GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נטע ידיד: אבל, אני יכולה להרחיב ולומר שישנם מנהלים שמוצאים את היעוץ החינוכי כתחום משמעותי מאד, ואז הם נותנים מעבר ל-1.7 שעות, כלומר הם מוציאים עוד שעות להוסיף ליועצת בית-הספר.
אורלי לוי אבקסיס: ואז, הם מוציאים מהכיס.
אורלי לוי אבקסיס: מי שמממן אותן זה בעצם הכיס הפרטי של הוועד או של לא-יודעת-מה, אבל לא משרד החינוך.
נטע ידיד: אני לא יודעת.
נטע ידיד: אני לא בקיאה בנושא הזה.
דובר: בטוח.
דני דנון: אני רוצה להתקדם עם המצגת.
נטע ידיד: אז, יש לנו שיתוף פעולה עם עמותות למיניהן שעוזרות לנו בכניסה לבתי-הספר.
נטע ידיד: אנחנו לא פועלים בחלל ריק.
נטע ידיד: אנחנו מעבירים תכניות, ובהחלט ישנם נושאים שהם לפעמים יותר קשים או שאנחנו חושבים שלעמותה עצמה יש יכולות להיכנס לבית-ספר ולהביא דברים שלנו אין.
נטע ידיד: אם אני מסתכלת על הוועד למלחמה באיידס, הם יכולים להציג נשא למשל וכו'.
נטע ידיד: ואז, אנחנו, בהחלט, יחד עם העמותות בקשר, בשותפות מלאה ובמעקב אחרי התכניות שלהן.
נועה הריס: האם אפשר לדעת למה מרכזי הסיוע לא נמצאים כאחד הסוכנים לסדנאות?
נועה הריס: אנחנו עושים למעלה מ-8,000 סדנאות בשנה במרכזי הסיוע, ומערכת החינוך בארץ לא מגיעה לזה.
אורלי לוי אבקסיס: הם כן מעבירים דווקא בחלק מבתי-הספר.
נטע ידיד: אנחנו מדברים כרגע על מיניות בריאה ולא על פגיעה.
נועה הריס: מערכת החינוך לא מגיעה לזה.
דוברת: לא.
דוברת: הן מדברות על משהו אחר.
דוברת: הם מדברים על פגיעה.
נועה הריס: אתם מדברים על איידס שזה גם סוג של פגיעה, אבל את מרכזי הסיוע אתם לא מכניסים.
דני דנון: אני רוצה להתקדם.
שוש צימרמן: אני חייבת להתייחס להערה הזאת.
שוש צימרמן: אני לא מקבלת אותה.
שוש צימרמן: שפ"י מפנה למרכזי הסיוע להיעזר בסדנאות שלהם.
שוש צימרמן: ההערה הזאת לא מקובלת.
שוש צימרמן: הדגשתי בתחילת דבריי, שאנחנו התכוננו כאן לדבר על ההיבט הבריא של המיניות.
אורלי לוי אבקסיס: מה עם ההיבט הלא-בריא של מיניות?
אורלי לוי אבקסיס: אפשר לקחת את החלק היפה של הנושא הזה, --
אורלי לוי אבקסיס: --והחלקים הפחות יפים, הם, לדעתי, החלקים שבהם צריך לגעת.
שוש צימרמן: אני מזמינה את יושב-ראש הוועדה לעשות דיון על זה.
אורלי לוי אבקסיס: אתם מבינים שגם תישאלו שאלות, כאשר תגיעו לכאן.
שוש צימרמן: אם זה הזמן כרגע להתייחס לזה, אני מוכנה ברצון.
דני דנון: אני רוצה לסיים את המצגת.
דני דנון: האפשר לסיים את המצגת?
נטע ידיד: חומרי למידה בפיתוח - היום, אנחנו עוסקים בפיתוח יחד עם "חושן" בתכנית מיוחדת לגיל הרך בנושא משפחות אחרות, מגוון משפחות.
נטע ידיד: יש פיתוח חומרים עדכניים במסגרת תכנית "כישורי חיים" לחטיבה העליונה, כולל התייחסות ספציפית לנושאים של פורנוגרפיה ואינטרנט וזוגיות להט"ב.
נטע ידיד: יש הוצאה מחודשת של התכנית "חברות וזוגיות ללא אלימות".
נטע ידיד: קשיים שיש לנו: קושי אוניברסלי של מבוגרים לשוחח על מין מיניות, צורך בהכשרה ממושכת ובליווי והדרכה, וזמן מורה מוגבל בשל הצורך לעסוק בנושאים רבים בפרט בתיכון.
דני דנון: אותי מטריד ה-50% היועצים חינוכיים, כי אני חושב שזה מסביר לי את הפער בנתונים.
דני דנון: אם המורים לא מקבלים הכשרה ולא יודעים להתמודד, מן הסתם הם גם לא מדברים על זה.
דני דנון: ואז, בעצם, אין חינוך מיני ביסודי לפחות ב-50% מבתי-הספר, והילדים מקבלים את החינוך המיני במקומות אחרים: טלויזיה ואינטרנט.
דני דנון: זו נקודה שהיא אקוטית, ופה חברת הכנסת לוי ואני מקדמים היום חוק בנושא.
אורלי לוי אבקסיס: ניסינו זאת בכל הדרכים האחרות.
אורלי לוי אבקסיס: עשיתי את זה בהצעות לסדר ופה בוועדות, ועשינו את זה בדברים אחרים.
אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שאחד התנאים ההכרחיים לפתיחת שנת לימודים זה הימצאותה של יועצת חינוכית בתוך כתלי בית-הספר.
אורלי לוי אבקסיס: יש לזה חשיבות, ואני לא צריכה לשכנע אתכם, כי הרבה פעמים גם ילד שעובר איזו שהיא התעללות או איזה שהוא אירוע טראומטי כזה או אחר מצבו בלימודים מידרדר, ויש את נושא היחסים בינו לבין המורה.
אורלי לוי אבקסיס: הוא לפעמים רואה בו אויב, במיוחד בתקופות האלה, כי הוא מתלונן על הירידה בלימודים, והם לא רואים עין בעין.
אורלי לוי אבקסיס: הוא בטח לא ילך ויפתח את לבו: לא אליו ולא למנהל או למנהלת שיהיו.
אורלי לוי אבקסיס: אני זוכרת שגם אצלנו בבתי-הספר היה הנושא של היועצים החינוכיים.
אורלי לוי אבקסיס: בגילאים האלה גם לא אירועים טראומטיים מיוחדים גורמים לילד לחוסר איזון, ויש לזה השפעות וגלגול כזה ואחר.
אורלי לוי אבקסיס: חוץ מזה, אנחנו רואים באירועים האחרונים לפחות, שנחשפו ע"י התקשורת, ליועצות החינוכיות היה יד בחשיפת הנושאים הללו.
אורלי לוי אבקסיס: מי שבא ופתח את לבו היו התלמיד או התלמידה ברוב המקרים, והשקט גם היה אחרי.
אורלי לוי אבקסיס: אני חייבת להגיד שכשפתחה את זה היועצת ונזהרה שלא להכתים את החקירה או לפגוע בחקירה, זה עבר הלאה וקצת התפספס באמצע.
אורלי לוי אבקסיס: אבל, היועצת החינוכית בשביל הילדים היא דמות ששותפה ולפעמים אפילו הפסיכולוג הפרטי של הילדים.
אורלי לוי אבקסיס: אני לא יכולה לתאר לעצמי מצב של בית-ספר בלי אחיות, בלי יועצות, ואני לא יודעת מה עוד נפריט.
אורלי לוי אבקסיס: מישהו סיפר לי שכשנכנסים היום לחדר המורים, בגלל שאין אחיות בית-ספר, רשום אצל המזכירה בגדול: "כל ילד והבעיות שלו".
אורלי לוי אבקסיס: כלומר, כל מי שנכנס היום לחתום על איחורים, חיסורים וכדו', רואה: "לילד הזה והזה יש אפילפסיה, לילד הזה יש...".
אורלי לוי אבקסיס: וזאת, כדי שחס וחלילה אם קורה משהו, צריכים להגיש את העזרה, ומי שנמצא במזכירות צריך לדעת את הדברים האלו.
דני דנון: נציגים הצעירים ממועצת התלמידים, הציגו את עצמכם ותגידו לנו מה אתם יודעים.
דוברת: זו צנעת הפרט.
דוברת: זה צריך להיות ברור לכל אחד מהמורים.
קורל אסתר וקסלר: אנחנו קורל וקסלר מקרית-אונו, ואני בכיתה י"ב בתיכון "בן-צבי".
אלון רייכמן: אני אלון מכיתה י' בית-הספר "קציר" ברחובות, וגם אני נציג מועצה ארצית.
קורל אסתר וקסלר: אני חייבת להגיד שמה את אמרת קודם - לצערי הרב, זה לא באמת קורה.
קורל אסתר וקסלר: ברוב התיכונים היועצות כבר מזמן- - -
דני דנון: אל תדברי על יועצות.
דני דנון: דברי אתי על חינוך מיני.
דני דנון: מה קרה בשנים האחרונות מבחינת חינוך מיני בבית-הספר שלך?
דני דנון: מי דיבר אתך על חינוך מיני?
אורלי לוי אבקסיס: כמה פעמים?
קורל אסתר וקסלר: לצערי הרב, מאד אפילו, הנושא לא עלה בבית-הספר שלי.
דני דנון: מתי את זוכרת שדיברו על חינוך מיני בכלל?
אלון רייכמן: אפילו אם מעלים את זה, עושים על זה וי.
קורל אסתר וקסלר: נכון.
אלון רייכמן: בית-הספר נהיה מקום שעושים בו רק את הבגרות.
אלון רייכמן: מה קורה?
אלון רייכמן: מגיעים לבית-הספר, והמנהל עשה על זה וי, איזה שהוא יום הרצאה, וגם מסתכלים על זה בשחור-ולבן.
אלון רייכמן: אם באים ומדברים אתנו על מין, אומרים לנו: "חבר'ה, אלה מחלות מין...".
דני דנון: אני רוצה לשמוע את קורל עד הסוף.
דני דנון: מתי בפעם האחרונה את עברת שיחה או משהו בכיתה בנושא חינוך מיני?
קורל אסתר וקסלר: אני יכולה להגיד באופן אישי.
דני דנון: באופן אישי.
קורל אסתר וקסלר: באופן אישי, אני כן דווקא עברתי שיחה בכיתה.
קורל אסתר וקסלר: מאד שמחתי, כי המורה שלי פתחה זאת לדיון בכיתה לגבי האונס הקבוצתי ומה שהיה.
קורל אסתר וקסלר: היא שאלה מה דעתנו, ופתחה על זה דיון.
קורל אסתר וקסלר: אבל, מה שהיה אצלי זה משהו מאד מיוחד.
דני דנון: מה היה לפני האונס הקבוצתי?
קורל אסתר וקסלר: לא משהו.
דני דנון: אני שואל ברמה שדיברנו פה, ברמה הרגילה, ולא לגבי משהו חריג.
קורל אסתר וקסלר: אין.
קורל אסתר וקסלר: התכניות לא פועלות.
דוברת: היא יכולה לייצג רק את עצמה, היא לא מכירה את כל הפרטים.
אורלי לוי אבקסיס: אבל, היא בבית-ספר.
דני דנון: שאלתי על עצמה.
דני דנון: יכול להיות שהיא היתה חולה באותו יום, אבל מהנתונים שראינו הרבה מאד ילדים לא נחשפו.
אלון רייכמן: אנחנו נציגי מועצה ארצית, ואנחנו שומעים מה קורה בכל הארץ.
דני דנון: אתה יכול להוסיף.
דני דנון: לפני שאתה נותן פרשנות, אני רוצה לשמוע מתי אתה בפעם האחרונה עברת שיעור בכיתה עם מורה בנושא חינוך מיני.
אלון רייכמן: לא זכור לי.
אלון רייכמן: שנה וחצי.
אלון רייכמן: אני גם אגיד גם מה קורה.
דני דנון: תספר לי מה כן היה.
דני דנון: מה כן אתה זוכר?
דני דנון: מתי זה היה ובאיזו כיתה ומה היה?
אלון רייכמן: זה היה לפני שנה וחצי, וזה היה קטע של היועצת שנכנסת.
דני דנון: בכיתה ט'?
דני דנון: באיזו כיתה היית?
אלון רייכמן: בכיתה ט'.
אלון רייכמן: עכשיו, אני בכיתה י'.
אלון רייכמן: בתיכון זה גם שונה מהחטיבה.
אלון רייכמן: מה שקורה בתיכון הוא, וסלחו לי על הדיבור, שזה בית-חרושת לציונים.
אלון רייכמן: אתה מגיע לבית-הספר, אתה צריך להוציא בגרות טובה.
אלון רייכמן: זה מה שחשוב.
אלון רייכמן: בית-הספר עושה וי על הנושאים של "כישורי חיים".
אלון רייכמן: אין לנו שיעורים עם היועצת.
אלון רייכמן: לגבי השיעורים עם המחנכת, אם המחנכת שלך היא מורה גם למקצוע כמו היסטוריה או ספרות, זה אומר שלרוב היא תיקח את שיעור החינוך כדי לדבר על המקצוע שלה.
אלון רייכמן: אם זה מורה למתמטיקה או אנגלית ולא מלמדים את כולם, יש איזו שהיא פעילות שבטח המורות הכינו ביחד: גזירות של כל מיני דפים, מה אתם מצפים לשנה הבאה, וכל מיני דברים כאלו.
אלון רייכמן: אלה שיעורי החינוך.
קורל אסתר וקסלר: אני חושבת שזה קורה.
קורל אסתר וקסלר: גם להורים וגם למורים מאד קשה לעסוק בנושא זה, כי זה נושא שבאמת קשה לכולנו לעסוק בו, כי זה נושא מאד אינטימי.
קורל אסתר וקסלר: הם פשוט מעדיפים להתעלם מזה.
קורל אסתר וקסלר: מה שהם לא מבינים הוא, שאם הם יתעלמו מהבעיה הבעיה לא תיעלם והבעיה אפילו תידרדר ותגיע למצבים הרבה יותר גרועים.
אלון רייכמן: בנוסף, אחד הדברים הבעייתים הוא שלא מחנכים אותנו לביקורתיות.
אלון רייכמן: נכון שנוכל לקבל כל מיני תכנים מהאינטרנט ומהכל, אבל אם אנחנו באמת נהיה ביקורתיים, אנחנו נדע גם מה לקחת ומה לא ואיך להאמין.
אלון רייכמן: לא מחנכים אותנו לביקורתיות, ולא מדברים אתנו על ביקורתיות.
אלון רייכמן: זו באמת אחת הבעיות שאנחנו רואים.
אלון רייכמן: יועצות ומחנכות - כאילו לפי הנתונים פה, היינו אמורים להיות במצב שיום אחרי האונס היו מדברים אתנו בבתי-הספר ועניינים.
אלון רייכמן: אצלנו דיברתי עם המורה שלי והתקשרתי: "תקשיבי.
אלון רייכמן: אני צריך לעשות על זה שיעור", והיא אמרה: "אין זמן.
אלון רייכמן: יש בגרויות".
אלון רייכמן: כמועצה ארצית, אנחנו מייצגים את כלל התלמידים בארץ, וראינו שברוב בתי-הספר בארץ, לפחות 80% מהחבר'ה שדיברתי אתם, לא היה דבר כזה.
אלון רייכמן: אנחנו מועצה של 50 איש.
אלון רייכמן: זה מדהים שאין דבר כזה.
אורלי לוי אבקסיס: האם זה מדגם מייצג שעשית עם החברים שלך מהמועצה?
דני דנון: ההשאלה היא ברמה של המועצה, ופחות על המקרה האחרון.
דני דנון: שאלתי מה קורה בחינוך המיני.
אלון רייכמן: של החינוך המיני?
אלון רייכמן: - אין.
דני דנון: מבחינת חינוך מיני, אין מודעות.
אלון רייכמן: אין מודעות, וגם המודעות - שוב, זה לעשות וי, כלומר זה לעשות: "בית-הספר עשה, כי מיצינו את זה", ולא באמת לבוא ולדבר את זה.
אלון רייכמן: אולי יש שיעור פה ושם, אבל לא להמשיך את זה.
אלון רייכמן: דיונים לא יכולים לקרות אם כי זה 40 תלמידים בכיתה ואם זה כי המורה עצמה לא מודעת לתוכן.
אורלי לוי אבקסיס: אולי לא המורים צריכים להעביר את זה.
אורלי לוי אבקסיס: זה משהו שצריך לקחת בחשבון.
אורלי לוי אבקסיס: לפעמים, אם מישהו הוא לא מקצועי, הוא יכול לעשות יותר נזק.
דוברת: הוא אומר את הדעה האישית שלו.
דוברת: אבל, - - -
דני דנון: אם היה בא מישהו מחוץ לכיתה שיותר קשה לו דרך-אגב להעביר כל דבר בבית-הספר, --
קורל אסתר וקסלר: --יכול להיות שזה באמת יכול להיות יותר עוזר.
דני דנון: --הוא היה יכול להעביר תוכן בצורה יותר טובה?
אלון רייכמן: כן.
אלון רייכמן: בנוסף, גם אם היו עובדים עם התלמידים על התכנים.
אלון רייכמן: אם היו מדברים עם התלמידים אלו תכנים הם היו רוצים ועובדים על התכנים שיועברו עם התלמידים, תלמידים יוכלו יותר להתחבר לזה.
דני דנון: שאלתי שאלה, ולא קיבלתי תשובה.
דני דנון: אם היה נכנס גורם חיצוני, שהוא לא המורה, לכיתה ב"כישורי חיים" ביום שישי בשעה 11:00 - האם הוא היה יכול להעביר את החומר בצורה יותר טובה, לדעתכם?
קורל אסתר וקסלר: קודם כל, אין שיעור כזה בתיכון לפחות שהוא "כישורי חיים".
קורל אסתר וקסלר: לצערי הרב, אין לי מושג מה זה.
אורלי לוי אבקסיס: זה משהו בשביל הוועדה שהמציאו כזה.
אורלי לוי אבקסיס: סתם.
דני דנון: האם אין לכם שעת מחנך בבית-הספר?
קורל אסתר וקסלר: יש לנו שעת מחנך.
דני דנון: אם כך, שם זה אמור להיות.
דני דנון: בוודאי שיש.
אלון רייכמן: שעת הודעות.
קורל אסתר וקסלר: בדיוק.
קורל אסתר וקסלר: זו שעת הודעות, כלומר להודיע איזה הודעות יש בבית-ספר.
אלון רייכמן: למשל: "מחר יש בחינה" וכו'.
דני דנון: אבל, להודיע הודעות זה לא 40 דקות.
קורל אסתר וקסלר: מנסים איכשהו לנצל את זה.
קורל אסתר וקסלר: דבר שני - האמת היא שכן עברתי הרצאה מגורם חיצוני באמת.
קורל אסתר וקסלר: אני לא זוכרת, ואני חושבת שזה היה מישהו שהוא הומו שבא להרצות לנו על נטיות חד-מיניות, וזו דווקא היתה הרצאה מאד מעניינת.
דני דנון: האם הקשיבו?
קורל אסתר וקסלר: כן, הקשיבו.
קורל אסתר וקסלר: הוא גם העביר שאלון.
קורל אסתר וקסלר: זו היתה דווקא הרצאה מאד מעניינת.
קורל אסתר וקסלר: אני כן חושבת שזה כן יכול לעזור - גורם שהוא חיצוני - כי מצד שני יש גם כבוד למישהו שבא מבחוץ, וזה בכל זאת לא המורה שלך ואז אתה כן צריך להראות לו איזה שהוא כבוד.
דני דנון: זה שצריך כבוד למישהו שהוא לא המורה שלך, זה דבר שצריך לשנות אותו.
דני דנון: צריך שיהיה כבוד למורה.
קורל אסתר וקסלר: לא.
קורל אסתר וקסלר: ברור שצריך כבוד למורה.
קורל אסתר וקסלר: זה נושא אחר לחלוטין.
אלון רייכמן: יש כבוד.
אלון רייכמן: אבל, נורא קשה לכבד את המורה, - - -
דני דנון: עכשיו, נשמע התייחסויות בקצרה.
נלי שטיין: אני דוקטור נלי שטיין, יועצת מקצועית של הגוף "האגודה הישראלית לתכנון המשפחה - דלת פתוחה".
נלי שטיין: אנחנו גוף לא ממסדי שעובד יחד עם הממסד.
נלי שטיין: הייתי אומרת, שאנחנו, בעצם, סניף ישראלי של המלכ"ר השני בגודלו בעולם אחרי "הצלב האדום", וחברות בו 150 מדינות.
נלי שטיין: כאמור, אנחנו הסניף הישראלי.
נלי שטיין: אנחנו נותנים שירותים שונים.
נלי שטיין: חבל שהם יוצאים.
נלי שטיין: מי שלומד ברחובות יודע שיש לנו דלת פתוחה, --
אורלי לוי אבקסיס: לועדת למאבק בסמים - - -
נלי שטיין: --מרכזי ייעוץ לנוער.
נלי שטיין: יש לנו אתר אינטרנט.
נלי שטיין: אנחנו גם מכשירים וכו'.
דני דנון: השאלה היתה: מה את מציעה בתוך בתי-הספר?
נלי שטיין: אני רוצה רגע להגיד משהו, כי אני מרגישה שאנחנו עושים קצת עוול.
נלי שטיין: אני מודה, שבית-הספר "בן צבי" בקריית-אונו בשנה שעברה שכר את שירותי ועשה פרוייקט ייחודי שהוא השקיע בו משאבים רבים.
נלי שטיין: במשך שנה לשכבת י', ולא השכבה של קורל - כל הכיתות חולקו לשתי קבוצות שוות בהטרוגניות, קיבלו מפגשים שהנחיתי חלק מהם ואת השאר הינחו יועצות.
נלי שטיין: כל מפגש היה בן שעתיים אקדמיות, כלומר שעה וחצי.
נלי שטיין: אם מישהו מכיר קצת מה זו מערכת בית-ספרית ולארגן דבר כזה, זהו מאמץ ניכר.
נלי שטיין: בנוסף, אחת לשבועיים נפגשתי והנחיתי את הצוות.
נלי שטיין: לצערי, נכון שזו לא השכבה שלה.
נלי שטיין: היום, הם ממשיכים בזה.
נלי שטיין: הם למדו והם התנסו.
נלי שטיין: זו היתה שנה של פיילוט.
אורלי לוי אבקסיס: בית-הספר מימן זאת מתוך רצון.
נלי שטיין: בית-הספר וקריית-אונו מימנו, כאשר כשעשיתי בדיקה עם התלמידים בחטיבות הביניים ובבתי-ספר היסודיים באזור הזה, ותאמינו לי שאני לא גרה שם ואין לי שם זכויות - הילדים אמרו שהם קיבלו.
נלי שטיין: יותר מוצלח או פחות מוצלח, אבל הם קיבלו.
אורלי לוי אבקסיס: כלומר, בערים חלשות בקושי- - -
דני דנון: אנחנו לא רוצים שזה יהיה משהו- - -
נלי שטיין: לא.
נלי שטיין: אז, בטח כן.
נלי שטיין: בואו רגע וקצת נסדר את התמונה.
נלי שטיין: ברשותךְ, גם עוד משפט אחד לגבי משהו שאת אמרת קודם.
נלי שטיין: מיניות בריאה ומיניות פוגענית - למה אנחנו עושים על זה הפרדה?
נלי שטיין: את צודקת שזה נשמע נורא מלאכותי.
נלי שטיין: הרעיון המקצועי שעומד מאחורי זה הוא, שאם אנחנו --
אורלי לוי אבקסיס: מניעה.
נלי שטיין: --נקדם מיניות בריאה, קרי נלמד אנשים, בנים ובנות, להתרחק ממקומות של ריצוי מיני, לראות באחר כסובייקט, לכבד גבולות, לכבד הסכמה - אנחנו נתרום בכך להפחתה של שיעורי הפגיעה המינית.
נלי שטיין: לצערי, מה שקורה היום בבתי-ספר הוא שכשכבר עושים משהו, זה לעשות "וי".
נלי שטיין: מזמינים גורם מבחוץ, ובדרך-כלל הוא קשור לפגיעה מינית או במקרה הטוב איזה שהוא מרצה, לא משנה מי, "חושן" וכדו', והרבה פעמים אין את התהליך, אין את השיח ואין הדיבור על ערכים, על הסכמה, על גבולות ועל לכבד את השני.
נלי שטיין: אנחנו רואים זאת אחר כך במקרי קצה, שאותה נערה - סלחו לי שאני מתרגשתי כי הדברים בנפשי - הופכת לשקופה.
נלי שטיין: אני כבר לא יכולה להגיד שהיא אובייקט מיני.
נלי שטיין: היא לא אדם.
נלי שטיין: היא תת-אדם.
נלי שטיין: היא הופכת לשקופה.
נלי שטיין: הצרכים והרגשות שלה הם לא לא באים בחשבון, אלא הם בכלל לא קיימים.
דני דנון: דוקטור שטיין, אני מאד מתחבר לדברים שאמרת בנושא של הזכות ולכבד, וזה מהותי.
דני דנון: האם את חושבת שזה צריך להיות בתוך העניין של "כישורי חיים"?
נלי שטיין: אני חושבת שזו כותרת מטריה רחבה מדי ופרוצה מדי, ועד שלפחות בתי-הספר התיכוניים, שאני מכירה את המיליה הזה טוב, לא יחליטו, כהחלטה מושכלת, כאג'נדה חינוכית, שהם משקיעים בכך זמן ונותנים לזה את ההקצאה של השעות - הדבר לא יקרה.
נלי שטיין: דבר שני - אני חושבת שלפעמים גופים, וזה נאמר גם ע"י התלמידה, כמונו וכמו גופים אחרים שנותנים את השירות הכי מקצועי שיכול להיות, ודווקא באים מבחוץ, כמובן בתיאום, בחבירה ובעריכת סדנאות גם לצוותים, יכולים לתת הרבה מאד מענה.
נלי שטיין: אנחנו יודעים שבשבדיה וביפן רוב החינוך המיני הוא שלנו, של הגופים האלה.
דני דנון: נועה, מנכ"לית איגוד מרכזי סיוע לנפגעות תקיפה מינית, בבקשה.
נועה הריס: אני רוצה לדבר בשני כובעים: כובע אחד הוא כמנהלת של מרכז סיוע, ואני רוצה להגיד שהפשע המיני הוא דרך להשפיל מישהו או מישהי, והנשק הוא מין.
נועה הריס: זה מכיון שהתוקף יודע שהקרבן תשתוק או ישתוק, כי סביב מיניות יש טאבו.
נועה הריס: אשאיר לאפרת לדבר על הסדנאות שלנו, ואני רוצה לדבר בכובעי השני.
נועה הריס: אני בוגרת תואר שני במיניות האדם מאוניברסיטה בארצות-הברית.
נועה הריס: העברתי הרבה סדנאות בארץ כפרילנסרית.
נועה הריס: אני יודעת שאין בארץ חינוך למיניות.
נועה הריס: "דלת פתוחה" עושה קצת.
נועה הריס: אבל, יש מעט מאד.
נועה הריס: אין שום מסלול להכשרה אקדמית, כמו שיש בארצות-הברית.
נועה הריס: בארצות-הברית זכיתי ללמד את מיניות האדם בבית-ספר ציבורי במשך שנה שלמה - שעה לכל כיתה במשך שנה שלמה.
אורלי לוי אבקסיס: כלומר, - - - מתוך המניין - נכון?
נלי שטיין: יש מסלול הכשרה להיות מנחה בתחום מיניות האדם, מנחת קבוצות.
נועה הריס: כן, אבל זה לא תואר וזה לא תואר שני.
נלי שטיין: זו תכנית בת שנתיים וחצי.
נלי שטיין: נכון שאלה לימודי תעודה, וזו היחידה בארץ.
נועה הריס: אני יודעת.
דובר: את רופאה או פסיכולוגית קלינית?
דובר: מהי ההכשרה שלך?
נלי שטיין: בעברי, הייתי יועצת חינוכית.
נלי שטיין: עבדתי בשפ"י ועשיתי דוקטורט.
נלי שטיין: אני מטפלת זוגית ומשפחתית מוסמכת.
נלי שטיין: עשיתי דוקטורט בתחום של מיניות של בני-נוער, מההיבט הפסיכו-חברתי, באוניברסיטת בר-אילן.
נועה הריס: אני רוצה רגע לחזור להגדרה של מהי בריאות מינית.
נועה הריס: ארגון הבריאות הבין-לאומי ב-1975 כבר יצא עם ההגדרה הזאת.
נועה הריס: הוא אומר: "בריאות מינית היא השילוב של המרכיבים הגופניים, הרגשיים, האינטלקטואליים והחברתיים של ישות מינית, באופן שישאיר את האישיות, התקשורת והאהבה.
נועה הריס: בבסיס התפישה הזאת קיימת הזכות למידע בתחום המיניות והזכות להחשיב את המיניות כמרכיב של הנעה ושל רבייה גם יחד".
נועה הריס: לצערי, אותה הגדרה לא באה לידי ביטוי בחיים היומיומיים של ילדים לא רק מגיל בית-ספר או חטיבת ביניים אלא גם מגיל הגן.
נועה הריס: לצערי, מערכת החינוך מאפשרת לחברה כמו "always" להיכנס וללמד נערות ונערים, או רק נערות, על המחזור המיני שלהן.
נועה הריס: לצערי, לא מלמדים בנים על המחזור המיני שלהם ועל הרבה נושאים נוספים.
יהודה סקר: אדוני היושב-ראש, זה בניגוד לחוק שהעביר חבר-הכנסת אורלב.
יהודה סקר: לחברות האלה אסור להיכנס בלי אישור.
יהודה סקר: זה בניגוד לחוק.
אורלי לוי אבקסיס: החברות המסחריות שנכנסות - - -
נועה הריס: "always" נכנסים באופן קבוע.
נועה הריס: הבת שלי סיימה לפני שנתיים, והם נכנסו.
דני דנון: אם זה בניגוד לחוק, יש ועדי הורים ויש אפשרות לעצור את זה.
יהודה סקר: אז, אני מעיר על זה.
דוברת: דרך אגב, זה בעייתי, כי הבנים לא מקבלים מענה באותו זמן.
נועה הריס: הבנים לא מקבלים שום מענה.
אורלי לוי אבקסיס: האם הם עושים זאת בבית-ספר בחטיבה?
נועה הריס: בחטיבה או בסוף יסודי, בכיתה ו'.
נועה הריס: עכשיו, אני רוצה שאפרת קצת תדבר על הסדנאות אצלנו.
אפרת אופנהיימר: אני אפרת אופנהיימר, רכזת החינוך במרכז סיוע לנפגעי ונפגעות תקיפה מינית בתל-אביב.
אפרת אופנהיימר: אנחנו תשעה מרכזי סיוע שפזורים מצפון לדרום.
אפרת אופנהיימר: יש לנו מרכז סיוע לאוכלוסיה הערבית שנותן מענה חינוכי לבתי-ספר ערביים.
אפרת אופנהיימר: יש לנו מרכז סיוע דתי שנותן מענה לבתי-ספר דתיים.
אפרת אופנהיימר: אנחנו מעבירים יותר מ-8,000 סדנאות למניעת אלימות מינית בבתי-ספר ברחבי הארץ.
אפרת אופנהיימר: אני רוצה להתייחס לכל מיני דברים שעלו כאן בהקשר של השתיקה וההשתקה והקושי לדבר על הנושאים האלה עבור המורות.
אפרת אופנהיימר: למורות יש המון תחומי אחריות, ואני לא חושבת שמישהו יכול לומר שהן, חלילה, בטלניות.
אפרת אופנהיימר: הן עובדות מאד קשה.
אפרת אופנהיימר: בכל זאת, הציפייה של מערכת החינוך היא, שהן יוכלו לדבר על נושאים כל כך מורכבים כמו מיניות וכמו תקיפה מינית.
אפרת אופנהיימר: הרי בתוך עמנו אנחנו חיות.
אפרת אופנהיימר: הסטטיסטיקה לגבי כמה נפגעות תקיפה מינית היא נכונה בכל המקומות וגם במערכת החינוך.
אפרת אופנהיימר: אם אשה או גבר לא עשו עבודה אמיתית עם עצמם לגבי תקיפה מינית, היכולת להיכנס לכיתה ולדבר על זה היא כמעט בלתי אפשרית.
אורלי לוי אבקסיס: מהנתונים שראיתי, ועברתי כמובן על כל הסטטיסטיקות, 63% מקרב התלונות על פגיעה מינית זה בקרב קטינים, זה עד גיל 18.
נועה הריס: אצל נערות.
אפרת אופנהיימר: אצל נערות.
אפרת אופנהיימר: אצל נערים זה 85% עד גיל 18 שעברו פגיעה מינית.
אורלי לוי אבקסיס: אם כך, זה יותר מזעזע.
אורלי לוי אבקסיס: זו בדיוק הפלטפורמה, וזה המקום.
אורלי לוי אבקסיס: בית-הספר זה המקום לתת להם את הכלים בצורה מקצועית.
אפרת אופנהיימר: בהחלט, כן.
אפרת אופנהיימר: חבר-הכנסת אמר שלא נתייחס היום למקרה הספציפי שקרה בצפון תל-אביב, ואני רוצה להעלות אותו רק בשנייה.
אפרת אופנהיימר: המקרה הזה, שהוא בהחלט מאד מזעזע, מעלה כל מיני קולות בציבור של אנשים ששואלים: למה הילדה שתקה כל כך הרבה שנים?
אפרת אופנהיימר: שזה לא הגיוני.
אפרת אופנהיימר: היא רצתה את זה וכו'.
אפרת אופנהיימר: לצערנו, השיח הזה מתקיים גם בתוך בית-הספר.
אפרת אופנהיימר: אם מורה בינה לבינה לא פתרה את הסוגיה הזאת של איך נערה שתקה שלוש שנים, כי נערות שותקות בפגיעה מינית מהסוג הזה, היא לא יכולה לבוא ולדבר על הנושא הזה.
אפרת אופנהיימר: לנו יש מנחים שעוברים הכשרה, כשחלק מההכשרה הוא גם התבוננות פנימה ולראות איפה זה פוגע בנקודות הרגישות שלנו.
אפרת אופנהיימר: כדי להיות מסוגלים לפתוח את הנושאים האלה.
אורלי לוי אבקסיס: כמה זמן ההכשרה?
אפרת אופנהיימר: הקורס הוא חצי שנה, ועד עוד חצי שנה של חונכות ומיונים מאד ארוכים.
אפרת אופנהיימר: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם בתי-הספר ובשיתוף פעולה עם שפ"י.
אפרת אופנהיימר: אני חושבת שחלק אולי מהטריקיות שאנחנו רואים כאן גם בגישה, מה ששפ"י אומרים לגבי הנושא של המפגש הזה, של הוועדה הזאת, שהוועדה הזאת התכנסה לדבר על חינוך מיני - באמת גם בתפישה שלנו יש הפרדה בין חינוך מיני לבין חינוך למניעת אלימות מינית.
אפרת אופנהיימר: זה לא אותו דבר.
אפרת אופנהיימר: יש איזה שהוא ערבוב כשאנחנו מדברים על מיניות בריאה ולא בריאה וכו'.
אפרת אופנהיימר: וזאת, לצערי, היום, הגישה בתוך בתי-הספר, כאשר נושא רודף נושא.
אפרת אופנהיימר: אני חושבת שנאמר קודם שכאשר מורה נותנת ציון 75 או 95 לתלמידה, הציפייה שאותה תלמידה תוכל לבוא ולהגיד לה "אני יודעת שאת רואה בי תלמידה מצטיינת, אבל בעצם בואי ואספר לך מה קורה לי בחיים שלי.
אפרת אופנהיימר: אני לא מצטיינת בכלל, והחיים שלי קשים מאד" היא בלתי-אפשרית ובלתי-סבירה.
אפרת אופנהיימר: צריך להבין את המורכבות הזאת.
אפרת אופנהיימר: תקיפה מינית היא לא דומה לנושאים אחרים.
אפרת אופנהיימר: היא נושא שמהלך אימה ושתיקה על אנשים בתוך מערכת החינוך, כמורים, כמורות וכתלמידים.
אפרת אופנהיימר: צריך להכיר במורכבות הזאת, להביא את הגורמים החיצוניים לשתף פעולה ולראות איך אפשר לפתור את זה, כי זה פיקוח נפש.
אפרת אופנהיימר: אנחנו רואים זאת היום יותר מתמיד.
דני דנון: שאלה לסיום - האם, לדעתכם, המורֶה/המורָה, צריכים להיות בחזית?
אפרת אופנהיימר: אנחנו עושים הכשרה לצוות לניטור ולזיהוי נורות אדומות אצל תלמידים.
אפרת אופנהיימר: אני לא חושבת שמורים כיום יכולים להתמודד עם הנושאים האלה.
אפרת אופנהיימר: חלק ממה שאנחנו עושים הוא שאנחנו מפתחים הכשרה לפרחי הוראה של קורס מאד-מאד ארוך שעוסק בתקיפה מינית, והתקווה שלנו היא שבסופו של דבר אפשר יהיה ליצור אולי קאדר של מורים ומורות שיכולים להתעסק בנושא הזה.
אפרת אופנהיימר: נכון להיום, להגיד לכל מורה: "קחי את הנושא הזה, הפצצה המתקתקת הזאת, תיכנסי לכיתה ודברי עליה" - זה משולל כל היתכנות.
אורלי לוי אבקסיס: אבל, האם זה לא בחובה בלימודים להוראה?
נועה הריס: עדיין לא.
אפרת אופנהיימר: אם אני לא טועה, יש קורס על מצבי סיכון, אבל לא בצורה מעמיקה כמובן.
דני דנון: רות ויינשטיין ממשרד הבריאות, בבקשה.
רות ויינשטיין: אני מנהלת המחלקה לקידום בריאות במשרד הבריאות.
רות ויינשטיין: גם לנו יש הרבה נושאים שאנחנו רוצים שיעברו בבית-ספר, ואנחנו רואים את המחנכים ואת היועצות כקאדר שהם האנשים שיכולים להעביר את זה.
רות ויינשטיין: יש לנו הרבה כבוד ונסיון גם עם גופים אחרים, ואני חושבת שיש הרבה מקום לזה.
רות ויינשטיין: אבל, כשזה לא ממוסד, הם לא יכולים להיות בכל בית-ספר.
רות ויינשטיין: העמדה שלנו היא, שצריך להתחיל בגיל גן ולהמשיך עד גיל י"ב בנושא של מיניות.
רות ויינשטיין: זה צריך להיות בסמינרים למורים.
רות ויינשטיין: אבל, צריך לחזק את שפ"י.
רות ויינשטיין: אם בשפ"י היו יותר יועצים ויותר מדריכים, שם היינו רואים את ההבדל; מי שכן יכול להעביר בכיתות נושאים גם מסובכים, זה מחנכים.
רות ויינשטיין: הם שם יום-יום.
רות ויינשטיין: אין לנו אנשים אחרים.
רות ויינשטיין: אם אנחנו לא סומכים עליהם, למה אנחנו נותנים להם ללמד את הילדים שלנו?
אורלי לוי אבקסיס: סומכים עליהם שיעבירו את הנושא בגיאוגרפיה, אבל לא בטוח - - -
רות ויינשטיין: גם את הנושא הזה יחד עם העזרה של היועצות, כי אין מספיק מדריכים.
דוברת: - - -
אורלי לוי אבקסיס: אז, זה מקצוע שצריך - - -
דוברת: זה לצאת ידי חובה להגיד שהמחנכים יעשו את זה.
דוברת: הם גם לא ידברו - - -
דובר: - - -
רות ויינשטיין: אין מספיק מדריכים ב"דלת פתוחה".
רות ויינשטיין: אנחנו גם עובדים עם "דלת פתוחה".
רות ויינשטיין: אנחנו עובדים הרבה, וגם בסדנאות של מיניות.
רות ויינשטיין: אבל, אין מספיק.
רות ויינשטיין: זה לא כל הארץ.
דני דנון: כמה היום יש אחיות בכמה בתי-ספר יש?
דני דנון: האם כולם מתנדבים לענות בשם משרד הבריאות?
דני דנון: ! משרד הבריאות יענה.
דני דנון: כמה אחיות יש בתוך בתי-הספר?
רות ויינשטיין: זה גם לא כמה אחיות, אלא זה לפי מספר ילדים, תקנים.
רות ויינשטיין: כמה יש?
אורלי לוי אבקסיס: האם יש אחות בשטח בית-הספר?
רות ויינשטיין: לא תמיד.
אורלי לוי אבקסיס: רק כשהיא באה לבדיקות או לעשות חיסונים.
דוברת: היא גם לא עובדת של משרד הבריאות.
דוברת: היא קבלן.
רות ויינשטיין: היום, יש מספיק זמן לאחות בית-ספר בקושי לעשות חיסונים.
אורלי לוי אבקסיס: רק חיסונים.
אורלי לוי אבקסיס: כשהיא מגיעה, זה לא בית-ספר אחד.
רות ויינשטיין: בקושי.
רות ויינשטיין: יש פה מהאגודה לבריאות הציבור שהם קבלן משנה של משרד הבריאות.
אורלי לוי אבקסיס: באפריל נגמר החוזה.
אורלי לוי אבקסיס: מה קורה?
רות ויינשטיין: אנחנו ביקשנו מהאגודה לבריאות הציבור להמשיך עד סוף הלימודים השנה כי יש מכרז.
רות ויינשטיין: עדיין לא- - -
דני דנון: האם יש לאחיות נגיעה לחינוך מיני?