GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דני דנון: תאמרו לי מה ההשלכות של מה שקורה היום על הילדים והאם יש תופעות כלשהן.
דני דנון: תאמרו לי האם יש הבדל בין העיר לבין המועצות האזוריות.
בני כשריאל: אתם הצטמצמתם בנושא של משרד החינוך ושכחנו את הבעיות של הילדים כמו ילדים בסיכון וכמו ילדים במעונות יום.
דוד אלחיאני: אני נלחם עם משרד החינוך לפתוח גן שפתי בבקעת הירדן ולא מצליח.
בני כשריאל: אני רוצה להתחיל דווקא מהשורה האחרונה.
בני כשריאל: נתניהו אמר שניתן לאחינו המתנחלים לחיות חיים סדירים ונורמליים, אבל מה שקורה זה שהוא עושה בדיוק ההפך.
בני כשריאל: אני לא יודע מה זה אומר לגביו חיים סדירים.
בני כשריאל: היום אין לנו תקציב לבנות מעונות יום.
בני כשריאל: משרד הרווחה אומר לך שהחלק הארי, 90 אחוזים מהכסף, אתה צריך להביא מתקציבך לבנות מעונות יום.
בני כשריאל: ברוך השם, אין לנו ריבוי טבעי כמו שיש בשומרון, אבל עדיין אנחנו עומדים על ה-600-650 לידות בשנה ואין לנו כיתות מעון כי מאיפה יהיה לנו כסף לכיתות מעון?
בני כשריאל: מהאגרות בנייה, מאגרת מוסדות ציבור, מה-10 אחוזים שאנחנו מקבלים ממכירת הקרקעות של מינהל מקרקעי ישראל.
בני כשריאל: היום יש הקפאת בנייה ואין לנו את ההכנסות האלה.
בני כשריאל: לא רק שאין את ההכנסות, אלא יש גם את הקיצוצים של כל המשרדים שהשית שר האוצר, מה עוד שהוא גם קיצץ את תקציב משרד החינוך.
בני כשריאל: שי זוכר את המאבק שלנו ביחד עם משרד החינוך ועם משרד הרווחה.
בני כשריאל: אין לנו עובדים סוציאליים ועכשיו אנחנו מקבלים תושבים עולים מאתיופיה ואין לנו רכזי קליטה ועובדים סוציאליים עבורם.
בני כשריאל: בכל זה מקצצים אבל מבטיחים לנו לחיות חיים כסדרם, למרות שאני לא יודע מה זה חיים כסדרם.
בני כשריאל: אנחנו חייבים מעונות יום לילדים שלנו ואין לנו תקציב למעונות הללו.
בני כשריאל: אי אפשר לשלוח ילדים סתם לכל מיני מטפלות פרטיות כי אנחנו יודעים בדיוק מה קורה בנושא הזה כאשר ראינו בטלוויזיה ובמצלמות נסתרות איך מטפלת פרטית שלא נמצאת תחת השגחה יכולה להתנהג וזה נקרא ילד בסיכון.
אורלי לוי אבקסיס: לפעמים גם כשהמטפלת תחת פיקוח מתנהגת כך.
בני כשריאל: נכון, אבל כאשר יש לי מעונות יום ואגף הרווחה שלי מפקח עליהם ויש פעוטונים של המתנ"ס, אנחנו מפקחים על המקומות הללו.
בני כשריאל: נכון, אי אפשר להדק את הביקורת עד הסוף, אבל שם זה הרבה יותר טוב.
אורלי לוי אבקסיס: אימהות עובדות גם לא יקבלו השתתפות באותם מעונות כי אלה מעונות פרטיים.
בני כשריאל: שם כל המטפלות עוברות הכשרה ומקבלות את האישורים, אבל במקומות פרטיים זה לא כך.
בני כשריאל: ילדים בסיכון.
בני כשריאל: קיבלתי בחודש זה 35 משפחות אתיופיות, זה לא מספר גדול אבל מספר הנפשות הוא למעלה מ-200.
בני כשריאל: המשפחות האלו גרו במרכז קליטה במשך כשנתיים וחוץ מאשר לדאוג לצרכים הבסיסיים שלהן כמו אוכל ולינה, הן לא עשו כלום.
בני כשריאל: יש לי ילדים בכיתה ו' ו-ז' שהם אנלפאביתים, לא יודעים לקרוא ולכתוב וצריך להתחיל אתם מהתחלה.
בני כשריאל: לא נכניס אותם לכיתה א' כי לא יכולים להכניס ילד בגיל 12 לכיתה א', אבל מצד שני צריך לתת לסייע לו ולעזור לו בלימודים מעבר לשעות הלימוד ולצורך זה אין לנו תקציבים כי משרד הקליטה לא נותן כי אין לו כסף.
בני כשריאל: במשרד החינוך יש בעיה.
בני כשריאל: הוא נותן תקציבים מסוימים מאוד במסורה, רק שלוש שנים או שנה ראשונה, אבל האנשים האלה באים אחרי שנתיים במרכז קליטה ולמרות הקריטריונים של משרד החינוך אני הוא זה שצריך לתת להם.
אורלי לוי אבקסיס: אז כן משתתפים או לא משתתפים?
בני כשריאל: בשנה הראשונה.
אורלי לוי אבקסיס: שנה ראשונה אצלכם.
בני כשריאל: לא אצלי.
בני כשריאל: הוא כבר היה שנתיים במרכז קליטה.
בני כשריאל: הכל עכשיו נופל עלי.
בני כשריאל: אלה החיים כסדרם שראש הממשלה מדבר עליהם.
בני כשריאל: אני אומר לכם את האמת.
בני כשריאל: אין לו שום תלונה כלפי משרד החינוך ובמיוחד כלפי האנשים האלה שנמצאים כאן כי הם אכן מנסים לסייע ולעזור מן הגורן ומן היקב.
בני כשריאל: יש לנו דלת פתוחה במשרד החינוך, אבל מה לעשות כשאין מספיק תקציבים והמשרד לא יכול לתת את הכסף.
בני כשריאל: המשרד לא אחראי על מעונות היום אלא משרד הרווחה אחראי עליהם וגם שם אנחנו לא מקבלים.
בני כשריאל: יוצא שהילדים בסיכון.
בני כשריאל: אותו נוער שמגיע, המשפחות מתפרקות לגמרי וזה לא רק אצלי אלא בכל הארץ.
אורלי לוי אבקסיס: כי כל התהליך אתם היה קלוקל.
בני כשריאל: כל המעמד הפטריארכלי מתפרק לגמרי.
בני כשריאל: לאבא אין מעמד, הוא לא יודע לדבר עברית, הילד צריך לקחת אותו ממקום למקום והמשפחה מתפרקת.
בני כשריאל: היה לי מקרה רצח של אב שרצח את האם והיינו צריכים לטפל בשבעה ילדים.
בני כשריאל: למצוא מסגרת לשבעה ילדים אצלנו בעיר כי לא רצינו לפצל אותם כאשר מדובר בתינוק בגיל חצי שנה ועד ילדים בגיל 12.
בני כשריאל: אני יכול לספר סיפורים באמת מזעזעים.
בני כשריאל: אין לנו מועדוניות עבורם.
בני כשריאל: אין לנו מועדוניות לילדים האלה.
בני כשריאל: הם לא מקבלים אוכל כמו שצריך, הם לא מקבלים סיוע בלימודים, משרד הרווחה לא מטפל בהם, משרד הקליטה לא מטפל בהם והתקציב איננו.
בני כשריאל: כאשר התקציב איננו ומצד שני יש הקפאת בנייה, כך שאין לנו הכנסות עצמיות.
בני כשריאל: אני רוצה לומר מה אני מבקש מהוועדה.
בני כשריאל: אנחנו נפגשנו עם מנכ"ל משרד ראש הממשלה והצגנו בפניו את כל הבעיות.
בני כשריאל: אמרנו לו שאנחנו צריכים תקציב.
בני כשריאל: אמרנו לו שעד שיפשירו את הקפאת הבנייה, תעבור חצי שנה-שנה ואנחנו מוקפאים כבר כמה שנים, עוד מהתקופה של ראש הממשלה אולמרט.
בני כשריאל: אין לנו הכנסות ואנחנו לא יכולים לתת את השירותים.
בני כשריאל: לכן ביקשנו ממנכ"ל משרד ראש הממשלה אייל גבאי שיעזור לנו והוא אכן הבטיח שיעזור לנו ופנה גם לשר האוצר יובל שטייניץ.
בני כשריאל: אף אחד מהם לא חזר אלינו, חוץ מהאמירה של ראש הממשלה בעת הרמת הכוסית.
בני כשריאל: צריך לשפות אותנו בצורה מסוימת, חייבים לתת לנו חיים כסדרם, כי אם לא, היכן נשים את הילדים ואיך נטפל בהם?
בני כשריאל: אגב, הילדים בסיכון הם לא רק ילדים אתיופים אלא יש לנו משפחות רווחה קשות מאוד בישוב שלנו, בפרט בישובים העירוניים, ראה אריאל שמצבה קשה מאוד.
בני כשריאל: ביקרתי שם בשבוע שעבר ואני אומר לכם שהמצב שם מאוד קשה והעיר מתפרקת.
בני כשריאל: אריאל מתפרקת.
בני כשריאל: אין שם זוגות צעירים אלא רק מבוגרים וסטודנטים שהם אנשים זמניים, כאלה שבאים והולכים והם לא חלק מהאוכלוסייה.
בני כשריאל: הוועדה הזאת צריכה לדרוש מראש-הממשלה וממשרד האוצר להקציב תקציב מיוחד לכל המשרדים שהזכרתי כדי לתת לנו לנהל את החיים שלנו כסדרם.
בני כשריאל: בעזרת השם נצליח לשכנע את הממשלה הזאת בעזרת
בני כשריאל: כם להפשיר את הבנייה.
אורלי לוי אבקסיס: אני חייבת לשים את הדגש ולומר שאני לא באה לפתור כאן את הנקודה הפוליטית.
אורלי לוי אבקסיס: יש לנו מציאות של ילדים בלי קורת גג ובלי גנים ראויים.
אורלי לוי אבקסיס: ראיתי את הקרוונים האלה שמשמשים כגנים ארעיים, נחמץ לבי.
אורלי לוי אבקסיס: את הילדים שלי לא הייתי שולחת למקומות האלה בגלל הפחד שפתאום יתנתק שם משהו.
גרשון מסיקה: ראש הממשלה היה שם ואחת האימהות שאלה אותו אם הוא היה שם את הבן שלו במקום הזה, והוא אמר שהוא לא היה שם.
אורלי לוי אבקסיס: בלי להידרש לשאלה, אני כבר אומרת אותה מראש.
גרשון מסיקה: השנה, ברחלים.
אורלי לוי אבקסיס: ראיתי את השירותים האלה, וזה פשוט מזעזע.
שי רנסקי: אם היא הייתה שואלת על הבית של אותה אימא, הוא היה אומר אותו הדבר.
אורלי לוי אבקסיס: נשים כאן את הנקודה בעיקר בגלל שאנחנו הוועדה לזכויות הילד ואנחנו לא נדבר על העניין הפוליטי שאולי הוא יותר מעניין.
אורלי לוי אבקסיס: בשורה התחתונה, אנחנו מדברים כאן על ילדים, על צפיפות של ילדים, על תנאים לא ראויים בקרוואנים שאנחנו יודעים שיש להם בלאי והבלאי הזה לא ניתן לשיפוץ אלא בסופו של דבר מדובר בטלאים על גבי טלאים והקרוואן מתפרק ומהווה סכנה.
אורלי לוי אבקסיס: אני מניחה שהחום והגשת מאיצים את אותו בלאי.
אורלי לוי אבקסיס: בשורה התחתונה, אני חושבת שמשרד הביטחון עשה לא נכון שלא שלח לכאן נציג.
אורלי לוי אבקסיס: יש בזה זלזול בעבודת הכנסת כי הוועדות האלו הן זרועה של הכנסת.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו צריכים להעיר את אותם משרדים.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו בעצם באים גם לעזור להם לפתור בעיות שקיימות אצלם.
אורלי לוי אבקסיס: משרד הביטחון צרך לדאוג לכך שילדים לא ייסעו בהסעות לא בטוחות או שהילדים לא יגיעו לבית הספר שעה ומשהו קודם כי אותה הסעה ממוגנת צריכה ללכת ולחזור ולהביא ילדים אחרים, מה גם שהיא לא מספיקה לעשות את זה בשעות הנדרשות.
אורלי לוי אבקסיס: צריך להרחיב את מערך ההסעות.
אורלי לוי אבקסיס: תפקיד משרד הביטחון הוא לדאוג לביטחון התושבים וביטחונם של הילדים בפרט.
אורלי לוי אבקסיס: הצפיפות בגנים מהווה סכנה לנפש.
אורלי לוי אבקסיס: אני לא יודעת איך משרד החינוך מאשר דבר כזה ואולי התפקיד של משרד החינוך הוא אפילו לנזוף במשרד הביטחון ולומר לו שדבר כזה לא יתכן.
אורלי לוי אבקסיס: מן הראוי שהדיון יהיה בפורום שרי ממשלה ושם צריך להעלות את הנקודה הזאת.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נשמח מאוד אם משרד החינוך ייקח את זה על עצמו.
אורלי לוי אבקסיס: צריך להתייחס לאותו ילד ומה קורה בהליך החשיבה שלו כי אלה גם דברים שאחר כך הוא שומע בבית, כי אלה דברים שאי אפשר להסתיר אותם מהילדים.
אורלי לוי אבקסיס: אני חוששת שייווצר כאן דור שירגיש שהוא מנוטרל, שהוא שונה, שהוא לא רצוי.
אורלי לוי אבקסיס: היום, כמו שאמרנו, לא פופולרי להיות לצד המתנחלים אלא הרבה יותר פופולרי להיות לצד הילדים הזרים, הילדים של הסודנים.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו בוועדה כאן לוקחים גם את זה וגם את זה לתשומת ליבנו כי מבחינתנו ילדים הם ילדים.
אורלי לוי אבקסיס: בעיקר, אם אפשר לומר, בימים האלו, עניי עירך קודמים לכל ולכן אני חושבת שהילדים שלנו קודם כל צריכים לקבל את הטיפול בו אנחנו חייבים על פי חוק.
אורלי לוי אבקסיס: מבחינה סוציו אקונומית, מבחינה נפשית, מבחינה פסיכולוגית, בצפיפות ובתנאים האלו יש גם בעיה בהתפתחות הפדגוגית והדידקטית של הילדים.
אורלי לוי אבקסיס: צפיפות גורמת לאלימות.
אורלי לוי אבקסיס: כנראה שאין מספיק מקום למשחקים.
אורלי לוי אבקסיס: אני מביאה דוגמאות מתוך הקיבוץ, ונכון שזה פרטי ואנחנו משלמים כסף רב, למרות שמשרד החינוך משתתף, במיוחד אלה שגרים בקיבוצים, אבל זה חינוך ראוי והחינוך הראוי הזה צריך להיות מנת חלקם של כל האזרחים.
אורלי לוי אבקסיס: בואו נזכור שחלק מהמתנחלים בסופו של דבר הם שם בהחלטת מדינה.
אורלי לוי אבקסיס: אותי מטרידה המגמה המסתמנת של הכבדה מבחינה פרוצדורלית על אותם מקומות ופתאום צריך שש חתימות של שר הביטחון על מנת שהתהליך יצא לפועל וזה אומר כאילו לעולם זה לא יקרה.
אורלי לוי אבקסיס: האם כך ישברו את רוחם של האנשים והילדים במקום והם יצאו?
אורלי לוי אבקסיס: את זה אנחנו רוצים?
אורלי לוי אבקסיס: בסופו של דבר אנחנו נמצאים באותו מקום עם בעיה קיימת.
אורלי לוי אבקסיס: יש ילדים שאין להם כיתות, יש ילדים שאין להם גנים, יש ילדים שמחובתנו כוועדה לקרוא למשרדי הממשלה ולפתור את הבעיה הזאת.
אורלי לוי אבקסיס: הדעת לא תסבול התעללות במישרין או בעקיפין בילדים.
אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שגם משרד הרווחה צריך לתת את הדין על זה שהוא לא שלח לכאן נציג.
אורלי לוי אבקסיס: יש לי תחושה שאולי השמאל רואה בזה איזושהי התנגחות בין ימין לשמאל, אבל לא, הוועדה הזאת היא א-פוליטית והיא קודם כל לטובתם של הילדים.
אורלי לוי אבקסיס: יש כאן ילדים ולכולם צריך לתת גם אם השר מגיע מהשמאל או מהימין.
אורלי לוי אבקסיס: השרים האלה היו צריכים לתת את דעתם לנושא ולשלוח לכאן נציגים.
יוסי דגן: אני לא חושב שיש לנו תלונות למשרד החינוך אלא התלונות הן בעיקר למשרד הביטחון.
יוסי דגן: אגב, גם לוועדת החינוך שקיימה דיון בנושא הזה לא שלח נציגים אלא שלחו את הקצינים מהמינהל האזרחי להתמודד עם הנושא אבל הם אמרו שזאת לא החלטה שלהם אלא זאת החלטה פוליטית.
יוסי דגן: סיור של ועדת משנה לענייני איו"ש במאחזים של ועדת החוץ והביטחון, גם לסיור הזה לא שלחו נציגים.
יוסי דגן: הם פשוט מצפצפים על הכנסת ואולי אם תתנו להם להמשיך לצפצף עליכם, יצפצפו עליכם ועלינו, למרות שאני חושב שהם אלה שעובדים אצלכם ולא הפוך.
אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שבסופו של דבר אין דבר כזה שמשרד פועל בניגוד להחלטת הכנסת.
יוסי דגן: נכון, אבל בעניין הזה זה קורה פעם שלישית ברציפות.
מיכאל בן-ארי: זה שיטתי.
יוסי דגן: לפי מה שאנחנו רואים במועצה, אנחנו מברכים את האנשים שיושבים כאן ממשרד החינוך ואת המשרד בכלל.
יוסי דגן: יכול להיות שהשר יכול להחליט – וזה לא ברמה של ועדה אלא צריך לדבר אתו - שהוא משנה את ההחלטה הפוליטית, ואני מדגיש, החלטה פוליטית של יולי תמיר, השרה הקודמת, שהלבישה את הדברים של דוח טליה ששון על משרד החינוך למרות שהוא לא עבר החלטת הממשלה, ולחזור למצב הקודם.
יוסי דגן: כמו שהיא החליטה, אפשר להוציא את זה ולחזור אחורה.
אורלי לוי אבקסיס: זה בעצם נופל לפתחו של משרד החינוך.
יוסי דגן: אני חושב שזה הדבר היחיד בדיון הזה שיכול ליפול לפתחו.
אסף דטנר: את רוב הבעיות זה לא פותר.
אסף דטנר: אם אין תב"ע, זה לא משנה.
גרשון מסיקה: ברוב המקומות יש תב"ע.
גרשון מסיקה: הבעיה היא שמבקשים חתימה של האפוטרופוס והוא מתחיל את כל התהליך.
גרשון מסיקה: אם לפני טליה ששון החטיבה להתיישבות חתמה כבעלת הנכס וזה הספיק לכם, אנחנו פותרים חלק גדול מהבעיה.
גרשון מסיקה: כמו שפתרו את נושא היבילים, במחיקת שורה אחת פתרנו את הבעיה.
גרשון מסיקה: אם נחזיר את זה למה שהיה לפני דוח טליה ששון, כאשר ההסתדרות הציונית יכולה לחתום כבעל הנכס, פתרנו חלק מהבעיה.
שי רנסקי: כל מה שאמרת כרגע, אמרת את זה בעבר.
שי רנסקי: נקיים אצלנו דיון ואם זה נכון ונוכל לעזור בתהליך הבירוקרטי ולא להכביד עליו, אנחנו נעשה את זה.
אורלי לוי אבקסיס: זה עדיין לא יפתור אותנו מבעיית משרד הביטחון.
גרשון מסיקה: לא, חלק.
שי רנסקי: בזה לפחות עקפנו.
גרשון מסיקה: היכן שיש תב"ע בתוקף והישוב הוא ישוב של ההסתדרות הציונית, היא יכולה לחתום כבעלת הנכס וזה אמור לגבי חלק גדול מהישובים.
יוסי דגן: אני רוצה להסביר מה קורה לגבי המקומות שם אין תב"ע בתוקף.
יוסי דגן: דיברו כאן על ברוכים ועל רחלים.
יוסי דגן: ברוכים, הוא מקום שממשלת ישראל, בהחלטת ממשלה ויצחק רבין חתום עליה ביחד עם מיכאל דקל, החליטה להקים עיר בשם ברוכים.
יוסי דגן: הישוב עלה על הקרקע באישור של משרד הביטחון, משרד השיכון בנה שם בתים והשלט עדיין קיים, בישוב יש מאה משפחות, מאות ילדים בגילאי גן-מעון, בין 150 ל-200 ילדים והם חיים בתת תנאים – יותר גרוע ממעברה וממחנה פליטים – בקרוואנים מתפרקים עם דליפות בחורף ועם שמש קופחת בחום וזה קורה כי אין את החתימה האחרונה על התב"ע.
יוסי דגן: אני אומר למה הכוונה כאשר מדברים על מקום שאין בו תב"ע.
יוסי דגן: בברוכים חסרה חתימה אחרונה ואין חתימה אחרונה כי שר הביטחון לא חותם.
יוסי דגן: המקום היחיד במדינת ישראל כמדינה דמוקרטית ובכלל בעולם הדמוקרטי שרשות מינהלית מקבלת תוכנית מתאר והיא לא אומרת שיש בעיה אלא אומרת שבבוא העת נדון.
יוסי דגן: יש אצלנו בלשכה שלושה קלסרים שאני יכול להביא לכאן ובהם מכתבים מהשנתיים האחרונות לגבי הישובים כאשר לגבי כל ישוב אומרים בבוא העת.
יוסי דגן: כך הם מתחמקים מלדון, לא חותמים ואז באה הגברת טליה ששון – והיום כולם יודעים שהיא הייתה מועמדת מספר 7 במרצ – והיא מחליטה שהיכן שאין חתימה, זה לא חוקי.
יוסי דגן: זאת אומרת, כאשר מדברים על מקום עם תב"ע לא חוקי, לא מדובר באיזה מקום שהילדים שם הם בני 14 עלו והקימו אוהל – דבר שגם אתו אין לי בעיה – אלא מקום שהמדינה הקימה.
יוסי דגן: גם הישוב רחלים עליו דיברו כאן, עוזר שר הביטחון היה שם.
יוסי דגן: הוא היה שם כי המדינה הקימה את המקום, ואכן יש החלטת ממשלה של נתניהו עוד בממשלה הקודמת להכיר במקום הזה כמדרשה.
יוסי דגן: לא קראו למקום ישוב בגלל האמריקאים.
יוסי דגן: יש תוכנית מתאר אבל חסרה חתימה אחרונה.
יוסי דגן: משרד הבינוי בנה שם 14 בתים ושיווק אותם בבנייה תקציבית, יש שם תכנית מתאר ל-300 בתים והדבר היחיד שחסר, זאת חתימה אחרונה אבל הוא לא חותם וזאת מסיבות פוליטיות.
יוסי דגן: אותם אנשים שרכשו בתים ממשרד השיכון, אין להם גן עבור ילדיהם.
אורלי לוי אבקסיס: אם יתבטל דוח טליה ששון, לא היה צריך את החתימה האחרונה שלו?
יוסי דגן: זה לא היה מתנה את כל החיים הנורמליים בחתימה הזאת.
גרשון מסיקה: בקו הירוק מספיקה תכנית מתארית כדי לתת היתרים.
גרשון מסיקה: כאן אתה צריך תכנית מפורטת, מאושרת, מופקדת שעברה שישה אישורים של משרד הביטחון.
גרשון מסיקה: הדבר הזה קורה רק אצלנו.
יוסי דגן: ההוכחה הכי טובה לפוליטיות המוחלטת של העניין, ולא המשפטיות, היא שגם היכן שיש את התב"ע בתוקף לגמרי, למשל ביקיר – שם יש כבית ספר שגדל עם מעל 500 תלמידים – הילדים שם לומדים בתנאי מעברה.
יוסי דגן: אולי כדאי שהוועדה תבוא לבקר שם.
יוסי דגן: עוזי לנדאו היה בפתיחת שנת הלימודים והוא הזדעזע.
יוסי דגן: הילדים שם לומדים במקלטים, במסדרונות שסגרו עם קירות גבס וזה בגלל שאין מקום.
יוסי דגן: האנשים ממשרד החינוך שיושבים כאן ועושים עבודתם נאמנה, הם מכירים בצורך אבל משרד הביטחון תוקע את זה במשך שנים.
יוסי דגן: השנה איימנו שאת הקרוואנים שנביא, המבנים היבילים שהם אישרו, נוריד במחסום וכל היום הילדים ייסעו לשם, הם נבהלו וערב לפני התקבל האישור ובתוך 12 שעות הם היו במקום.
אורלי לוי אבקסיס: אולי זה מה שתעשו במקומות האחרים.
יוסי דגן: אנחנו חושבים שאנחנו לא צריכים להיות כמו גנבים בלילה.
יוסי דגן: אף אחד לא עושה לנו טובה.
יוסי דגן: אנחנו אזרחי המדינה, המדינה שלחה אותנו לשם ואנחנו חיים שם כשליחים שלה.
יוסי דגן: גם אם לא היו שולחים אותנו ישירות, אנחנו אזרחים של המדינה.
אורלי לוי אבקסיס: האם אנחנו מדברים על מבנים בתוך המתאר של הישוב?
יוסי דגן: בוודאי.
יוסי דגן: זה מראה על המגמה האמיתית, שגם היכן שיש תחומים אפורים, הכל פוליטי.
יוסי דגן: לגבי צווארי הבקבוק, נושא שהוזכר קודם.
יוסי דגן: תבינו, זאת נקודה מאוד מאוד חשובה.
יוסי דגן: אין פה באמת בעיה משפטית.
יוסי דגן: השמאל הקיצוני חיפש דרך להתנכל להתיישבות והם פשוט ראו שהציבור תומך בהתיישבות ולכן הם הסיטו את הדיון בשנים האחרונות – התחילה בזה טליה ששון וזה ממשיך עם אולמרט והצוות של רמון לצערנו גם בממשלה הזאת – מהסוגיה הפוליטית לסוגיה המשפטית ועכשיו זה בכלל לא פוליטי אלא זה רק משפטי.
יוסי דגן: הם יכולים לרחוץ בניקיון כפיהם.
יוסי דגן: ראיתי את המבטים של חברי הכנסת כשהם סיפרו כאן על קצה המזלג על התלאות וזה נראה כמו חלם.
יוסי דגן: בכל הארץ יש חלם אבל אצלנו זה סדום כי זה בכוונה.
יוסי דגן: יוסי דגן: לגבי הילדים.
יוסי דגן: אני אולי הכי קרוב לגיל של הילדים ואני רוצה לומר לכם כמי שהילד הבכור שלי התחיל ללכת לגן והוא לומד בגן בתנאים לא טובים.
יוסי דגן: אני מזהה בעיה רצינית מאוד.
יוסי דגן: הבן שלי עדיין לא מבין כי הוא בן שלוש.
יוסי דגן: ראינו בעופרת יצוקה ובמלחמת לבנון השנייה את המאחזים כאשר היו צריכים לקחת חברת שמירה כי בין 50 ל-70 אחוזים מהגברים היו מגויסים.
יוסי דגן: אני חושש מאוד שאם זה לא ישתנה, הילדים שגדלים באותם תנאים לא ירצו ללכת לצבא.
יוסי דגן: עמוד השדרה של הצבא יתפרק בגלל זה.
יוסי דגן: אני מגיע לבית הספר ביקיר ומקבל דיכאון כשאני שם חצי דקה, אבל הילד נמצא שם שנה שנייה ואחר כך אימא שלו בבית אומרת לו שזה כך בגלל שהוא מתנחל, הוא לא ילך ליחידה מובחרת.
אורלי לוי אבקסיס: אני לא בטוחה שהוא לא ילך ליחידה נבחרת, אבל אני מדברת על התחושה של הנידוי.
יוסי דגן: זה ניכור.
אורלי לוי אבקסיס: אחר כך גם בתוך המערכת הצבאית תהיה בעיה ואחר כך נשאל למה.
חנניה צוראני: בשנה שעברה פתחתי גן והמבנה היביל שאושר לי במשרד החינוך אושר לי בזמן אבל לא יכולתי לבנות אותו כמעט עד ה-1 בספטמבר כי המשרד לא חתם לי שהקרקע היא בבעלות והכל בסדר וזה למרות שהקרקע בבעלות ההסתדרות הציונית והכל בסדר.
חנניה צוראני: משרד החינוך נתן בזמן את האישור, אבל ב-1 בספטמבר כמעט עמדתי עם שלושים ילדים בלי גן.
חנניה צוראני: בסוף אנשים טובים מהבית הזה זירזו את העניין אצל שר הביטחון ופתרנו את הבעיה, אבל זאת לא צורה ולא שיטה.
דני דנון: לך יש מקומות שביקשת ולא קיבלת אישורים?
חנניה צוראני: אין לי את המקומות שיש במועצה אזורית שומרון.
דני דנון: יש לך מקומות בהם אתה תקוע?
חנניה צוראני: לא.
גרשון מסיקה: הוא מועצה מקומית.
דני דנון: הבעיה קיימת גם במועצות המקומיות או רק באזוריות?
חנניה צוראני: כן, היכן שיש תב"ע בתוקף והקרקע של ההסתדרות הציונית.
חנניה צוראני: כאשר אני רוצה לעמוד בלוח זמנים כדי להספיק למועד פתיחת שנת הלימודים, אני עלול להיתקל בבעיה כאשר היועץ המשפטי של משרד החינוך אומר שהוא צריך אישור של משרד הביטחון שהקרקע בסדר וזה כאשר הכל בסדר.
חנניה צוראני: כלומר, עד החתימה יכולים לעבור שלושה חודשים.
דני דנון: מה שאפשר לומר, וזה לא פוליטי, שלמרות כל הקשיים והמגבלות, החינוך ביהודה ושומרון – ואני מבקר במוסדות חינוך – הוא לעילא ולעילא ואנחנו יכולים ללמוד ממנו.
אורלי לוי אבקסיס: אתה יודע שככל שיעבור הזמן, גם המענה החינוכי לאותם תלמידים יהיה בעייתי כי אתה לא יכול להגיע לכל ילד כאשר חם לו, כאשר קר לו, כאשר צפוף לו, כאשר הוא מתעצבן, כאשר הוא נוסע בהסעות בשעות לא שעות וכולי.
חנניה צוראני: אני רוצה לתת לכם דוגמה.
חנניה צוראני: ילד עם שיתוק מוחין שכל עולמו הוא בית הספר.
חנניה צוראני: ילד שכבר מזמן מאס בחייו, מקרה מאוד קיצוני, שהיום הוא בן 14 ולומד בכיתה ז' בכיתה רגילה.
חנניה צוראני: הוא למד שש שנים ביסודי אצלנו ועכשיו הוא בקרני שומרון.
חנניה צוראני: הילד הזה זקוק להסעה של חינוך מיוחד, ברכב עם מעלון, כי הוא נכה.
חנניה צוראני: משרד החינוך בצדק לא יכול לרדת מההגדרות שמגדיר פיקוד המרכז כי פיקוד מרכז מכיר את המצב הביטחוני.
חנניה צוראני: הבעיה היא שאין רכב מתאים ויוצא שהילד הזה יושב בבית, ואז הוא מגיע אלי.
חנניה צוראני: לי אין יכולת כי אני לא יודע לייצר רכב.
דני דנון: לרכב מוגן ירי אין מעלון?
חנניה צוראני: אין.
חנניה צוראני: לא קיים.
חנניה צוראני: יש, אבל הם עושים שירותים למועצה אזורית שומרון.
דני דנון: אם כן, יש, זה משהו תקציבי.
חנניה צוראני: כן.
חנניה צוראני: זה קיים, אבל כל המצאי הקיים נמצא במועצה אזורית שומרון ולי לא נשאר.
חנניה צוראני: זה מקרה פרטי אבל אני לא רוצה לדון במקרה הפרטי אלא במקרה העקרוני.
חנניה צוראני: כאשר יש הגדרה ביטחונית אל מול משאב לא קיים, מה קורה עם הילד?
חנניה צוראני: הוא נשאר בבית?
חנניה צוראני: וזה המצב היום, הוא נשאר בבית אלא אם ההורים מסיעים אותו כל בוקר.
חנניה צוראני: בעיניי זה מצב נוראי.
שי רנסקי: לגבי המקרה הפרטני, תפנה אלי אחר כך ואני אשמח להתערב
חנניה צוראני: זאת גם סוגיה עקרונית ולכן הבאתי את הדוגמה הזאת.
אורלי לוי אבקסיס: המקרה הזה בטח משקף עוד מקרים אחרים וזה מעלה את התהייה מי אמור לקחת על עצמו את האחריות לאותם ילדים, בעיקר ילדים עם צרכים מיוחדים שגרים באותם אזורים.
חנניה צוראני: בשנה שעברה לקחתי אחריות והילד הזה נסע ברכב לא ממוגן, אבל המשרד לא רוצה לשלם לי על זה כי הסעתי אותו ברכב לא ממוגן בשעה שאסור לי לעשות זאת.
מיכאל בן-ארי: אני לא חבר בוועדה הזאת אבל הוזמנתי לישיבה על ידי יושב-הוועדה, הגעתי ואני מודה לך על ההזמנה הזאת.
דני דנון: הזמנתי את כל חברי הכנסת שגרים ביהודה ושומרון על מנת שהם יספרו על ניסיון אישי.
מיכאל בן-ארי: אני חושב שלמסקנה היינו יכולים להגיע בדקה הראשונה של הדיון.
מיכאל בן-ארי: מסתבר שיש כאן מדיניות פוליטית של ממשלת נתניהו-ברק ששמה לה למטרה לפגוע בהתיישבות.
מיכאל בן-ארי: אם הפגיעה הזאת בהתיישבות עוברת דרך פגיעה בילדים, זה לא מזיז להם, זה לא מטריד אותם, יש אטימות גדולה.
מיכאל בן-ארי: שוב, זה לא נושא כל כך פופולרי כמו נושא העובדים הזרים כי אחרת היינו רואים בדיון הזה גם את גדעון סער מצהיר הצהרות כאלה ואחרות.
מיכאל בן-ארי: לכל מקום שיש טלוויזיה ויש תמונות, אם זה בבר נוער בתל-אביב או כמובן בנושא האתיופים, הם מגיעים, אבל כאן, כאשר מדובר בבעיה מהותית ועקרונית, זה לא כך.
שי רנסקי: תבוא מחר ותשמע את שר החינוך בודק, מסתכל ותשמע מה הוא אומר.
מיכאל בן-ארי: מדובר כאן בבעיה מהותית ובקיום החוק במדינת ישראל, חוק חינוך חובה כאשר לילדים האלה מגיע לא פחות מאשר מקבלים ילדים במקום אחר.
מיכאל בן-ארי: זה נכון שבשומרון מערכת החינוך הוא בסך הכל מערכת חינוך טובה אבל היא מערכת חינוך טובה בגלל המסירות המאוד מיוחדת של האנשים שהעניין של החינוך עבורם הוא בסדר עדיפות מאוד גבוה והם מקדישים לו ומשקיעים בו, אם אלה ראשי המועצות, אם אלה הם ההורים, אם אלה הם המורים שמשקיעים מעל ומעבר.
מיכאל בן-ארי: יחד עם זאת, ההתנכלות הזאת שבאיזשהו מקום היא מקרה מבחן להרבה דברים אחרים שנעשים, אבל כאן מדובר באחד הדברים הכי יקרים לנו, ואלה הם הילדים.
מיכאל בן-ארי: לכן אני רואה כאן זלזול ואטימות של שר הביטחון ואי אפשר להתבטא כאן בביטוי אחר למרות שאנחנו בבית המחוקקים ולא ראוי להשתמש בביטויים האלה.
מיכאל בן-ארי: הוא פשוט מצפצף על הכנסת, הולך עם האג'נדה שלו בצורה דורסנית ופועל כדי לחנוק את ההתיישבות.
מיכאל בן-ארי: הוא לא רוצה שמחר ישאלו אותו במרכז המפלגה איך הוא בנה כיתה בקדומים או איך הוא בנה כיתת גן ברחלים וכדי לצאת ידי חובה שם, הוא פשוט מזלזל.
מיכאל בן-ארי: זה מה שקרה בוועדת חוץ וביטחון, בוועדת המשנה בעניין של אכיפה בררנית כלפי יהודים דווקא ולא כלפי ערבי.
מיכאל בן-ארי: כך קרה גם כאשר הוא היה צריך לבוא לדיון בוועדת הכנסת לגבי המעצר שלי וכך הוא נוהג בכל מקום כאשר הוא מתנהג באופן שיטתי ואומר שהוא לא מתייחס אלינו אלא הוא יעשה ככל העולה על רוחו.
מיכאל בן-ארי: לכן צריכה להיות כאן קריאה מכוונת לשר הביטחון, הצהרתית מבחינת הוועדה, ולדרוש ממנו התייחסות עניינית לדבר הזה תוך מחאת הוועדה כי לא יכול להיות דיון כל כך עקרוני, כאשר למשרד הביטחון יש חלק מהותי בה, והוא לא מגיע לדיון.
מיכאל בן-ארי: הדבר הזה לא בא בחשבון מבחינת נהלי הכנסת.
מיכאל בן-ארי: יכול להיות שצריך להעלות את זה בישיבת ממשלה כי מדובר בזלזול שיטתי של שר הביטחון בכנסת ובוועדותיה.
דני דנון: אנחנו מודים למר מסיקה על המצגת שנתנה לנו פתיח יפה.
גרשון מסיקה: העלו את כל הנושאים וכפי שנאמר כאן מדובר בסדום.
גרשון מסיקה: זה סדום כי אתה יכול להתווכח אתי פוליטית אם אתה רוצה שאני אהיה שם או אתה לא רוצה שאני אהיה שם, אבל אתה לא יכול להילחם על הגב של הילדים.
גרשון מסיקה: לא יתכן שמ-28 מוסדות חינוך שהוכרו על ידי משרד החינוך, 4 כיתות יבילות אושרו לי ב-31 לאוגוסט וגם זה אחרי איומים, כך שב-1 בספטמבר, כאשר עוזי לנדאו היה, הפועלים עסקו בשיפוץ המבנים כי כל מבנה כזה צריך לעבור שיפוץ.
אורלי לוי אבקסיס: יש מבנים קיימים וצריך רק לייעד אותם?
גרשון מסיקה: לא.
גרשון מסיקה: צריך לפתח מסביב.
גרשון מסיקה: אנחנו מדברים על המבנים היבילים שרק הם אושרו לי.
גרשון מסיקה: יש בית ספר ממלכתי בברקן עם 12 כיתות בצנרת, שש כיתות ביקיר, שש כיתות באלון מורה, שש כיתות בטל מנשה, עוד כ-15 גני ילדים ואנחנו התחלנו את הטיפול בזמן.
גרשון מסיקה: במינהל אומרים שאין מועצה כזאת שבאה באופן מסודר ויודעת איפה נמצא כל הליך ומה השלב שלו, אבל מעל שנה אני רץ בנושא הזה כדבר ראשון במעלה ולא הצלחתי לפתור אותו.
גרשון מסיקה: אמרת שהחינוך טוב, אבל תדע לך שיש התחלה של פרימה.
גרשון מסיקה: בדוגית יש מאהל של חבר'ה שמרכזים את הנוער ולצערי הרב בשומרון השנה היה ייצוג נכבד מאוד של ילדים שם.
גרשון מסיקה: הם הזדעזעו על כך שבשומרון היה כזה ייצוג של נוער בסיכון מוחשי.
גרשון מסיקה: אם כן, זה מתחיל להיפרם.
גרשון מסיקה: אם אתה לומד בקרוואן בלי מזגן, אני רוצה לראות אותך שעה יושב שם בלי מזגן.
אורלי לוי אבקסיס: זאת סכנה לנפשות.
גרשון מסיקה: אני מברך את יושב-ראש הוועדה שמעלה את הנושא הזה ומציף אותו, אבל חייבים כאן לפעול בלי כפפות כי באמת יש כאן צפצוף ארוך של מערכת הביטחון.
גרשון מסיקה: האבסורד הוא שגם כשהם רוצים לעזור, מרוב פלונטרים שהם עשו, לוקח להם שנה לעזור.
דוד אלחיאני: אני רוצה להתייחס לשתי אוכלוסיות ושתיהן אוכלוסיות חרדיות.
דוד אלחיאני: האחת, החינוך המיוחד, והשנייה, תלמידים של מצוינות.
דוד אלחיאני: יש לנו בעיה אמיתית כי יש תלמידים שרוצים להתפתח ויש להם את היכולות, אבל צריך להסיע אותם.
דוד אלחיאני: הילדים האלה לא יכולים לקבל את אותם תנאים שמקבל הילד שגר בעיר כי יש עלות נסיעה.
דוד אלחיאני: כל קו כזה עולה 300 אלף שקלים בשנה כי זה צריך להיות קו ממוגן ירי.
דוד אלחיאני: יש לי ילדים בחינוך המיוחד והם במסגרות שמשרד החינוך לא מאשר למרות שזה לא רק משרד החינוך אלא חלק מזה במסגרת משרד הרווחה שלא נתן לנו קווים כאלה.
דוד אלחיאני: יושבת ילדה מהחינוך המיוחד בבית ואין לנו את האפשרות להסיע אותה.