GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מתנאל אביטן: לא, אנחנו מייצגים את הנוער ואת הילדים שכן חונכנו וינקנו את הערכים של לתת, של לעשות כמה שיותר למען העם והארץ.
מתנאל אביטן: בהתחלה לא הכל היה ורוד והיו בעיות של תקציבים ובעיות של מבנים.
מתנאל אביטן: לא היה לנו מבנה וכל שבת וכל פעילות באמצע השבוע, היינו צריכים לפרסם לחניכים היכן היא תהיה והיינו צריכים למצוא מבנה פנוי בישוב כדי שנוכל לפעול בו.
מתנאל אביטן: לאט לאט, תודות לקהילה של נווה דקלים וליחידת הילדים והנוער בניצן, כמובן תודות לתנועה שתמכה בנו בצורה מעולה, הצלחנו להקים בעזרת צוות מדריכים – גם מתוך הנוער של נווה דקלים, שהיו לו קשיים, מעבר לזה שגם הוא חווה את כל הטלטלה של הגירוש אבל החליט להסיר את הכפפה ולקום ולעשות מעשה.
מתנאל אביטן: רובם לומדים בחוץ, בפנימיות, בישיבות תיכוניות ובאולפנות ויש כאלה שכדי לבוא לפעילות של שעה, היו צריכים לנסוע שלוש שעות הלוך ושלוש שעות חזור כדי להגיע בשעה 8 לשיעור הראשון ולשלב את פעילותם עם הבגרויות ועם שיעורי התיכון וכולי.
מתנאל אביטן: באמת הכל נעשה מתוך האמונה, מתוך הרוח החזקה עליה גדלנו בגוש.
מתנאל אביטן: אכן בתנועה הזו רוצים להנחיל את הרוח והאמונה הכל כך חזקות על מנת לעשות ולא רק לשבת ולקבל.
מתנאל אביטן: רוצים להנחיל את זה גם לחניכים הקטנים.
מתנאל אביטן: בעזרת השם היום הסניף מונה כ-70 ואפילו 80 חניכים ו-12 אנשי צוות.
מתנאל אביטן: הילדים נהנים מפעילויות שהן גם חווייתיות, גם ערכיות, גם נהנים וזה ממש כיף לראות אותם באים בהמוניהם, שמחים ונהנים.
מתנאל אביטן: כשאתה רואה את הדברים האלה, אתה שוכח את הצרות שהיו ואתה מיישם בניצן, גם באתר הקרווילות, את הדברים הטובים ואת הרוח של גוש קטיף.
מתנאל אביטן: בעזרת השם, כאשר נגיע למנוחה ולנחלה, משם נוכל ליישם את הרוח והאמונה הזאת בצורה אפילו הרבה יותר חזקה.
מוריה חזות: אני רוצה לקרוא קטע שהרב נריה כתב.
מוריה חזות: הרב נריה הוא זה שהציע את השם "עוז", לפי הפסוק מפי עוללים ייסדת עוז.
מוריה חזות: זה יותר מדבר לחבר'ה שנמצאים כאן.
מוריה חזות: "נוער מדבר על אתגרים אינו יכול למצוא פתרון כספי לבעיות החברה בישראל אבל הוא יכול ללכת אל העם, לשכונות העוני, לעיירות הפיתוח וליישובי הספר ולהגיש סיוע רוחני נפשי ועזרה חינוכית לימודית".
מוריה חזות: בכל מקום צריך את העזרה הזאת וכמו שחבר הכנסת דני דנון אמר, זאת הציונות שלנו.
מוריה חזות: זה לא האנשים הרחוקים והגדולים אלא זה אנחנו, זה אנחנו בשטח, וכל מי שיושב כאן יכול לעשות את זה כי זה לא דבר כזה גדול ולא דבר כזה קשה.
מוריה חזות: צריך להאמין במה שאנחנו עושים.
מוריה חזות: נקודה.
מוריה חזות: וללכת עם כל האידיאלים.
מוריה חזות: שיהיה בעזרת השם בהצלחה לכולם.
מתנאל אביטן: אנחנו ממש ממש גאים להיות חלק מהקהילה של נווה דקלים, של העקורים.
רפאל כהן: יישר כוח מוריה ומתנאל.
רפאל כהן: בבקשה לקבל תעודה.
דני דנון: כמו שהבטחנו, אנחנו לא נדבר הרבה אלא אתם תדברו.
דני דנון: אני רק רוצה לברך אתכם.
דני דנון: יש לכם עוז, עוז פנימי ואמיתי.
דני דנון: גם אני וגם חברת הכנסת אורלי לוי הורים לילדים קטנים.
דני דנון: היינו מאוד שמחים שגם בכיתות הנמוכות היה מי שיטפל בילדים אחרי בית הספר, אבל באזורים שלנו זה קורה בכל תנועות הנוער רק מכיתה ד'.
דני דנון: יישר כוח גדול לכם.
דני דנון: אנחנו ממש גאים בכם.
רפאל כהן: נתן ויינשטוק-מלניק הוא נער ייחודי בן 14.
רפאל כהן: אביו שהיה רופא נהרג באסון המסוקים, אז החל נתן להשתתף בפרוייקט שנקרא מסבירים צעירים.
רפאל כהן: זה פרוייקט המשותף לאורט ישראל ולמשרד החוץ, שמטרתו להסביר על מדינת ישראל ולשפר את תדמיתה של ישראל בעולם.
רפאל כהן: המצגת הבאה תמחיש לנו מעט מפעילותו של נתן בארגון מסבירים צעירים.
נתן ויינשטוק-מלניק: שלום לכולם.
נתן ויינשטוק-מלניק: שמי נתן ויינשטוק-מלניק.
נתן ויינשטוק-מלניק: אני לומד בכיתה י' בבית ספר אורט רחובות.
נתן ויינשטוק-מלניק: את מרבית חיי גרתי בחוץ לארץ וכאשר אמרתי שאני ישראלי, קיבלתי תגובות שונות.
נתן ויינשטוק-מלניק: לכן אני עובד בתחום ההסברה.
נתן ויינשטוק-מלניק: מהי הסברה.
נתן ויינשטוק-מלניק: הסברה זה התחום העוסק בשיפור תדמית ישראל.
נתן ויינשטוק-מלניק: ישנם שני סוגים של הסברה: הסברה רשמית והסברה בלתי רשמית.
נתן ויינשטוק-מלניק: הסברה רשמית נקבעת היא על ידי הממשלה ומבוצעת על ידי משרד החוץ.
נתן ויינשטוק-מלניק: קהל היעד שלה הוא מאוד גדול ולכן היחס לכל בן אדם אינו בנפרד.
נתן ויינשטוק-מלניק: הסברה בלתי רשמית נקבעת על ידי משרד החוץ ומבוצעת על ידי ארגונים פרטיים ואנשים פרטיים.
נתן ויינשטוק-מלניק: לכן היחס לכל בן אדם הוא בנפרד, בגלל שקהל היעד הוא הרבה יותר מצומצם.
נתן ויינשטוק-מלניק: אני עוסק בהסברה בלתי רשמית.
נתן ויינשטוק-מלניק: תדמית ישראל בעולם היא מאוד שלילית.
נתן ויינשטוק-מלניק: זה נוצר מאיחוד שני גורמים: האנטישמיות ודיווחי חדשות שקריים של כתבי חדשות העולם.
נתן ויינשטוק-מלניק: האנטישמיות היא שנאה של יהודים בגלל שהם יהודים, היא קיימת מאז קיום העם היהודי.
נתן ויינשטוק-מלניק: דיווחי חדשות שקריים של כתבי חדשות העולם הם דיווחים שנוטים לספר את הצד של אויבי ישראל, והם נוטים לדלג על הסבל הישראלי.
נתן ויינשטוק-מלניק: אתם רואים בקריקטורה את האיחוד של שני הגורמים האלה.
נתן ויינשטוק-מלניק: הציור הראשון מתאר את היהודי כפי שסטריאוטיפים מתארים אותו, עם אף גדול, עם כיפה ונראה כאילו הוא זומם משהו.
נתן ויינשטוק-מלניק: אנחנו מוסיפים לזה את הקריקטורה השנייה בה נראה טנק ישראלי שדורס את השלט עזה ומכוון את תותחו לקבוצה של פלשתינאים.
נתן ויינשטוק-מלניק: מאחורי זה אתם רואים מחבל עם גפרור שמדליק טילים עליהם כתוב "לישראל" ובו זמנית אומר: "תסתכלו, עולם, הישראלים יורים על הילדים שלנו".
נתן ויינשטוק-מלניק: אתם רואים בתמונה האחרונה את שרפת דגל ישראל המתארת תדמית לא טובה של ישראל.
נתן ויינשטוק-מלניק: פרוייקט מסבירים צעירים הוא פרוייקט משותף של אורט ישראל ומשרד החוץ.
נתן ויינשטוק-מלניק: מטרת הפרוייקט היא לשפר את תדמית ישראל בקרב בני הנוער בעולם.
נתן ויינשטוק-מלניק: כל אדם שמשתתף בפרוייקט כותב שתי כתבות בשפה זרה, כתבות שמשפרות את תדמית ישראל.
נתן ויינשטוק-מלניק: בנוסף לכך אנחנו מתחייבים לדבר עם בני נוער מחוץ לארץ דרך צ'טים, פייסבוק וכולי, וגם להגיב באתרי חדשות העולם על כתבות אנטי ישראליות.
נתן ויינשטוק-מלניק: זה האתר הייצוגי של מסבירים צעירים.
נתן ויינשטוק-מלניק: הכתובת שלו היא: WWW.
נתן ויינשטוק-מלניק: ISRAEL 1. OG.
נתן ויינשטוק-מלניק: האתר מחולק לארבעה חלקים כאשר חלק ברוסית, חלק באנגלית, חלק בערבית וחלק בספרדית.
נתן ויינשטוק-מלניק: האתר מתעדכן פעמיים בשבוע ובו מפורסמות הכתבות שכותבים הילדים המשתתפים בפרוייקט.
נתן ויינשטוק-מלניק: במהלך העבודה שלי בפרוייקט כתבתי 14 כתבות שאותן קראו 1,523 אנשים.
נתן ויינשטוק-מלניק: הכתבות עוסקות במגוון רחב של נושאים כמו פיתוחים ישראליים - למשל חברת דיפבריס שפיתחה מכשיר שבודק את מצב הראות ללא צורך ברנטגן - פוליטיקה, למשל איך ישראל הצילה את איראן מהשמדה על ידי סדאם חוסיין במהלך המלחמה בין איראן לעיראק, קבוצה של מחלצים ישראלים שנוסעת למקומות בהם התרחשו אסונות טבע ומצילה חיים, החיים בישראל, לדוגמה, כיתה למחוננים.
נתן ויינשטוק-מלניק: דרכים נוספות להסברה הן הפייסבוק כאשר דרך הפייסבוק יצרתי קשרים עם בני נוער רבים בחוץ לארץ ומדי שבוע אני מדבר אתם על ישראל ועל כך שישראל היא לא כפי שרואים אותה בחדשות אלא זאת מדינה בדיוק כמו המדינה בה הם חיים.
נתן ויינשטוק-מלניק: לא רק אנשים פשוטים עושים טעויות אלא גם מנהיגים גדולים.
נתן ויינשטוק-מלניק: בקיץ שעבר כתבתי מכתב לנשיא ארצות הברית ברק אובמה.
נתן ויינשטוק-מלניק: במכתב תיארתי בפניו את היחסים בין ישראל לארצות הברית והיחסים של ישראל עם שכנותיה.
נתן ויינשטוק-מלניק: עוד לא קיבלתי תשובה, אבל אם המכתב הגיע לנשיא, אני בטוח שאף הוא למד משהו חדש.
נתן ויינשטוק-מלניק: לשם מה אני פועל.
נתן ויינשטוק-מלניק: ישראל היא המדינה שלי ואם אני לא אעשה משהו עבורה, אף אחד לא יעשה.
נתן ויינשטוק-מלניק: בנוסף, אני גאה בהישגים של ישראל מאז הקמתה, בהישגים המדעיים, טכנולוגיים וכלכליים שלה.
נתן ויינשטוק-מלניק: סיבה נוספת היא שאם יקבלו את ישראל בעולם, יקבלו אותי, את המשפחה שלי ואת החברים שלי.
נתן ויינשטוק-מלניק: הסיבה האחרונה היא שהסברה היא הדרך היחידה לקבלתה של ישראל בעולם.
נתן ויינשטוק-מלניק: אם אנשים פשוטים יקבלו את ישראל, ישראל תתקבל בעולם.
נתן ויינשטוק-מלניק: תודה על ההקשבה.
רפאל כהן: נתן, כל הכבוד לך.
רפאל כהן: אני חושב שאם היו לנו עוד כמה חבר'ה צעירים כמוך, המדינה שלנו הייתה במקום יותר טוב.
רפאל כהן: אני אשמח אם תיגש לקבל את התעודה.
רפאל כהן: חבר הכנסת אבי דיכטר, יברך את נתן על פועלו.
אבי דיכטר: נתן, או שאפשר לומר WWW נקודה נתן נקודה כל הכבוד נקודה IL.
אבי דיכטר: כאשר המנחה רפאל כהן אמר נתן ילד ייחודי, אני לא בטוח שכולנו הבנו במה מדובר.
אבי דיכטר: מעבר לעובדה שנתן, כאשר היה בן שנה וחצי איבד את אביו באסון המסוקים, אותו אסון שאירע לפני כמעט 13 שנים כאשר שני מסוקים מלאים בחיילים וקצינים – אבא של נתן היה רופא צבאי – טסו ללבנון כי אז היה מסוכן לעלות ברכבים ללבנון, ולצערנו שני המסוקים התנגשו זה בזה מעל שאר ישוב ו-73 מחיילינו נהרגו, בהם אבא של נתן.
אבי דיכטר: לאחר מכן נתן היה שנים רבות בארצות הברית וחזר ארצה.
אבי דיכטר: נתן דובר גם עברית, וכפי שאפשר היה לשמוע הוא צבר לכל דבר ועניין, גם בשפה וגם בלידה, הוא דובר רוסית על בוריה, ודובר אנגלית על בוריה.
אבי דיכטר: מה הפלא שאפשר להציג הסברה כמו שאתה הצגת?
אבי דיכטר: תזכור, אתה רק בן 14 ויש לך עוד המון המון מה לעשות בנושא הזה.
אבי דיכטר: בהצלחה מכל הלב מכולנו.
רפאל כהן: תודה רבה לחבר הכנסת אבי דיכטר.
רפאל כהן: הפרוייקט הבא שאני אציג, גם הוא סיפור מיוחד.
רפאל כהן: בני ארוך הוא ילד מקריית גת שלא מצא את מקומו בבית הספר ולא גילה עניין בחוגים ובפעילויות השונות שהוצעו לו.
רפאל כהן: נקודת האור שמצא בני הייתה באהבתו הרבה לבעלי החיים.
רפאל כהן: בני אסף בעלי חיים שונים, טיפל בהם והאכיל אותם במסירות.
רפאל כהן: היום בני, למרות גילו הצעיר, מתפקד כמדריך למבקרים ואחראי על פינת החי במקום מגוריו כאשר בפינה זו מבקרים עשרות רבות של ילדים במשך כל חודש.
רפאל כהן: המצגת הבאה תמחיש לנו במעט את יוזמתו של בני.
רפאל כהן: אני גאה להזמין לבמה את ראש עיריית קריית גת, מר אבירם דהרי, ואת המדריך האישי של בני, מר שמעון בדדה.
רפאל כהן: אתם תצפו במצגת שמשקפת מעט מהאווירה במקום.
אבירם דהרי: צהרים טובים.
אבירם דהרי: ברשות חברי הכנסת, יושב ראש הוועדה חבר הכנסת דני דנון, השר לשעבר, שכננו, אבי דיכטר, חבר הכנסת אורי אורבך וחברת הכנסת אורלי לוי-אבקסיס שבאה ממקום שאנחנו מגיעים ומבינה היטב עם מה אנחנו מתמודדים מדי יום.
אבירם דהרי: אני רוצה להודות לכם מקרב לב על היום הזה שהוא כל כך חשוב.
אבירם דהרי: הבאנו אוטובוס של ילדים ממועדון התמרים שבאים על כך שבחרתם בפרוייקט של בני שהוא אחד משלהם.
אבירם דהרי: זה מתיישב עם הגישה של בוא נעודד את מי שכן עושה במקום להטיף למי שלא עושה.
אבירם דהרי: אנחנו עושים את זה יום יום, שעה שעה, ואני חושב שזה משהו ייחודי בשנים האחרונות.
אבירם דהרי: שלטי החוצות שלנו מלאים לא בפרסומות מסחריות אלא בתמונות של נוער וצעירים שהצליחו.
אבירם דהרי: אתם תגלו שהתיכון המקיף שלנו הוא אלוף העולם ברובוטיקה, אתם תגלו שאחד מבתי הספר היסודיים שלנו הוא אלוף הארץ בנגינה על כלי קשת, יש לנו אלוף אירופה בג'ודו, בטניס וכן הלאה.
אבירם דהרי: כולם מופיעים, איש איש לפי מעשיו, מתוך מגמה ללכת בעקבות הגישה של בית הלל.
אבירם דהרי: עוד מעט חנוכה והשאלה המרכזית בחנוכה עליה נחלקו בית הלל ובית שמאי היא כיצד מדליקים את נרות חנוכה, האם להדליק ביום הראשון את שמונת הנרות ואחר כך לרדת, מה שנקרא הולך ופוחת, או לחילופין, לגישת בית שמאי לפיה מדליקים את הנר הראשון ביום הראשון, אחר כך שני נרות וכן הלאה.
אבירם דהרי: זה לא סתם ויכוח טכני בין בית הלל לבית שמאי.
אבירם דהרי: בית הלל אומר הולך ומוסיף כי המחלוקת היא על איך נאבקים בחושך.
אבירם דהרי: האם כאשר אתה רוצה להיאבק בחושך, אתה מגיע ביום הראשון עם כל הציוד שלך, עם שמונת הנרות, ואחר כך אתה יכול להרשות לעצמך להפחית את המאמץ, או כאשר אתה נאבק בחושך, חושך תמידי – מה שנקרא ציונות יום יומית – ביום הראשון אתה מדליק נר אחד, ביום השני מגביר מאמץ, ביום השלישי מגביר עוד יותר, ואתה עקבי ונחוש עם המאמץ הזה.
אבירם דהרי: ההלכה, כבית הלל.
אבירם דהרי: באותה מידה רשת המתנ"סים העירונית והעירייה, כל שנה מוסיפים עוד מועדון לנוער.
אבירם דהרי: תדעו לכם שיש תקנים למשרד החינוך וכמה מורים יהיו פר כמה ילדים, אבל זה נגמר בשעה 1 בצהרים ומשעה 1 בצהרים עד 8 בבוקר למחרת, אין שום דבר וזאת הבעיה המרכזית.
אבירם דהרי: כאן אני רואה את החלוציות שלכם ואני פונה אליכם לנסות ולהגיע למצב בו תוכלו לתקנן את הדברים, את ה-א'-ב' של החינוך וזה החינוך הבלתי פורמלי שהוא משעה 1 בצהרים עד 8-9-10 בערב ואם מדברים על הנוער של היום, זה גם עד 11 בלילה או יותר מאוחר.
אבירם דהרי: זאת המשימה המרכזית של עם ישראל, של כנסת ישראל ואם תוכלו להרים את הכפפה הזאת, אני אודה לכם וכל עם ישראל יודה לכם.
אבירם דהרי: חג אורים שמח.
אבירם דהרי: דיברתם על האור ובאמת שיהיה חג אורים שמח.
שמעון בדדה: ניסיתי לשכנע את בני שידבר על הפרוייקט המעולה שהוא עשה, אבל בני לא טוב בדיבורים אלא במעשים ולכן אני אתן רקע כללי על השכונה בה אנחנו נמצאים.
שמעון בדדה: אנחנו נמצאים בשכונת התמרים, בבית נוער שעיריית קריית גת והמתנ"ס מפעילים אותו.
שמעון בדדה: זה מקום שנותן מענה לא רק לילדי השכונה אלא בזכות הפרוייקט הזה, ועוד פרוייקטים אחרים שאנחנו עושים – שזה לפעמים הבאות – נותנים מענה להרבה בני נוער בעיר.
שמעון בדדה: הסיפור של בני הוא בשלוש השנים האחרונות.
שמעון בדדה: זה ממש פרוייקט מיוחד שאנחנו שמנו אותו בשכונה שהיא ותיקה, שכונה שקיימת כבר 50 שנים, אחת השכונות הוותיקות בקריית גת.
שמעון בדדה: חשוב לציין שזאת גם שכונת רווחה טיפוסית, מה שמוסיף לעניין.
שמעון בדדה: אני הגעתי למקום כאשר בני היה ילד בן 8-9, כאשר זמן קצר לפני כן הוא התייתם מאמו.
שמעון בדדה: כל הזמן חיפשנו איך לחבר את בני.
שמעון בדדה: הבעיה שלי הייתה מול בני כי לא ידעתי איך לאכול אותו.
שמעון בדדה: לא הייתה שום פעולה שיכולנו לעשות בלי שבני יפריע פה ושם.
שמעון בדדה: יום אחד יצאתי החוצה מהמועדון שהוא מקביל לבית הספר, ושם התחולל השינוי האמיתי.
שמעון בדדה: פנתה אלי מנהלת בית הספר היסודי ואמרה לי שיש לה ילד שלא מפסיק לדבר עלי.
שמעון בדדה: שאלתי מי, אמרו לי בני.
שמעון בדדה: אמרתי שזה לא יכול להיות כי לא היה יום אחד שיכולתי לקבל אותו בעקבות אותה התנהגות.
שמעון בדדה: בקיצור, בני רצה להתקרב אבל אני הרחקתי אותו.
שמעון בדדה: הוא רצה להתקרב ואני הרחקתי אותו.
שמעון בדדה: אני חוללתי את השינוי אצלי במוח.
שמעון בדדה: התחלתי לאסוף את בני.
שמעון בדדה: מהיום שקיבלנו החלטה לאסוף את בני, אספנו אחריו עוד המון דברים.
שמעון בדדה: התקופה הראשונה שחיברנו וראינו, עשינו עליו תצפיות וראינו את בני אוסף חתולים עזובים ברחוב, כלבים עזובים ברחוב, הוא מטפל בהם, מחבק אותם, מלטף אותם ומאכיל אותם.
שמעון בדדה: אמרנו שאנחנו לוקחים את בני כפרוייקט אלינו.
שמעון בדדה: בני, בוא, נעשה אצלנו פינה.
שמעון בדדה: התחלנו עם פינה קטנה.
שמעון בדדה: אמרנו שבפינה הזאת אנחנו משתפים את אבא שלו שגידל שלושה ילדים לבד וזה פרוייקט בפני עצמו.
שמעון בדדה: אמרנו שאנחנו רוצים לפתח את המקום.
שמעון בדדה: פניתי למנהל המתנ"ס, קיבלנו אישור ממחלקת הנוער, קיבלנו את כל הברכה שבעולם ואמרו לנו לרוץ קדימה.
שמעון בדדה: באמת, לקחנו את הפרוייקט ביחד עם אבא וכל יום פיתחנו פינה, פיתחנו מקום, הבאנו בעלי חיים, רכשנו בעלי חיים מתקציב דמי כיס של בני נטו.
שמעון בדדה: כל שקל שהוא מקבל מאבא, זה לא לבגדים ולא לבילויים אלא זה לאסוף ולקנות בעלי חיים.
שמעון בדדה: הוא רתם הרבה בני נוער למשימה הזאת.
שמעון בדדה: אנחנו יודעים שיש הרבה מקומות בבתי ספר ובבתי נוער שם מטפלים באמצעות בעלי חיים.
שמעון בדדה: בלי לפגוע באף אחד, לוקחים ארנב, שמים אותו בכלוב, באים לבית הספר, מסבירים פה ושם ובסוף יוצאים עם חשבונית.
שמעון בדדה: בני בפינת החי שלו – זאת כבר לא פינת חי אלא זה ממש גן חיות – יש שם מגוון רחב של כל בעלי החיים.
שמעון בדדה: באים לשם בתי ספר ומקבלים ייעוץ.
שמעון בדדה: באים לשם ילדים מבתי ספר, מגני ילדים, והם גם באים בחופשות שלהם.
שמעון בדדה: חשוב לציין שהחיבור של בני, ברגע שגילינו את הקטע של פינת החי, הוא בעצמו התחבר בחזרה לבית הספר ובפני עצמו זה היה סיפור לא קטן.
שמעון בדדה: היינו מבקרים אותו בבית ספר וחשבנו מה יגרום לו לחזור לבית הספר.
שמעון בדדה: אני חושב שזה באמת אחד הדברים שהחזיר אותו לבית הספר.
שמעון בדדה: בני משתף אתו בני נוער במקום.
שמעון בדדה: בפרוייקט האחרון, כל שנה אנחנו מקבלים ילדים מכיתות י' למחויבות אישית.
שמעון בדדה: חלק מהפעילות שלהם, הוא מפעיל אותם במקום, במחויבות אישית ממש.
שמעון בדדה: מנהיגות לשמה.
שמעון בדדה: כאשר אנחנו רוצים לדעת מהי מנהיגות, היום בני מוביל מנהיגות חיובית בשכונה ובחברה.
שמעון בדדה: אני רוצה לומר תודה מיוחדת.
שמעון בדדה: ראש העיר דיבר על בית הנוער, זה לא סתם מקום שילדים באים אליו, משחקים ועושים עוד משהו.
שמעון בדדה: המקום הזה הוא בית חם לילדים האלה, זה בית חם שיש לילד הזה ושם יש לו עם מי לדבר.
שמעון בדדה: הילדים צמאים לקשר.
שמעון בדדה: הדקה שהוא בא ויש מישהו שנוגע בו ומלטף אותו ומתייחס אליו, בזה חסכנו עוד כמה תיקים פליליים ואני אומר לכם את זה בכל האחריות.
שמעון בדדה: אני אומר תודה רבה במיוחד לכל הנוער והילדים בשכונה הזאת.
שמעון בדדה: אני מכנה אותם גיבורים.
שמעון בדדה: מלאך הוא טוב בשמים, אבל הוא לא מתמודד עם שום דבר, אבל הילדים האלה מתמודדים יום יום עם קשיים רבים.
שמעון בדדה: התודה השנייה היא למתנ"ס ולראש העיר שתומכים ועושים מעל ומעבר כדי שהמקום הזה יצליח.
שמעון בדדה: תפילתי לבורא עולם, אני פונה למקבלי ההחלטות, כאשר רוצים לקצץ, מקצצים בכסף ובחינוך של ילדים.
שמעון בדדה: תפילתי לבורא עולם שתיקחו החלטה אסטרטגית כי עם ילדים לא מתעסקים.
שמעון בדדה: צריך לקבל החלטה שמתקצבים עוד מקומות לבני נוער, עוד מקומות לפעילויות, לחוגים וכולי.
שמעון בדדה: אגב, זה המקום של בני, אבל מהשכונה שלנו יצאה גם נינט טייב המפורסמת.
שמעון בדדה: יצא נדב קידר שהוא שחקן נבחרת ישראל.
שמעון בדדה: אני חושב שזה מקום לתת חלון הזדמנויות ליתר בני הנוער ואני אומר לכם כאן באחריות שהם מוכשרים בצורה לא רגילה אלא שצריך להוציא את זה מהם.
שמעון בדדה: חשוב לדעת, וזה בדוק סטטיסטית, שאם אנחנו מטפלים בבני נוער, זה עולה לנו יותר זול אם אחר הם ישבו בבתי הכלא.
שמעון בדדה: אני מודה לכולם.
רפאל כהן: בני, בוא בבקשה לקבל את התעודה.
רפאל כהן: אני מבקש מחברת הכנסת אורלי לוי-אבקסיס לברך.
אורלי לוי אבקסיס: חברים, אני חושבת שהמקרה של בני ארוך ופינת החי שלו ממחיש לנו עד כמה כל ילד, יש לו גם את הסוגרים שלו וגם את החסמים שלו, אבל בפנים יש לו את הדרך המיוחדת שלו לתקשר, להגיע להישגים ולהפנות את האנרגיות ואת התעסוקה לדברים מועילים.
אורלי לוי אבקסיס: לא סתם במקורות שלנו אומרים חנוך לנער על פי דרכו, כי מאותו מקום אפשר למצוא את הייחודיות של כל אחד.
אורלי לוי אבקסיס: כאשר אנחנו מסתכלים על הייחודיות, אני חושבת שהיום, דווקא ביום כזה, כאשר אנחנו פותחים את העיתון ורואים את הכותרות המדברות על כך שנער רוצץ גולגולת של חתול ליד החברים שלו כדי להוכיח איזה גדול ואיזה חזק הוא, ביום כזה אחד כמו בני מקבל תעודה של הוועדה לזכויות הילד, זאת התשובה הטובה ביותר.
אורלי לוי אבקסיס: הרבה פעמים אנחנו מגיעים לבני נוער רק כאשר אנחנו אומרים כמה לא בסדר, כמה הם נחשפים לאלכוהול, כמה אנחנו שומעים על אלימות בקרב בני נוער, ואני חושבת שלא תמיד צריך לחנך בני נוער דרך הענשה אלא דרך תמריצים.
אורלי לוי אבקסיס: מי שעושה משהו טוב, ראוי לומר.
אורלי לוי אבקסיס: הדברים הטובים צריכים להיאמר.
אורלי לוי אבקסיס: חשוב מזה.
אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שאנחנו צריכים לזכור שבטלה וזמן מיותר, אז בית הספר והחינוך הממלכתי באמת מחזיק את הילדים עד שעות הצהרים, אבל מכאן ואילך יש הרבה פעמים פער כאשר ההורים נמצאים בעבודה כי הם צריכים לשרוד כלכלית, לשלם את המשכנתא, את ההוצאות, את החינוך וכולי כאשר הרבה פעמים חינוך הוא לא באמת חינוך חינם כמו שאנחנו יודעים והילדים מוצאים הרבה זמן פנוי בלי איזשהו תוכן ערכי למלא אותו.
אורלי לוי אבקסיס: הפעילויות האלו של בני הנוער, אני רואה שיש כאן גם בני נוער שהוזמנו באופן אישי ויצרו פעילויות נוער חברתיות, מילאו את הזמן ועשו דברים טובים.
אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שאנחנו – גם כוועדה שבאמת איכפת לה מהילדים וכל הזמן יוזמת דברים חדשים – צריכים ליזום איזשהו פרוייקט.
אורלי לוי אבקסיס: כמו שדובר על מחשב לכל ילד, אולי חוג לכל ילד וזאת על מנת לאפשר גם לאלו שהמצב הכלכלי שלהם לא מאפשר להם לרכוש חוגים כל כך יקרים, עדיין יהיו עסוקים בדברים ערכיים וטובים.
אורלי לוי אבקסיס: זה דור ההמשך וזה הדור שלנו.
אורלי לוי אבקסיס: כאשר אני רואה את הדור הזה, אני אומרת שיש מקום גם להיות אופטימיים.
אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לכם.
אורלי לוי אבקסיס: זה הזמן שלנו לומר לכם תודה.
רפאל כהן: תודה רבה לחברת הכנסת אורלי לוי-אבקסיס.
רפאל כהן: אנחנו נעבור לפרוייקט הבא שנקרא תיאטרון הכפר של שקד כהן.
רפאל כהן: לשקד כהן בן 10 וחצי מקיבוץ כפר עציון היה חלום והוא להקים תיאטרון.
רפאל כהן: היום פועל תיאטרון מיוחד מאוד בו משחקים ילדים בני כיתות ב' עד ה'.
רפאל כהן: הילדים יוזמים את ההצגות, כותבים, מביימים, מכינים תפאורה ותלבושות, מפיקים ומפרסמים ומציגים בהתנדבות מלאה כתרומה לקהילה.
רפאל כהן: כל חודש עולה הצגה לפני קהל של כ-45 עד 60 אנשים.
רפאל כהן: אני שמח שנמצא לידי שקד כהן שיאמר מספר מלים.
שקד כהן: תיאטרון הכפר התחיל בכך שראיתי הצגה של תיאטרון ואחרי ההצגה הלכתי עם אבא שלי ואחותי לדבר עם השחקנים.
שקד כהן: דיברנו עם שחקן בשם עוזי וסיפרתי לו שהחלום שלי הוא להקים תיאטרון.
שקד כהן: הוא אמר לי שכדאי לי להתחיל כבר עכשיו בהקמת התיאטרון.
שקד כהן: מיד אספתי שחקנים אבל אחד השחקנים פרש ואני התייאשתי.
שקד כהן: לאחר חמישה-שישה חודשים הצלחתי לאסוף שוב שחקנים והתחלנו בחזרות.
שקד כהן: שוב היו קשיים במציאת שחקנים ובעבודה אתם, אך למרות כל הקשיים הצלחנו לעשות את ההצגה הראשונה, עלילות פרנינד מאת אפרים סידון.
שקד כהן: ציפינו למספר גג של 30 אנשים ומאוד הופתענו לגלות שבאו בערך 60 אנשים.
שקד כהן: לאחר מכן עשינו את המחזמר שירי דני, אליו באו 45 אנשים.
שקד כהן: לאחר מכן העלינו את סיפור הנסיכה והירח, ולאחר מכן העלינו את ההצגה המוזיקלית פטר והזאב.
שקד כהן: בחודש חשוון עשינו את ההצגה הסנדלר והגמדים וביום ראשון השבוע התחלנו להתאמן להצגה חדשה שלנו, טרוף אותי.
שקד כהן: אצלנו בתיאטרון אנחנו קודם כל מוצאים ספר טוב ואחרי כן אני מקליד אותו למחשב ובאותו שלב גם מביים אותו.
שקד כהן: אני מוסיף קטעים מעניינים ומוריד קטעים שישעממו את הקהל.
שקד כהן: לאחר מכן אני אוסף שחקנים ומסביר להם את כל ההצגה עם כל הפרטים כי הטקסט אצלי הוא משהו מאוד כללי.
שקד כהן: לאחר מכן אנחנו מתחלקים לזוגות ובוחנים אחד את השני, ואז הם מתחילים בחזרות משותפות.
שקד כהן: אנחנו קובעים תאריך להצגה ושבוע לפני מתחילים להתאמן עם התלבושות.
שקד כהן: יום לפני, תולים פרסום וביום ההצגה אנו מציגים בפני קהל של 45 עד 65 אנשים.
שקד כהן: התיאטרון מעלה בקיבוץ כפר עציון הצגה כל חודש.
שקד כהן: מתוכננות עוד הצגות כמעט לשנתיים.
שקד כהן: אצלנו יש שמונה חברי תיאטרון.
שקד כהן: ידיד מרקוביץ, שהוא השחקן הראשי, שניר סומך, חן רוזנברג, ריאם כהן שהיא אחותי, תומר לוי, שחר ברג, יאיר בק ואני.
שקד כהן: יש גם שחקנים אורחים.
שקד כהן: בתיאטרון אנחנו בעיקר דואגים שכולם יהיו ביחד ולא יהיו מריבות.
שקד כהן: אם יש מריבות כמו שקרה פעם אחת, עד שיפרידו ועד שכולם יירגעו, כבר ייגמרו החזרות וכולם יצטרכו ללכת לבתים.
שקד כהן: בתיאטרון כולם חברים ואני בקושי זוכר פעם אחת ששמעתי שחקנים מתלוננים על כך שלא היה להם כיף ושלא פעלו אתם בשיתוף פעולה.
שקד כהן: התיאטרון מתקדם מאוד יפה אך יש לנו המון בעיות בו.
שקד כהן: בגלל שאנחנו ילדים יש לנו בית ספר, שיעורי בית ואנחנו גם רוצים לבלות קצת בבית או עם חברים.
שקד כהן: יש תמיד ילדים שמאחרים ואני יודע מניסיון שמי שמביים, מארגן וממחיז את ההצגה, יש לו הרבה עומס ורוב השחקנים לא מבינים זאת ולא עוזרים בנשיאת העול.
שקד כהן: מאוד כיף להציג הצגות לילדים.
שקד כהן: שחקנים מפגינים יכולת משחק נפלאה והתיאטרון הפך כבר למשהו שגרתי וקבוע בכפר עציון.
שקד כהן: בהתחלה הציעו לנו לבקש תשלום עבור הצפייה בהצגות אבל היה לנו חשוב שאנשים יוכלו להיכנס בחינם ולא לשלם כי אנחנו חיים בקיבוץ ושמחים לתרום קצת למי שגר בו.
שקד כהן: לדעתי התיאטרון הוא דבר טוב לשחקנים שמפיקים הנאה וקצת אהדה מהעניין, וגם לקהל שבא וצופה בהצגות בהנאה מרובה.
שקד כהן: אני רוצה לומר תודה לכמה אנשים.
שקד כהן: אני רוצה לומר תודה רבה לשחקן עוזי שללא העצה שלו לא הייתי חושב להקים תיאטרון, להוריי היקרים שללא התמיכה והעזרה שלהם בכל הצגה, התיאטרון לא היה קיים.
שקד כהן: תודה לידיד מרקוביץ ולכל יתר השחקנים, ותודה לכל מי שבא לראות את ההצגות.
שקד כהן: תודה לאתי ממכון הילדים שפרסמה אותנו שם ותודה אחרונה לכם, הכנסת, שהזמנתם אותי לספר על תיאטרון הכפר.
רפאל כהן: תודה.
רפאל כהן: אני רוצה לקרוא גם לשחקנים נוספים - לידיד ולשניר.
רפאל כהן: בבקשה, לקבל תעודה.
רפאל כהן: כל הכבוד.
רפאל כהן: אני מבקש מספר מילות ברכה מפי חבר הכנסת אורי אורבך.
אורי אורבך: האמת היא שתיאטרון הוא כמו כאן בכנסת.
אורי אורבך: כולם שחקנים.
אורי אורבך: היתרון שלכם, לפי מה ששקד אמר, שאצלכם אפשר להוסיף קטעים מעניינים ולהוריד קטעים משעממים, כמו שאתה עושה, אבל כאן אי אפשר לעשות את זה.
אורי אורבך: זאת אומרת, להוסיף קטעים מעניינים אפשר, אבל קצת יותר קשה להוריד קטעים משעממים.
אורי אורבך: התיאטרון, שקד וחבריו, הוא מקום שבו בעצם מתחפשים, שמים תפאורה, שמים בגדים, מתאפרים ועושים הכל כדי שלא יהיה אמיתי אבל זאת הדרך הכי טובה לומר דברי אמת ולומר דברים אמיתיים.
אורי אורבך: הרבה פעמים בתיאטרון מותר לומר, ואפילו צריך לומר, דברים שאסור לומר, שזה לא מנומס וזה לא נאה, בדרך טבעית.
אורי אורבך: באמצעות התיאטרון, בו מתחפשים, אפשר לומר דברי אמת.
אורי אורבך: אני מברך אותך שקד – ואת החברים כולם - על כך שאתה כל כך מהר מגשים חלומות, שומע רעיון וישר הופך אותו למעשה.
אורי אורבך: אני מקווה שאתם בכפר עציון תמשיכו בכך וייקחו מכם דוגמה גם במקומות אחרים, להגשים את החלומות שלכם, להתעקש ולהצליח כי זאת הדרך לומר אמת.
אורי אורבך: בהצלחה.
רפאל כהן: תודה רבה לחבר הכנסת אורי אורבך.
רפאל כהן: הפרוייקט הבא שנציג נקרא פרוייקט נאמני תעסוקה.
רפאל כהן: קבוצת בני נוער הזדעזעה מתנאי העסקתם של שומרים ועובדי ניקיון בבית ספרם.
רפאל כהן: הם פנו מיוזמתם לנציגים ממעגלי צדק על מנת לעזור לעובדים ולעמוד על זכויותיהם.
רפאל כהן: בעקבות הפעילות המבורכת הזאת חייהם של עשרות עובדי קבלן השתנו לטובה.
רפאל כהן: אני מתכבד לקרוא לאיתי ולאחווה, נציגים ממעגלי הצדק, לשאת מספר מלים.
איתי: אחווה ואני ריכזנו פרוייקט נאמני תעסוקה ששילב עוד די הרבה בני נוער שלצערי לא כאן היום.
איתי: לפני שאני אדבר על מה שאנחנו עשינו, אנחנו רוצים לומר מספר מלים על העמותה עצמה.
איתי: מעגלי צדק הוקמה בעקבות מצב שלמקימים שלה נראה מאוד אבסורדי ובעייתי בישראל.
איתי: בישראל יש הרבה עמותות שדואגות לצדקה, שדואגות למצב שאם יש עני, נותנים לו אוכל ודואגים לו, דבר שלדעתי הוא מאוד מאוד חיובי אבל בכלל לא פותר את הבעיה המרכזית.
איתי: אם אנחנו מסתכלים לדוגמה על דוחות העוני האחרונים, בכלל על המשק, יותר ויותר אחוז מהעניים הם אנשים עובדים, אנשים שיוצאים ומרוויחים את הלחם שלהם, אבל עדיין בסוף היום מגיעים הביתה והם אנשים עניים.
איתי: לדעתנו זה מצב שהוא לא הגיוני ולא יתכן במדינת ישראל ולכן מעגלי צדק החליטה לטפל בבעיה מהשורש.
איתי: בניגוד למצב בו עוסקים בצדקה, מעגלי צדק עוסקת יותר בצדק, בדאגה לזכויות של העובדים, בדאגה לזכויות נכים ודאגה לעוד מגוון תחומים.
איתי: לפני שנתחיל לדבר על הפרוייקט עצמו, רצינו לשאול כאן כמה שאלות את החברים שעדיין לומדים בבית ספר ואם אפשר לענות בהרמת יד.
איתי: מי כאן מכיר את השמות של כל המורים שלו?
איתי: תרימו יד.
איתי: כמו שאנחנו רואים, רובנו מכירים את השמות של המורים שלנו.