GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דני דנון: אז אם אין – יכול להיות שנקדם את הצעתה של חברת הכנסת יחימוביץ ואנחנו ניזום הצעת חוק חדשה, אבל חשוב לנו שהדברים ייעשו בתיאום ולא שנופתע ונשמע שיש כרגע עבודה על הצעת חוק.
דני דנון: זה נושא שהייתי רוצה לשמוע את התייחסותך אליו, וכמובן גם לשאר הדברים שנאמרו עד כה.
איילה אלבוכר: בקשר להצעת החוק, אני יודעת שכרגע היא מטופלת.
איילה אלבוכר: אני לא מעורה מספיק כדי לתת כאן את חוות דעתי, בכל מקרה אני באה לייצג ולא לתת חוות דעת.
איילה אלבוכר: אני יודעת שלקבוצה הנכבדה הזאת, כולל "כוח לעובדים", היו מספר פגישות עם השר, והשר בא לקראתם בנושאים האלה והיטיבו אתם.
איילה אלבוכר: 5.6% של התעריף הועלה.
איילה אלבוכר: בנוסף, השנה לקחו את דוח את רואי החשבון, ששם יש מודל תעריף אחר, ועל פי זה סיכמו את התעריף שיהיה למטפלות.
איילה אלבוכר: בכל שלב שיועלה שכר המטפלות במעונות היום יועלה גם שכרן, בהתאם למודל ולא בהתאם לתנאים הקודמים שהיו.
איילה אלבוכר: באשר ללחצני המצוקה וכדומה – הלכו לקראתן ואפשרו כל אופציה אחרת שניתנת להיעשות.
איילה אלבוכר: זה יכול להיות מוקדי חירום, שמאפשרים גישה מיידית למטפלת ועזרה.
דני דנון: מה העלויות?
איילה אלבוכר: לחצן המצוקה עולה 300 שקלים.
שלומי דוד: החברה למתנ"סים קנתה לכל אחד את לחצן המצוקה, כאשר השימוש החודשי הוא באחריותכן, נכון?
טובה אמיר: אבל למה צריך את זה כשאפשר בחינם?
שלומי דוד: אני אתך בדיון, אני רק רוצה לציין את העובדה שהחברה למתנ"סים קנינו לכל אחד את לחצן המצוקה.
טובה אמיר: אני רוצה להעיר לגברת שיש את התקנה, אבל בפועל הרכזות ממשיכות לדרוש את לחצן המצוקה, והדרישה כתובה באוגדן.
איילה אלבוכר: יש כאן הרבה מסגרות שעובדות, וצריך לקחת את זה בחשבון.
איילה אלבוכר: גם לחברה למתנ"סים יש רכזות שעובדות כך, ויש רכזות במקומות אחרים שעובדות קצת אחרת.
טובה אמיר: זאת הבעיה.
איילה אלבוכר: לכן, יכול להיות שמה שהגברת אומרת נכון באזור שלה, ובאזורים אחרים אולי הרכזות כן לקחו בחשבון את האופציה הזאת, שאפשר לעשות מוקד שאפשר להגיע אליו והוא לא עולה כסף.
איילה אלבוכר: הלכו לקראתן גם בעניין חמישה ימי עבודה ושעות עבודה קצת יותר גמישות.
איילה אלבוכר: דמי רישום – בדרך כלל הם לא מיועדים למטפלת אלא להדרכה שוטפת, לקניית ציוד על-ידי הרכזת.
איילה אלבוכר: כשמטפלת קונה ציוד היא לא תמיד יודעת מה בדיוק היא צריכה לפי הגיל, בהתאם לדרישות הרכזת.
איילה אלבוכר: לכן הרכזות, בדרך כלל – יכול להיות שבאזורים שונים זה קצת אחרת – הרכזות קונות ציוד במשותף או שקונות לכל מטפלת בהתאם לצורך שלה, מדמי הרישום שלה.
איילה אלבוכר: זה משמש גם להדרכה, שההדרכה לגיל הרך מאוד יקרה.
טובה אמיר: למה אנחנו צריכים לשלם דמי הדרכה אם זה אמור להיות מזה?
טובה אמיר: דורשים מאתנו 600 שקל.
איילה אלבוכר: כי אולי זה לא מספיק.
איילה אלבוכר: תלוי מה נותנים לכן.
איתי סבירסקי: יש פירוט מה נעשה בדמי הרישום?
איתי סבירסקי: זה סכומים עצומים.
איילה אלבוכר: כל זכיין וכל רשות דורשים את הצרכים שלהם.
איילה אלבוכר: אנחנו לא בודקים אותן, מה הן עושות בכסף.
איילה אלבוכר: דיברת על זה שהכספים האלה תמיד היו במסגרת המשפחתונים.
איילה אלבוכר: הקימו אותם יחד עם הרווחה.
איילה אלבוכר: כשלשכות הרווחה אפשרו לתת כסף זה היה מצוין - - -
טובה אמיר: התחלנו לעבוד דרך משרד העבודה והרווחה כשעוד לא היה משרד התמ"ת.
טובה אמיר: הדברים השתנו מאוד, לרעתנו.
איילה אלבוכר: העניין הוא שלשכות הרווחה יכלו, בזמנו, לסבסד את המטפלות ולקנות ציוד.
איילה אלבוכר: עם השנים זה הופסק, כמו כל דבר.
איתי סבירסקי: בנו מודל חדש לעדכון שכר המשפחתונים?
איילה אלבוכר: אני יודעת שעל בסיס בדיקה של רואי החשבון בנו מודל, שלפיו קבעו את ההעלאה של 5.6%.
איתי סבירסקי: כלומר, זה כבר לא נגזר מההעלאה של המעונות?
איילה אלבוכר: בהמשך זה ייגזר.
איילה אלבוכר: כלומר, אם יעלו את המעונות ב-%X אחוזים אז יעלו, אבל לא לפי התעריף הקודם אלא לפי המודל החדש שנקבע עכשיו.
איתי סבירסקי: לא הבנתי את התשובה.
איתי סבירסקי: האם זה תלוי בהעלאה של המעונות או שזה מודל נפרד?
איילה אלבוכר: לא משנה.
איילה אלבוכר: שינו את הפרמטר לבדיקת שכר המטפלות.
איתי סבירסקי: אז זה לא קשור למעונות.
איילה אלבוכר: אם יש עלייה במשק, אתה רוצה שלא נעלה למטפלות המשפחתונים?
איתי סבירסקי: אני רוצה להבין איך זה נעשה.
איילה אלבוכר: אני לא תקציבנית האגף או המשרד.
איילה אלבוכר: אני לא מתמצאת בזה, לצערי.
איילה אלבוכר: גבייה – יש אופציה למטפלות לגבות מההורים עד 300 שקלים בשנה עבור שירותים נוספים.
איילה אלבוכר: מדובר על מסיבות סוף שנה, תמונות, אירועים, חגיגות, כיבוד, כל הדברים האלה שקודם לא היו.
איילה אלבוכר: גם זו אופציה שאפשר לקחת.
טובה אמיר: אפשר להעיר?
טובה אמיר: כשאת אומרת "עד 300 שקל", מה זה אומר?
טובה אמיר: שאפשר לא לשלם בכלל?
טובה אמיר: אפשר לגבות עשרה שקלים?
טובה אמיר: אפשר לגבות 200 שקלים?
איילה אלבוכר: זה תלוי מקום ותלוי - - -
טובה אמיר: מאיפה באה האפליה בין מטפלת למטפלת ומי מחליט כמה ייגבה?
נרדה שלום: הוציאו מכתב בתחילת השנה שההורים מחוייבים לשלם 300 שקלים - - -
טובה אמיר: את אומרת "עד 300 שקלים".
נרדה שלום: אנחנו, הרכזות, קיבלנו את זה כהוצאה של 300 שקלים.
טובה אמיר: אבל אם כתוב "עד 300 שקלים", ההורים קוראים את בצורה שאומרת שמי שלא רוצה לא ישלם.
נרדה שלום: אנחנו מחייבים את ההורים שלנו.
איתי סבירסקי: אנחנו מדברים על איזשהו מודל ארצי.
איתי סבירסקי: אם מדברים על תעריף - התעריף הוא אחיד לכולם, אז גם הדברים מהסוג הזה צריכים להיות אחידים לכולם.
איתי סבירסקי: ההנחיות לא ברורות, הן מגלגלות את הביצוע; מטפלת אחת תעשה כך ואחרת תעשה אחרת; אזור אחד יעשה ככה ואזור אחר יעשה אחרת.
איתי סבירסקי: הדברים צריכים להיות הרבה יותר מתואמים, מונחים ונאכפים על-ידי התמ"ת.
דני דנון: מה קורה היום מבחינת הפיקוח?
איילה אלבוכר: המבדקות לא קיימות היום, ולדעתי גם לא תצאנה לפועל.
איילה אלבוכר: היום כל ארגון מפעיל את הפיקוח שלו ואת ההדרכה.
איילה אלבוכר: הרכזות אחראיות ואמונות על המטפלות.
דני דנון: מה זה כל ארגון?
דני דנון: כל רשות?
איילה אלבוכר: יש רשות, יש זכיינים, מועצות אזוריות, רשויות עירוניות וכו' - כל מיני גורמים שמפעילים את המשפחתונים.
איילה אלבוכר: לכן לכל אחד יש אצלו מספר רכזות שמפעילות באותו אזור את מטפלות המשפחתונים.
איילה אלבוכר: המטפלות מקבלות הדרכה, את המעקב השוטף של הרכזות והרכזות צריכות לדווח לארגון ובסופו של דבר אלינו.
איילה אלבוכר: מבחינת המשרד, יש לנו מעט מאוד מפקחות בשטח למעונות ולמשפחתונים, ואנחנו עושים את הבדיקה שלנו.
רות דיין מדר: הרשויות המקומיות לא תוקצבו כדי שיוכלו לבצע את הפיקוח הזה.
רות דיין מדר: הן צריכות למצוא כוח אדם נוסף מתוך המערך שלהן או לקחת מערך נוסף על מנת לפקח.
איילה אלבוכר: הרכזות עצמן מפקחות, מדריכות ומובילות את המטפלות.
רות דיין מדר: הרכזות מקבלות שכר מהתמ"ת?
איילה אלבוכר: חלקן.
רות דיין מדר: והחלק השני?
איילה אלבוכר: הרשות או החברה.
רות דיין אלבוכר: אבל הרשות המקומית לא קיבלה תקציב מהתמ"ת על מנת לפקח, אז מאיפה היא תפקח?
דני דנון: יש לי שאלה למטפלות: מי המפקח עליכן בפועל?
טובה אמיר: יש בכל רשות משרד משפחתונים, יש שם רכזות וזה התפקיד שלהן.
דני דנון: וכל כמה זמן הן מגיעות?
טובה אמיר: מתי שהן יכולות לבוא.
טובה אמיר: זה יכול להיות כל יום או פעם בשבוע, כמה שהן רוצות.
דני דנון: השאלה שלי היא כמה הן מגיעות, לא כמה הן יכולות.
טובה אמיר: לדעתי, זה תלוי ברכזת.
טובה אמיר: הן מחליטות למי להגיע יותר ולמי פחות.
דני דנון: אבל מניסיונך – מגיעים אלייך פעם בשנה, עשר פעמים בשנה?
טובה אמיר: הרבה יותר.
טובה אמיר: אחת לשבועיים לפחות.
איילה אלבוכר: יש להן הדרכה ופיקוח הרבה יותר מאשר במעונות היום מכיוון שהן עצמאיות, הן נמצאות לבד בבית והן מבודדות.
איילה אלבוכר: לכן, אין להן יכולת ליצור קשר ישיר עם מטפלות אחרות.
רחל אברהם: סליחה, יש לנו.
איילה אלבוכר: בסדר, טלפונים.
רחל אברהם: לא, גם בטיולים ואנחנו נפגשות גם עוד.
איילה אלבוכר: אני מדברת במשך היום.
איילה אלבוכר: את לא צריכה להתפרץ.
איילה אלבוכר: לכן הרכזות מגיעות אחת לשבועיים או אחת לעשרה ימים לכל מטפלת.
איילה אלבוכר: לאלה שהן ותיקות יותר הן מגיעות קצת פחות ולחדשות הן מגיעות בצורה אינטנסיבית, מדריכות אותן כדי להביא אותן לרמת מינימום.
דני דנון: אני רוצה לעדכן את הוועדה, ובייחוד את חברת הכנסת יחימוביץ, שיש לי מכתב משר התמ"ת לחבר הכנסת אורלב, שבו הוא כותב לו שבעקבות הפגישה ביניהם יש כוונה להחיל רציפות על הצעת החוק של חבר הכנסת אורלב, עם הצעת חוק ממשלתית, שעובדים עליה, לפיקוח המסגרות לפעוטות.
דני דנון: זאת אומרת, החוק הקודם לא ירד מסדר היום.
דני דנון: הוא חוזר לדיון להחלת רציפות מתי שהוא, למרות שעוד לא הגיע אלינו רשמית.
דני דנון: זה ייעשה בתיאום עם הצוות שעובד בתמ"ת על חוק שלהם.
דני דנון: אני יודע שיש בחינה מחודשת בתמ"ת ואני רוצה לשמוע מהנציגים האחרים, אם אתם חושבים שצריך לעשות היום חוק פיקוח.
דני דנון: מה היה אידיאלי מבחינת הפיקוח ועלויות הפיקוח?
שלומי דוד: אני מנהל את התחום של הגיל הרך בחברה למתנ"סים.
שלומי דוד: כמי שהמציא את נושא המשפחתונים, אני רוצה לומר משפט מקדים.
שלומי דוד: לדעתי, ההשוואה בין שכר של מטפלת משפחתון לשכר של מטפלת במעון לא נכונה.
שלומי דוד: ההשוואה צריכה להיות בין שכר משפחתון בפיקוח לבין שכר של משפחתון שאינו בפיקוח.
שלומי דוד: כולנו רוצים פיקוח, אני מסכים מאוד עם מה שאמרה חברת הכנסת יחימוביץ, שמה שמעניין אותנו זה הילד.
שלומי דוד: משרד התמ"ת נכנס לנושא הזה לא בגלל הילד אלא בגלל האמא, שתצא לעבודה.
שלומי דוד: המדינה נכנסה לנושא כדי לתגמל את האמא, כדי שתוכל לצאת לעבודה, כדי שהתל"ג יעלה.
שלומי דוד: הילד הוא מרכז העניינים פה.
שלומי דוד: ברור לנו שהילד צריך להימצא במסגרת של מטפלת אחת לכל חמישה ילדים; הוא צריך להיות במסגרת של שעות מסודרות; צריך שהמטפלת תקבל הדרכה והכשרה.
שלומי דוד: כיוון שאין היום חוק, כל אחד מאתנו יכול לפתוח משפחתון מחר.
שלומי דוד: כל אחד יכול גם להגיד שהוא לוקח עשרה ילדים.
שלי יחימוביץ': אבל לא של התמ"ת.
שלי יחימוביץ': כל אחד יכול לפתוח גן פרטי, אבל אנחנו מדברים על משפחתונים מוכרים.
שלומי דוד: אני אומר שחלק מהמשפחתונים שנמצאים אצלנו בורחים החוצה.
שלומי דוד: הם אומרים שהם מתוגמלים כך, אז בשביל מה?
שלומי דוד: למה צריך את הפיקוח, את הליווי, וחלק מהשכר כן יקבלו וחלק לא יקבלו?
שלומי דוד: במקום זה פותחים מעון פרטי, ובמקום 1,500 שקלים אפשר לגבות 2,200 שקלים או 2,500 שקלים; במקום חמישה ימים בשבוע אפשר לעבוד - - -
דני דנון: תלוי באזורים.
דני דנון: יש אזורים שבהם אין אפשרות לגבות סכומים כאלה.
דני דנון: בטוח שבפריפריה או במגזר הערבי אין משפחתונים שגובים 2,600 שקלים כמו בכפר סבא ורעננה.
שלומי דוד: באילת למשל, היו לנו משפחתונים.
שלומי דוד: כל המשפחתונים נשארו אבל עברו להיות פרטיים.
שלומי דוד: למה?
שלומי דוד: כי היא שואלת למה היא צריכה את זה, למה היא צריכה שההכנסה הכוללת שלה תהיה 7,000 שקלים ולא 14,000 שקלים?
שלומי דוד: היא עושה את ומכניסה 14,000 שקלים, ולא לוקחת חמישה ילדים אלא שישה.
שלומי דוד: היא לא צריכה שום ועדה שתגיד לה לקחת שישה ילדים.
שלומי דוד: היא לוקחת גם שבעה או שמונה ילדים.
שלומי דוד: מי אחראי?
שלומי דוד: מי מפקח?
שלומי דוד: איפה המדינה בתוך העניין הזה?
שלומי דוד: אם באים עם חוק הפיקוח, כל ילד במדינת ישראל שנכנס לאיזושהי מסגרת שהיא מסגרת חינוכית חייב להיות בפיקוח.
שלומי דוד: אז אפשר גם להשוות את התנאים.
שלומי דוד: במצב כזה המשחק הוא אחר לגמרי.
שלומי דוד: למה אני צריך להשוות מטפלת שמקצה את הבית שלה, מקצה את החצר שלה, קונה ציוד מכספה, משלמת חשמל ומים, קמה ב-4:00 בבוקר כדי לבשל, חס ושלום אסור לה להיות חולה.
שלומי דוד: מטפלת רגילה, אם היא חולה מביאים לה מחליפה.
שלומי דוד: מטפלת במשפחתון פרטי, אם היא חס ושלום חולה היא צריכה להביא מישהו אחר.
שלומי דוד: היא אחראית כלפי הילדים האלה, היא ולא אחר.
שלומי דוד: זאת אומרת, גם אם היא חולה היא משלמת מכספה כדי שמישהו אחר ימלא את השעות האלה עם הילדים.
שלומי דוד: היא גם צריכה למצוא מישהו שיעשה את זה.
שלומי דוד: אני סבור שההשוואה לא נכונה.
שלומי דוד: אני חושב שצריך לעשות השוואה עם השוק הפרטי ואני חושב שצריך להחיל את הפיקוח על הכול ולעשות דיון מקיף על הנושא הזה של המשפחתונים.
דני דנון: יש לי שאלה: פיקוח על הכול, במימון מי?
שלומי דוד: יש פה אבסורד – במעונות יום כל התגמול של הארגונים המפעילים, כולל החברה למתנ"סים, בא מתוך העלות של אחזקת הילד.
שלומי דוד: גובים 1,400 שקלים, מתוך זה המדינה אומרת לגזור אחוזים עבור ההדרכה, הפיקוח והליווי המקצועי.
שלומי דוד: במשפחתונים המדינה היא מאוד בסדר.
שלומי דוד: יש היום שלושה זכיינים, וגם פה עשו משהו שאני לא מבין.
שלומי דוד: הפרידו בין ערבים, חרדים ועמך ישראל.
שלומי דוד: אני לא מבין למה ערבי ועמך ישראל לא יכולים לקבל את אותה הדרכה, אותו ליווי מקצועי.
שלומי דוד: באה המדינה ואמרה: לחרדים תהיה עמותה חרדית, ואילו ערבים - ערבים ינהלו אותם.
שלומי דוד: שאלתי: החברה למתנ"סים לא מטפלת בערבים?
שלומי דוד: לא מטפלת בחרדים?
שלומי דוד: אמרו לא, אסור לעשות את העניין הזה.
שלומי דוד: הפרידו הפרדה טוטלית.
שלומי דוד: אין לי מושג מה המניעים, בוודאי שזה לא שיקולים מקצועיים.
שלומי דוד: בוודאי לא טובת הילד הנחתה את הגורם שהחליט.
שלומי דוד: אני אומר לך את זה חברת הכנסת יחימוביץ, כי היית בוועדה אז, אבל אולי לא היית ערה לזה.
שלומי דוד: אני חושב שהנושא הזה חייב להיבדק בכיוונים האלה.
שלומי דוד: המדינה נותנת 400 שקלים עבור כל משפחתון לניהול, פיקוח והדרכה שלו.
שלומי דוד: זאת אומרת, המדינה היא בסדר בעניין.
שלומי דוד: התשלום עבור הרכזת שמדריכה את מנהלת המשפחתון מגיע לא ממנהלת המשפחתון אלא ממדינת ישראל.
שלומי דוד: 260 שקל של דמי הרישום, מזה אני לא בונה מערך הדרכה.
שלומי דוד: מערך הדרכה הוא הרבה מאוד כסף.
שלומי דוד: אם אני עושה כנס של יום ומזמין את כל מטפלות המשפחתונים, זה המון כסף.
שלומי דוד: 260 שקלים זה עלות של כנס בן יום אחד לכל בן-אדם.
איילה אלבוכר: הן אומרות את זה.
שלומי דוד: גם 1,000 שקלים לא מספיקים בשביל תוכנית ההדרכה.
שלומי דוד: אני אומר שההתייחסות למנהלת המשפחתון – אני חושב שלא עשיתם עבודה נכונה בעניין הזה.
שלומי דוד: ההשוואה צריכה להיות לאלה שעובדים באופן פרטי.
איתי סבירסקי: אדרבא, תצטרף למאבק בעניין הזה.
שלומי דוד: יש עובדות שלנו אצלכם, ואני אומר שהדיון אצלכם וההתנהלות שלכם היא לא נכונה.
שלומי דוד: אתה לא יכול להשוות עגבנייה למלפפון.
שלומי דוד: למה אתה עושה את זה?
שלומי דוד: אני חושב שהדיון צריך להיות אחר לגמרי, לא יכול להיות שמנהלת פרטית תוכל לקחת שבעה, שמונה, תשעה או עשרה ילדים באותו מטראז', והיא עדיין בן-אדם אחד, ולגבות איזה סכום שהיא רוצה ולהגיד מתי היא כן רוצה לצאת לחופש ומתי לא.
שלומי דוד: אין עליה שום מגבלה בשום דבר.
שלומי דוד: אולי צריך להביא איזו תעודה.
איתי סבירסקי: אדרבא, נגיע לשכר של 5,600 ומשם גם נסתכל קדימה.
שלומי דוד: אני חושב שהמדינה בכיוון הנכון, אבל אני חושב שהחשיבה וההשוואה לא נכונה.
שלומי דוד: צריך לעשות חשיבה אחרת, השוואה אחרת, ולתת את הכבוד לילדים האלה.
שלומי דוד: למה צריך להשוות?
שלומי דוד: מטפלת במעון נותנת את הבית שלה?
שלומי דוד: משלמת חשמל, מים?
שלומי דוד: אם היא חולה היא צריכה להביא מחליפה?
שלומי דוד: זו אחריות של המתנ"ס לעשות את זה.
שלומי דוד: רכזת של הגיל הרך, זה תפקידה.
שלומי דוד: כאן התפקיד הוא אחר לגמרי.
איתי סבירסקי: זה דורש תגמול הרבה יותר גבוה.
שלומי דוד: זה יכול להיות הפוך.
שלומי דוד: יכול להיות שהחקיקה תהיה כזאת ששום ילד לא יהיה במסגרת של משפחתון עם שישה-שבעה ילדים, לדוגמה.
שלומי דוד: זה אם אומרים שהילד חשוב.
שלומי דוד: האם יצאה לעבודה – על הכיפק.
שלומי דוד: מדינת ישראל זכתה באם שיצאה לעבודה, עשתה קריירה.
שלומי דוד: אבל איפה הילד?
שלומי דוד: מי ידאג לילד הזה?
אסמהאן גוהגיאה: אני מייצגת משפחתונים במגזר הערבי.
אסמהאן גוהגיאה: בכפר ערערה.
אסמהאן גוהגיאה: במגזר הערבי זה שונה מהמגזר היהודי.
אסמהאן גוהגיאה: אין השתתפות הורים, אין להם כסף לשלם.
אסמהאן גוהגיאה: אז השכר שלנו הוא לא כמו של המטפלות במגזר היהודי.
דני דנון: את מנהלת משפחתון?
אסמהאן גוהגיאה: כן.
דני דנון: תני לי סקירה כמה ילדים יש, כמה משלמים.
אסמהאן גוהגיאה: חמישה ילדים, 5,000 שקלים בחודש עבור החמישה ילדים.
אסמהאן גוהגיאה: אני מוציאה מהכיס שלי עבור ימי הולדת, חגים.
איתי סבירסקי: הכסף מהמדינה מגיע, אבל השתתפות הורים לא הייתה עד עכשיו.
איתי סבירסקי: הבעיה היא שאי התשלום על-ידי ההורים מגובה על-ידי נציגי משרד התמ"ת ברשויות המקומיות.
דני דנון: מה זה מגובה?
דני דנון: אולי אתה מתכוון פסיבית.
איתי סבירסקי: הרכזות אומרות להורים, בצורה ישירה ובצורה עקיפה: אתם לא חייבים לשלם את התוספת שלכם.
איתי סבירסקי: הן מקבלות מהמדינה.
איתי סבירסקי: דיברנו על כך שהתעריף הוא מאוד נמוך, במגזר הערבי יש שני שליש מהתעריף הזה משום שמשרד התמ"ת לא נותן את הגיבוי - - -
דני דנון: זה דבר חמור מאוד.
דני דנון: אם אתה יכול לומר שהמשרד כותב או אומר להורים שהם לא צריכים לשלם - - -
איתי סבירסקי: בעל פה.
דני דנון: - - זה חמור מאוד.
דני דנון: בעל פה זה דבר אחר, אבל אני לא רואה שנציג התמ"ת הולך להורים ואומר להם לא לשלם.
דני דנון: יכול להיות שיש בעיית גבייה ויש פסיביות מצד המשרד, את זה אני יכול להבין.
דני דנון: יכול להיות אפילו שזו פסיביות שגובלת ברשלנות, אבל להגיד שהוא מעודד – קשה לי לראות אותו עושה את זה.
איתי סבירסקי: בוא נבהיר את המצב.
איתי סבירסקי: משרד התמ"ת הוא בוודאי לא זה שחס וחלילה ייזום דבר כזה.
איתי סבירסקי: המצב במגזר הערבי הוא קשה, מדובר במשפחות שקשה להן מאוד לשלם את הסכומים האלה.
דני דנון: את זה אני רוצה לשמוע ממנה.
דני דנון: ספרי לי על הגבייה מההורים.
דני דנון: את מנסה לגבות?
דני דנון: את אומרת להם בתחילת השנה שהם צריכים לשלם?
אסמהאן גוהגיאה: כן, הם יודעים שהם צריכים לשלם, אבל כשאני אומרת להם שהם צריכים לשלם 400 שקלים השתתפות הם הולכים למשרד הרווחה.
אסמהאן גוהגיאה: אין להם כסף, יש להם בעיות כלכליות והם לא יכולים לשלם.
אסמהאן גוהגיאה: אומרים להם: בסדר, נתחיל מתשלום של 100 שקל ואחר כך נעלה, אבל אפילו את זה לא לוקחים.
קריאה: והנטל נופל עלייך?
אסמהאן גוהגיאה: כן, על כל המטפלות.
אסמהאן גוהגיאה: אני צריכה שהילד יהיה כמו כל ילד אחר.
אסמהאן גוהגיאה: אתה יודע מה, אני לא עובדת בשביל הכסף אלא למען הילד.
אסמהאן גוהגיאה: כשאני את הילד בלי סנדל או שלא אכל אני קונה מהכסף שלי ונותנת לו.
דני דנון: מה-500 שקלים שאת מקבלת מהמדינה, מה ההוצאות שלך בחודש?
אסמהאן גוהגיאה: יותר מחצי.
אסמהאן גוהגיאה: על אוכל, מים, חשמל – הכול.
שלי יחימוביץ': מי מנקה את המשפחתון?
אסמהאן גוהגיאה: אנחנו.
שלי יחימוביץ': אז הן גם עקרות בית, גם מנהלות, גם גננות, גם מבשלות.
אסמהאן גוהגיאה: הכול.
דני דנון: אני רוצה להתייחס לקטע של הגבייה, כי היו פה האשמות חמורות.
איילה אלבוכר: זה בדיוק מה שאני רוצה להבהיר לך.
איילה אלבוכר: קודם כול, משרד התמ"ת מעביר סרטים לרשויות.
דני דנון: זה עובר, זו לא הבעיה.
איילה אלבוכר: יש בעיה כי היא דיברה על משרד והיא דברה על משרד הרווחה.
איילה אלבוכר: משרד הרווחה הוא משרד אחר, ויכול להיות שהם אומרים שלהורים קשה לשלם כי הם מכירים את הבעיות הסוציו אקונומיות שלהם.
איילה אלבוכר: אבל מבחינת משרד התמ"ת, אתה אמרת את המילה "פסיבי" – אין פסיביות כי המשרד את חובו לאותה רשות.
איילה אלבוכר: זה שאחר כך ברווחה מחליטים לתת להורה איזה - - -
אסמהאן גוהגיאה: אבל יש רכזת שאחראית על הפיקוח.
דני דנון: היה פה דיון קודם על סגירת מעון לילדים בעלי צרכים מיוחדים בקרית שמונה.
דני דנון: ישב פה נציג משרד הבריאות וגם הוא אמר שזה לא משרד הבריאות, הם מלווים.
דני דנון: אמרתי לו שאין מלווים.
דני דנון: זה מעון של משרד הבריאות, הם הגוף האחראי.
דני דנון: אז אתם לא יכולים להגיד מצד אחד שאתם מלווים ומפקחים, וכשיש בעיה – אז להגיד שזה לא התמ"ת.
איילה אלבוכר: אנחנו מעבירים את הכסף שאנחנו אמורים להעביר.
איילה אלבוכר: אבל אנחנו לא יכולים להגיע להורה ולחייב אותו לשלם.
איילה אלבוכר: המשרד שלנו אמור לשלם עבור הגברת 500 שקלים, והוא משלם עבורה.
איילה אלבוכר: בזה, מבחינה כספית, חובו הסתיים.
איילה אלבוכר: הרכזת, שהיא בא כוח של הרשות, של החברה למתנ"סים או זכיין אחר, התפקיד שלה הוא לגבות או לעזור למטפלת לגבות מההורה.
איילה אלבוכר: אתם לא יכולים לדרוש את זה מהתמ"ת.
דני דנון: אבל אי-אפשר להשוות למשפחתונים פרטיים, כי יש ביקוש והיצע.
דני דנון: אם הייתה אפשרות כלכלית, אז הגברת הנכבדה מערערה הייתה לוקחת 2,800 שקלים לחודש על משפחתון פרטי.
דני דנון: אבל שם, גם לקחת 1,500 או 1,400 זה הרבה.
דני דנון: היא לא יכולה להגיד: אל תבואו לגן שלי, כי הילדים יהיו בבית ולא יבואו לשום מסגרת.
דני דנון: לכן אין פה תחרות עם הפריפריה.
נרדה שלום: היא יכולה לקחת עוד 15 ילדים, לגבות עוד 500 שקלים מההורים והיא תהיה מלאה.
איתי סבירסקי: ממי היא תגבה?
איתי סבירסקי: ההורים לא משלמים.
נרדה שלום: ההורים לא משלמים את החלק היחסי, אבל אם יציעו להם מעון ב-500 שקלים - - -
איתי סבירסקי: למשפחתונים לא משלמים יותר מ-100 שקלים, אז למעון הם ישלמו 500 שקלים?
נרדה שלום: הסיפור הזה בכלל לא ברור.
נרדה שלום: הוא נובע מזה שהן עצמאיות, כי בתור רכזת אני יכולה לתת את החוזה בין ההורה למטפלת, אבל אני לא יכולה לאכוף אותו.
נרדה שלום: פה הן מדברות על מצב שאין להן בכלל חוזים.
קריאות: יש לנו.
נרדה שלום: איך הילד עוד נשאר אצלכם אם ההורה לא משלם?
טובה אמיר: הרכזות לא נותנות להן גב, אז למה הן קיימות שם?
דני דנון: זה לא שהן לא נותנות.
דני דנון: אצלך במשפחתון, אם זה יקרה, את תקבלי ילדים אחרים עוד שבוע-שבועיים.
דני דנון: אצלה יכול להיות שהיא לא תקבל ילדים אחרים.
רחל אברהם: היא לא תקבל ילדים אחרים בגלל שכל האוכלוסייה היא כזאת.
רחל אברהם: אבל זה שהרכזת מחליטה לא לקחת עמדה – וזה התפקיד שלה לקחת עמדה, כי בגלל זה אנחנו קשורים עם מערכת ואנחנו לא לבד.
רחל אברהם: אם יש לי בעיה ואני לא מסתדרת עם הורה אני שולחת אותו למשרד, והתפקיד של הרכזת שלי הוא להתנהל אתו ולפתור את העניינים.
רחל אברהם: הרכזות אצלה מחליטות לא לקחת עמדה או להגיד להורים: המטפלת תעזור לכם.
רחל אברהם: איפה ראש העיר?
רחל אברהם: תמר אלמוג מודעת לזה, יכולה הייתה להחליט לעשות מעשה, כמו שהיא יודעת להטיל עלינו גזירות כל שני וחמישי בצורה מאוד קשה.
רחל אברהם: אם זה היה מעניין אותה היא הייתה פועלת, אבל זה לא.
רחל אברהם: חבל שהיא לא פה.
טובה אמיר: היא אמרה בדיון הקודם: אל תקבלו את הילדים, יישארו בבית.
טובה אמיר: זו הייתה התשובה של תמר.
טובה אמיר: אז לא תהיה לה פרנסה אם היא לא תקבל, לפחות אני מקבלת את החלק היחסי, שהוא גדול.
טובה אמיר: זה לא משתלם, אבל אין ברירה.
טובה אמיר: זו ברירת מחדל.
אסמהאן גוהגיאה: היא גם לא חשבה על הילד.
איתי סבירסקי: פתרון אחר הוא אכיפה מרכזית, צריך לחשוב איך עושים את זה.
איתי סבירסקי: אפשרות אחת היא לתת לרכזות הוראות חד-משמעיות בצורה ארצית.
איתי סבירסקי: אפשרות אחרת יכולה להיות שיורו לרשויות לגבות גם את הסכום של תשלומי ההורים, ואז יעבירו אותם למטפלת.
איתי סבירסקי: כלומר, שהמטפלת לא תעמוד מול ההורים.
דני דנון: נציגת השלטון המקומי, את יכולה להגיד לי אם התופעה ששמענו עליה פה היא נפוצה במגזר הערבי?
רות דיין מדר: אין לי נתונים, אבל זה בהחלט ידוע.
רות דיין מדר: הרשות המקומית לא מתפקדת, היא נמצאת בקשיים כלכליים או שיש שם ועדה קרואה ואין למי לפנות.
דני דנון: אי-אפשר לדעת לכמה משפחתונים בארץ אין השתתפות של ההורים במינימום הזה?
אסמהאן גוהגיאה: במגזר הערבי – הכול.
אסמהאן גוהגיאה: לפעמים המרכזת לא עושה את העבודה שלה או שהיא אומרת להורים לא לשתף פעולה.
רות דיין מדר: אין לה שום סמכות להגיד דבר כזה.
אסמהאן גוהגיאה: זה קורה בכפרים.
אסמהאן גוהגיאה: אין לה סמכות, אבל היא אומרת.
רינה יצחקי: אני רוצה להתחבר לעניין של הילדים, טובת הילד.
רינה יצחקי: אני שומעת – לא בזעזוע, כי אני יודעת את זה גם מקודם – את המצב של העובדים.
רינה יצחקי: אני חושבת שהוא באמת מתחת לכל ביקורת, והוא מתחבר למצבם הכלכלי ולגישה הכללית שאנשי חינוך הם לא כל כך חשובים.
רינה יצחקי: הם יכולים להישאר נמוך ככל האפשר.
רינה יצחקי: יש זיקה ברורה מאוד בין התגמול והיחס של החברה למחנכים – וזה חינוך, זה לא רק לסדר לאמא אפשרות לעבוד.
רינה יצחקי: שם נמצאים ילדים בגיל הכי משמעותי של החינוך שלהם, בגיל הרך ביותר, והעובדים צריכים אנרגיות פנטסטיות בשביל להסתדר עם כל המצוקות ששמענו פה, החל מהניקיון, האוכל, התקציב, ובמקרה יש שם ילדים שבוכים, חולים וצריך לספר להם סיפור וכל היתר.
רינה יצחקי: אני חושבת שיש פה איזה עיוורון או התעלמות הכללי, מעבר לפרטי.
רינה יצחקי: יכול להיות, אני משערת, שצריך לעשות אבחנה בין הדרכה לפיקוח.
רינה יצחקי: הדרכה צריכה להיות, צריך להיות פיקוח ואולי צריך להוסיף דבר מסוים, שלא שמעתי שהוא ישנו, שיהיה תקן ברור מה זה משפחתון.
רינה יצחקי: שגם מי שיפתח משפחתון פרטי יהיה כפוף לתקן הזה, שזה לא יהיה שמי שרוצה פותח משפחתון לעשרה ומישהו אחר פותח לחמישה.
שלומי דוד: זה דורש חוק.
רינה יצחקי: זה דורש חוק, אבל אנחנו בבית המחוקקים במקרה.
רינה יצחקי: זה הסיפור, שחייבים לחבר את שני הדברים.
שלומי דוד: אפילו הצעתי שיהיה רישיון עסק.
שלומי דוד: זאת אומרת, הרשות המקומית תיתן רישיון עסק אחרי שהרשויות של משרד התמ"ת בדקו את כל הסטנדרטים ואישרו.
שלומי דוד: קורה דבר כזה היום?
שלומי דוד: זה צריך להיות שילוב בין מרכז השלטון המקומי לבין המשרדים.
טובה אמיר: - - - רישיון עסק לחמישה ילדים.
טובה אמיר: זה המון כסף.
דני דנון: זה עלויות.
שלומי דוד: אז פוטרים אותה מלשלם את זה, אבל שיהיה.
טובה אמיר: לא תוכל לפטור - - -
דני דנון: אף אחד לא יפטור.
דני דנון: ברגע שנדרוש את זה, זה יהיה - - -
נרדה שלום: אפשר לפטור את ההורים שאין להם, אבל אי-אפשר לפטור את המדינה.
שלומי דוד: אבל את מסכימה אתי שאת והשכנה שלך, שפותחת משפחתון פרטי, צריכות להביא אותו שכר הביתה, פחות או יותר?
טובה אמיר: אני מסכימה עם זה, אבל אני אומרת שאני, כמפוקחת וכאחת שעובדת תחת התמ"ת שהולך לפקח על כל הארץ, לא רוצה לקבל עוד גזירות, כי התמ"ת דואג שאני אשתכר כמה שאפשר פחות, ורק לתת לי מטלות שלא נגמרות לאורך כל השנה.
שלומי דוד: אבל את לא עונה למה שאני אומר.
טובה אמיר: אני עונה.
שלי יחימוביץ': בתחום הזה אנחנו כל הזמן נעים באיזה תחום לא ידוע.
שלי יחימוביץ': אף פעם אנחנו לא יודעים מה באמת משרד התמ"ת רוצה מהן, אף פעם אנחנו לא יודעים בדיוק איזה מודל תעריפים מעודכן יש ועל מה הוא נסמך.
שלי יחימוביץ': אני מתחילה לחשוב שאולי זה מכוון, אולי באמת אף אחד לא רוצה לתת מסמך מחייב, שהן יידעו איפה הן חיות, מה המגבלות שלהן ומה הכלים שעומדים לרשותן.
שלי יחימוביץ': כל הזמן מדברים אתכן, אתן נורא נחמדות, כן מבינים אתכן, לא מבינים אתכן, פעם אחת זה ככה, פעם אחרת זה ככה.
שלי יחימוביץ': אני חושבת שאם תצא מהוועדה הזאת קריאה, יוזמה או התעקשות לחייב את התמ"ת לפרסם קודם כול מודל עדכון תעריפים, שהוא מחייב, מנומק וברור אולי זה יקרה.
שלי יחימוביץ': שנית, אני רוצה לראות פעם אחת תשובות כתובות לכל הטענות ולכל הבעיות שהן מעלות.
שלי יחימוביץ': אין דבר כזה, אין מסמך כזה, ואנחנו כבר שנים מתגלגלים משמועות ומאמירות, שהן כל פעם על איזשהו גבול בין לספק את רצונן או לא לספק את רצונן.
שלי יחימוביץ': בקיצור, פשוט שיישבו כמו משרד רציני, יענו על השאלות שעומדות על הפרק ויהיה לנו קודקס מחייב, תעריף מחייב ונדע איפה אנחנו עומדים.
דני דנון: אבקש מכם שתעשו שיעורי בית ותכינו רשימת נושאים ודברים שהייתם רוצים לקבל תשובות עליהם.
דני דנון: אנחנו, כוועדה, נפנה לקבל את התשובות האלה.
יוכי בן מלך: אם כבר מדברים על הנושא הזה, יש גם את נושא הוותק שהן צוברות.
יוכי בן מלך: כל עובדת במעון, אם היא מתחילה בגיל 20 ומסיימת בגיל 60 היא עולה בוותק, היא יוצאת עם פנסיה.
יוכי בן מלך: פה אני מאוד מודאגת, כי יש נשים מדהימות, משכילות, שכל השנה לומדות ומתעדכנות וכשהן ייצאו לפנסיה, במקרה הטוב תהיה להן פנסיה בסיסית ביותר – מי שהצליחה להפריש לעצמה, כי ההפרשה היא הרבה יותר גבוהה – ובמקרה הגרוע, לצערנו, הרבה נשים לא מצליחות להפריש לעצמן את הפנסיה.
יוכי בן מלך: זה מצב מאוד מדאיג.
יוכי בן מלך: בנוסף, איפה כל הנושא של הוותק בא לידי ביטוי?
יוכי בן מלך: יש מטפלות שהן מטפלות כבר 20 שנה, ואני בטוחה שיש כאלה שהן הרבה יותר.