GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יצחק קדמן: לא לעתים קרובות אדם זוכה, ואני כולל לא רק את עצמי, אלא את היושבים מסביב לשולחן, לראות מהפכה מתרחשת אל מול עיניו, להיות שותף לה, לבחון אותה בפרספקטיבה של 20 שנה ולראות כיצד המהפכה היתה נכונה.
יצחק קדמן: אגב, החוק הזה עבר תיקון אחד בלבד ב-20 השנה האחרונות, הוא הוסיף גם חובת דיווח כאשר קטין פוגע בקטין בתוך המשפחה, אבל מעבר לזה לא היו תיקונים, ולא סתם שלא היו תיקונים, למרות שהחוק הזה נחקק לפני 20 שנה, הוא מלאכת מחשבת.
יצחק קדמן: אני רוצה לומר משהו גם על היוזמים שיושבים פה, וגם על מר אוריאל לין.
יצחק קדמן: קודם כל, חבר הכנסת אוריאל לין לקח את העניין הזה כמשימה אישית.
יצחק קדמן: אני זוכר שמאחר והחוק היה מסובך מאוד, מורכב מאוד, עורר לא מעט התנגדויות, זה לא נאמר פה, היום זה נחשב מובן מאליו, חבר הכנסת פרופסור דוד ליבאי היה חבר בוועדת חוקה, חוק ומשפט באותו זמן, הוא קרא לחוק הזה 'חוק המלשינים' ואמר 'ולמלשינים לא תהיה תקווה', והיו התנגדויות קשות מאוד.
יצחק קדמן: אנחנו פרצנו דרך.
2532: אחד הדברים שאמרו, אנשים שירצו לפגוע במישהו, ידווחו דיווחי שווא.
2532: ואנחנו רואים כמה שזה הופרך.
יצחק קדמן: גם זה עלה.
יצחק קדמן: צריך לדעת, אין בחוק הישראלי עד היום חובה לדווח על עברה שכבר נעברה, אני לא מדבר על מניעת פשע, אבל עברה שכבר נעברה, זה תקדים משפטי שלא קיים עד היום בשום חוק אחר.
יצחק קדמן: היתה פה פריצת דרך מאוד רצינית.
יצחק קדמן: עד כדי כך חבר הכנסת אוריאל לין היה מזוהה עם החוק, עד שהוא כמעט, וזה לא נאמר פה, הכשיל לנו את החוק, מפני שכאשר עלתה השאלה על חובתם של אנשי מקצוע לדווח, חבר הכנסת לין, שהיה לא רק תקיף, אלא ישר, בעל אינטגריטי, הוא עורך דין במקצועו, למי שלא יודע, הוא אמר 'מה פתאום שנוציא את עורכי הדין החוצה?
יצחק קדמן: גם הם חייבים לדווח' ועל זה כמעט הוא הפיל את החוק, מפני שחברי הכנסת שהיו עורכי דין, עשו פה יד אחת ואמרו 'לא יקום ולא יהיה', לא עורכי דין, לא פסיכולוגים, לא רופאים, אנשי מקצוע פטורים.
יצחק קדמן: אני זוכר, הלך לי לא מעט זמן ובריאות כדי לשכנע אותו, תוותר לעורכי הדין, לא מפני שזה צריך להיות כך, אלא כי הם יהרסו לנו את החוק כולו.
יצחק קדמן: הוא היה מספיק גמיש, למרות שהוא האמין שעורכי הדין צריכים להיות בפנים, לוותר על עורכי הדין וכך החוק עבר.
יצחק קדמן: אני גם מוכרח לומר, וזה הוזכר פה, שהיה תקדים נוסף.
יצחק קדמן: בדרך כלל בכנסת ישראל, עד היום, הממשלה מאוד לא אוהבת הצעות חוק פרטיות.
יצחק קדמן: מאוד לא אוהבת.
יצחק קדמן: לפעמים הרבה הצעות מהקואליציה, וודאי מהאופוזיציה, במקרה הזה הצעת החוק היתה הצעת חוק פרטית, של חברי הכנסת דדי צוקר וחנן פורת, והממשלה החליטה שהעניין הזה כל כך חשוב, העניין הזה כל כך מהותי, אנחנו לא נכשיל את זה.
יצחק קדמן: אפילו שהיוזמה באה מחבר כנסת כהצעת חוק פרטית, הממשלה הצטרפה לעניין הזה.
יצחק קדמן: זה הפך להיות מעין הצעה משולבת של הממשלה ו---
2436: זה הוגש לאחר מכן כהצעה מטעם הוועדה כולה.
יצחק קדמן: דבר אחרון שאני רוצה לומר, אנחנו הגענו לפגרת הכנסת ומלאכת החקיקה לא הסתיימה, ואז חבר הכנסת לין החליט, הוא אמר לי את זה ולא האמנתי, 'אנחנו נעבוד כל הפגרה ואנחנו נשלים את החוק הזה.
יצחק קדמן: אני לא יוצא לפגרה'.
יצחק קדמן: ואכן כך היה.
יצחק קדמן: כל הפגרה עבדנו על החוק וב-28.11, שזה ממש בעוד עשרה ימים פחות 20 שנה, החוק עבר בכנסת פה אחד.
יצחק קדמן: 36 הצביעו בעד, כמניין ל"ו צדיקים, אף אחד לא התנגד, אף אחד לא נמנע, וכך נעשתה באמת היסטוריה במדינת ישראל.
יצחק קדמן: צריך לזכור שעד לחקיקת החוק הזה, המלה 'התעללות בילדים' לא הופיעה בספר החוקים במדינת ישראל.
יצחק קדמן: אנחנו סברנו לתומנו שאין דבר כזה, התעללות בילדים במדינת ישראל.
יצחק קדמן: הוכנסה גם התעללות נפשית שזה היה חידוש.
יצחק קדמן: נכנס דבר שרק לפני כמה חודשים השתמשה בו הפרקליטות, העניין של התעללות בין במעשה ובין במחדל, שזה גם היה חידוש גדול מאוד, שאתה לא צריך בידיים להתעלל, יש סיטואציות שאתה מתעלל גם אם אתה לא עושה כלום.
יצחק קדמן: ואגב, ראינו את זה גם בסרט.
יצחק קדמן: מבחינה זו אני רוצה להודות לכל אלה שנתנו אז יד.
יצחק קדמן: אני מוכרח לציין, היא הוזכרה בקצרה, אבל מגיע לה יותר מזה, את דר' תמר מורג.
יצחק קדמן: מישהו ניסח את החוק הזה.
יצחק קדמן: חברי הכנסת באו עם הרעיון, אבל מישהו ניסח את החוק הזה ועבד על כל הפרטים וזו דר' תמר מורג, ואני שמח מאוד ש---
דדי צוקר: חסרה פה דמות אחת, גב' יהודית קרפ.
יצחק קדמן: אני עמדתי להגיע אליה.
יצחק קדמן: לא רק שצריך להזכיר את גב' יהודית קרפ, יהודית קרפ הוזמנה, דיברתי איתה אתמול בטלפון, היא נמצאת בצפון הרחוק ולא יכלה להגיע.
יצחק קדמן: היא אמרה 'אני אסתפק בזה שתזכירו שגם הייתי שותפה לעניין הזה', ואכן היא היתה שותפה מלאה לעניין הזה.
יצחק קדמן: מכאן אני רוצה לעבור לנתונים ויש לנו היום הזדמנות לבדוק כמה דברים, גם לגבי התרומה של החוק וגם לגבי חששות שליוו את החוק שתיכף אנחנו נראה.
יצחק קדמן: אם אתם מסתכלים על הטבלה הזאת, אנחנו רואים דבר מדהים.
יצחק קדמן: אנחנו רואים שלמעשה יש לנו פה מ-95', כי לפני זה הספירה לא היתה מדויקת.
יצחק קדמן: אני רק בדקתי, בשנת 1990, סמוך לחקיקת החוק, היו כמה מאות דיווחים באופן רשמי לפקידי סעד, מן המשטרה, על התעללות בילדים.
יצחק קדמן: מאז, כפי שאתם יכולים לראות, יש עלייה דרמטית.
יצחק קדמן: הנתונים האחרונים, שטרם פורסמו, הם נתונים לשנת 2008, יש קפיצה אדירה למרות שאנחנו כבר במקום מאוד גבוה, בשנה שעברה היו למעלה מ-44,000 דיווחים על התעללות בילדים, לסוגיה.
יצחק קדמן: אני בדקתי מה קרה פתאום שהיתה כזאת קפיצה בשנה האחרונה.
יצחק קדמן: מי שזוכר מה היה לנו בקיץ האחרון, עם הירצחם של שלושה ילדים, אלון, מיכאל ועוז, אין ספק, גם שירותי הרווחה שמיוצגים פה, גב' חנה סלוצקי, פקידת הסעד הראשית לחוק הנוער, גב' דליה לב שדה, כל נציגי משרד הרווחה יודעים מה קרה לנו בקיץ האחרון.
יצחק קדמן: בעקבות האירועים הטרגיים והפרסום הרחב שלו הם זכו היתה עלייה משמעותית מאוד בקיץ האחרון בדיווחים והקפיצה הזאת מגיעה ל-44,000 ואני אומר לכם באחריות, אדוני היושב ראש, לשאלה ששאלת, זה עדיין קצה של הקרחון.
יצחק קדמן: אנחנו עדיין לא יודעים את התמונה במלואה.
יצחק קדמן: אנחנו עדיין נתקלים במקרים שאנשים פונים אלינו ואומרים לנו 'תשמעו, זה שלוש שנים כבר קורה, לא היה לי אומץ לדווח עד עכשיו'.
2436: השאלה, יצחק, אם המערכת מוכנה וערוכה לטפל בדיווחים האלה, בהיקף הזה.
765: יש חלקי אוכלוסייה שהחוק עוד לא חדר אליהם.
יצחק קדמן: אני כבר אגיע לזה, תיכף תראו את התמונה.
יצחק קדמן: ללא ספק, יש לנו פה מערכת אדירה.
יצחק קדמן: חבר הכנסת לין צודק במה שהוא שואל.
יצחק קדמן: אוקי, דיווחים זה דבר מאוד יפה, בלי דיווחים אי אפשר להתחיל לעשות כלום, לא המערכת הפלילית והמשפטית ולא המערכת הטיפולית, מורי ורבי, פרופ' יונה רוזנפלד, תמיד שואל את השאלה, 'ומה אחרי שגילית?' אוקי, מה עושים אז?
יצחק קדמן: אז פה אני גם חייב לספר לכם סיפור.
יצחק קדמן: כמובן שצריך עוד הרבה מאוד כלים שאין, אבל כשנחקק החוק לא היה בארץ מקלט חירום אחד לילדים בסיכון, אפילו אחד.
יצחק קדמן: כשהיו הדיבורים להקים אותו, אמר לי אז מישהו בכיר במשרד הרווחה, שכבר לא בתפקיד שלו, 'תפסיקו לייבא לנו אופנות מאמריקה.
יצחק קדמן: אנחנו לא ארצות הברית, לא צריך שום מקלט חירום'.
יצחק קדמן: אגב, יש היום עשרה מקלטים וכולם מלאים.
765: אגב אמריקה, אחד הראשונים בגילֹה.
חנה סלוצקי: נכון.
חנה סלוצקי: יושבת כאן המנהלת הראשונה של מרכז החירום, פריידה פייגלסון.
יצחק קדמן: בכל אופן, העובדה שיש עשרה מקלטים לעומת אף מקלט, אומרת שהמערכת גם נערכה.
יצחק קדמן: נכון שאצלנו הכל עקום, חבר הכנסת לין.
יצחק קדמן: כשהחוק נחקק, קצת אחריו, היה פה בארץ אומבודסמן לילדים מדנמרק וסיפרתי לו על החוק, ואז הוא שאל אותי, 'האם המערכת נערכה?
יצחק קדמן: יש מענים?
יצחק קדמן: נניח שידווחו עכשיו?
יצחק קדמן: יש עובדים, יש איתוריות?
יצחק קדמן: מטפלים בילדים?
יצחק קדמן: יש מקומות השמה?
יצחק קדמן: ' אז אמרתי לו, 'אין', אז הוא אמר לי 'תראה, אצלנו בדנמרק, לפני שמחוקקים חוק, קודם מכינים את התשתית, דואגים שיהיה כח אדם, מקצים תקציבים, ואז כשהכל מוכן, מחוקקים את החוק', אמרתי לו שאם אנחנו היינו בדנמרק, גם היינו פועלים כך.
יצחק קדמן: המציאות הראתה אצלנו שעוד מימי הר סיני מקדימים נעשה לנשמע, ואילולא החוק הזה, אם היינו מחכים שתהיה התשתית מוכנה, היינו יושבים עד היום ומחכים.
יצחק קדמן: אגב, אני מוכרח לומר, לשבחם של חברי הכנסת דאז, בלי לפגוע בחברי הכנסת דהיום, אל תספרו את זה לאף אחד, אם היום היו מביאים לכנסת את הצעת החוק הזאת, אני לא בטוח שהיא היתה עוברת.
יצחק קדמן: אני לא בטוח.
יצחק קדמן: רוח אחרת היתה אז בכנסת.
יצחק קדמן: נכון שהיא הושפעה מאוד ממותה של מורן, אבל היתה רוח אחרת בכנסת.
2436: היו שואלים כמה זה עולה.
יצחק קדמן: עדיין אז פחות האוצר הכתיב את המדיניות החברתית של ישראל, היתה יותר הבנה בין ממשלה ואופוזיציה שבנושאים חברתיים לא עושים חשבונות קטנוניים.
יצחק קדמן: אשרינו שזה עבר אז.
יצחק קדמן: נעבור לנתון הבא.
יצחק קדמן: פה קודם כל יש לנו חלוקה לסוגי הפגיעות, כפי שאתם יכולים לראות.
יצחק קדמן: הפגיעה הפיזית, שהיא גדולה מאוד, זה לא אומר שזה סוג הפגיעה הכי נפוץ.
יצחק קדמן: הזנחה הוא התחום הכי מקובל ואגב מדובר על הזנחה קשה מאוד שמסכנת את הילדים.
יצחק קדמן: מה שמופיע פה מאוד בקטן ולא משקף כלום זה ההתעללות המינית, שהיא קטנה מאוד מפני שהגילוי שלה עוד הרבה יותר קשה, ובדרך כלל גם אין לה סימנים חיצוניים, הוא הרבה יותר מאוחר---
765: היא קשורה גם לפגיעה פיזית.
יצחק קדמן: לפעמים שנים אחרי המקרה.
2436: 41,000 מקרים טופלו?
2436: על ידי פקידי סעד?
יצחק קדמן: כן, כן, כן.
יצחק קדמן: 41,000 ב-2007, 44,000 ב-2008.
2436: זה הרבה מאוד.
יצחק קדמן: יש לנו פה את התפלגות הגילים של הילדים הנפגעים.
יצחק קדמן: אגב, מאוד מעניין עדיין, וזה לאורך כל השנים, יותר בנים נפגעים מאשר בנות בצורה מובהקת.
יצחק קדמן: זה דבר חשוב, שמאוד מעניין וחוזר על עצמו בעקביות, יש מיתוס בציבור שבדרך כלל ההורה המתעלל הוא האבא, או כמו במקרה של מורן, הדוד, אבל מסתבר שאמהות פוגעות יותר מאשר אבות.
יצחק קדמן: אולי בגלל שיש להם קילומטרז' ילדים יותר גבוה, ולכן זה אולי לא נכון להשוות.
יצחק קדמן: בפגיעה מינית זה אחרת לגמרי, אבל בעיקר בפגיעה פיזית, יותר אמהות מאשר אבות, אם כי בדרך כלל זה שילוב של שני ההורים.
דני דנון: יש לך נתונים על חרדים וערבים?
יצחק קדמן: אני מיד אגיד על זה מלה.
765: אני חושב שהחוק לא חדר אליהם עוד.
דני דנון: אלה חברות סגורות יותר.
יצחק קדמן: זה נתון מאוד מעניין, כי כפי שהוזכר פה, שוב ושוב היתה טענה שהחוק ישמש לצורך ניגוח ולצורך נקמנות.
יצחק קדמן: אני מזכיר פעם שנייה את חבר הכנסת ליבאי, הוא אמר 'כל פעם שהשכנה מלמעלה תרוקן את דלי הספונג'ה שלה על הכביסה של השכנה מלמטה, היא תצלצל ותגיד שהשכנה מתעללת בילדים'.
יצחק קדמן: לשמחתנו זה לא קרה.
יצחק קדמן: לאורך השנים, גם בשנה שעברה, אתם רואים את שיעור דיווחי השווא שהוא נמוך מאוד.
יצחק קדמן: אני לא אומר שאין אף מקרה, אבל החוק לא מנוצל לרעה.
יצחק קדמן: הדיווחים שמגיעים הם דיווחי אמת.
יצחק קדמן: באשר לשאלה לגבי קבוצות אוכלוסייה מסוימות.
יצחק קדמן: כמובן שיש אוכלוסיות שבהם הדיווח הוא הרבה יותר נמוך ממה שקורה במציאות.
יצחק קדמן: אני מדבר על חברות סגורות, החברה החרדית, החברה הערבית, אבל בנתונים שחולקו לכם, ואני לא אתעכב עליהם פה, יש לנו נתונים לפי יישובים ושם אנחנו רואים דברים מדהימים.
יצחק קדמן: אני לא מוציא דיבתו של אף אחד רעה, אבל אם למשל בבני ברק עלה בשנה שעברה מספר הדיווחים מכ-300 ל-580, אז יש לכם תשובה שיש לנו התקדמות גם בחברות סגורות.
יצחק קדמן: אגב, הנתונים גם על יישובים ערבים מראים אותו דבר, זה עדיין תת דיווח, אבל יש התקדמות מאוד גדולה בנכונות לדווח.
יצחק קדמן: יחסית, היא איטית יותר.
דני דנון: אפס?
דר' יצחק קדמן: לא, אין אפס.
דר' יצחק קדמן: אין לנו יישוב שיש בו אפס.
דר' יצחק קדמן: אני מזכיר לכולכם מה שאמרה דר' חניתה צימרין בסרט עצמו וזה לא השתנה עד היום, שדווקא באוכלוסיות מבוססות מאוד, ביישובים בעשירונים העליונים יש לנו דיווחים הרבה יותר קטנים, לא מפני שזה לא קורה שם, אלא מפני שהם מסוגלים ויודעים להסתיר טוב הרבה יותר את מה שמתרחש בחדרי חדרים.
דר' יצחק קדמן: אני אוותר על יתר הדיווחים, אני רק רוצה דבר אחד.
דר' יצחק קדמן: כל אלה שעשו במלאכה, וגם לך, אדוני היושב ראש, הכנו לכם פוסטר ממוסגר קטן שהוא חדש לגמרי, הוא יצא עכשיו במסגרת קמפיין של הגברת המודעות שאנחנו עושים למרות שעברו 20 שנה.
דר' יצחק קדמן: מי שירצה אחר כך, יוכל לקחת את הפוסטר הזה.
דר' יצחק קדמן: הפוסטר הזה אומר שילדים לא תמיד יכולים לזעוק לעזרה, הכאב הוא אולי של הילדים, אבל האחריות היא שלנו, המבוגרים, ואני מודה לכל אלה שעסקו במלאכה, ואדוני היושב ראש, יש לך עכשיו תמריץ טוב להמשיך לעשות מה שאתה עושה ולעסוק בחקיקה למען ילדים, כי יכול להיות שיהיה מישהו בעוד 20 שנה שיידע להעריך את הדברים.
דני דנון: תודה לדר' קדמן, על הפעילות האינטנסיבית.
דני דנון: אנחנו לא יכולים לנוח על זרי הדפנה.
דני דנון: התקדמנו רבות, אבל יש עוד רבות לעשות.
דני דנון: אני רוצה לבקש מגברת רבקה קומש להגיד לנו בקצרה, מקרה אישי שלך שאולי יראה לנו גם מה צריך לעשות הלאה, ולאחר מכן גב' חניתה צימרין כמובן.
רבקה קומש: יושבות לידי שתי אחייניות שלי, אני דודה של עשרה ילדים מוכים מבני ברק שלצערי גם למרות הניסיונות ולמרות הדיווחים יש שם התעללות קשה במשך שבע שנים.
רבקה קומש: לפחות שבע, אם זה לא מגיע לשמונה.
רבקה קומש: יש הרגשה, כשדיברנו על החוק, שהרשויות שאמורות לבצע אותו בפועל...
רבקה קומש: אני לא יודע מה הקשיים שלהן, אבל ילדים זועקים לעזרה, יש שם עוד ארבעה קטינים, האחים שלהם שנמצאים בבית, בבית מתעלל וסגור, ואני לא רואה כל כך שיש פריצה הביתה.
רבקה קומש: זאת אומרת, גם אם למערכת המשפטית יש את הכלים, אולי היא לא מתערבת מספיק, אולי היא לא נותנת חיזוק לרווחה ולמגישי התלונות.
רבקה קומש: היו שתי תכניות טלוויזיה חושפניות ב'שומר מסך', הוועדה כונסה על ידי דר' יצחק קדמן בקדנציה הקודמת, אבל עדיין יש ארבעה קטינים שזועקים לעזרה, מגילים 8 עד 14.
רבקה קומש: יש שם ילדה ונערה שנחטפה, על ידי שטיפת מח, ושהתה בבית הזה ארבעה חודשים.
רבקה קומש: היא נערה זרה והמשפחה אומרת שאם בה התעללו כל כך ועשו שטיפת מח...
רבקה קומש: וזו אגב האמא דומיננטית, לא שאני מגינה על אחי שהוא אבא מתעלל, אבל לא קרה כלום וזה מזעזע אותי שעוד ארבעה בבית, ביניהם ילדה עם עקמת קשה שהוזנחה גם רפואית, כי היא לא קיבלה טיפול.
רבקה קומש: זומנתי לבית המשפט אז אני לא יכולה לדבר הרבה, שזה לא ייחשב שאני אומרת דברים, אבל אני הבנתי שגם שניים מהילדים שבבית הם לא בחוק חינוך חובה.
רבקה קומש: זאת אומרת יש חוק חינוך חובה, אני לא יודעת איך מתייחסים לזה בחברה החרדית, הם לא התקבלו למוסדות לימוד, אז יש להם יותר שעות בבית לסבול התעללות קשה, העבדה בפרך, כדי שיהיה ניקיון מופתי, כולל הילדה עם הגיבנת הקשה שבוכה ומתחננת.
רבקה קומש: על הכל הוגשו תלונות במשטרת רמת גן, על הכל יודעים פקידי הסעד והעובדים הסוציאליים בבני ברק.
רבקה קומש: גם נעשתה תכנית של אושרת קוטלר, ובגלל זה התעוררתי והגעתי הנה לוועדה, ותודה רבה לגב' רחל סעדה בנושא.
רבקה קומש: רק לאחרונה הנערה דיברה וסיפרה איזה התעללות קשה היא עברה בבית, וגם האחיינים שלי, אבל הם עדיין בבית.
דני דנון: כעת התשובה היא שתשמיעי את קולך, להראות שאנחנו מתקדמים, אבל עדיין יש לנו עוד מרחק רב ללכת, בייחוד במגזרים מסוימים.
דני דנון: אני רוצה לבקש מדר' חניתה צימרין, נשיאת האגודה להגנת הילד.
דני דנון: ראינו אותך בסרט.
דני דנון: זה נולד כשהתקשורת העלתה את הנושא והמחוקקים הרימו את הכפפה.
דני דנון: היום כשאנחנו רוצים להעביר את החוקים, אנחנו צריכים לפנות לתקשורת ולעורר את דעת הקהל על מנת שהחוקים החברתיים האלה יעברו, אבל זה בהחלט מוכיח שהקשר של החשיפה והמודעות הוא חשוב.
דני דנון: יש אינטרס, גם של המחוקקים וגם של התקשורת, וזה מה שהיה לפני 20 שנה וזה נכון גם להיום.
דני דנון: אני אשמח לשמוע אותך.
חניתה צימרין: אני מברכת על העשייה ועל ההתכנסות היום.
חניתה צימרין: אם הייתי נותנת היום את הריאיון שנתתי לפני 20 שנה, להוציא את העובדה שבאמת לא היו נותנים לי כל כך הרבה זמן, הייתי אומרת את אותם דברים, והם עדיין רלוונטיים.
חניתה צימרין: הם היו רלוונטיים אז והם רלוונטיים היום, אותה שתיקה, אותה אחריות של כל מי שנוגע לעניין.
חניתה צימרין: אבל עברנו דברים.
חניתה צימרין: החוק באמת גרם להרבה יותר דיווחים, אבל הדיווחים האלה מתחלקים לכמה דברים.
חניתה צימרין: יש לנו עלייה של הדיווח מכיוון שאנשים יודעים, חייבים, אבל יש עלייה בדיווחים גם מפני שיש יותר מקרים, אבסולוטית.
חניתה צימרין: אנחנו הפכנו לחברה אלימה יותר וחלק מהאלימות זו אלימות כלפי ילדים וזה דבר אחד שתורם לדיווחים.
2532: את מתבססת על נתונים, או שזה הפער בין מה שדיווחו למה ש---
חניתה צימרין: אם העלייה בדיווחים באופן רגיל כתוצאה ממודעות היא 10%- 15% בשנה, אנחנו עלינו עלייה הרבה יותר גדולה, ורואים את זה בנתונים שנמסרו על ידי דר' קדמן.
חניתה צימרין: אז יש לנו גם עלייה במקרים ויש לנו גם עלייה בסוגי הפגיעה, יש לנו סוגי פגיעה שלא דיברנו עליהם קודם ואני הייתי יכולה לפרט, אבל לא הייתי רוצה.
חניתה צימרין: יש לנו עלייה בהתייחסות לקבוצות סגורות, זה גם דובר כאן, כאשר אנחנו מדברים על העולים החדשים, על החרדים ועל הערבים, ועכשיו אנחנו מכניסים אוכלוסייה נוספת אל הפוקוס וזה ילדים עם צרכים מיוחדים, שעד עכשיו לא כל כך התייחסו אליהם.
חניתה צימרין: אנחנו באגודה להגנת הילד, יחד עם משרד החינוך ומשרד הבריאות ומשרד הרווחה ואשלים עובדים הרבה מאוד על הנושא של הגברת מודעות לקבוצה חלשה שנשכחה מאחור, קבוצה של ילדים עם צרכים מיוחדים.
חניתה צימרין: אבל אני רוצה להגיד עוד משהו.
חניתה צימרין: אני שומעת לפעמים סטטיסטיקות של ארגון מסוים שבא ואומר 'היו לי השנה 2,500 דיווחים' ואומר את זה בגאווה גדולה, ואכן צריכה להיות גאווה גדולה, ואני שואלת מה קרה להם יום אחרי הדיווח?
חניתה צימרין: העלינו ציפיות, אמרנו שנקשיב להם, אמרנו שסוף סוף מישהו נמצא כאן בשבילך ואתה מדווח, ואחרי זה כלום.
חניתה צימרין: אני חושבת שכל ארגון שמדווח על 2,500 מקרים, צריך גם להגיד מה הוא עשה איתם אחרי הדיווח, לא רק העביר אותם לידיעת הרשויות ולתהליך הפלילי, אלא גם צריך לתת טיפול.
חניתה צימרין: אתה הזכרת את זה, דר' קדמן, אני חושבת שעשינו את חלקה של המלאכה שהוא חלק חשוב, אבל אסור לנו להגיד 'אוקי, אנחנו גמרנו את העבודה', מכיוון שאם אנחנו מדווחים והילד נמצא בביתו ולא קורה כלום, מוטב היה שלא לדווח.
חניתה צימרין: כלומר אני חושבת שזה צעד חשוב והכרחי, אבל לא מספיק.
חניתה צימרין: הדבר הנוסף שאני רוצה להעלות, זה הפרישה שבפער בין הדיווחים ובין המקרים שמטופלים.
חניתה צימרין: אני לא מדברת מבחינה מספרית.
חניתה צימרין: מבחינת כמות האירועים, וראינו את זה גם בנתונים, הסוג השכיח ביותר של התעללות זו הזנחה.
חניתה צימרין: יותר מ-50% מהמקרים הם מקרים של הזנחה.
חניתה צימרין: זה לגבי השכיחות.
חניתה צימרין: לגבי הדיווח, אנחנו רואים עלייה גדולה בדיווח על מקרים של פגיעה פיזית, הזנחה, אבל כשמגיעים לטיפול, כ-85% מהמקרים בטיפול הם טיפול של פגיעה מינית.
חניתה צימרין: אני חושבת שהנושא של פגיעה מינית הוא מאוד מאוד חשוב, ואני שמחה על תקציבים שניתנו לנושא הזה, אבל אנחנו שוכחים מאחור את הילדים שנפגעו פיזית, אנחנו עוד יותר מזה שוכחים את הילדים שנפגעו כתוצאה מהזנחה חמורה וכתוצאה מפגיעות נפשיות, ולכן אני לא רוצה שנלך צעד אחד אחורנית בנושא של פגיעות מיניות, אבל אני רוצה שנסגור את הפער, בכל הנושא של טיפול בפגיעות פיזיות והתעללות.
דני דנון: אני רוצה לבקש מדר' תמר מורג לדבר ולהתייחס גם לגבי מה לעשות בעתיד, כי זה מה שחשוב לי, ואני אבקש מחבר הכנסת לשעבר אוריאל לין להחליף אותי.
נירה לאמעי רכלבסקי: אולי יצוין לפרוטוקול שמחליף אותך חבר הכנסת לשעבר, אוריאל לין.
תמר מורג: אני חושבת שהסיפור המרגש של רבקה מציב בפנינו את האתגר העתידי שלנו, ואני חושבת שבצד ההישג האדיר של חקיקת חובת הדיווח, אנחנו צריכים להתחיל לפעול בנושא של חובת המדינה לפעול.
תמר מורג: אין לנו היום מספיק חקיקה ואמירה מספיק ברורה שאומרת מה קורה כאשר יש דיווח, איזה חובות ברורות יש למדינה לפעול בהקשרים של ילדים.
תמר מורג: בשנה שעברה היה מצב שבו היה מחסור עצום בחוקרי ילדים, כאשר מדובר היה באלף ילדים באזורים מסוימים שמחכים לחקירת ילדים והסיטואציה היתה שיש לנו דיווח, והילד מחכה.
תמר מורג: הסיטואציה הזאת היא סיטואציה שלא יכולה להיות אפשרית מבחינת החוק, לא רק מבחינת המוסר או מבחינת החשיבה הציבורית שלנו, אלא היא צריכה להיות בלתי אפשרית מבחינת החוק.
תמר מורג: אני חושבת שהדבר העיקרי שאנחנו צריכים להתחיל לפעול לגביו היום זה לשנות את המצב שבו החוק מאפשר לפקיד סעד, רשאי פקיד סעד לפעול, יכול פקיד סעד לפעול, אין חובת פעולה ברורה.
תמר מורג: ומה כאשר לפקיד סעד אין מספיק כוחות?
תמר מורג: ומה כאשר מערכת פקידי הסעד איננה מסוגלת לטפל בכמות כזאת של מקרים?
תמר מורג: כאשר אנחנו מדברים היום על דיווח, אנחנו חייבים לפעול בכיוון של חובה לפעול.
תמר מורג: היה פסק דין עקרוני, שניתן לפני כשנתיים או שלוש, במקרה של בחור בשם איציק גולדשטיין, שלא הוצא מן הבית בזמן.
תמר מורג: איציק זכה בפסק דין של פיצוי מעיריית תל אביב בגובה של 300,000 שקל.
תמר מורג: מעבר לשמחה שלנו בשביל הילד הזה שזכה לפיצוי, היתה פה אמירה עקרונית שכאשר יש דיווח, יש למדינה חובה לפעול.
תמר מורג: לכן לדעתי זה הכיוון, זה מה שאנחנו צריכים לעשות, זה הצעד הבא שלנו, אחרי החשיפה העצומה של המקרים האלה.
חנה סלוצקי: אני המדינה של התלונות וכולי.
מ”מ היו”ר אוריאל לין: אולי תגידי את שמך ותפקידך, שנדע.
חנה סלוצקי: אני עובדת סוציאלית במקצועי ואני היום משמשת כפקידת סעד ראשית לחוק הנוער והחוק הזה החזיר אותי הרבה שנים אחורנית, כאשר מאוד נבהלנו כעובדים סוציאליים וכפקידי סעד מהחקיקה של החוק הזה ואמרנו, מה יקרה באותן משפחות ומה יקרה לאותם ילדים שהילדים ייבהלו שצריך לדווח ולפתוח הליך במשטרה והמלשנים, איך אנחנו ניתפס כעובדים סוציאליים, שמלשינים למשטרה?
חנה סלוצקי: היה לנו מאוד מאוד קשה עם הנושא הזה ואני זוכרת את הערב שישבנו על ועדת הפטור, להכין את הנימוקים מדוע בכל זאת, עם החקיקה הזאת, צריך ועדת פטור שפוטרת מדיווחים מסוימים למשטרה, לגבי הליכים אחרים.
מ”מ היו”ר אוריאל לין: זה נכנס לחוק.
חנה סלוצקי: כן, אבל אנחנו היינו צריכים גם לנמק מדוע ואני זוכרת את הערב הזה שישבנו ונימקנו.
חנה סלוצקי: כמובן אני מצטרפת פה למברכים, לגבי המהפך שהחוק הזה עשה במדינה, ואני חושבת שהתמקדנו כאן רק בחובת הדיווח, אבל החוק עשה הרבה מעבר לזה.
חנה סלוצקי: זאת אומרת, זה לא רק הדיווח, מדובר פה בחוק שעשה בכלל מהפך בכל הגישה של כל המשרדים והממשלה והארגונים, גם לגבי הידע, פיתוח התורה, הלמידה, פיתוח מענים ושירותים, ונכון, מרכזי החירום שהוקמו ברחבי הארץ, והיום ישנם לא רק מרכזי חירום, אלא יש מערך מאוד גדול של קלטי חירום, גם אומנה וגם בפנימיות---
765: עובדות סוציאליות בבתי חולים, זו גם תוצאה של החוק הזה.
חנה סלוצקי: נכון מאוד, לכן אני אומרת שכל המשרדים למעשה, גם משרד החינוך, גם משרד הרווחה ומשרד הבריאות והמשטרה, כולם נערכו, ואני חושבת שהחוק הזה הניח את הנושא של שיתופי פעולה בין המשרדים, ואני חושבת שאם אנחנו מסתכלים מה החוק הזה חייב, זה חייב אותנו לעבוד עם המשטרה , עם הבריאות ועם החינוך, ובאמת לאגום את כל המשאבים.
חנה סלוצקי: יחד עם זאת, המהפך לא הושלם והדרך עוד מאוד מאוד ארוכה ואני רק רוצה לציין כמה נקודות, ואני מוכרחה לומר שאני ציפיתי שבבית הזה יהיו לפחות כמה חברי כנסת, שהיום משמשים כחברי כנסת, שהנושא הזה מאוד אכפת להם ונוגע ללבם, ופה אני ממש מופתעת שהוותיקים ומי שחוקק את החוק נמצאים פה, ולא מי שהיום נמצא בכנסת, מי שהיום למעשה צריך להעביר לו את השרביט ולהמשיך להילחם על הנושא הזה.
חנה סלוצקי: זו הערה.
חנה סלוצקי: יחד עם זה, כשאמרנו קודם שיכול להיות שהיום החוק הזה לא היה עובר, זה גם בגלל הבית הזה.
חנה סלוצקי: גם בבית הזה יושבים אנשים שלא מקבלים את הפריצה למשפחות, שלא מקבלים כמובן מאליו את זה שאנחנו באים להגן על ילדים והשאלה הזאת, האם אנחנו כחברה בשלים באמת להגן על ילדים בצורה שצריך, זאת שאלה שאנחנו שואלים את עצמנו ועדיין אין לנו תשובה.
מ”מ היו”ר אוריאל לין: זו תשובה שהמדינה צריכה לתת, בשביל זה קיימת המדינה.
מ”מ היו”ר אוריאל לין: המדינה צריכה ליזום ולעשות את זה.
מ”מ היו”ר אוריאל לין: המדינה לא צריכה לשאול את השאלות, המדינה צריכה ליזום.
מ”מ היו”ר אוריאל לין: יש הרבה מקרים שאני נתקל בעובדי מדינה והם אומרים לי 'האם צריך, האם צריך?
מ”מ היו”ר אוריאל לין: ' חובתם לעשות זאת, חובתם ליזום.
חנה סלוצקי: אני מסכימה איתך שחובתנו ליזום וחובתנו לעשות, אבל הבית הזה מחוקק והוא גם יכול לעצור ויכול לקדם.
חנה סלוצקי: השאלה איך באמת אנחנו מקבלים את התמיכה הזו לגבי ההמשך.
מ”מ היו”ר אוריאל לין: אגב, אני רק רוצה לומר לך שהחוק הזה לא עוסק כמובן רק בחובת הדיווח, הוא קובע גם עקרונות חוקתיים, כי החוק הזה מתחיל בקביעה ברורה שהוא מטיל אחריות על מי שאחראי על הקטין עד גיל 18 לספק לו את צרכי מחייתו, לדאוג לבריאותו ולמנוע התעללות.
מ”מ היו”ר אוריאל לין: זאת אומרת, זה חוק בעל היקף ויסודות הרבה יותר רחבים, והוא גם מגדיר בהגדרה מדויקת מה זה 'מי שאחראי על קטין וחסר ישע'.
מ”מ היו”ר אוריאל לין: חובת הדיווח, כפי שאמרו כאן החברים, זו היתה החדשנות מבחינת התפיסה החוקית, כפי שדר' יצחק קדמן הדגיש את זה.
חנה סלוצקי: יחד עם זאת, עדיין יש קבוצות בחברה הישראלית שחובת הדיווח, כמו שנאמר כאן, היא מזערית ביותר.
חנה סלוצקי: האירוע שהיה לגבי הילדים מהמגזר החרדי, אני חושבת שכולנו ראינו את האירועים החמורים ביותר שקרו לאחרונה.
חנה סלוצקי: חובת הדיווח שם היא מינימליסטית ביותר ומאוד מאוד קשה להגיע לרבנים ולהגיע למלמדים ולהגיע לחדר, שבו לומדים הילדים האלה, ולקבל מהם מידע.
חנה סלוצקי: כי לא מספיק שיש פקיד סעד ועובדים סוציאליים שרוצים, אלא צריכים גם להוכיח את הדברים האלה בבית משפט, וגם כשבאים לבית משפט, לא בהכרח השופטים היום מקבלים אותנו.
חנה סלוצקי: אני רוצה להגיד לכם שהתקשורת, בזה שהיא מאוד פורצת דרך, היא גם בצורה מסוימת באה ואומרת 'באיזה זכות אנחנו לוקחים ילדים', מאוד מאוד קשים איתנו בנושא של מתי אנחנו מוציאים ילד מהבית, ואנחנו מתערבים, מאוד מאוד קשים מאיתנו וזה משפיע גם על הכנסת, גם על הבית וגם על כל הגורמים שמסביב, וגם על השופטים.
חנה סלוצקי: אני אומרת לכם פה שיש היום ילדים שאנחנו מתחננים בפני בית המשפט שיוציאו אותם הבית, שיגנו עליהם, וקשה לנו מאוד בנושא.
מ”מ היו”ר אוריאל לין: אז תילחמו.
מ”מ היו”ר אוריאל לין: תילחמו מול מערכת בתי המשפט, תילחמו מול הכנסת, תפעילו אנרגיות משום שזו בעצם חובתם של עובדי המדינה.
מ”מ היו”ר אוריאל לין: אני רואה הרבה מאוד יוזמות של עובדי מדינה, שלא תמיד הן כל כך ברוכות, אבל תילחמו, תשקיעו עבודה, תצאו, תגייסו את התקשורת.
חנה סלוצקי: קצת זה הולך, לא תמיד זה מצליח.
חנה סלוצקי: תאמין למה שאני אומרת לך.
חנה סלוצקי: עוד הערה אחת.
חנה סלוצקי: אני רוצה לומר ששירותי הרווחה לא פועלים רק בנושא של הדיווחים.
חנה סלוצקי: אני חושבת שכן צריך לציין שיש היום מערך בקהילה, אנחנו כן רוצים להגיע למצבים שבהם לא נצטרך להגיע למשפחות ולהתערב בצורה של הליכים משפטיים פליליים, אלא באמת להציע את דרכי הטיפול לפני כן.
חנה סלוצקי: לדר' מורג, אני חושבת שגם בחוק הזה, אני מסכימה איתך, צריך להמשיך ולתקן בו סעיפים שנוכל להעמיד לדין יותר מאשר עומדים היום לדין.
מ”מ היו”ר אוריאל לין: רבותיי, אם יש למישהו הערה חשובה נוספת, אנא.
מ”מ היו”ר אוריאל לין: בבקשה.
יצחק קדמן: אני רוצה רק לסיכום, קודם כל להודות, וזה לא נעשה מספיק.
יצחק קדמן: אני רוצה להודות לגב' רחל סעדה, מנהלת הוועדה, שעושה עבודה בלתי רגילה, עם מעט מאוד עזרה וגם מארגנת את היום הזה ואת כל הדברים האחרים שמוטלים על כתפיה.
יצחק קדמן: אני רוצה להזכיר לכם שהחוק הזה נחקק בתקופה שהיתה באמת היסטורית, ושקרוב לאותו מועד גם אושרה על ידי ארגון האומות המאוחדות האמנה הבין לאומית בדבר זכויות הילד וישראל אשררה, לשמחתי, באותה תקופה.
יצחק קדמן: אני לא יודע אם היו מאשררים אותה היום.