GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דניאלה גרדוש: אנחנו בתוך המהדורות שלנו מכניסים אייטמים של מהדורות החדשות של הילדים מהעולם ונותנים להם אייטמים שלנו.
דניאלה גרדוש: הדבר הזה מאוד מפותח.
דני דנון: זה מאפשר לכם להביא סיפורים של ילדים מהעולם.
דניאלה גרדוש: זה יפה כי אנחנו מביאים סיפורים של ילדים מהעולם.
דני דנון: יובל, סיימת?
יובל גוז'נסקי: כן.
דני דנון: מנשה, אתה יכול להתייחס לקטע המסחרי.
דני דנון: ידעתי שהוא דל, אבל לא ידעתי שהוא עד כדי כך דל.
מנשה סמירה: אני אתייחס, אבל תוך כדי הדברים התלבטתי כי אנחנו הכנו מצגת של עשר דקות לדיון בו אני משתתף לאחר מכן ואני חושב שהוא יכול להעשיר את הדיון הזה.
מנשה סמירה: אם תרצה, נוכל להציג את המצגת שמציגה קצת נתונים על הרגלי הצפייה של ילדים, על מה קורה בצפייה במהדורות חדשות, וגם על כיווני פעולה כי בחלק מהדברים יש לנו לספר על יוזמה מאוד מבורכת שמתרחשת ונותנת מענה לחלק מהדברים שהעלה יובל בעניין של שיתוף הפעולה עם משרד החינוך.
מנשה סמירה: אני אנסה לתמצת ונרחיב בדיון הבא.
מנשה סמירה: כאן אומר רק את הדברים החשובים.
מנשה סמירה: לפני שנראה את המצגת עם הנתונים ולאחר מכן את הנושאים המורכבים יותר, אני רוצה להעיר הערה לדבריו של יובל.
מנשה סמירה: השיטה או הגישה – אני יודע שאולי הוא עומד לחקור אותה ולטפל בה במסגרת עבודת הדוקטורט שלו – שאומרת לחשוף את הילדים לחדשות, זה כבר יעשה את העבודה, זאת גישה קצת לא מספקת.
מנשה סמירה: אנחנו כבר בעידן שצריכים להיות מודעים לכמה דברים שמתרחשים וקורים, ולכן כדאי שנהיה מאוד אחראיים גם באופן החשיפה.
מנשה סמירה: אני אומר את זה בצורה הכי בוטה.
מנשה סמירה: מהדורת החדשות היום, אם אתם שואלים אותי, היא מהדורה שצריך לתת עליה סיווג וסימון.
מנשה סמירה: יש אייטמים שאולי ראוי שילדים לא יצפו בהם.
יובל גוז'נסקי: לכן צריך מהדורת חדשות מיוחדת.
מנשה סמירה: לכן זה סותר לכאורה את הגישה שאומרת שיצפו בחדשות.
מנשה סמירה: דרך אגב, לא אמרתי אבל בעברי הייתי מנהל בית ספר תיכון במשך כשש שנים, בית ספר תיכון אזורי באר-טוביה, כך שעסקתי הרבה גם עם נוער וילדים.
מנשה סמירה: אם כן, מהדורת חדשות, אייטמים, עיתונות, יש דברים שהיינו צריכים או רוצים באיזשהו אופן לתווך בהעברתם אל הילדים.
מנשה סמירה: האם הפתרון הוא רק מהדורת חדשות מיוחדת לילדים?
מנשה סמירה: מעין, סליחה על הביטוי, גטו לילדים בשעה מסוימת?
מנשה סמירה: ונראה תכף את הנתונים ואת אחוזי הצפייה.
מנשה סמירה: אנחנו נראה שזה מאוד נחמד, זה מרגיע את המצפון, אנחנו מאוד מתרשמים ואני חושב שנעשית עבודה מצוינת, ומהדורת החדשות של הערוץ הראשון, אני חושב שהיא טובה מאוד, אבל לצערי הרב הרגלי הצפייה, נתוני הצפייה מלמדים אותנו שכנראה – גם של חדשות 10 – שזה לא יהיה הפתרון.
מנשה סמירה: זה בסדר, אנחנו הגדולים נרגיש טוב כי עשינו מהדורה.
מנשה סמירה: דרך אגב, מהדורות יפות, אמרתי קודם בהלצה שהמבגרים יכולים לראות את המהדורות וליהנות מהן לא פחות כי זה מסביר יפה מאוד את מה שקורה וזה גם נותן מושגי יסוד על הדברים שמתרחשים מעבר לאייטמים החדשותיים.
דניאלה גרדוש: מבוגרים אוהבים לצפות בהן.
מנשה סמירה: נכון.
מנשה סמירה: זה לגבי מהדורות החדשות והגישה.
מנשה סמירה: ברשותכם, הפתרון לשאלה הזאת שאני מעלה, יש לנו הצעה לפתרון שאנחנו מקדמים עם משרד החינוך היא תופיע במצגת.
מנשה סמירה: אני מבטיח לקצר במצגת כי הדיון יוצגו יותר לעומק בדיון הבא.
מנשה סמירה: נתוני צפייה מרכזיים בשנת 2009, לגבי ילדים.
מנשה סמירה: ילדים ובני נוער צופים כשלוש שעות ביממה שזה קצת פחות ממבוגרים.
מנשה סמירה: זה לא אומר שהם לא צופים בדברים אחרים, אבל בטלוויזיה הנתונים מדברים על כשלוש שעות ביממה בממוצע.
מנשה סמירה: בין השנים, בקבוצת הגיל 4-9, יש עלייה מסוימת אבל לעומת זאת בגילאי 10-12 יש ירידה.
מנשה סמירה: כנראה שהם פונים לאלטרנטיבות במסכים האחרים.
מנשה סמירה: זה לא שהם מפסיקים לצפות, אלא הם צופים כנראה או משתמשים בצורה מוגברת במסכים החלופיים.
מנשה סמירה: כדאי שנדע שמרבית הצפייה של הילדים, אם היא מתקיימת, היא בערוצי הכבלים והלווין, באותם ערוצי הרכש למיניהם.
יובל גוז'נסקי: או ערוץ הילדים.
מנשה סמירה: או ערוץ הילדים.
מנשה סמירה: כן.
מנשה סמירה: בוודאי.
מנשה סמירה: תלוי בגילאים.
מנשה סמירה: תלוי אם אנחנו מדברים על גילאי 4-9 או על גילאי 10-12.
מנשה סמירה: הם קליינטים מאוד גדולים של ה-VOD, של צפייה על פי דרישה.
מנשה סמירה: כלומר, הם יודעים להשתמש והם יודעים מה בחינם ומה לא בחינם וכן הלאה.
מנשה סמירה: יש הערה שלא קשורה רק לנתוני צפייה בטלוויזיה וכדאי שנדע אותה.
מנשה סמירה: אנחנו בעצם היום בעידן של ילדים שגדלים בצפייה רב מסכית, רב ערוצית, מולטי מדיה.
מנשה סמירה: הם בו זמנית משחקים במחשב, מסמסים לחברים בסלולר, צופים בטלוויזיה ויש להם גם אוזניות בהן הם שומעים מוזיקה.
מנשה סמירה: בקיצור, אתם מכירים את זה כל אחד מהבית שלו וכדאי שנהיה מודעים לתופעה הזאת.
מנשה סמירה: זאת הערה חשובה לזמינות של התכנים והחומרים.
מנשה סמירה: בזמן הפריים טיים, בצפייה בשעות השיא, אנחנו רואים שילדים בגיל 10 עד 12, כ-10 אחוזים, צופים בערוצים 2 ו-10, זאת אומרת, אלה כ-30 אלף ילדים מתוך סך כל הצופים באותה עת, וגילאי 4-9 יש לנו כ-32 אלף.
מנשה סמירה: זאת אומרת, זה בשעות הפריים.
מנשה סמירה: כלומר, זה בצפייה המשפחתית.
מנשה סמירה: חשוב לומר כאן שעיקר התוכניות בהן הם צופים בשעות הפריים אלה תוכניות הריאליטי למיניהן, ספורט, ארץ נהדרת שיש לה צפיית ילדים מאוד נרחבת.
דני דנון: הצפייה היא בזמן אמת?
מנשה סמירה: בזמן אמת.
מנשה סמירה: כרגע אין מדידה של צפייה נדחית.
מנשה סמירה: אנחנו עכשיו בונים מערכת של מדידת צפייה נדחית אבל זאת צפיית אמת.
מנשה סמירה: חדשות ואקטואליה, וזה נושא הדיון.
מנשה סמירה: גילאי 4-11, צופים כ-4.5 אחוזים בערוץ 2, 2 אחוזים בערוץ 10, חצי אחוז בערוץ הראשון.
מנשה סמירה: זה במהדורת החדשות.
אורי אורבך: ילדים בגילאי 4-11 צופים בחדשות.
אורי אורבך: אין תוכניות אקטואליה אחרות חוץ מחדשות.
מנשה סמירה: יש קצת.
אורי אורבך: איזה תוכניות אקטואליה יש חוץ ממהדורות החדשות לסוגיהן?
מנשה סמירה: פוליטיקה, מגזינים, תוכניות אולפן, נסים נשעל, לונדון וקירשנבאום.
דניאלה גרדוש: אי אפשר למדוד רייטינג רק במסך מכיוון שלמשל המהדורה שלנו מופיעה באינטרנט.
מנשה סמירה: אמרתי.
מנשה סמירה: אמרתי שנבנית מערכת מדרוג לעניין הזה, תהיה בדיקה כדי ללמוד את הנושא, אבל כרגע אני נותן נתונים לגבי מסכי הטלוויזיה.
מנשה סמירה: תוכניות אקטואליה, כפי שאמרתי, צפייה נמוכה ביותר.
יובל גוז'נסקי: אתה יודע למה.
מנשה סמירה: בגלל האלטרנטיבה של ערוץ הילדים.
דניאלה גרדוש: כי יש ערוצים מסחריים.
מנשה סמירה: ודאי.
מנשה סמירה: ובגלל שההורים לא נמצאים והילד צופה במה שהוא רוצה.
מנשה סמירה: זה ברור.
מנשה סמירה: בשבת בבוקר, ואני מדבר על ערוץ 10, הצפייה היא נמוכה במהדורה המיוחדת השבועית עליה דיברנו קודם.
מנשה סמירה: על המהדורה היומית, אני מניח שנשמע בהמשך.
יובל גוז'נסקי: אבל יש נתונים על המהדורה שלהם בערוץ הילדים שמשודרת ביום חמישי?
יובל גוז'נסקי: זה כבר שידור חוזר.
דניאלה גרדוש: חוזר של החוזר.
מנשה סמירה: זה לא נמדד משום שאלה שברירי אחוזים.
מנשה סמירה: התקפות שם היא מאוד נמוכה.
יובל גוז'נסקי: כי בערוץ הילדים אין רייטינג.
מנשה סמירה: יש.
מנשה סמירה: אנחנו מודדים אותו, אבל הוא מאוד נמוך.
מנשה סמירה: השיעורים שם מאוד נמוכים.
מנשה סמירה: בשקף הזה אני רוצה להתייחס ברמה יותר מורכבת לדברים.
מנשה סמירה: יש שתי גישות שאומרות איך לטפל בעניין.
מנשה סמירה: יש גישה אחת שמדברת על הגנה.
מנשה סמירה: אנחנו חייבים להגן על הילדים מפני תכנים פוגעניים, מפני תוכניות לא מתאימות, ולכן ההתמקדות היא במניעה, ההתמקדות היא באזהרה, ההתמקדות היא בסוג של צנזורה אפילו בחלק מהדברים.
מנשה סמירה: זה כל הפטנט הזה של סיווג וסימון תוכניות, כדי להבהיר, אם כי – אני מזכיר לכולנו – בחדשות אין סיווג וסימון ולא יעלה על הדעת לסווג ולסמן כי אלה אייטמים חדשותיים ואתה בטח לא יודע מה מתוכנן.
מנשה סמירה: יתרה מזאת, אני חושב שכל הורה – וזאת אינפורמציה שאנחנו חייבים להביא לידיעת ההורים – צריך לדעת שחדשות יש להן מאפיינים והורים צריכים לשקול ולהחליט אם ילדיהם יוכלו לצפות במהדורות חדשות רגילות עם כל המשמעויות.
מנשה סמירה: אני אתן עוד דוגמאות שיראו מדוע זה בעייתי.
מנשה סמירה: אנחנו כן חושבים – ואני כבר עובר לכיוונים העתידיים – על גישה חדשנית, בוודאי בהתערבות של רגולטור.
מנשה סמירה: אני שמח לומר לכם שבגישה הזאת זכינו למשוב מאוד חיובי במדינות אירופה בכך שאנחנו די חלוצים אחרי שגיבשנו תוכנית משותפת עם משרד החינוך, תוכנית שמדברת על אוריינות תקשורת, אוריינות תקשורתית, כדי להרחיב את היכולת האוריינית של בני הנוער וכמובן של ציבור הצופים בישראל.
מנשה סמירה: זה בא כדי לתת כלים ולסייע ביכולת להתמודד ולבקר תכנים שמועברים על מסכי הטלוויזיה, בוודאי לילדים.
מנשה סמירה: הכוונה היא לתת אינפורמציה ומידע בנושא.
מנשה סמירה: מצד אחד לעודד חשיפה כפי שנאמר כאן קודם של מעורבות חברתית, פעילות אזרחית והאזנה וצפייה בחדשות.
מנשה סמירה: מאידך גיסא, צריך לדעת שלא הכל ולא כל הזמן.
מנשה סמירה: הדבר השלישי הוא לזהות, לדעת להבחין בין ידיעה לבין פרשנות, בין עמדה, מה המשמעות של תהליכי עריכה, מה המשמעות של שידור חי לעומת שידורים ערוכים, מה הכוונה כאשר מדברים על איזון בחדשות.
מנשה סמירה: אני חושב שאלה מושגים הכרחיים ללמידה וליכולת ניתוח של הציבור בכלל, אבל בוודאי של הילדים שאנחנו רוצים לחנך אותם לצפייה ביקורתית בחדשות ובכלל.
מנשה סמירה: כאן אנחנו מדברים על האוריינות.
מנשה סמירה: יצאנו לפרוייקט ניסיוני עם משרד החינוך החל מהשנה שעברה, תוכנית שמדברת על הצעת מודל לבתי הספר היסודיים – וזה חשוב לי לומר לך – כאשר אנחנו מתחילים בבתי הספר היסודיים, תוכנית להקניית כלים להתמודד עם העניין הזה.
מנשה סמירה: מהות התוכנית.
מנשה סמירה: ראשית, מערכי שיעור.
מנשה סמירה: ברגע זה סיימנו כתיבתם של מערכי שיעור בכיתות ד' עד ו' ובמקביל יבוצעו השתלמויות למורים בזמן הקרוב.
מנשה סמירה: ראיתי קודם את המפקחת על התקשורת במשרד החינוך, דורית באלי, וזאת פעולה שבוודאי היא שותפה לה יחד עם המזכירות הפדגוגית של משרד החינוך והמנכ"ל.
מנשה סמירה: אני חייב לומר שהדבר הזה נעשה בברכתה של שרת החינוך הקודמת אבל המנכ"ל הנוכחי המשיך את התהליך.
מנשה סמירה: ניבנו מערכי שיעור משותפים עם משרד החינוך ונעשית הכשרה והשתלמות למורים על המערכים הללו והם יועברו בקרב התלמידים בבתי הספר.
מנשה סמירה: אמנם כרגע לא מדובר בכל בתי הספר, אלא אנחנו מתחילים במספר בתי ספר בכיתות ד' עד ו', ואם זה יצליח, הדבר יועמק ויורחב.
מנשה סמירה: הנושאים הם נושא של אוריינות חזותית, נושא של צרכנות ביקורתית במדיה, הבחנה בין ז'אנרים, דוגמאות, דיון סביב מקורות עם ניתוח טקסטים וניתוח נצפה ולא רק מטקסטים, וכל מה שקשור בכך.
מנשה סמירה: כאמור, נמצאת כאן נועה שהיא אחראית אצלנו על המחקר והיא מובילה את הנושא הזה ביחד עם נציגי משרד החינוך, עם דורית באלי.
מנשה סמירה: הדבר הנוסף הוא תמיכה במחקר.
מנשה סמירה: בעניין הזה פנינו לכמה חוקרים כדי לחקור, ללמוד ולהציע הצעות כדי לקדם את הנושא של אוריינות תקשורתית.
מנשה סמירה: השילוב הזה בין רגולטור למשרד החינוך, הוא הדבר החדשני שדיברתי עליו קודם ובאמת זכינו למחמאות מהקהילה האירופאית בפורומים של גופי השידור המסחריים אתם אנחנו נפגשים ומגופי הרגולציה למיניהם.
מנשה סמירה: אם כן, תמיכה במחקר.
מנשה סמירה: הנושא הבא הוא תמיכה ביצירה והפקה.
מנשה סמירה: באמצעות קרן סנונית – לא אותה סנונית שהוזכרה קודם – שלנו ופרוייקט של פרחי טלוויזיה אנחנו תומכים בנוער שיוצר ולומד תקשורת כדי לקדם אותו בנושאים הטלוויזיוניים.
מנשה סמירה: אנחנו במיוחד תומכים למשל בז'אנר הדוקומנטרי כדי שילדים יצמחו לתוך הז'אנר הזה, ידעו להתנסות ולהקים אותו, ואת היצירות המוצלחות אנחנו משדרים כאשר יש לנו רצועת שידור של ילדים בימי שישי בערוץ 2 וביום שבת בערוץ 10.
מנשה סמירה: רצועת שידור, זה נקרא סרטי סנונית, סרטי צעירים שמשודרת שם.
מנשה סמירה: יש גם מחנה שמתקיים לתלמידים מצטיינים.
מנשה סמירה: אנחנו עושים מחנה משותף שיתקיים בסביבות פסח, מחנה לילדים מצטיינים שיישלחו מבתי הספר השונים והם יקבלו העשרה והעמקה בתחום של הכשרה ליצירת סרטים ובעיקר עבודה בטלוויזיה.
מנשה סמירה: הפרוייקט האחרון בתוך התהליך הזה של אוריינות התקשורת ביחד עם משרד החינוך הוא פרוייקט תעודה.
מנשה סמירה: יש לנו יוצרים שיצרו סרטים דוקומנטריים שמותאמים לצפייה של ילדים.
מנשה סמירה: אנחנו מאוד רוצים לעודד את הצפייה בז'אנר הזה מתוך הנחה שהז'אנר הזה יש בו העמקה, יש בו קצת שונות מבחינת התנהגות ודפוסי הצפייה של הילדים שהם צריכים כל שלוש-ארבע דקות פאנצ' ואז הם רצים לאותם סרטים מצויירים וסרטים אחרים.
מנשה סמירה: אנחנו רוצים שהם יצפו בסרטים שעוסקים בתהליכים חברתיים יותר מעמיקים.
מנשה סמירה: אם כן, יש לנו פרוייקט כזה שאנחנו נגיע לסדר גודל של 100 הקרנות בבתי הספר ביחד עם היוצר וביחד עם מנחה לדיון כדי להבין את הנושא ואת הסרט.
מנשה סמירה: מי שראה למשל סרטים שמאוד מצליחים, יש את הסרט על ילד הרחוב בירושלים, סרט שמאוד מצליח והקרנו אותו גם בכנסת.
מנשה סמירה: יש עכשיו סרט יפה שלפני כחודש ימים הוא הוקרן בערוץ 2 והוא על עוקף לוד, על בית ספר לילדים שנשרו וגם הוא מדבר על דרכי ההתמודדות אבל הוא מדבר על התהליך, על יצירת הסרט וכל מה שקשור בכך.
מנשה סמירה: אם כן, זה הפרוייקט לצפייה ביקורתית שאנחנו עושים אותו במאה בתי ספר.
מנשה סמירה: אני אסיים עם הדילמות בהן אנחנו מתחבטים וראוי שגם בוועדה ובכלל נדון בהן.
מנשה סמירה: ראשית, כל נושא של סיווג וסימון חדשות, ואני אתן דוגמאות.
מנשה סמירה: בחדשות היה למשל הסיקור של הרצח של הילדה המסכנה רוז פיזם זיכרונה לברכה עם כל המשמעויות שלו, וזה יצר הרבה חרדות.
מנשה סמירה: היה למשל קטע של וידוא הריגה של מחבל בדרום, שאלו היו תמונות מאוד קשות שלא מתאימות להקרנה.
מנשה סמירה: אנחנו בוודאי לא נשים רגולציה או נמנע.
דני דנון: לגבי השעות.
דני דנון: יש לכם בתוכניות את העניין של השעות.
מנשה סמירה: כן, זה הסיווג וסימון.
דני דנון: בחדשות זה לא קיים.
דני דנון: אם יש חדשות בשעה 6 או ב-5, בעצם אנחנו חוטאים לאמת.
מנשה סמירה: לא.
מנשה סמירה: אנחנו צריכים לומר להורים וההורים אמורים לדעת ששידורי חדשות – וזה מה שאמרתי בתחילת הדברים – מטבען יש בהן אייטמים שהם בוודאי לא ראויים לצפייה של ילדים צעירים.
מנשה סמירה: אנחנו חייבים שההורים יהיו גורם מתווך.
דני דנון: אנחנו מדברים על מבזק שניתן בשעה 7:30 בבוקר או ב-5 בערב, בשעות שההורים לא עם יד על הדופק והם לא עם הילדים.
מנשה סמירה: הצגתי את העניין הזה.
מנשה סמירה: זאת הדילמה הראשונה.
מנשה סמירה: עמדתי העקרונית אומרת שלא, כי חדשות הן חדשות ואם אנחנו צריכים לסווג חדשות, אתה יודע לאן נגיע.
מנשה סמירה: יחד עם זאת אנחנו כן חייבים להביא לידיעת ההורים את מה שאתה אומר כאן כדי שיהיה ברור.
מנשה סמירה: אנחנו מעבירים מסר כפול להורים.
מנשה סמירה: מצד אחד הילדים יצפו בחדשות כי זאת מעורבות, זה חשוב וזה נכון, אבל מצד שני יכולים להיות שם אייטמים שלא ראויים ולא מתאימים שיצרו נזק ויגרמו לפחד.
מנשה סמירה: הצפייה בכל מקרי הרצח המזוויעים שאירעו לאחרונה של ילדים בעיקר, בוודאי היא בעייתית.
מנשה סמירה: לכן ההורים חייבים להיות מודעים ואנחנו חייבים – משרד החינוך, אנחנו, אתם וכולם – להעיר את תשומת הלב של קהל הצופים ובעיקר של ההורים לעניין הזה וזה יהיה הגורם המתווך שימנע.
מנשה סמירה: אני לא רואה את עצמנו נכנסים לסיווג של חדשות.
דני דנון: אתה לא רואה עניין של הסדרה עצמית שלכם לגבי תכנים שיהיו בחדשות עד שעה 8:00 לפחות?
מנשה סמירה: השאלה שלך מצוינת.
מנשה סמירה: אנחנו בהחלט פנינו ואנחנו מנהלים שיח עם חברות החדשות לגבי הסדרת רגולציה עצמית, של ביקורת עצמית, של אתיקה כאשר בתוך האתיקה הכנסנו – אנחנו בדיון אתם – פרמטרים בנושא הילדים.
מנשה סמירה: זאת אומרת, להיות מודעים לכך שגם ילדים צופים ולכן הם צריכים לרסן את עצמם בסוג התמונות.
מנשה סמירה: זאת אומרת, האייטם יהיה אייטם, אבל מה הם יציגו ואיך הם יציגו, אנחנו סבורים – אני אישית בוודאי סבור כך – שבמדינה דמוקרטית, במשטר דמוקרטי ובחברה כמו שלנו, חייבים חדשות פלורליסטיות ופתוחות, אנחנו צריכים לקרוא לעורכים הראשיים להיות מודעים לכך, להעיר את תשומת לבם ולקרוא אותם לאתיקה ולרגולציה עצמית, למעין קוד אתי עצמי שייעשה בשיתוף ולהכניס פרמטרים שקשורים בילדים בסוג כזה של אייטמים.
מנשה סמירה: צריך להיות מודעים - וזה נאמר קודם גם על ידי יובל – לזרימת האינפורמציה בצורה נרחבת באמצעים שונים ולכך שהיום אין סוף לפלטפורמות ולטכנולוגיות ולכן כדאי מאוד שנדע שבאירופה התקבלה החלטה – בדירקטיבה האירופית, בחבורה שעוסקת בכל הנושאים הללו של רגולציה – לעשות הבחנה בין תוכן לבין ההולכה, לבין איך שזה מגיע.
מנשה סמירה: הם בהחלט לא מתביישים לומר שנדרשת רגולציה והסדרה לכל התכנים והדרך בה הם מגיעים היא לא מעניינת.
מנשה סמירה: זאת אומרת, זאת סוגיה מאוד מעניינת שקשורה כמובן ותשליך על כל מה שקשור באינטרנט.
מנשה סמירה: אנחנו חייבים להיות מודעים והקדמה האירופית בעניין הזה כן אמרה את הדבר הזה והם כן היום בוחנים אתרים וכל מה שקשור בכך, כי כמו שאמרנו קודם, התכנים מועברים כך שאם הוא לא רואה אותם כאן ותמנע אותם כאן, הוא יגיע אליהם לבד בעזרת האתר הזה או האתר האחר או הסלולר או מה שזה לא יהיה.
מנשה סמירה: לכן כדאי שנבין שאין טעם לטפל בנושא הזה באורווה אחת כאשר יש לה בצד עוד חמש-שש אורוות מתהוות שם הסוסים יברחו ויעשו מה שמתחשק להם.
מנשה סמירה: כדאי שנסת
מנשה סמירה: כל על העניין בתמונה כוללת ורחבה.
אורי אורבך: לא הבנתי את התוכן עצמו.
אורי אורבך: מה החליטו בדירקטיבה האירופית?
אורי אורבך: מה פירוש שהם מטפלים בהולכה?
מנשה סמירה: אם יש הסדרה שאומרת נניח, לצורך העניין ובצורה קיצונית, שאסור לשים תכנים סקסיסטיים בשעות מסוימות, זה לא משנה אם זה בטלוויזיה או במסך האינטרנט.
אורי אורבך: אסור זה אסור.
אורי אורבך: זה מה שהם אומרים.
דניאלה גרדוש: תוכן אודיו ויזואלי.
מנשה סמירה: כולל הסלולר.
מנשה סמירה: כל דבר.
מנשה סמירה: אין משמעות לצינור דרכו זה מגיע אלא צריך לטפל בתכנים עצמם וההסדרה מתמקדת בתוכן.
אורי אורבך: אמצעי הפיקוח הם פחות אפשריים באינטרנט.
מנשה סמירה: הם פחות אפשריים אבל הם אפשריים.
מנשה סמירה: לא ניקח את הדיון למקום הזה כי זה שילוב של דיון שעוסק בטכנולוגיה אבל זה קודם כל עניין של תפיסת עולם.
מנשה סמירה: צריך להחליט אם אנחנו רוצים את זה.
מנשה סמירה: יש לזה מורכבות ואני לא אומר שזה פשוט.
מנשה סמירה: כלומר, יש כאלה שיצעקו ויאמרו, ובצדק, שיש כאן התערבות ויש כאן מניעה של חופש ביטוי ודברים מהסוג הזה.
מנשה סמירה: אני חושב שהנושא הזה, חשוב שנדע ונלמד אותו והוא בוודאי קשור לתכנים שמופנים לילדים.
מנשה סמירה: על רקע עברי כמנהל בית ספר תמיד אני אוהב לשאול איך נפנק את הילד.
מנשה סמירה: שאלתי את ההורים איך נפנק את הילד והתשובה היא ששמים לו מכשיר טלוויזיה בחדר, שמים לו מחשב בחדר.
מנשה סמירה: כאן כעצה פרטית ולא כמנכ"ל הרשות אומר ממש לא.
מנשה סמירה: ממש לא.
אורי אורבך: זה כמו באלכוהול.
אורי אורבך: הזמינות היא הגורם העיקרי.
מנשה סמירה: אני פשוט חושב שאתה צריך לצפות בילד צופה.
מנשה סמירה: זאת לא פעילות של הילד, אלא הייתי אומר שזאת אפילו הסרת אחריות מן הילד.
דניאלה גרדוש: אני רוצה לומר שכל ההבחנה בין טלוויזיה לאינטרנט, היא לא רלוונטית היום כי רואים את זה בכל מקום.
דניאלה גרדוש: קראתי את מה שכתבה לישיבה הזאת טובה בן אריה ואני מוכרחה לומר לשמחתי שאנחנו מייצרים המון ממה שכתוב שם.
דניאלה גרדוש: כמובן הבעיה אם צופים בזה מספיק או לא, אם את המהדורה של החדשות היינו עושים איזשהו תיאום עם משרד החינוך, שאת המהדורה שלנו מקרינים בבית הספר ודנים בה, אנחנו יכולים להביא לכאן חומרים מצוינים לאותה תוכנית שלך מתחום החדשות לילדים.
דניאלה גרדוש: זאת הצעה שהיא אולי משהו אופרטיבי שיצמא מכאן.
דניאלה גרדוש: מבחינת מה שאנחנו עושים, אנחנו חורתים על דגלנו להביא את המציאות וכמו שאמרנו, אין אפשרות להסתיר אותה, אבל מתוך אידיאולוגיה שגם אם הדברים נוראיים, אנחנו לא חיים בעולם אנרכי.
דניאלה גרדוש: אנחנו לא חיים בעולם כאוטי.
דניאלה גרדוש: יש מוסדות ממשלתיים, לאזרח יש יכולת להשפיע.
דניאלה גרדוש: אלו המטרות שכדי לאזן את האימה הזאת שאנחנו לא יכולים שלא להראות אותה אבל גם בהתייעצות עם פסיכולוגים אנחנו מנסים לאזן אותה.
דניאלה גרדוש: אגב, ההופעה שלך אצלנו בטלוויזיה הייתה כדי להראות לילדים שיש להם למי לפנות כי כפי שמר דנון אמר, תפנו לזה ולזה ואולי הוא יוכל לעשות משהו עבורנו.
דניאלה גרדוש: זכות המידע היא גם לתת להם כתובות וטלפונים ואמצעי תקשורת.
דניאלה גרדוש: אתם גם אזרחים, אתם אמנם קטנים אבל אתם כן יכולים לעשות.
דניאלה גרדוש: אנחנו מעודדים את ההעצמה הזאת וגם את ראיית העולם ככל שזה ניתן שהעולם הוא לא כזה נורא ואפשר לעשות בו סדר.
דניאלה גרדוש: דבר נוסף שאנחנו עושים הרבה אבל אולי לא מספיק.
דניאלה גרדוש: הזכרתי קודם שיש המון מהדורות חדשות לילדים בעולם שבאו אלינו לפני שנה לכנס.
דניאלה גרדוש: כשהראינו להם את המהדורה שלנו, הם התפעלו מאוד מכך שאנחנו משתפים ילדים רבים.
דניאלה גרדוש: היום זה מאוד מאוד קשה להביא ילדים למסך כי הם חייבים לבוא רק אחרי שעות בית הספר וצריכים אישורים רבים.
דניאלה גרדוש: אנחנו עושים מאמצים גדולים להביא אותם גם כמנחים וגם ככתבים ואכן אתה, היושב ראש, התראיינת על ידם.
דניאלה גרדוש: ברגע שילדים בבית רואים ילד ששואל שאלות והוא שואל פוליטיקאי או איש ציבור ומקבל תשובות בגובה העיניים שלו, אתה שוב נותן לילד את המקום שלו.
דניאלה גרדוש: אני הייתי רוצה במקום הזה – או עם משרד התקשורת או עם משרד החינוך או עם כל גורם אחר – שיותר יעזרו לנו להביא ילדים למסך יותר ממה שאנחנו עושים ואולי אפילו תנו לשחרר אותם מבית הספר כי בסך הכל זה לא פחות חשוב מלימודים, אם אתה פוגש איש ציבור או לחילופין אתה פוגש ילד מוגבל שמתמודד עם מוגבלות או ילד שהוא מתנדב למען הקהילה.
דניאלה גרדוש: אני מאוד אשמח להעלות את זה אולי בפורום הבא.
דני דנון: כל מה שקשור לחקיקה של עבודת ילדים, זה קשור למשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה.
דניאלה גרדוש: לא נעים לי לומר לכם, אבל אנחנו אפילו משלמים.
דני דנון: הבעיה היא לא החדשות כמובן אלא ניצול של ילדים בתעשיית הטלוויזיה ודי אם נראה מה קורה בפסטיגלים.
דניאלה גרדוש: זה לא קשור אלינו.
דני דנון: ברור, אבל החוקים נועדו להגן על ילדים.
דניאלה גרדוש: מאוד חשוב, בעקבות מה שאמרת קודם, שנראה במהדורת החדשות את נקודת המבט שלהם, מה הם רוצים לדעת והם רוצים לדעת על הרצח של המשפחה האומללה, הם רוצים לשאול שוטר מה הוא עשה שם וכולי.
דניאלה גרדוש: אם יש ילד באולפן ששואל את האנשים האלה, זה לא רק לומר מה זה הקו הירוק ומה זאת אופוזיציה.
דניאלה גרדוש: כמו שאמרת קודם, זה לא שעיתונאי בכיר ממערכת חדשות מאוד טובה יסביר להם מלמעלה מה קורה בחדשות אלא דברו אתם, ואת זה אנחנו עושים הרבה.
דני דנון: חבר הכנסת אורבך, אני רוצה לבקש את התייחסותך.
דני דנון: אתה כאן בשלושה כובעים: כמחוקק, כאיש תקשורת לשעבר וגם כאב לילדים.
אורי אורבך: בדיונים האלה שמתקיימים במשך השנים, גם מהצד השני, תמיד יש לי תחושה שאנחנו מקיימים את הדיון הקודם כאשר הסוסים ברחו מן האורווה.
אורי אורבך: זאת אומרת, אם רק לפני כמה שנים דיברנו על הרגולציה ומגבלותיה על ערוץ הטלוויזיה, אז היום כבר הטכנולוגיה הפכה אתחלק מהשאלות כמעט למיותרות.
אורי אורבך: כמו שהאירופאים לא מבינים שהיום אם אתה לא רואה את זה בטלוויזיה, אתה רואה את זה באחד מהמכשירים האחרים ואז הם מנסים לעצור את זרימת התוכן הבעייתי ולא את ייצור התוכן ולא את צריכת התוכן.
אורי אורבך: יש תחושה שאלו שני קרבות אבודים וכי לא נתגבר על יצרני התוכן/הפרסומאים שרוצים את התוכן הזה ולא נתגבר על הילד שיש לו נגישות.
אורי אורבך: אנחנו מנסים לחתוך באיזשהו מקום או לצמצם או להצר את הזרימה הזאת.
אורי אורבך: כלומר, זה דיון לגמרי אחר.
אורי אורבך: אם יש כאן דיון אידיאולוגי, הוא על חופש הביטוי, על התערבות המדינה, הרגולטור, בבחינת החופש או התכנים.
אורי אורבך: יכול להיות שבכל זאת כן בעניין שליטה על תוכן התחושה שלי שאנחנו קצת בדיון ישן.
אורי אורבך: הם רואים את "האח הגדול" ואני מדבר על הדברים המתונים שהם רואים ביום יום ומדובר בטלוויזיה הלגיטימית ולא תאמרו באיזה ערוץ אחר.
אורי אורבך: בסדר, עושים חדשות מאוד נחמדות ויעילות כאשר מסבירים להם מהי אופוזיציה או ילד שואל שאלות פוליטיקאי – ואם זה אותי, בכלל זה נפלא – אבל זאת תשובה לשאלה אחרת.
אורי אורבך: זאת אומרת, העולם מלא בזבל.
אורי אורבך: המבוגרים מייצרים כמויות אדירות של זבל בערוצים הלגיטימיים כחוק והמוני ילדים, בעיקר ילדים, צופים בהם.
אורי אורבך: אני חושב שהנתונים שנמסרו כאן לגבי הפריים טיים לא נכונים, וסליחה.
אורי אורבך: הם במספרים הרבה יותר גדולים.
אורי אורבך: כל התוכניות של הזכיינים למבוגרים בפריים טיים הם תוכניות לילדים.
אורי אורבך: זאת אומרת, אני מאוד מבוגר, לא אומר בן כמה, אבל אנשים מעל גיל 40, חוץ מתוכניות האקטואליה, כמעט ואין להם מה לחפש בטלוויזיה.
אורי אורבך: בסדר, פה ושם איזו דרמה, הם עושים טובה לרשות השנייה ומייצרים איזו דרמה כמו מעורב ירושלמי למשל, מרחק נגיעה למשל, כבר מאה שנים מביאים את שתי הדוגמאות האלה.
מנשה סמירה: סרוגים.
אורי אורבך: סרוגים זה לא אתם.
אורי אורבך: זה בלווין.
אורי אורבך: אני מדבר עכשיו על הסמלים בהם אתם מתגאים בבואכם בפני גופים ציבוריים או כאשר הזכיינים באים בפניכם.
אורי אורבך: אני סיפרתי לכם את מה אנחנו מביאים.
אורי אורבך: שוב, אותן שתי דרמות.
אורי אורבך: שלוש דרמות.
אורי אורבך: יש גם ערבים.
מנשה סמירה: תוסיף את "עבודה ערבית".
אורי אורבך: בסדר.
אורי אורבך: יש שם ערבים, יש שם דתיים, במועצה יושבים שני דתיים, ערבי אחד ודרוזי אחד שנשוי לכהן והם מרוצים.
אורי אורבך: אלה דברים חשובים ונפלאים, ויש עוד דברים של בידור טוב.
מנשה סמירה: דוקומנטרי.
אורי אורבך: כמה דוקומנטרי יש בטלוויזיה?
אורי אורבך: הסרט על אייל גולן?
דניאלה גרדוש: זה בערוץ השני.
דניאלה גרדוש: בערוץ הראשון יש דוקומנטרי.
אורי אורבך: אני מדבר על הטלוויזיה המסחרית שאותה לצערנו רואים יותר.
דניאלה גרדוש: נכון.
אורי אורבך: אני מדבר עכשיו על הכמויות הגדולות.
אורי אורבך: זה המון לילדים.
אורי אורבך: בסדר שיהיו תוכניות לילדים, שהתוכניות למבוגרים יהיו לילדים כמו פספוסים למשל.
אורי אורבך: בסדר, זה לילדים וזה למבוגרים, זה מה שנקרא לכל המשפחה.
אורי אורבך: הטענה שלי היא שמה שרואים ילדים לא מתאים לילדים בכלל.
אורי אורבך: כאן יש חולשה מאוד חזקה מובנית כמעט בפיקוח במדינה.
אורי אורבך: זאת אומרת, זה לא מתאים לילדים.
אורי אורבך: לא תשכנעו אותי ש"האח הגדול" לסוגיו וכל תוכניות הריאליטי, הישרדות ועוד, מתאימות לילדים.
מנשה סמירה: לא עלתה כאן הטענה הזאת.
אורי אורבך: עוד אנחנו דנים בתוכניות חינוכיות נחמדות של חדשות ושל אקטואליה, אנחנו במקום אחר שופכים עליהם ערמות כאלה שתוכניות צריכת האקטואליה הזאת בטלות בשישים.
יובל גוז'נסקי: כאן נכנס משרד החינוך.
יובל גוז'נסקי: אם אתה מחנך אותם לא רק לצפייה אלא גם לעשייה.
יובל גוז'נסקי: זאת אומרת, אני מלמד כאן סטודנטים תקשורת והם מייצרים מהדורות חדשות משל עצמם.
יובל גוז'נסקי: פעם ראשונה הם נחשפים לאיך עושים את זה.
יובל גוז'נסקי: פתאום הם מבינים, לא רק תוך כדי צפייה ביקורתית אלא תוך כדי העשייה של עצמם.
מנשה סמירה: למה לבלבל אתכם עם עובדות?
מנשה סמירה: העובדות הן שהצפייה של הילדים – אני לא יודע אם טוב או רע – נכון, הם צופים יותר בריאליטי ואני גם אמרתי את זה, אבל עדיין לא בשיעורים שאתה מדבר עליהם.
מנשה סמירה: זאת אומרת, יכול להיות שזאת תחושת בטן אבל תבדוק גם את החבר'ה שלך שעבדת אתם עד לפני זמן מה ותראה שיעדי הפרסום שלהם בשעות הללו הם הילדים.
מנשה סמירה: בוא תראה גם את הפרסומות.
מנשה סמירה: תראה את קהלי היעד המפולחים בתוכניות הללו, גם מבחינת ההכנסות.
מנשה סמירה: צר לי, אני אתן לך נתונים.
מנשה סמירה: עם ישראל אוהב גם את הדברים האלה.
מנשה סמירה: הגילאים המפורסמים נמצאים שם והם צופים.
מנשה סמירה: ילדים צופים אתם.
מנשה סמירה: אם הם באים, הם באים לתוכניות האלה.
מנשה סמירה: אמרתי, ארץ נהדרת היא חריגה וזה מאוד מעניין.
אורי אורבך: בסדר, עד שעה 10 ילדים כן צופים.
מנשה סמירה: צופים, כן.
אורי אורבך: אם כן, המספרים הם יותר גדולים מהמספר הממוצע שאתה מראה כאן.
אורי אורבך: הממוצע שאתה מראה של 4.5 אחוזים, אני מניח שהוא מתפרס גם על פני שעות יותר מאוחרות.