GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת רווה: אחד, אנחנו דיברנו בינינו, עוד לא בדקנו, אבל מול מאסר שנה יש קנס של 26,000 שקל, אז אפשר להעלות את הקנס, כי זה עונש יותר ריאלי.
קריאה: אני לא רוצה את בניזרי.
יפעת רווה: להיפך.
יפעת רווה: מה שאני אומרת שזה לא צריך למנוע.
דני דנון: אנחנו נמצאים בהליך חקיקה.
דני דנון: הוועדה לזכויות הילד רואה חשיבות במציאת האיזון הנדרש בין הגנה על זכויות הילדים לבין חופש העיתונות.
דני דנון: אנחנו כן הולכים להליך של חקיקה, עם שינויים שדנו בהם היום שמשנים את נושא הצילום לפרסום.
דני דנון: אנחנו הולכים לנושא של החמרה של הענישה והגדלת הקנס הכספי ובנושא של ההחרגה של הצילום, מקום הצילום, נושא שהוא בעייתי, ואנחנו נבחן את ההצעה שנקבל ממשרד המשפטים.
דני דנון: במסגרת היום הלאומי לבטיחות בדרכים אנחנו עורכים ישיבה של הוועדה לזכויות הילד בנושא בטיחות ילדים בהסעות ובכלי רכב פרטיים, הדגש יהיה על ההסעות.
דני דנון: בישיבה אנחנו נשמע סקירה מגורמים מקצועיים שעוסקים בנושא, ממשרד החינוך, ממשרד התחבורה, עמותות וארגונים שונים, אבל אנחנו גם נקדם יוזמות חקיקה.
דני דנון: יש כבר שתי יוזמות שבאות מהוועדה, יוזמה ראשונה של חברת הכנסת אורלי לוי, שתציג אותה במהלך הדיון, ויוזמה שנייה שאני מגבש יחד עם חברי הוועדה.
דני דנון: אנחנו מדברים על להעתיק את המודל האמריקאי של הסעות ילדים, מודל שאנחנו רואים שהוא עובד, במידה של אחריות הנהגים, הכלים וגם בתוצאות של מספר הנפגעים.
דני דנון: מי מאיתנו שהיה בארצות הברית ונסע, רואה שכשאוטובוס ילדים מוריד ומעלה ילדים, קודם כל יש מרחק מינימום שאי אפשר לעקוף את האוטובוס הזה, משני הכיוונים, גם מהכיוון הנגדי וגם מי שנוסע אחרי האוטובוס.
דני דנון: מהאוטובוס עצמו יוצאת זרוע מהבהבת, ולא כמו שיש לנו היום, שזה נחמד, ההבהוב.
דני דנון: אני מלווה את ילדי לאוטובוס מספר פעמים בשבוע, ההבהוב הזה הוא בשוליים, לא רואים אותו ואולי מי שחוקק או העביר את התקנה, הרגיש טוב, אבל מבחינת המהות, זה לא משרת את המטרה.
דני דנון: בארצות הברית אי אפשר לפספס אוטובוס שמוריד ילדים, ואם נהג אכן נוסע או עוקף אוטובוס כזה הוא נקנס בקנס מאוד גבוה וזה מרתיע.
דני דנון: אני חושב שזה הכיוון שאנחנו צריכים להוביל מבחינה חקיקתית.
דני דנון: אני נזכר במאבק דומה, ודיברתי כבר עם נציגים ממשרד התחבורה, הם אומרים לי שיש בעיה של תשתיות, של עלויות, של מערכות.
דני דנון: תמיד יש בעיות למה לא.
דני דנון: אותו דבר היה גם בנושא חגורות הבטיחות באוטובוס, כשילדינו נסעו שלושה ילדים במושב, לא חגורים, אז באו ואמרו 'יש בעיות של עלויות, של תקנים, של אוטובוסים, זה לא יעבוד, זה לא יקרה', והיום הילדים נוסעים שני ילדים במושב, חגורים ברוב המקרים ואני רואה שזה כן חדר יותר ויותר.
דני דנון: אני רוצה לפתוח את הדיון בגב' יהודית שתספר את המקרה שלה שרובכם, העוסקים בדבר, שמעתם ומכירים.
דני דנון: רציתי שתתחילי בסיפור האישי שלך ואחר כך קצת בפעילות שלך, אבל יותר במקרה האישי.
דני דנון: בבקשה, גב' יהודית כץ.
יהודית כ"ץ: אני אמא של אביאל כ"ץ שנהרג לפני 19 שנים, בדיוק כמו המקרה שהיה לפני חודשיים ששולה נהרגה.
יהודית כ"ץ: הוא היה מוסע לבית הספר יום יום בהסעה מאורגנת מהבית לבית הספר ומבית הספר הביתה.
יהודית כ"ץ: הוא היה בחטיבה צעירה.
יהודית כ"ץ: זה היה ב-12.12, כ"ה בכסלו, הסעה אחרונה לפני חופשת חנוכה, הוא נסע עם אחותו הגדולה.
יהודית כ"ץ: האוטובוס היה עוצר מול הבית, הוא לא עצר ליד המדרכה, הוא עצר באמצע הכביש, הוריד את הילד לפני אחותו הגדולה, הילד עמד באמצע הכביש והתחיל לחצות לכיוון הבית שלנו, שזה במדרכה הנגדית.
יהודית כ"ץ: הוא עמד לפני האוטובוס, לאוטובוס יש חזית חתוכה, אין לנהג שום אפשרות לראות ילד בגובה של 1.20 מטר כשהוא עומד בחזית של האוטובוס.
יהודית כ"ץ: האוטובוס התחיל לנסוע, הוא לא דאג לראות איפה הילד.
יהודית כ"ץ: למרות שהוא הכיר את הילד והוא ידע שהילד גר ממול והוא ידע שהילד יורד מהאוטובוס, והוא ידע שאחותו נמצאת באוטובוס, הוא התחיל לנסוע, הוא אפילו לא הרגיש שהוא דרס אותו, הוא המשיך לנסוע, ורק בקצה הרחוב, כשהבת שלי התחילה לצרוח, היא ירדה אחריו, אז הוא נעצר והתחיל לתלוש את שיערו, 'מה עשיתי?
יהודית כ"ץ: מה עשיתי?'
דני דנון: יש לך נתונים על המימוש של החוק הזה?
דני דנון: עד כמה באמת זה ממומש?
יהודית כ"ץ: אני לא יודעת עד כמה זה ממומש.
יהודית כ"ץ: אני די עוקבת אחרי זה, יש קורסים, אני לא יודעת מה מלמדים בקורסים, אני לא יודעת כמה מלמדים בקורסים, אני לא יודעת איזה אכיפה יש לדברים האלה, אני לא יודעת אם בודקים אם כולם עוברים את הקורסים, איזה רענון יש בדברים האלה, אין לי מושג.
דני דנון: אנחנו נשמע.
יהודית כ"ץ: כל שאר הדברים שבדקתי, כל דבר שקשור לתקינות הרכב, לתקינות הנהג, בקשר לנהג אמרו לי שיש צנעת הפרט, אסור לפרסם עבירות של הנהג.
יהודית כ"ץ: איך מקבלים בכלל נהג שכשפתחו את התיק שלו במשפט היו לו 56 עבירות קודמות.
יהודית כ"ץ: בחור בן 22, איך הוא הספיק?
יהודית כ"ץ: נותנים לו להסיע ילדים בלי ניסיון קודם, בלי שמישהו יבדוק איך הוא בכלל נוסע, שום דבר.
יהודית כ"ץ: זה אחד הדברים שניסיתי לשנות דרך משרד התחבורה, שבמקרה של נהגים שמסיעים ציבור לא תהיה כאן צנעת הפרט, הם אנשי ציבור.
יהודית כ"ץ: אנשים עם הרשעות לא יכולים להסיע ילדים.
יהודית כ"ץ: אני לא מוכנה שאנשים עם הרשעות יסיעו, לא ציבור מבוגרים ולא ציבור ילדים.
יהודית כ"ץ: ילדים עד כמה וכמה, כי לציבור ילדים אין תגובה לדברים האלה.
דני דנון: המקרה האישי שלך קרה לפני זמן רב.
דני דנון: אני רוצה להקריא לחברי הוועדה והאורחים את מספר המקרים מתחילה 2008; בן 3 מצור באחר, בן 5 מכפר סבא, בת 7 מכרמיאל, 4 ילדים ושתי נשים מכפר קאסם, תינוקת בת שנה וחצי מטמרה ובת 15 שנהרגה בכביש 31.
דני דנון: זה מתחילת 2008.
דני דנון: זאת אומרת שהמקרים האלה, כל מקרה לגופו זה אסון, אבל הכמות פה היא מפחידה.
דני דנון: (הקרנת סרט).
מאיר אלרם: הבאתי שתי הגדרות למה היא הסעת תלמידים, כפי שכולם מן הסתם מכירים.
מאיר אלרם: זו הסעה בשכר, אגב, לא רק לבית הספר, אלא לכל פעילות שהיא פעילות מאורגנת בעבור הילדים, זאת אומרת, נסיעה למוזיאון או לכל פעילות אחרת שקשורה בפעילות הבית ספרית, זו הסעת תלמידים, למעט נסיעה בקווי שירות.
מאיר אלרם: רכב להסעת תלמידים זה רכב שאופיין, כפי שאמרת, אבל אופיין בחלקו.
מאיר אלרם: בעקבות ועדת אלבז, כפי ששמענו, ושינויים בתקנת התעבורה החל מ-2006, מה שעשו בכלי הרכב זה הכניסו חגורות בטיחות, שני פנסים מאחור, כפי שאפשר לראות כאן ומלפנים שני פנסים צהובים והשילוט 'ילדים'.
מאיר אלרם: אבל באמת כמו שאתה אמרת, אדוני, המודל של ה-yellow bus לא הושלם עד הסוף ובזה זה נעצר.
דני דנון: מי המלווים שם?
מאיר אלרם: סייעות, חלקם עובדי רשויות וחלקם חברות כח אדם שנותנות שירותים, על פי התקשרות.
יהודית כ"ץ: בנות שירות לאומי שממש לא שולטות בילדים.
אורלי לוי אבקסיס: היום גם המורים לא שולטים בילדים, אז זה קצת בעיה ל---
יהודית כ"ץ: אז הילדים המיוחדים מוגנים והילדים הרגילים לא מוגנים.
יהודית כ"ץ: זה מה שקרה.
מאיר אלרם: ההמלצות העיקריות של ועדת אלבז, שהיא מאסטר פיס לעניין הזה, זה חגורות בטיחות, הגברת בולטות וניווט באמצעות סימון, הגדלת שדה הראייה של הנהג באמצעות מתקונים, כך הוועדה קראה לזה, והתקנת מעטפת לפגוש לשיפור הגנה פסיבית.
מאיר אלרם: בנוסף, המשך ההמלצות; עצירת תנועה בעת העלאת והורדת תלמידים, חציית תלמידים לפני עזיבת הרכב את התחנה, דרישות סף לקבלת רישיון וחידושו בתחומים של הדרכה, תעודת יושר, מבחני כשירות פיזית ופסיכולוגית לנהגים, מלווה, לחייב את הסעות התלמידים בליווי מבוגר.
מאיר אלרם: יש גם את העניין של הרשעות.
מאיר אלרם: חלק מההמלצות אומץ ותוקנן בתקנות וחלק לא אומץ.
מאיר אלרם: לגבי נתוני היפגעות בשנת 2009.
מאיר אלרם: הנתונים כאן הם נתונים שקשה מאוד לאסוף אותם, גם לרשות הלאומית, כי קשה לבודד נתונים של ילדים שנפגעים בהסעות תלמידים לעומת ילדים שנפגעים בתאונות דרכים אחרות.
מאיר אלרם: אנחנו יודעים על שתי ילדות שנפגעו בכרמיאל ובירושלים, התאונה הקשה לפני כשבועיים, וארבעה ילדים בחינוך המיוחד בתאונה הקשה בצומת קבר בנימין.
מאיר אלרם: לגבי עשייה של הרשות הלאומית.
מאיר אלרם: הרשות הלאומית הפיקה, יחד עם משרד החינוך, אגף זה"ב (זהירות בדרכים), אגף שפ"י (שירות פסיכולוגי ייעוצי), חוברת וגם דיסק שאנחנו מחלקים אותה והחוברת הזו כוללת מידע רב בנושא כללי המתנה, עלייה, ירידה לאוטובוס, כישורים והקשרים להסעות, אלימות בהסעות.
מאיר אלרם: חוברת מצוינת.
מאיר אלרם: אנחנו הפקנו עלון נוסף שבו יש המלצות להורים.
מאיר אלרם: זאת אומרת אנחנו מבקשים להכניס גם את ההורים כשותפים, מטבע הדברים, ועל מה כדאי להסתכל כשמגיע רכב הסעות.
מאיר אלרם: בנוסף, עשינו בשנת 2009, ועדיין, חמישה מחזורים של קורסים, יחד עם מרכז השלטון המקומי, גם עשינו ימי עיון למלווי הסעות בחינוך המיוחד, ובנוסף עשינו קורס מיוחד לממונים על ההסעות.
מאיר אלרם: אנחנו עומדים לפתוח את הקורס החמישי, זה קורס בן 120 שעות, על מנת שבתוך הרשות המקומית יהיה מישהו שיהיה יותר ממוקצע, יהיה לו ידע רב יותר והוא יהיה באמת מכוון לנושא של בטיחות בהסעות.
מאיר אלרם: יש כאן גלויה שחילקנו על הפעילות ההסברתית שלנו.
מאיר אלרם: למשל באירועי הקיץ חילקנו גלויות לנהגי הסעות עם המלצות זה"ב לנהיגה בטוחה, בעזרת ניידות הבטיחות של משרד התחבורה, אנחנו עושים איתם פעילות רבה.
מאיר אלרם: פעילות שאני עשיתי, והסתיימה בשבוע שעבר, במשך עשרה ימים הפעלנו, יחד עם ניידות הבטיחות, עמדות הסברה שלנו ובדקנו, אתמול קיבלתי את המספר המדויק, 1,100 אוטובוסים, רכבי הסעה, כאשר בסך הכל מבחינת תקינות האוטובוסים, התמונה היא 4% בלבד, אני אומר בלבד, זה הרבה, אבל 4% הורדו בגין ליקויים.
מאיר אלרם: בסך הכל מבחינת תקינות אוטובוסים התמונה היא סבירה, הייתי אומר.
יהודה סקר: גם בירושלים בדקתם?
יהודה סקר: יש לך נתונים?
מאיר אלרם: אני אשמח להביא.
בתיה לוי: שלום לכולם.
בתיה לוי: אני מנהלת תחום חינוך ברשות הלאומית.
בתיה לוי: קצת נתונים לגבי גיל חגירת ילדים במושבי הבטיחות.
בתיה לוי: סקר שהופק, 'עד איזה גיל אתה חושב שיש לחגור או חגרת את הילדים שלך במושב בטיחות מיוחד לילדים?
בתיה לוי: ' זה הפילוח, יהודים חרדים וערבים.
בתיה לוי: 'למיטב ידיעתך, עד איזה גיל בטוח יותר שילד יהיה חגור במושב מיוחד לילדים?', ועוד שאלה שעלתה 'למיטב ידיעתך, עד איזה גיל החוק מחייב שילד יהיה חגור במושב מיוחד לילדים'.
בתיה לוי: אנחנו רואים שהציבור מאוד מבולבל מבחינת הנתונים.
בתיה לוי: הוא מבולבל מה נכון, אם יש לי ארבעה ילדים, איפה אני שם אותם, מי קשור, מי מוגבה.
בתיה לוי: יש בעיה של אינפורמציה ואנחנו מטפלים בנושא הזה.
בתיה לוי: נהגים במגזר החרדי והערבי סבורים כי החגירה צריכה להתבצע גם על פי חוק וגם מבחינה בטיחותית עד גילים נמוכים יותר, עד גיל 6, 5.2.
יונת מרתון: זה רק עניין של הדגמה, כי אלה הורים שמודעים, הם כבר עושים את האקט של החגירה, הם רק עושים את זה לא נכון.
דני דנון: יש לכם פילוח של המגזרים, של חרדים, ערבים?
בתיה לוי: כן.
בתיה לוי: לפני כן, בשקף הראשון---
דני דנון: זה היה לגבי המודעות, אבל לגבי מה שקורה בפועל?
אורלי לוי אבקסיס: אני ראיתי סקר לגבי החרדים; יש עלייה מאוד גדולה במודעות ובאקט של ה---
בתיה לוי: יש עבודה מאוד ממוקדת במגזר החרדי, אבל עדיין אנחנו רואים רכבי הסעות של טרנזיטים במגזר החרדי שמוסיפים כסאות של כתר כדי להכניס עוד ילדים לתוך הטרנזיט ואז הם פותחים את הדלת ויוצאים ילדים בלי סוף.
בתיה לוי: חשוב להגיד שהרשות הלאומית עובדת בשיתוף פעולה גם עם אגף זה"ב במשרד החינוך וגם עם ארגון בטרם לקדם את כל הנושאים המשותפים האלה.
יונת מרתון: אנחנו יודעים על פי סקר התצפיות שזו עדיין בעיה גדולה יותר במגזר הלא יהודי ובמגזר החרדי.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מדברים על הסעות או אנחנו מדברים גם על מודעות של הורים ברכבים הפרטיים?
יונת מרתון: גם הסעות וגם מודעות של הורים.
יונת מרתון: בסקר התצפיות ראינו שאחוז החגירה מאחור במגזר החרדי עדיין נמוך יותר, אבל אנחנו רואים שם תמורות מאוד גדולות.
יונת מרתון: זאת אומרת המגזר החרדי היום, במיוחד ראשי המגזר החרדי, מאוד מאוד פתוחים לנושא הזה, ואנחנו רואים שיש הרבה מאוד רצון להבין ולדעת.
יונת מרתון: צריך להשקיע הרבה מאוד בהדרכה של ההורים.
דני דנון: תודה, גב' יונת מרתון.
דני דנון: אנחנו מדברים על המגזר החרדי, והוא עוסק בנושאים רבים, הצטרף אלינו סגן יושב ראש הכנסת, חבר הכנסת אורי מקלב.
דני דנון: לפני שאתה הולך, אני רוצה ממך מספר מלים, חבר הכנסת מקלב, בבקשה.
אורי מקלב: תודה רבה לך, אדוני היושב ראש, שהרשית לי לדבר.
אורי מקלב: אני באמת באתי במיוחד.
אורי מקלב: בשעה 11:00 אני עומד בראשות ועדה לפניות הציבור שדנה היום בזכויות הילדים, קביעת נכויות לילדים מתחת לגיל 18, ויש באיזה שהוא מקום ממשק בין הדברים, אבל אני באתי במיוחד לברך אותך, היושב ראש.
אורי מקלב: אתה נמצא בתפקיד הזה לא רק בגלל שאתה יושב ראש הוועדה למען זכויות הילד, אלא באמת אכפת לך מזכויות הילד, שלומו של הילד ובטיחותו של הילד וזה באמת מתאים לאדם, התפקיד שהוא נושא.
אורי מקלב: נמצאת לימינך חברת הכנסת אורלי לוי שמאוד מאוד מעלה את הנושאים האלה על סדר היום של הכנסת.
אורי מקלב: בנושא של בטיחות בילדים קטנים.
אורי מקלב: הנושא הזה עלה גם לפני שבוע וחצי בכנסת, זה היה בעקבות דריסתה של ילדה שחזרה מהגן, תחת ביתה, ולצערנו זה לא המקרה הראשון.
אורי מקלב: המקרים האלה, שילדים נהרגים, בטיחות בהסעות הילדים, היא בעיה קשה, היא בעיה שבאחוזים שלה היא לא צריכה להיות בכלל מכיוון שזה לא בעיה תעבורתית.
אורי מקלב: זו לא תאונת דרכים שקרתה בגלל מהירות גבוהה או נסיעה באור אדום, אלא זה דבר שקורה מסביב לנסיעה, הגורם האנושי הבטיחותי מסביב לרכב.
אורי מקלב: אנחנו לא מדברים על נהיגה, אנחנו מדברים על משהו שלכאורה צריך להיות הרבה יותר פתיר, לתת לזה את תשומת הלב.
אורי מקלב: ונכון, זה קורה במגזר החרדי.
אורי מקלב: מה זה קורה במגזר החרדי?
אורי מקלב: זה לא בגלל שאחוז.
אורי מקלב: שאלו אותנו לפני כמה זמן, יש ילדים עם תסמונת דאון במגזר החרדי יותר ממגזר אחר?
אורי מקלב: זה לא נכון, זה רק ברוך ה' יש יותר ילדים, האחוז הוא אותו אחוז אולי אפילו אחוז יותר נמוך.
אורי מקלב: הנושא של תפיסת המעיל של הילד בדלת של הרכב, התיק של הילד שירד, אנחנו נאלצים להסיע את הילדים שלנו למוסדות חינוך.
אורי מקלב: אני העליתי ילדים שלי בגיל 3 לטנדר, ובגיל 4.
אורי מקלב: איך אפשר לחשוב שילד, כן מלווה, ולא מלווה, יכול בכלל להתגבר על מצבים שקורים בכביש?
אורי מקלב: הוא לא בשליטה.
אורי מקלב: בדברים האלה הוא לא יכול, היום ילד בגיל 3 יודע הרבה דברים, ואנחנו יודעים בבית מה הוא כן יכול לעשות ומה אנחנו צריכים להיזהר, אבל דבר כזה אף אחד לא יכול לדרוש ממנו, שבכלל הוא יהיה שותף בחלק הזה.
אורי מקלב: בכביש הוא רואה את אחיו ואחותו, אי אפשר ללמד דברים כאלה.
אורי מקלב: אני רוצה לברך אותך על עצם הפעולה שאתה עושה, ושאנחנו נוכל באמת בשנה הבאה להגיד שהצלחנו למגר את התופעה, להוריד את התופעה ומי שמתעסק בזה, יבורך.
דני דנון: תודה רבה, הרב מקלב, שהצטרפת אלינו.
מאיר אלרם: אני רוצה, אדוני, ברשותך, במשפט אחד להגיד בנושא הכשרת הנהג.
מאיר אלרם: אני נמצא הרבה שנים בתחום הזה, ואני מצטרף אגב לכל ההמלצות שעלו כאן, בנושא הכשרת הנהג, הנהג, מעבר להכשרה הבסיסית שהוא מקבל, על מנת לקבל היתר ולהסיע תלמידים, חוץ מאשר הדרכות כאלה ואחרות, וזה נתון לקצין הבטיחות, ומר ג'קי שנמצא כאן יוכל להרחיב, לא מקבל שום הדרכות נוספות, ואני חושב שהגיע הזמן שנהג הסעות/נהג מקצועי בכלל יידרש לעבור פעם בשנה השתלמות על מנת---
דני דנון: היום הוא מקבל תעודה לכל החיים?
מאיר אלרם: כן.
דני דנון: אין רענון, אין שום דבר?
מאיר אלרם: שום דבר.
מאיר אלרם: לחלוטין לא.
בתיה לוי: מבחינת קצין הבטיחות בתעבורה שעובד בתוך החברה, הוא מחויב לעשות הדרכות.
בתיה לוי: אבל שוב, כמו שמאיר אומר, זה נתון לשיקולו ולביצועי העבודה של אותו קצין בטיחות בתעבורה.
מאיר אלרם: בהחלט, וזה דבר מרכזי כי אני חושב שלגורם האנושי, לנהג, יש את המשקל המרכזי בכל מה שקשור למניעה.
בתיה לוי: לגבי המלצות, אני חושבת שזה מאוד חשוב לעבור על הדברים במהירות.
בתיה לוי: הוחלט, על פי הוועדה לענייני ביקורת המדינה, להקים ועדה בין משרדית בראשות משרד החינוך.
בתיה לוי: אנחנו חושבים שמאוד חשוב שהוועדה הזאת תפעל ותגיש את המלצותיה.
בתיה לוי: אנחנו רואים שיש עלייה השנה בהיפגעות של תלמידים בהסעות תלמידים.
בתיה לוי: מוסעים למוסדות חינוך כל כך הרבה תלמידים, כל יום הפוטנציאל להיפגעות הוא מאוד מאוד גבוה, מאוד חשוב להניע את התהליך.
בתיה לוי: מאוד חשוב לבנות מסד נתונים שיטתי.
בתיה לוי: כשאנחנו בוחנים מספר תלמידים שנפגעו, כשפונים לגופים שונים, כל אחד נוקב במספרים אחרים, אנחנו חייבים שיהיה פה מעקב מאוד מאוד ברור ומסודר.
בתיה לוי: לנו יש את המספרים, אבל מאוד חשוב שיהיה מסד נתונים אחד שכולם יעבדו עליו.
דני דנון: לגבי הנקדוה של הכשרת נהגים, היום מי אחראי על הוצאת התעודה?
בתיה לוי: זה רישיון, משרד התחבורה.
דני דנון: זאת אומרת שמשרד התחבורה יחייב את הרענון הזה, נכון?
דני דנון: יש מישהו מהארגונים שמקדם כרגע משהו בנושא הזה?
דני דנון: אנחנו נבקש מהיועצת המשפטית של הוועדה לבדוק איזה משרד ואם זה דורש חקיקה או תקנות, כדי לעשות את זה.
בתיה לוי: דבר נוסף, אנחנו מדברים על תקן 5819 שמדבר על הסעות תלמידים והיתה יוזמה להרחיב אותו ולהעמיק אותו.
בתיה לוי: הוא טוב, אבל נדרשים בו עוד סעיפים שהם מאוד מאוד קריטיים וחשובים.
בתיה לוי: כבר יש הצעות להרחבת התקן.
בתיה לוי: אני חושבת שזו אחת המשימות החשובות שצריך לטפל בה, להרחיב את התקן הזה.
בתיה לוי: הדבר הנוסף, הכשרת הנהג, מר מאיר אלרם ציין, וכמובן אכיפה ובקרה.
בתיה לוי: אנחנו יודעים שהאכיפה היא מועטה.
בתיה לוי: משרד התחבורה מפעיל גם את גף קציני בטיחות בתעבורה לבדיקה של החברות, גם את ניידות הבטיחות, אבל האכיפה היא מאוד מאוד מצומצמת, נדרשת יותר, וכשמוצאים רכב שלא תקין, רכב הסעות שלא תקין, או נהג שנוהג ללא רישיון להסיע תלמידים, הענישה חייבת להיות הולמת.
בתיה לוי: לא יעלה על הדעת שילדים נפגעים בהסעה שנהג האוטובוס לא יכול בכלל להסיע תלמידים או שהרכב לא מותאם להסעת תלמידים, וזה לצערנו קורה.
דני דנון: נציג השלטון המקומי.
דני דנון: תיכף נגיע אליכם, כי אני רואה אתכם כציר החשוב ביותר כי ראש העיר בפועל הוא זה שמתקשר, מפטר ומביא, והוא ציר מבחינתנו מהותי במהלך.
דני דנון: לפני כן אני רוצה לשמוע את מר רותם זהבי, ממונה על ציר בטיחות ילדים בהסעות, משרד החינוך, בבקשה.
רותם זהבי: בוקר טוב.
רותם זהבי: הנושא של הסעות הוא רחב כים, הוא נושא מורכב מאוד ומקיף אין ספור נושאים, תתי נושאים וקשה מאוד בישיבה כזאת---
דני דנון: אני רוצה להתמקד.
דני דנון: התמקדנו בנושא של הכשרת נהגים, אני רוצה להתמקד בנושא של מקום ההורדה וההעלאה של תלמידים.
רותם זהבי: אני רציתי להציע לך להתמקד בדבר הבא; בניתוח התאונות שאנחנו עשינו בשנים האחרונות, אנחנו מבינים שנקודת התורפה המרכזית בהסעה היא הירידה של הילד מרכב וחציית כביש.
רותם זהבי: ברור לנו לחלוטין שלילד בן חמש שיורד מרכב ההסעה אין שום שיקול דעת איך לעשות את זה, האם לחצות או לא לחצות, וגם הנהג שיושב ברכב איננו יכול לשלוט בו.
רותם זהבי: בעצם מרגע שהוא נע מהכיסא שלו, הוא מאבד שליטה עליו.
רותם זהבי: הילד עושה מה שהוא רוצה, אין לו שיקול דעת של בוגר.
רותם זהבי: למה אנחנו אומרים שילד מתחת לגיל 9 לא יחצה כביש?
רותם זהבי: כי אנחנו יודעים שלילד מתחת לגיל 9 אין שיקול דעת, ולכן כאשר נשאלת השאלה במה להתעסק בהסעות, ובמה להתמקד, כי יש אין ספור דברים, ברכבים, בחוקים, בתקנות, וכולי, אפשר בלי סוף, אז להתמקד בסוגיה הזאת, ומה מומלץ לעשות, ואין בררה, זה מלווה.
רותם זהבי: זאת נקודת המפתח.
דני דנון: מה בוצע מהדוח?
רותם זהבי: יש הרבה דברים שבוצעו, לא נפרט כרגע, אני עכשיו מתמקד רק בנקודה אחת, כי זה באמת רחב כים.
רותם זהבי: דרך אגב, הצעה לסדר, בפעם הבאה כשעושים ישיבה כזאת, למקד, 'אתה משרד החינוך, תביא לי כך', 'אתה משרד התחבורה, תביא לי כך', 'הנושא הזה, הצעת החוק של חברת הכנסת אורלי לוי, הנה, זאת ההצעה, נא להתייחס אליה'.
רותם זהבי: אני לא יודע מה ההצעה שלך, אחרת הייתי מתייחס.
אורלי לוי אבקסיס: אני תיכף אעלה אותה.
רותם זהבי: אם היינו יכולים ללמוד אותה, אז גם היינו מתייחסים.
דני דנון: כמו שאני מכיר את ההסעות, הילדים הם ביחד ברמה בית ספרית, יישובית, זה לא גילאי.
רותם זהבי: למשל הם הציעו הסעה שתהיה יותר מ-40 דקות, להכניס אותה לקריטריון, או מעשרה ילדים ומעלה.
רותם זהבי: יש כל מיני קריטריונים שאפשר לשחק.
יהודה אלבז: זו שלביות ביישום.
רותם זהבי: כי זאת נקודת התורפה.
דני דנון: אבל שמענו פה קולות שיש מלווים בחינוך המיוחד ושזה לא---
רותם זהבי: החינוך המיוחד זאת לא הבעיה.
רותם זהבי: כשאתה מנתח את התאונות, ואתה רואה מי הילדים שנהרגו לך ונדרסו, הם לא מהחינוך המיוחד.
דני דנון: לא, אבל זה כן אומר.
דני דנון: ברגע שאתה שם מלווה, ונקרא לילד בשמו, באיכות לא הכי גבוהה ולא הכי טובה, יכול להיות שזו הוצאה כספית גדולה שלא נותנת את התמורה.
דני דנון: תשים ילדונת או ילדון על אוטובוס ולא יספרו אותו, אז הוא יישב שם ולא תהיה לו שום סמכות על הילדים.
דני דנון: השאלה, היום יש 30,000 ילדים שמלווים, שזה המון, לפי מה שראיתי פה בנתונים, בחינוך המיוחד, אם נעשה איזה שהוא סקר ובדיקה על איך זה עובד ואז להשליך את זה על הפיילוט או על השלבים שאתה מדבר עליהם.
רותם זהבי: מדוח הניתוחים של התאונות או האירועים שמגיעים אליי ואני מנתח אותם, הבעיות של הליווי בחינוך המיוחד הן מינוריות ואנחנו לא מוצאים בעיות קשות.
רותם זהבי: היתה לנו תאונה אחת.
רותם זהבי: הבעיה היא שהילדים הקטנים הם ללא מבוגר ואז מגיעים למצב שהרכב דורס אותם, כי הוא חוצה מתי שהוא רוצה, כי בא לו, כי הוא רואה את האמא מצד שני והוא רץ, אין מה לעשות.
רותם זהבי: זה מכניס אותם לסיכון בלתי נסבל.
רותם זהבי: זאת נקודת התורפה שצריך לטפל בה.
דני דנון: תודה מר זהבי.
יהודה אלבז: אנחנו, כמו שהסבירו, בוועדה שהקמנו אז, לא אנחנו ניתחנו את התאונות, אלא פרופ' הייקרט מהטכניון ניתח את התאונות עבור הוועדה ופתח את כל תיקי התאונות שכללו כלי הסעה, אוטובוס, מיניבוס, יותר משמונה מקומות, וניתח אחד אחד.
יהודה אלבז: נותחו כל תיקי התאונות על חמש או שש שנים והגענו למסקנות, נתנו המלצות.
יהודה אלבז: ניסינו לתת המלצות לכל סיבות לתאונות שראינו בה תופעה חוזרת, שיטתית.
יהודה אלבז: אין ספק שעיקר התאונות היו נמנעות לו היה מלווה כלשהו באוטובוס.
יהודה אלבז: כשאני אומר כלשהו, זה עם הנחיות ברורות.
יהודה אלבז: היו מקרים חוזרים שילד נפגע על ידי הרכב שהסיע אותו.
יהודה אלבז: זאת אומרת, לא לתת אישור תנועה לרכב אם הילד לא עומד בבטחה במדרכה.
יהודה אלבז: רק מהפעולה הזאת, לתת אישור נסיעה לנהג, המון ילדים היו איתנו פה היום, אם דבר כזה היה קורה.
יהודה אלבז: לגבי המלצות על עזיבת הרכב.
יהודה אלבז: אני חושב שכל ההמלצות לגבי הרכב עצמו יושמו, ועשינו מאמץ גדול של חגורות, של פנסים, של התקנים, של שדרוג הרכבים.
יהודה אלבז: מאוד התעסקנו בזה כי זה יותר קל.
יהודה אלבז: אתה מתאר לעצמך, יותר קל להתעסק בברזלים מבתוכנה.
יהודה אלבז: ככה זה במערכות ממוחשבות וזה כך באנשים.
יהודה אלבז: יותר קל להתעסק בברזלים מלהדריך את האנשים, אז עשינו את הקל לעשות.
יהודה אלבז: למיטב הבנתי עדיין הנושא של המלווים יכול להוות שיפור משמעותי להסעות, וכמו שאמר מר רותם זהבי, אפשר לעשות את זה בצורה מדורגת, לא חייבים בבת אחת.
יהודה אלבז: ברור שלנושא הזה יש התנגדות מוחלטת של משרד האוצר, אבל לדעתי לא בטוח שצריך לשאול אותם.
יהודה אלבז: זאת אומרת, לפעמים יש גבולות כמה אפשר להתחשב בעמדות שלהם ובהרבה מקרים פה זה עניין של החלטה ערכית ולא כל כך החלטה כמותית.
קריאה: תגיד ירושלים.
יהודה אלבז: אתה יודע מה?
יהודה אלבז: דימונה וירושלים וטבריה ובאר שבע.
יהודה אלבז: פחות ופחות, למיטב הבנתי, ילדים מוסעים בצורה מסודרת.
יהודה אלבז: עדיין הסעה עדיפה על נסיעה חופשית של ילד באוטובוס.
קריאה: אם לא תהיה בטיחות בהסעות, אז יותר בטוח בתחבורה ציבורית.
אורלי לוי אבקסיס: בתחבורה הציבורית אתה לא יכול לבדוק שהם באמת חגורים.
קריאה: לא ראיתי ילד שנפגע בתחבורה ציבורית.
יהודה אלבז: הבעיה קשה.
יהודה אלבז: אם היה לי ילד קטן בן 6, שהיה נוסע לבית הספר ולא הולך ברגל כמו הילד שלי, אז אני עדיין הייתי שמח שתהיה לו הסעה מאורגנת.
קריאה: אני יודע דבר אחד, שנהג באגד לא דרס ילד בעשרים שנה האחרונות.
קריאה: מה שכן עשה נהג הסעות.
אורלי לוי אבקסיס: אבל יותר נכון להגיד שרוב הילדים מוסעים בהסעות פרטיות ולכן גם ההסתברות ש---
דני דנון: אנחנו לא נעשה ויכוח פה, כי לפי דעתי אף אחד מאיתנו לא יודע נתון מדויק.
יהודה אלבז: אבל אני כן רוצה להצביע על תופעה, שקורית היום בחינוך החרדי.
יהודה אלבז: גם החינוך החרדי מפסיק יותר ויותר, כל שנה הוא מקטין את מספר ההסעות שלו.
יהודה אלבז: זאת אומרת שהחינוך החרדי, שכן מצמיד מלווה להסעות, יותר ויותר מבטל את ההסעות ונותן כרטיסיות לתלמידים.
יהודה אלבז: יש פחות ופחות ליווי של ההסעות.
יהודה אלבז: אם אנחנו חושבים שליווי הוא דבר טוב, צריכים להיות מודעים לכך שהמשבר בתקציבי הרשויות המקומיות ורשתות החינוך, הדבר הראשון שהם עושים זה מצמצמים בתקציבי הסעות.
דני דנון: דיברו פה הרבה על השלטון המקומי, מר רון מוסקוביץ, מנכ"ל השלטון המקומי, ברור שהאחריות של ראש הרשות היא קריטית, מה אתם עושים?
דני דנון: עמדות שלכם בנושא.
רון מוסקוביץ: קודם כל אני מצטרף לדברים שאמר מר יהודה אלבז, בנושא המגמה של להעביר יותר ויותר ילדים לנסיעה בתחבורה הציבורית.
רון מוסקוביץ: זה לא מה שאנחנו מייחלים לו, אבל זה בהחלט כפועל יוצא מלחצים כספיים נקודתיים של קיצוצי מענקים, בעיקר ביישובים החלשים יותר שהם הנזקקים למענקי איזון, אבל זה גם בא כתוצאה מעדכון ההסכם.
רון מוסקוביץ: זאת אומרת, יש איזה שהיא מגמה של שחיקה בעדכונים של כל המערכים של ההסעות, כמובן שזה גם משפיע על החינוך המיוחד.
רון מוסקוביץ: אני חושב שההחלטה של מדינת ישראל, או של האוצר, שפתאום אין מדדים ואין עדכונים ואין תשומות והסולר לא עלה מ-2 שקלים ל-5, 6, 7 שקלים וכולם צריכים להיצמד למחירים של 2003 ו-2002, אז התוצאה היא שרשויות מקומיות מעבירות, התוצאה היא שהקבלנים, שכן ממשיכים לעשות, לא מחליפים צמיגים ולא מחליפים את הבלמים בזמן והאוטובוסים, במקום להיות 8, 9 או 10 שנים, הגיל שלהם 13 ו-14 ו-15 שנים.
רון מוסקוביץ: אני מדבר איתכם מהיכרות אישית של הדברים.
רון מוסקוביץ: בלי העמדת המשאבים, בלי מתן המענה הבסיסי... הרי השלטון המקומי הוא קבלן מבצע.
רון מוסקוביץ: חוק חינוך חובה חינם הוא משימה ממלכתית, הוא משימה שהמדינה לקחה על עצמה, קבעה את טווח הגילים, קבעה מה כלול בתוכו, לרבות ההסעות, והשלטון המקומי, באהבה ומתוך היכולת שלו להיות בשטח ולבצע את זה, עושה את זה, אבל לא ייתכן שקבלן או שלוח של המדינה לא יקבל את המשאבים ולא יקבל את הגיבוי.
רון מוסקוביץ: הדבר השני הוא יכולת האכיפה שלנו.
רון מוסקוביץ: צריך להבין שעם כל זה שאנחנו בשטח ויש לנו את האחריות ואנחנו חותמים את ההסכמים עם המסיעים ואנחנו רואים אותם בעין, אנחנו, כולל ראשי הרשויות.
רון מוסקוביץ: ..
רון מוסקוביץ: עבדכם הנאמן, בתפקידי הקודם כראש רשות, נסעתי בהסעות, ואני אספר לכם חוויה לנסוע עם 50 ילד בהסעה.
רון מוסקוביץ: כראש רשות בכפר ורדים, בסיבוב הפנימי, אוטובוס של נתיב אקספרס והילדים מכירים אותי, אז חלקם שמעו בקולי, אבל חלק בסוף...
רון מוסקוביץ: אתה יודע, אתה בתחילת האוטובוס ובסוף האוטובוס, אחד עם המעיל חוגג על החבר שלו וקופצים, אין חגורות, אבל גם אם היו חגורות, ונניח שהיו איתי עוד שני מבוגרים, היכולת שלי לעבור את כל האוטובוס ולראות שהילדים, בכיתה ג' ו-ד' ו-ה' אולי, שאולי לא זכאים להסעות, אבל גם הזאטוטים, לך תעבור אחד אחד לראות שהם חוגרים את החגורות, אם היו חגורות, שזו בעיה בפני עצמה.
רון מוסקוביץ: אבל אני חוזר לבעיית האכיפה.
רון מוסקוביץ: אנחנו לא פעם הערנו, ואתה רואה את הצמיג ואתה רואה את הנהג, וקראתי למשטרה פעם אחת, אז יש להם משימה היו מהומות בפקיעין, ופעם שנייה יש להם עצורים בעכו ולמשטרת התנועה יש מחסומים.
רון מוסקוביץ: היכולת שלי כראש רשות במשך שנה שלמה להביא את המשטרה.
רון מוסקוביץ: הצלחתי פעם אחת לאיזה משימת פתע שיעצרו את האוטובוס.
רון מוסקוביץ: לא חשוב מה שקיבלתי אחר כך מהבעלים של נתיב אקספרס, שעשיתי לו אמבוש, אבל בוחני משרד התחבורה ואנשי המשטרה ממעטים לבוא, זה לא בסדר העדיפות---
אורלי לוי אבקסיס: אין מפקח מטעם הרשות?