אם לא מסתובבים שם אנשים כי אין שימושים מגוונים, כי פשוט בחלקים של היום המקום נטוש, או בחלקים של הערב הוא נטוש, אז זה לא מרחב שנעים לאנשים להסתובב בו.
דב חנין: לא נעים גם לילדים להסתובב בו.
דב חנין: וממילא זה מרחב אורבאני לא טוב.
דב חנין: לכן הנושא הזה, ואני מאוד מקווה שיהיו לו המשכים, נדמה לי שבעזרת עבודה משותפת שלנו בכנסת עם הגורמים בשלטון המקומי ועם הגורמים המקצועיים ועם הגורמים שעוסקים בחשיבה אורבאנית מתקדמת, אנחנו נוכל להציע או לסמן כיוונים נכונים יותר של פעולה,שבהם לא צריך להרוס את העיר ולבנות אותה מחדש.
דב חנין: אלא את העיר הקיימת ניתן להפעיל ולקיים בצורה שהיא ידידותית יותר לילדים וידידותית יותר לבני אדם בכלל.
דב חנין: לעניין התרבות והתרבות לנוער ופעילויות הנוער.
דב חנין: אנחנו היום נמצאים במצב שבו באופן פרדוקסאלי מצד אחד מודלים שבמשך הרבה מאוד שנים הפעילו בני נוער, כמו תנועות הנוער, פחות פעילים בחלק מהמקומות.
דב חנין: לא בכל המקומות.
דב חנין: בחלק מהמקומות פחות פעילים, וזה מצער וזה עצוב.
דב חנין: בסך הכול תנועות הנוער היו דבר מאוד חשוב מבחינת היכולת שלהם.
אורלי לוי אבקסיס: פעם הן היו חינם.
אורלי לוי אבקסיס: היום הן עולות כסף.
דב חנין: כמו שחברת הכנסת לוי אומרת ובצדק, היום יש מבחני כניסה כלכליים לתנועות הנוער.
דב חנין: מצד שני אנחנו רואים את הצמא של בני הנוער למפגשים חברתיים, לפעילויות חברתיות בשיטות חדשות, במודלים חדשים – הרשתות החברתיות.
דב חנין: זה לא שבני הנוער היום לא רוצים את המקום החברתי והקהילתי ואת המפגש שלהם עם בני נוער אחרים.
דב חנין: איך אנחנו מתרגמים את הדברים האלה למודלים אפקטיביים ונכונים, שמאפשרים לבני הנוער לבצע פעילויות משותפות, והופכים אותם בעצם לאזרחים פעילים בקהילה שלהם ובעיר שלהם.
דב חנין: גם זה אחד האתגרים הגדולים שיעמדו בפנינו, אני מקווה, כשנמשיך בעבודה הזו.
דני דנון: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.
דני דנון: לפני שנמשיך עם עיריית תל אביב, אני רוצה לבקש מאתי.
דני דנון: האם יש דוגמה למדינה בעולם, שבה יש מודל, ששם הם עושים זאת כמו שצריך, יש קריטריונים ברורים?
דני דנון: ראיתי שזה קיים במחקר ההשוואתי.
אתי וייסבלאי: כמו שנאמר פה, זה פועל בכל עיר ובכל מקום זה פועל אחרת, מכיוון שבכל מקום המדינה שונה, והערים שונות והצרכים שונים.
אתי וייסבלאי: דווקא הייתי רוצה לדבר על המגוון.
אתי וייסבלאי: באמת יש צורך לרדת ולראות איך להקים את התוכנית לעיר ולא לכפות את התוכנית על העיר, כי אחרת זה לא יעבוד.
אתי וייסבלאי: למשל, באיטליה זה פועל במסגרת תוכנית לאומית ממשלתית.
אורלי לוי אבקסיס: באיטליה יש שרת ילדים ונוער.
אורלי לוי אבקסיס: באיטליה יש משרד שמתעסק רק בנושאים האלה, ואולי יש בזה משהו.
אורלי לוי אבקסיס: עובדה שיש פרויקטים שמכוונים וממוקדים ואז זה בעצם מרכז את כל הנושאים הנלווים לאותו משרד.
אורלי לוי אבקסיס: זה גם משהו שמשפיע על ההתנהלות בשטח.
דני דנון: יעל דיין, בבקשה.
441: אני מרגישה די נוח, כי הקריטריונים שהוצגו די תואמים, ואפילו אנו מציעים פעילויות שאינן מוזכרות.