GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יוסי דהרי: יש כוח אדם שמוכן לתת ולהשקיע הרבה, אבל המינימום הוא לתת לו את המשאבים אפילו מינימליים כדי שיוכל לבצע את העבודה.
יוסי דהרי: חודשיים וחצי המדריכים עובדים, המתנ"ס אמור לשלם לאותם מדריכים שכר אבל יש איזשהו אישור באוויר.
יוסי דהרי: אמנם בממשלה קיבלו איזושהי החלטה לפיה אמור להיות תקציב, אבל בפועל המועצה לא קיבלה שום דבר.
יוסי דהרי: אפילו המקדמה בתקציב המוניציפאלי או החברתי, זה לא 100-200 או עשרות אלפי שקלים אלא מדובר כאן במיליוני שקלים והמועצה מכניסה את עצמה לאיזשהו בור, לאיזשהו גירעון, שלנו קשה מאוד לצאת ממנו, בתור אלה שבעצם פועלים ופוגשים את הילדים ואת הנערים פנים אל פנים.
יוסי דהרי: אנחנו נפגשים אתם בשעות אחר הצהרים וצריכים לתת להם מענה.
יוסי דהרי: ההרגשה שלנו כצוות הנוער, ואני אומר את זה בצער, שהיום ההורים לא פנויים לטפל באותם ילדים ולתת להם את המענה החברתי ואת המענה האישי וזה מכמה סיבות כאשר אחת מהן היא שההורים לא פנויים, ההורים עסוקים – כך אני מקווה – באיזשהו תהליך של בניית בתי הקבע, ההורים עסוקים במציאת פרנסה.
יוסי דהרי: לנו יש הרגשה שההורים אומרים שהם סומכים על צוות הנוער כי אנחנו הם אלה שעושים עבודה נהדרת כבר ארבע שנים, קחו את הילדים, קחו את הנערים וטפלו בהם אתם בשעות אחר הצהרים אחרי החינוך הפורמלי כמובן, טפלו בהם, תחזירו לנו אותם ותנו לנו לעסוק בדברים אחרים.
יוסי דהרי: אני אומר את הדברים מתוך הרגשה כללית.
יוסי דהרי: אין לנו בעיה לעשות את זה, אנחנו מוכנים, אנחנו גאים לעשות את זה, אבל תנו לנו את האפשרות הזאת לתכנן תכניות.
יוסי דהרי: לשבת על תכנית ולשים אותה על הנייר זה דבר יפה, אבל אנחנו צריכים גם ליישם אותה.
יוסי דהרי: לצערי המצב לא משתפר אלא יותר גרוע.
יוסי דהרי: אנחנו היום עובדים בשיתוף פעולה מלא עם מחלקת הרווחה – ושיתוף הפעולה השתפר לעומת שנים עברו ובאמת זורם בצורה הרבה יותר טובה – אבל גם הם נמצאים בקשיים שלהם כי בסך הכל זאת אותה מועצה, גם אנחנו נמצאים בקשיים שלנו והמענה שאנחנו מספקים לאותם ילדים ולאותם בני נוער הוא פגום ובני הנוער לא מקבלים את מה שהם היו מצפים לקבל.
דני דנון: איפה זה תקוע?
יוסי דהרי: אני לא יודע אם זה משרד החינוך או גורם אחר.
מוכי בטר: אני אומר לכם.
מוכי בטר: אני עסקתי בזה בגוש קטיף עת הייתי מנהל אגף החינוך ואני בקשר עם משרד החינוך ועם הגורמים השונים.
מוכי בטר: יש החלטת ממשלה לתת למינהל חברה ונוער 5 מיליון שקלים לשנת 2009.
יוסי דהרי: לשנת תש"ע.
מוכי בטר: הם הולכים לפי שנת לימודים.
מוכי בטר: תש"ע.
מוכי בטר: זה הוחלט.
מוכי בטר: עד שהאוצר מיישם את זה ומעביר את התקציבים למינהל חברה ונוער, לוקח זמן.
מוכי בטר: מינהל חברה ונוער אומר שעד שהוא לא מקבל את הכסף, הוא לא נותן למחוז הדרום אפשרות להודיע לרשויות שעומד תקציב כזה וכזה.
מוכי בטר: מה שקורה הוא שיש החלטת ממשלה, מינהל חברה ונוער מחזיק את החלטת הממשלה ואומר שהוא מבין שיש, אבל החשב, יהודה קיסר – ואני אישית ישבתי אתו – אמר לי שעד שהוא לא רואה אצלו בתקציב של משרד החינוך את הכסף, כלום.
מוכי בטר: אם כן, יש הרבה החלטות ממשלה.
מוכי בטר: יש גם החלטה על בינוי בעוטף עזה ויש החלטה על כל מיני דברים, אבל כל עוד שאין לו את הכסף אצלו בסעיף, הוא לא משחרר שום דבר.
מוכי בטר: אז יוצא מצב שהרשויות לא יכולות – יכולות, אבל לא רוצות – לומר למדריכים שלא יעבדו אלא נראה מה יהיה כאשר נקבל את הכסף.
מוכי בטר: בסך הכל החבר'ה שעובדים עם חבר'ה רציניים וטובים והם רוצים שתהיה להם המשכיות ולא כל 1 בספטמבר לחפש עבודה.
מוכי בטר: החלטת הממשלה הייתה באפריל.
מוכי בטר: הייתה החלטה והגיע אישור ביולי.
מוכי בטר: עד שיצא האישור עבר זמן.
מוכי בטר: ההחלטות היו באפריל-מאי.
יוסי דהרי: מצד אחד מדובר בצוות נוער מקצועי אבל מצד שני המצב היום הוא שרכזי הנוער שלי קיבלו החודש 40 אחוזים מהשכר שלהם וגם כך השכר שלהם הוא נמוך.
מוכי בטר: משרד החינוך קיבל עכשיו את התקציב עד סוף דצמבר ואז הוא הודיע שהרשויות ידווחו לו והוא יעבור להן את הכסף.
מוכי בטר: מי שהיה זריז והיה מוכן, קיבל.
מוכי בטר: חוף אשקלון קיבלה את זה ב-15 בנובמבר ועכשיו היא יכולה לשלם גם לספקים וגם לרכזים.
דני דנון: את החלק היחסי.
מוכי בטר: את החלק היחסי, מה שהיה מינואר 2009.
מוכי בטר: את המשכורות המועצה לקחה על עצמה והיא שילמה אותן אבל היא נכנסה לגירעון.
מוכי בטר: עכשיו צריך לגמור את נובמבר, חצי חודש, ודצמבר.
מוכי בטר: באות הרשויות ואומרות שהן רוצות עכשיו התחייבות מה-1 בינואר 2010 עד אוגוסט.
קריאה: מה-1 בספטמבר.
מוכי בטר: על זה נגיד שיכול להיות שהוא בתקציב האחרון.
מוכי בטר: גם את זה אין?
מוכי בטר: כאן הפקק.
מוכי בטר: מינהל חברה ונוער אומר שברגע שהוא יקבל תקציב, הוא מעביר לרשויות.
דורון בן שלומי: יהודה קיסר צריך לומר שאכן הוא קיבל את הכסף והכסף אצלו.
דורון בן שלומי: הוא צריך לומר שהוא קיבל את ה-5 מיליון שקלים והוא יכול להפעיל אותם, אבל זה עוד לא קרה.
אורי אורבך: ספרו לי מה קורה כאן עם הילדים והנוער.
אשר דנינו: אני מדמה את המצב הזה לרכבת שיצאה מתחנה מסוימת ביום הגירוש והתחנה האחרונה שלה היא אחרי שהם ישבו ביישובי הקבע, יהיה מועדון, יהיו מבנים וכולי.
אשר דנינו: בעצם אנחנו כל הזמן נמצאים בתוך תהליך.
אשר דנינו: אנחנו מרגישים שאנחנו בתוך תהליך כי הכל כל הזמן דינמי.
אשר דנינו: גם הנוער מרגיש את הזמניות הזאת ולכן גם מידת ההשקעה שלו ומידת ההתייחסות שלו לדברים היא זמנית.
אשר דנינו: כולם משדרים לו שהכל זמני וכולם זורמים עם הזמני.
אשר דנינו: אני חושב שלנוער צריך לשדר קצת עוגנים של יציבות.
אשר דנינו: מה שאנחנו מנסים תמיד להביא לנוער זה את היציבות הזאת, שהמועדון פתוח בשעות קבועות ושיש דברים קבועים.
אשר דנינו: אני לא רוצה להתייחס לעניין הזה של התקציבים, אבל כדי לאפשר איזושהי יציבות, אנחנו צריכים גם איזשהו אופק רחב מאוד מבחינה תקציבית ולתכנן את זה לכמה שנים.
אשר דנינו: מה שהיה לפני שנה, זה לא מה שהיום.
אשר דנינו: היום יש לי בני נוער שחיים במבני קבע וזה אומר תהליך אחר.
אשר דנינו: עכשיו הם צריכים לבוא לכאן ברגל ובעוד חצי שנה או שנה אנחנו צריכים כבר להתחבר עם ישוב אחד.
אשר דנינו: התהליך הוא אחר לגמרי.
אשר דנינו: זה אומר להתחבר עם נוער אחר, זה אומר לעשות איזה שהם תהליכים אחרים.
דני דנון: מה קורה היום אחר הצהרים?
דני דנון: הילדים מסיימים את בית הספר בשעה 1:00.
אשר דנינו: בני הנוער בגוש קטיף, רובם למדו במוסדות פנימייה, אולפנות בפנימיות.
אשר דנינו: היום יש יותר ויותר בני נוער שלומדים במסגרות כאשר כל יום הם בבית, בשעה 2-3 אחר הצהרים הם כבר בבית, והם משתעממים.
אורי אורבך: איפה הם לומדים כאן?
אשר דנינו: לומדים בבית ספר תיכון באשדוד ובאשקלון.
אשר דנינו: הם לומדים כאן בסביבה.
אשר דנינו: זאת אומרת, בשעה 2-3-4 אחר הצהרים הם כבר כאן ואז מתחיל הזמן של השעמום והמטרה שלנו היא קודם כל להעסיק אותם.
דני דנון: בוא נדבר על מה שקורה היום.
אשר דנינו: הערב יש לנו פעילות שהיא קבועה לימי שלישי.
דני דנון: לאיזה גילאים?
אשר דנינו: אצלנו זה לכיתות ז'-ח' שיש להם פעילות משעה 4:00 עד 7:30 בערב וכיתות ט'-י"ב פעילות משעה 7:30 עד 10:30, כאשר אז המועדון פתוח ויש פעילות.
אשר דנינו: יש שם משחקים ובני הנוער יכולים לשחק.
אשר דנינו: אנחנו יושבים ומדברים אתם.
אשר דנינו: הרבה נוגעים אתם בקטע האישי ולשם כך יש צוות של מדריכות.
אשר דנינו: אם יש דברים שהם קצת חריגים, אנחנו משתפים את הרווחה בעניין הזה.
אשר דנינו: אלה דברים שאנחנו עושים אתם ממש ביום יום.
אשר דנינו: היום בשעה 5:00 אני נוסע עם ילד שמתחיל ללמוד – בגלל בירוקרטיה הוא ישב בבית כמעט שלושה חודשים – בפנימייה החדשה שלו.
דני דנון: מה הם עושים כאן?
אשר דנינו: יש פעילויות שהן ערכיות לפי חודשי השנה שזה פעם בשבוע.
אשר דנינו: הם משחקים, הם מדברים, המון דינמיקה ביניהם.
אורי אורבך: אתה מדבר על בני נוער?
אשר דנינו: על בני נוער.
קריאה: בנים.
אשר דנינו: בנים ובנות.
אשר דנינו: הילדים בדרך כלל בתנועות נוער.
אשר דנינו: יש לנו תנועת נוער "עוז" שכוללת ילדים מכיתה א' עד ג' ואת בני עקיבא שמיועדת לילדים מכיתה ד' עד י"ב.
דני דנון: כמה אחוזים מהילדים מגיעים למבנים האלה וכמה לא מגיעים?
יוסי דהרי: אני מעריך שאנחנו נותנים מענה מבחינת מספר הילדים ובני הנוער לבערך כ-80 אחוזים.
קריאה: כמה ילדים יש כאן?
יוסי דהרי: יש אלף ילדים ובני נוער.
יוסי דהרי: ניצן הוא הישוב הגדול ביותר אבל יש עוד ישובים נוספים שגם שם יש מפונים כמו כרמל ומפקיעים שגם הם בתחום המועצה האזורית חוף אשקלון.
יוסי דהרי: לסבר את אוזניכם, אני אתן נתונים ממשיים מהשטח.
יוסי דהרי: קודם כל, מבחינת הפריסה של כוח האדם שבעצם פועל בישובים ומדובר בכוח אדם מיומן ומקצועי שעובד מספר שנים ודווקא בתחום הנוער ובתחום הילדים קשה מאוד לשמור על רציפות.
יוסי דהרי: אם אנחנו מצליחים לעשות את זה, הגיבוי הכספי רק צריך לסייע לנו בנושא הזה.
יוסי דהרי: יש לנו עשרה רכזי נוער שנותנים מענה לכיתות ז' עד י"ב.
יוסי דהרי: לכל קהילה יש את רכז הנוער שפועל באותה קהילה על פי האופי והצרכים שלה.
יוסי דהרי: בנוסף לזה יש לנו כאן גרעין נח"ל שקיבלנו אותו דרך האגף החברתי-ביטחוני של הנח"ל.
יוסי דהרי: יש לנו תנועות נוער שפועלות כאשר לבני עקיבא יש שני סניפים, תנועת עוז שהיא התנועה של הילדים והנוער העובד והלומד שנותן מענה לצעירים הלא דתיים.
יוסי דהרי: מבחינת הילדים, יש רכזת ילדים שעכשיו היא בחופשת לידה.
יוסי דהרי: היא בעצם אחראית על הפעילות המקיפה של כיתות א' עד ו'.
יוסי דהרי: מעבר לזה יש את הפעילות המתנ"סית.
יוסי דהרי: כלומר, החוגים, הספרייה וכולי.
יוסי דהרי: רוב הילדים שמתגוררים בישוב לומדים בבית הספר שנמצא בתוך הישוב, ניצני קטיף, ומעבר לכך יש את בית ספר ניצן שהוא מעבר לכביש והוא בית ספר יסודי ממלכתי.
יוסי דהרי: מעבר לזה יש מוסדות לא מוכרים באזור אשדוד ובאזור אשקלון.
יוסי דהרי: התיכונים מפוזרים בעיקר באזור אשקלון ובאזור קבוצת יבנה.
יוסי דהרי: בוא נאמר שהפנימיות מגיעות מהצפון ודרומה.
אורי אורבך: מבחינת אחוזי חילון, מתוך האוכלוסייה הדתית, בקרב בני הנוער, יש 16-18, 16-20.
יוסי דהרי: אני לא יודע לומר לך באחוזים, אבל יש תופעה כזאת.
אורי אורבך: יותר מאשר הייתה בישובים המקוריים?
דורון בן שלומי: בגוש קטיף חיינו בחממה ובמקום מאוד סגור.
דורון בן שלומי: יש מעבר לחברה שהיא מאוד פתוחה והכל נגיש והילדים באו לא מוכנים.
דורון בן שלומי: אני יודע שבגוש קטיף ההורים היו יכולים לישון בשקט והילדים היו חוזרים הביתה ב-2 לפנות בוקר אבל כאן אני בא להורה ואומר לו שהילד מגיע מאוחר בלילה ושואל אותו איך הוא ישן והוא שואל אותי מה הבעיה.
יוסי דהרי: דיברתם על סדר יום ועל מה קורה לילד שמגיע לכאן מבית הספר ומה הוא מקבל.
יוסי דהרי: לצערי השנה אני נאלץ לסגור את מרכז הלמידה.
יוסי דהרי: יש פער לימודים, וזה לא סוד.
יוסי דהרי: זה דבר שיאמרו לכם גם במשרד החינוך.
יוסי דהרי: יש פער לימודים של תלמידים בבתי הספר ופתחנו מרכז למידה בו נמצאים סטודנטים שמגיעים ונותנים עזרה לשיעורי בית, הכנה לבגרות וכולי.
יוסי דהרי: המרכז הוכיח את עצמו אבל לצערי חוסר התקציב גרם לזה שהמרכז כבר לא עובד חודשיים והפניות מההורים ומהציבור שאנחנו מקבלים הן רבות.
יוסי דהרי: העברנו את זה למועצה כדי שהיא תמצא איזשהו פתרון לנושא הזה.
יוסי דהרי: הפעילות כאן מתחילה בשעה 4:00.
יוסי דהרי: לאחר מכן המדריכים, כל קבוצה וקבוצה, כל רכז, בונה לקבוצה שלו את הפעילות החינוכית, הערכית, החווייתית, עד אזור השעה 10:00-10:30 בלילה.
יוסי דהרי: לאחר מכן אנחנו מחזירים את הנוער לידי ההורים כי גם להורים יש כאן איזושהי אחריות מסוימת.
יוסי דהרי: זה סדר היום הכללי.
דני דנון: יש בעיות של אלכוהול וסמים?
יוסי דהרי: ניגע עכשיו במאפיינים.
יוסי דהרי: 15 אחוזים מבני הנוער – כ-80 בני נוער – החליפו מקומות לימוד בשנה האחרונה ובדרך כלל מדובר בצעירים שהיו ברמה גבוהה ולמדו בישיבות ובאולפנות בהן הרמה הלימודית היא מאוד גבוהה ולצערנו עברו לבתי ספר תיכוניים באזור אשקלון שם הרמה הלימודית לא כל כך גבוהה.
יוסי דהרי: הם עשו זאת מתוך איזשהו ויתור, מתוך איזשהו חוסר רצון להשקיע וירידת מוטיבציה בנושא הזה.
יוסי דהרי: המאפיינים של בני הנוער.
יוסי דהרי: אחוזים של נשירה סמויה הם אחוזים מאוד גבוהים.
יוסי דהרי: אחוזים של נשירה גלויה הם אמנם קטנים ואנחנו מכירים 11 מקרים.
יוסי דהרי: לדוגמה, אתמול הכנסנו לבית הספר באשקלון ילדה שאמורה ללמוד בכיתה י' אבל היא כבר שנתיים לא לומדת אלא ישבה בבית.
יוסי דהרי: אתמול הצלחנו לשכנע את בית הספר, כאשר אנחנו, רכזי הנוער נתנו את המילה שלנו ואת ההתחייבות שלנו שאנחנו נעזור לילדה להשלים את כל הפער הלימודי ובעוד ארבעה חודשים בית הספר יבחן את הילדה.
יוסי דהרי: אם היא עומדת בחומר הלימודים של כיתה י', היא תישאר בכיתה י', ואם לא, זאת בעיה.
יוסי דהרי: לגבי נשירה סמויה, יש ילדים שיום כן מגיעים ללימודים ויום לא מגיעים, וגם כשהם בכיתה, הראש שלהם לא שם.
יוסי דהרי: אלימות וונדליזם.
יוסי דהרי: חלק מתחושת אי השייכות למקום, תחושת הניכור, מקום זמני – יוצר מצב של תופעות של ונדליזם ברחבי הישוב ומשה יכול להעיד על כך.
יוסי דהרי: נושא של אלכוהול שלצערי נוגע בגילאים מאוד צעירים.
יוסי דהרי: אנחנו עדים לתופעה הזאת אפילו בסוף כיתה ה' ותחילת כיתה ו' כאשר חבר'ה צעירים מתחילים להתנסות בשתיית אלכוהול.
יוסי דהרי: פערי הלימודים שהזכרנו.
יוסי דהרי: שוב, אני לא רוצה לומר שההורים לא מודעים, אבל יש ילדים שמסתובבים עד שעה 12:00 בלילה וזה כאילו בסדר והכל טוב ויפה.
יוסי דהרי: ההורים לא מודעים לזה כי הם הולכים לישון בשעה 10:00, אבל הילד עוד מטייל עד השעות המאוחרות ואנחנו יודעים למה זה מביא.
יוסי דהרי: הרמה הדתית הנמוכה, כלומר, יש כאן איזושהי תופעה של חילון.
יוסי דהרי: בהערכה, כי אי אפשר ממש למדוד את זה, בין 20 ל-30 אחוזים מבני הנוער לא מממשים את הפוטנציאל הלימודי שלהם.
יוסי דהרי: כלומר, יש להם פוטנציאל לימודי כי כאשר אתה יושב אתם באחד על אחד באותו מרכז למידה שהיה פתוח עד לא מזמן ואתה מנסה לראות ולהבין איפה המצב הלימודי שלהם ובאיזו רמה הם נמצאים, הם ברמה מאוד גבוהה, אבל מצד שני הילד לא רוצה להשקיע ומבקש בית ספר שיהיה קרוב לבית, שלא פותחים בו את המחברת יותר מדיי פעמים ושרמת הלימודים בו לא כל כך גבוהה.
יוסי דהרי: יכול להיות שהביטחון העצמי גם הוא נפגע.
יוסי דהרי: כולנו יודעים שבית הספר היסודי עבר טלטלות ומהמורות ולכן אנחנו נתקלים דווקא בגילאים כיתות ז' עד ט' כשכבה שהיא מאוד בעייתית.
יוסי דהרי: שם יש תופעות שאנחנו לא הכרנו ולא מכירים, ושם צריך לתת יותר את הדעת.
יוסי דהרי: כלומר, דווקא בגילאים האלה שבעצם עברו את הטלטלה של בתי הספר מבחינת שבירת מסגרות וכולי, שם צריך לתת את המענה היותר רחב.
יוסי דהרי: אוכלוסיית אלפי מנשה, אוכלוסייה שלקחנו אותה דווקא בשנה האחרונה.
יוסי דהרי: ייעדנו איזשהו תקציב קטן שקיבלנו מעמותה שנקראת זהות יהודית והצלחנו להפעיל כאן תוכנית של חיזוק הקשר היהודי סביב אתגרים.
יוסי דהרי: אשר בזמנו הקים את התוכנית הזאת ועכשיו לצערי היא פסקה בגלל חוסר תקציב.
יוסי דהרי: מי שיפתח ביו-טיוב ויקיש ניצן, יראה את הפעילות, את הסרטון של הפעילות שהתבצעה כאן בקיץ האחרון.
יוסי דהרי: דווקא האוכלוסייה הזאת היא אוכלוסייה מוחלשת שצריכה חיזוקים גם מבחינת ההורים וזה מעבר לקשיים בהם נתקלים העולים החדשים.
יוסי דהרי: שם אנחנו צריכים לשים דגש הרבה יותר רחב.
יוסי דהרי: על פי מחלקת הרווחה ההגדרה של נער בסיכון בחוף אשקלון היא שכל נער שעבר את תהליך העקירה, מוגדר כנער בסיכון ומתוך זה אנחנו יודעים למפות כ-35 אחוזים מבני הנוער שהם בסיכון רחב יותר ושם צריך לתת מענה יותר אינטנסיבי והרבה יותר הדוק.
יוסי דהרי: מבחינת הקהילות.
יוסי דהרי: יש שתי קהילות.
יוסי דהרי: ניסנית היא קהילה שמונה כ-100 משפחות פלוס עוד קהילה שהיא קהילה מעורבת ואלה הקהילות הלא דתיות.
יוסי דהרי: מעבר לזה, כל הקהילות, המושבים שמוגדרים כרגע כגוש אחד ופועלים במועדון אחד שיש לו את הקשיים משלו.
יוסי דהרי: כלומר, כל ישוב וכל קבוצה נמצאת באיזשהו תהליך לקראת יישובי הקבע, לכל קבוצה יש את המאפיינים שלה וכאשר פועלים בקומפלקס אחד, זה מקשה מאוד.
יוסי דהרי: מצד שני יש לנו את קהילת נווה דקלים.
יוסי דהרי: המקום הזה היה אמור להיות מעונות יום.
יוסי דהרי: אם תכנסו לשירותים, אתם תראו שירותים בגובה דשא אבל בגלל חוסר במבני ציבור, חוסר במקום לייצר פעילות, הסבנו את הקומפלקס הזה לעבודה של רכזי הנוער, כולל סניף תנועת נוער וכולי.
יוסי דהרי: אני חייב לומר גם משהו חיובי כי מתבצעים כאן דברים.
יוסי דהרי: עבדנו כאן חמישה חודשים בלי תקציב ומתוך זה בתקופת עופרת יצוקה בנינו כאן פעילות שמי שיראה את מה שהתבצע ישאל איך זה קרה בלי כסף.
יוסי דהרי: אנחנו די ותיקים ומייצרים דברים יש מאין.
יוסי דהרי: אנחנו לא נותנים לחוסר התקציב לפגוע בילדים ובבני הנוער, אבל זה לא אומר שלא צריך לקבל את התקציב הזה.
יוסי דהרי: הוצאנו משלחת של נוער לפולין והיא חוותה את התהליך.
יוסי דהרי: היו בני נוער שהרגישו שהתהליך שהם עברו, תהליך העקירה, הוא מעין שואה.
יוסי דהרי: אני לא שופט אף אחד אבל היה חשוב לנו להבהיר להם מהי שואה אמיתית ואכן יצאו כ-20 בני נוער במשלחת לפולין.
יוסי דהרי: בני הנוער יצאו עם תובנות אחרות לגמרי וחזרו לעבודה קהילתית.
יוסי דהרי: באפריל אנחנו מוציאים משלחת נוספת לפולין.
יוסי דהרי: פעילות התנדבותית.
יוסי דהרי: לא פשוט במצב בו נמצא היום הנוער לומר לו שייקח את עצמו ושיבוא להתנדב.
יוסי דהרי: זאת עבודה מאוד מאוד מאומצת ועבודה מאוד מאוד אינטנסיבית.
יוסי דהרי: יש מספר פרוייקטים של התנדבות ואני אתאר לכם שניים ייחודיים.
יוסי דהרי: קהילת ניסנית הקימה בתוך מועדון הנוער – הנוער עצמו ביוזמתו – תוכנית שנקראת פיצנית.
יוסי דהרי: זה אומר פיצה בתוך מועדון ניסנית.
יוסי דהרי: מייצרים פיצה, בני הנוער אחראים על כל התהליך מההכנה עצמה עד קניית התנור, השיווק, המשלוחים וכל מערך ההפצה.
יוסי דהרי: הם אחראים על כל התהליך.
יוסי דהרי: מוכרים פיצה לתושבים כאן - פיצה כשרה וטעימה מאוד – במחיר זול, 20-25 שקלים למגש, ובכסף הזה שמרוויחים, לא אומרים שיעשו לעצמם איזושהי פעילות כמו טיול וכולי אלא עושים איזושהי פעילות לטובת האחר.
יוסי דהרי: כלומר, לוקחים את כל הכסף שאספו ומשקיעים אותו לטובת האחר.
יוסי דהרי: תוכנית שנייה, אנוש.
יוסי דהרי: מעון מפגרים באשקלון.
יוסי דהרי: בני נוער שלנו מאמצים אותם, כלומר, פועלים לטובתם.
יוסי דהרי: למשל, מסיבת חנוכה.
יוסי דהרי: תבינו, לנוער אין מסיבת חנוכה, אבל הוא הולך, יוזם ועושה פעילות חנוכה לאותם נפגעים כאשר המטרה היא בסוף התהליך לקחת את אותה קבוצה, גם שלהם וגם שלנו, וביחד ליצור איזושהי שותפות להתנדבות במקום שלישי.
יוסי דהרי: לצערי הדברים האלה נעצרים בגלל חוסר כסף להסיע את הילדים מכאן לאשקלון וזה כאשר מדובר ב-200-300 שקלים.
יוסי דהרי: זה מקשה על הגלגלים לנוע, אבל אנחנו מנסים להיות מאוד מאוד יצירתיים בפתרון הסוגיה הזאת.
יוסי דהרי: בנושא צה"ל, למרות שהוא נעצר, יש איזושהי עליית מדרגה ויש חבר'ה שמתגייסים לשירות משמעותי.
יוסי דהרי: עדיין יש תופעות שאנחנו מטפלים בהן ובוא נאמר שאנחנו נמצאים איפה שהוא במעלה ההר.
יוסי דהרי: אני לא יודע אם הגענו לפסגה והדרך היא עוד ארוכה.
יוסי דהרי: אנחנו יודעים לעשות את העבודה.
יוסי דהרי: אם אתם תתנו לנו את הגב שלכם, אנחנו ניתן את אותו מענה לטובת הילדים ובני הנוער.
יוסי דהרי: אני חושב שיש לנו הרבה מה לעשות.
יוסי דהרי: אכן, לא חסרות בעיות אבל מצד שני יש גם איזושהי נכונות מצדנו לפתור את הבעיות האלה.
דני דנון: דורון, תוך כמה שנים לא יהיה צורך במועדון הזה?
דני דנון: הערכה.
דורון בן שלומי: מועדון בכל מקרה צריך.
דורון בן שלומי: תלוי בקהילות.
דורון בן שלומי: צריך לזכור שאנחנו נמצאים בחוף אשקלון.
דורון בן שלומי: כאן כל ראש קהילה יוכל לומר את ההערכות שלו מתי זה יהיה, כי יש כאן שלושה גושים מרכזיים – נווה דקלים, מושבים וניסנית – אבל להערכתנו ייקח הרבה שנים.
דני דנון: שנתיים, חמש שנים, שבע שנים?
דורון בן שלומי: בין שנתיים לחמש שנים.
דורון בן שלומי: יש כאלה שיאמרו גם עשרים שנים, אבל בוא נגיד שבשנתיים הקרובות אנחנו לא רואים שום מבנה ציבור אחר שייבנה כי עוד לא התחילו לתכנן.
דורון בן שלומי: רק התכנון והביצוע בפועל הוא שנתיים.
דורון בן שלומי: זה לא בנווה דקלים, לא במושבים ולא במקומות אחרים.
דורון בן שלומי: עדיין אין תכנון.
דורון בן שלומי: אם כן, שנתיים הן המינימום.
דורון בן שלומי: בהנחה שכולם מחר מתחילים לרוץ וראש הממשלה אומר שכולם מעכשיו רצים, אם כולם רצים מהר, מדובר בשנתיים.
דורון בן שלומי: כמו שאנחנו מכירים את מדינת ישראל, זה לא כך.
אורי אורבך: מה לגבי המבנים הפרטיים?
אורי אורבך: לגביהם יש תאריך.
אורי אורבך: אני מדבר על גושים גדולים.
דורון בן שלומי: כל קהילה, זה סיפור אחר.
דורון בן שלומי: אם אני מנתח בגדול, אתה מבין שזה תהליך שייקח הרבה שנים.
דורון בן שלומי: עד שלא ייכנס לכאן זרז רציני, זה לא תהליך פשוט.
דורון בן שלומי: מתוך 480 משפחות שנמצאות כאן, יש פחות מ-150, שליש, שהוא בתכנון מתקדם של הבית.
דורון בן שלומי: יש כבר מאה שבונים ובמושבים יש עכשיו עוד חלק שהוא בתהליכי תכנון, אבל הדברים לוקחים זמן.
דורון בן שלומי: שליש יתחיל לבנות בשנה-שנתיים הקרובות וברוך השם זה מצוין.
דורון בן שלומי: התהליכים כאן גדולים.
דורון בן שלומי: בוא נאמר שבשנתיים שום מבנה ציבור לא יכול לזוז, ואני לא רוצה לומר יותר כדי לא לייאש את כולנו.
דורון בן שלומי: אם כן, שנתיים הן המינימום של המינימום.
דורון בן שלומי: אני חייב לומר שהמטרה היא להגיע ליישובי הקבע כמה שיותר מהר, אבל מה לעשות שאנחנו נמצאים כאן ואנחנו אמורים לתת מענה גם כאן ואנחנו רוצים שאנשים יגיעו ליישובי הקבע, במיוחד הנוער והילדים.
דורון בן שלומי: בוא נאמר שנוצר כאן איזשהו דור שהוא דור הקרווילות.
דורון בן שלומי: לא נוכל לקחת מהם את זה.
דורון בן שלומי: הם פה, הם גרים כאן, הם חיים כאן, והם בזבזו את כל חיי הנוער שלהם או חיי הילדות שלהם באיזושהי מעברה, ואני אומר את זה לצערי.
דורון בן שלומי: אסור לנו לשכוח שאנחנו נמצאים כאן והילדים חיים כאן, וצריך לתת להם איזשהו מענה בסיסי גם כאן בישוב הזמני, למרות שהוא זמני.
דורון בן שלומי: משה ואני נמצאים באיזשהו מהלך.
דורון בן שלומי: יש כאן מגרש משחקים שבנו אותו כאשר הגענו לכאן, ב-15 באוגוסט, ומי שיראה אותו, יראה שהוא מהווה מפגע בטיחות ממדרגה ראשונה.
דורון בן שלומי: משתמשים בו בבית הספר, משתמשים בו הילדים אחר הצהרים, מגרש משחקים של כדורגל והילדים מוציאים בו את האנרגיות שלהם, ואם אין להם היכן להיות, שלפחות יעשו את זה בצורה חיובית.
דורון בן שלומי: זה אמור גם לגבי הנוער הבוגר וגם לגבי הילדים הצעירים.
דורון בן שלומי: תבוא ותראה את מגרש הכדורגל – סכנת נפשות.
דורון בן שלומי: למועצה אין כסף והיא אומרת שמבחינתה אשים שער ומנעול ולא אתן לאף אחד להיכנס.
דורון בן שלומי: אין לה כסף לתקן את המגרש הזה ולכן צריך לסגור אותו.
דורון בן שלומי: מה יעשו הילדים?
דורון בן שלומי: מעניין אותם שער סגור?
דורון בן שלומי: מדובר כאן באמת בסכנת נפשות.
דורון בן שלומי: פנינו לגורמים השונים, אבל קשה מאוד לאנשים לקחת אחריות על דבר שהוא מאוד טריביאלי.
דורון בן שלומי: אני מזמין אתכם לראות את המגרש.
דורון בן שלומי: הברזלים והגדרות בו, הם כמו סכינים.
דורון בן שלומי: אם חס וחלילה ילד רץ ונתקל בגדר מכל סיבה שהיא, סכנת נפשות.
דורון בן שלומי: אני התרעתי על זה גם בפני המועצה ואמרתי שזה המצב.
משה ראובן: אני למעשה נכנסתי לתפקיד שלי לפני כשישה חודשים כצורך של המועצה שהבינה שאין תקשורת בין המועצה לבין התושבים, דבר שלא בריא לאף אחד.
משה ראובן: כל דבר מבחינת התושבים היה שכולם דפקו אותם.
משה ראובן: ההשלכות של זה התבטאו בתרעומת גדולה מאוד באתר, קטסטרופה, שתייה, עבריינות, תיקים במשטרה וכולי.
משה ראובן: אני לא אומר את הדברים כדי להשחיר אלא כי בסופו של דבר אלה האנשים שלנו והילדים שלנו.
משה ראובן: המועצה מצאה לנכון את הצורך שיבוא מישהו מתוך האתר שיהיה איש שמגשר ומפשר.
משה ראובן: אדם שגם מביא את הבעיות משם וגם מנסה להתיר את כל הפלונטרים עד כמה שאפשר ובכלים שעומדים לרשותי במטרה לנסות להוריד את גובה הלהבות.
משה ראובן: אני רוצה לומר לך שהמועצה פתחה את כל הספרים שלה בפניי ואמרה לי שאומר לה אני איפה הפלונטר או איך מתירים אותו ואני אומר לכם מספר מסקנות אליהן הגעתי.
משה ראובן: רבותיי, הכל חוזר למילה כסף, כסף וכסף.
משה ראובן: מדינת ישראל לא משקיעה באמת בשיקום של המפונים.
משה ראובן: מדינת ישראל שמה אותנו בצד במלחמה שלה בינה לבין המועצה, כמה כסף, איזה שימוש עושים בכסף וכן הלאה.
משה ראובן: כל עוד לא הייתי בתפקיד הזה, היה לתושבים קל לנגח את המועצה ולומר שלקחו להם, שהמדינה מעבירה והמועצה לא נותנת וכן הלאה, אבל היום יוסי ואני נמצאים בתוך הפרונט של העסק הזה ואומרים פה אתה תיקח ופה אתה תנהל.
משה ראובן: אני אומר לכם את האמת והיא שאי אפשר לנהל את הדבר הזה.
משה ראובן: אתם שמעתם איך מועצה אזורית מסבסדת את מדינת ישראל מתקציב שהוא גירעוני מבחינתה, וזה נמשך כבר ארבע שנים ולא רואים את האור בקצה המנהרה.
משה ראובן: היום שולמו 40 אחוזים מהמשכורות של האנשים כי כבר המועצה הגיעה לכאן והיא אמרה שאין לה יותר מהיכן לקחת כסף.
משה ראובן: אם מדינת ישראל תמשיך להתנהל כפי שהיא מתנהלת היום, לטמון את הראש בחול ולומר שהיא מעבירה וזה מספיק, זה בדיוק הפוך על הפוך.
משה ראובן: ככל שנשארים כאן אנשים יותר זמן, הבעיות הולכות, גדלות ותופחות, ומצד שני להקטין את התקציבים, זה לא מסתדר.
משה ראובן: המועצה היום נמצאת בגירעון של 10 מיליון שקלים, ואני אומר לכם באחריות מלאה – אני, נציג התושבים – שמבחינת תקציב מוניציפאלי מועצה אזורית חוף אשקלון בגירעון של 1.9 מיליון שקלים כל שנה וזה רק בסעיף המוניציפאלי, ואני לא מדבר על הסעיפים האחרים.
משה ראובן: אני אומר את הדברים באחריות כתושב ולא כאיש מועצה.
משה ראובן: המועצה אומרת שאין לה מהיכן לתת.
משה ראובן: התוצאה של זה היום היא שאי אפשר להמשיך את הפעילויות ואני לא אחזור על הדברים שנאמרו כאן.
משה ראובן: אני רוצה לומר לכם שאתמול הייתה לנו פגישה עם דניאל שטרום, האיש החברתי של מינהלת סל"ע והוא גם מחזיק את התקציב המוניציפאלי, והוא אמר שנכון להיום אין אישור בוועדת הכספים לתקציב מוניציפאלי.
משה ראובן: אפס.
משה ראובן: תקציב מוניציפאלי לשנת 2010 – אפס שקלים.
משה ראובן: היעלה על הדעת שמועצה שנמצאת בגירעון תוכל להחזיק את האתר הזה לאורך זמן?
משה ראובן: בסופו של דבר היא תתנער מהכל ותסגור את הבסטה.
משה ראובן: היא תאמר שאם מדינת ישראל תביא לכם כסף, אין בעיה אבל אם היא לא תביא לכם כסף, היא לא מוכנה יותר לממן.
משה ראובן: אנחנו נמצאים עכשיו על קצה הקרחון בקטע הזה.
משה ראובן: אנא מכם, העבירו את המסר למי שצריך.
משה ראובן: אי אפשר להמשיך להתנהל בצורה כזאת שהמועצה מממנת את המדינה, שהמועצה משלמת משכורות לאנשים ורק אחרי שלושה חודשים או שמונה חודשים או עשרה חודשים היא מקבלת את הכסף.
משה ראובן: אם היה מדובר במועצה מבוססת כלכלית, זה דבר לגיטימי ואומרים שזאת ההתנהלות וזאת הפרוצדורה, אבל זה לא המקרה.
משה ראובן: גם ועדת החקירה אמרה שצריך להתייחס לזה כאל משהו לאומי, להפסיק את השיטה הזאת שהמועצה תממן ואחר כך נעשה פרוצדורה ואחר כך נעביר לכם את הכסף.
משה ראובן: הסיטואציה בה אנחנו נמצאים היום, אנשים לא מקבלים משכורות.
משה ראובן: אני נמצא כאן כדי לכבות את השריפות, לבקש מהאנשים להתאזר בסבלנות, לחכות כי מיד אנחנו מקבלים את הפתרון.
משה ראובן: בבקשה, עכשיו זה נמצא אצלכם.
קריאה: ועדת החקירה נתנה עכשיו הרבה מאוד עבודה ואנחנו עכשיו עושים עבודה גדולה עם מאיר גבאי.
קריאה: כל הדברים הם בקטע המעשי ולא בקטע החברתי ולא בקטע השיקומי.
קריאה: רוב הדברים שם הם בעניין של הבנייה.
קריאה: זה חשוב כי זה תחילת השיקום של כל מקום.
קריאה: מה שלי חסר גם כאן ואני חושב שבכלל, גם כדי להניע תהליך, זה שאין כאן נתונים.
קריאה: אומר גבוה, נמוך, הרבה אחוזים, קצת אחוזים, אבל מישהו צריך לתת נתונים שיאמרו מה קורה כאן באמת.
קריאה: צריך שהדברים יוצפו כמו שצריך ונדע מה אנחנו צריכים ומה הבעיות.
קריאה: מועדון נוער צריך גם בנווה דקלים ויצטרכו אותו גם בניצן.
קריאה: זאת אומרת, מועדון נוער לא קשור למקום בו יש בעיות אלא מועדון נוער הוא דבר טריביאלי.
קריאה: השאלה מה הדבר הייחודי שיש כאן בנוסף למועדון נוער רגיל שיכול להתקיים עם קומונר וחצי.
קריאה: צריך כאן עשרה רכזים כדי שנרגיש שיש כאן בעיה.
קריאה: הבעיה לא צריכה לבוא בגלל שפלוני או אלמוני אמר, אלא שמישהו יעשה עבודה מעשית, עבודה עניינית, ואולי הוועדה יכולה להזמין דבר כזה.
קריאה: כאן יש את התכנית הלאומית.
קריאה: עלה משהו בקטע הזה?