GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
תמר ארז: אני הגעתי בלי לדעת מה העילה לקיום הדיון, וזה בגלל חשיבות הנושא של התערבויות מוקדמות בכל הנוגע לילדים בגיל הרך הנמצאים בסיכון.
תמר ארז: אני רוצה לומר, ששני המשברים האקוטיים המוצגים כאן ומצריכים פתרון מיידי, הם קצה של קרחון של אי מימוש הזכויות של ילדים.
תמר ארז: אני לא מבינה ביטויי כמו "תשלום גלובאלי".
תמר ארז: אין זכויות גלובאליות.
תמר ארז: או שילד מקבל את מה שמגיע לו או שלא מקבל את מה שמגיע לו.
תמר ארז: הורים או קיבלו עזרה בלסייע לילדם או לא קיבלו מה שיאפשר להם לעזור לעצמם ולילד שלהם עם הצרכים המיוחדים.
תמר ארז: הבוקר הרמתי טלפון לא לפריפריה, לא לצפון ולא לדרום, אלא למרכז הארץ, לבית חולים אסף הרופא, וביקשתי לדבר עם הרופא האחראי.
תמר ארז: שאלתי את ד"ר אמיר ליבנה, מה קורה מבחינת המתנה לטיפולים, מה אני כאמא אקבל אם אני צריכה לבוא לשם עם ילדי.
תמר ארז: שמעתי על קשיים מאוד גדולים במתן מענה לאוכלוסיות, גם פחות קיצוניות.
תמר ארז: כמובן שמשקיעים באוכלוסיות הקיצוניות, כי הן נזקקות יותר.
תמר ארז: אמרו לי שלוקח חצי שנה להגיע לטיפול של קלינאי תקשורת, גם בעברית ולא רק בערבית.
תמר ארז: המחסור באנשי מקצוע שם הוא יותר קיצוני.
תמר ארז: זמן המתנה לאבחון הוא שלושה חודשים.
תמר ארז: זה זמן שהדעת לא סובלת.
תמר ארז: אי אפשר להשהות כל כך הרבה הערכה והתערבות, שלא לדבר על איתור וזיהוי שגם הם משתהים בקהילה יותר ממה שצריך.
תמר ארז: אחרי פתרון הדברים הדחופים, אני מבקשת לעשות סריקה לא רק של מי הם הילדים עם המגבלות, אלא גם דרכי המענה בכל רמות התפקוד.
תמר ארז: מבחינה כלכלית וחברתית כלל שרמת התפקוד והפוטנציאל גבוהים יותר, ההחזר החברתי יהיה הרבה יותר גבוה וכדאי כלכלית.
תמר ארז: מבחינה אנושית, כולם זקוקים למענה.
תמר ארז: לא יכול להיות מצב שבו אין אנשי מקצוע עם הכשרה ראויה בגיל הרך.
תמר ארז: אין מגמות מספיקות להכשרת אנשי מקצועות טיפוליים לגיל הרך וקלינאי תקשורת.
תמר ארז: נסגרו גם מגמות לפסיכולוגים חברתיים.
תמר ארז: ד"ר ליבנה דיבר על קושי מאוד גדול בגיוס אנשים צעירים.
תמר ארז: רק בבאר שבע אחת לשנתיים נפתח מחזור, ועוד קבוצה קטנה בחיפה.
תמר ארז: במרכז, בירושלים, בבר אילן ובתל אביב אין בכלל הכשרה.
אירית חן: אני רציתי לדבר מנקודת ראות עובדת סוציאלית שמלווה את המשפחות.
אירית חן: במידה והיחידה להתפתחות הילד בקריית שמונה נסגרת אנחנו משאירים 530 משפחות ללא מענה: הורים לילדים אוטיסטיים, הורים לילדי CP, הורים לילדים עם בעיות קשב וריכוז והורים לילדים עם מחלות גנטיות ללא מענה.
אירית חן: מי שראה לפני שבוע זוג הורים שמגדלים שני ילדים עם מחלה גנטית בגילאי 3 ו-5 שנים שלא עושים שום דבר, שזקוקים לעבודה אינטנסיבית במשך כל שעות היום, יכול להבין מה עובר על ההורים.
אירית חן: אנחנו דנים היום במספרים, אבל אני רוצה שאתם תחשבו מה עובר על הורה שמגדל ילד אוטיסט.
אירית חן: אני יכולה לספר לכם שלפני 3 ימים התקשרה אלי אמא לילדים תאומים אוטיסטיים בקריית שמונה בוכה, כי הילד שלה צורח ללא הפסק והיא לא יודעת מה לעשות.
אירית חן: זה מה שצריך להדהד לכם בראש.
אירית חן: מדובר בילדים מאוד קשים, ילדים עם התקפי זעם לא פשוטים, ילדים נכים על כסאות גלגלים, ילדים שזקוקים לטיפול אינטנסיבי במשך כל שעות היום.
אירית חן: היום אנחנו מטפלים ב-26 משפחות עם ילדים אוטיסטים בקריית שמונה, וזה רק הולך וגדל.
אירית חן: אני רוצה שתשמעו את זעקת ההורים והילדים.
אירית חן: אם אנחנו לא נטפל בהם בגיל הרך, בשנים הקריטיות, הם יהיו בהמשך מעמסה על החברה הישראלית.
אירית חן: אם המשפחות לא יוכלו לטפל בהם, הילדים האלה יצאו לפנימיות ולמוסדות, זה יעלה פי 4 מאשר היום שההורים רוצים לטפל.
אירית חן: הילדים זקוקים לתמיכה וטיפול.
אירית חן: אני מבקשת שתחשבו על אותם ילדים.
דני דנון: האם יש פה עוד נציגים שמתפעלים מרכזים?
מיכאל דוידוביץ: המקרה של קריית שמונה הוא לא מייצג את מה שקורה בכל הארץ.
מיכאל דוידוביץ: אני רואה את התמונה השלמה מבחינת מכבי.
מיכאל דוידוביץ: יש שינוי מאוד גדול שחל בשנים האחרונות.
מיכאל דוידוביץ: יש הרבה יותר קלינאי תקשורת, ותורה המתנה אצלנו התקצר בצורה משמעותית.
מיכאל דוידוביץ: האבחונים נעשים מהר.
עפו אגבאריה: התקצר לכמה?
עפו אגבאריה: אם זה לא חצי שנה, אז זה ארבעה חודשים?
מיכאל דוידוביץ: אני מדבר על שבועות.
מיכאל דוידוביץ: זו התפתחות הילד.
מיכאל דוידוביץ: זה לא טיפול נמרץ.
עפו אגבאריה: אבל בין שישה חודשים לארבעה חודשים ההבדל הוא לא גדול.
מיכאל דוידוביץ: זה הבדל מאוד גדול.
מיכאל דוידוביץ: צריך להוריד את זה לחודש או חודשיים.
מיכאל דוידוביץ: הבעיה האקוטית כאן, היא שמדובר במרכז גדול שמשרת תושבים רבים בקריית שמונה ועומד לפני משבר.
מיכאל דוידוביץ: את זה צריך לפתור כרגע.
דני דנון: פרופ' אור נוי, האם אתה רוצה להגיב על הטענות?
דני דנון: מדוע התקציב קוצץ?
דני דנון: מתי הוא קוצץ?
אשר אור-נוי: בשנת 2006.
דני דנון: כמה הוא היה אז?
אשר אור-נוי: הוא היה 10 שקלים לטיפול.
דני דנון: כמה התקציב של המשרד היה אז?
אשר אור-נוי: בסביבות 800,000 שקלים לשנה לכל היחידות.
אשר אור-נוי: בקריית שמונה הוא נע בין 140,000 ל-160,000 שקלים לשנה מאז 2000-2001.
אשר אור-נוי: אנחנו הוספנו 10 שקלים לכל טיפול שילד קיבל.
ד"ר בנימין גליק: מה לגבי חצי משרת רופא?
אשר אור-נוי: אני אומר משהו לגבי חצי משרת רופא שהובטחה לכם לפני 11 שנה, ולא מומשה.
אשר אור-נוי: לפני כן, אני רוצה לגעת בעוד כמה נקודות.
אשר אור-נוי: יש היום הרבה יותר אנשי מקצוע ממה שהיה לפני 5-6 שנים.
אשר אור-נוי: אם אנחנו מסתכלים על קלינאי תקשורת, אנחנו רואים שעד לפני 6 שנים היה בית ספר אחד להפרעות בתקשורת, כאשר כל שנה סיימו בו 48 בוגרות.
אשר אור-נוי: היום מסיימות יותר מ-250 בוגרות ב-4 בתי ספר.
אשר אור-נוי: לגבי ריפוי בעיסוק ופיזיותרפיה – הגדילו את מספר התלמידים שבתי הספר מקבלים.
עפו אגבאריה: חוץ מאלה שבאים מבחוץ.
אשר אור-נוי: גם במגזר הערבי אנו רואים סטודנטיות שסיימו את הלימודים בירדן, ואנחנו עושים את הכל כדי שהן תוכלנה להשתלב.
אשר אור-נוי: לכן יש מצב הרבה יותר טוב.
אשר אור-נוי: אני אסביר את הבעיה של זמן ההמתנה.
אשר אור-נוי: בוודאי שלעובדים שמסיימים עדיפה עבודה פרטית.
אשר אור-נוי: היא משתלמת יותר.
אשר אור-נוי: המשכורות במגזר הציבורי הן נמוכות.
אשר אור-נוי: יחד עם זה, אני לא מכיר הרבה מקומות בהם יש משרות והן לא מאוישות.
אשר אור-נוי: אני לא חושב שתמצא זאת בקופה זאת או אחרת.
אשר אור-נוי: במקרה של אסף הרופא אנחנו היינו מוכנים להוסיף משרות, אבל אין להם מקום.
אשר אור-נוי: חבל שד"ר ליבנה לא הוסיף את ההמשך.
אשר אור-נוי: באשקלון – במכון בו היה בדיוק אותו מצב הוספנו עכשיו 2.5 משרות כדי להקטין את התורים.
אשר אור-נוי: כלומר, משרד הבריאות עושה מה שהוא יכול כדי להקטין את התורים.
אשר אור-נוי: אנחנו קבענו את הכללים.
דני דנון: לי מפריע דבר אחד.
דני דנון: משרד הבריאות כאילו מסתכל על הדברים מלמעלה.
דני דנון: זה לא נכון.
דני דנון: הוא לא צופה מהצד, שאומר: ניתן לכם ייעוץ והכוונה.
דני דנון: הוא לא יכול להיות צופה מלמעלה.
דני דנון: גם אם חוקית העמותה היא עצמאית כנותנת שירותים, האחריות של משרד הבריאות היא שהילדים יקבלו את השירות.
דני דנון: פה אתה לא יכול להיות צופה אקדמאי, שנותן עצות מלמעלה.
דני דנון: אתם צריכים להיכנס בתוך הקרביים של הדברים האלו.
אשר אור-נוי: המחוקק צריך לתת לנו כלים.
אשר אור-נוי: הכלים לא קיימים, כי חוק בריאות ממלכתי מגביל את משרד הבריאות.
אשר אור-נוי: משרד הבריאות בהמון דברים איננו יכול להכתיב לקופות מה לעשות.
אשר אור-נוי: זאת עובדה.
אשר אור-נוי: אנחנו לא יכולים להכתיב.
אשר אור-נוי: מה אפשר לעשות יותר מאשר ישיבה עם מנכ"ל הקופה והבטחות של מנכ"ל הקופה שלא יצא מהן כלום?
אשר אור-נוי: אנחנו לא יכולים לתבוע את הקופה על חוסר מתן שירותים.
אשר אור-נוי: לפי החוק, רק המבוטח רשאי לתבוע אותה.
יגאל בוזגלו: אבל למה בקריית שמונה קיצצת 150,000 שקלים?
יגאל בוזגלו: אם היה סעיף תקציבי בעבר, מדוע היום הוא לא קיים?
אשר אור-נוי: לא קיצצנו בקריית שמונה.
אשר אור-נוי: האוצר קיצץ את התמיכה שלנו בכל היחידות.
אשר אור-נוי: קריית שמונה לא יכולה להיות יוצאת דופן.
יגאל בוזגלו: אבל אתם אומרים שכל היחידות נמצאות במצב סביר.
אשר אור-נוי: מפני שהן הגיעו להסכמים.
יגאל בוזגלו: אם כך, התפקיד של משרד הבריאות הוא לתמוך איפה שיש חולשות.
אבי דיכטר: אני רוצה לדעת, באיזו קופה נמצא מספר המבוטחים הגדול ביותר בקריית שמונה.
רחל פרץ: כללית.
רחל פרץ: 50% מבוטחים נמצאים בכללית.
אבי דיכטר: כלומר, קופת חולים כללית תפסה את היחידה בקריית שמונה בגורגרת.
אבי דיכטר: אם זה נכון, אני עובר ישר לשאלה השלישית.
אבי דיכטר: אני אפילו פטור מלשמוע הסברים נוספים.
אבי דיכטר: קופה שמספקת את מספר המטופלים הגדול ביותר ליחידה היחידה שישנה שם, מבינה שאם היא גובה או משלמת מחצית מעלות מטופל של קופה אחרת, אז כנראה שיש כאן בעיה מובנית.
אבי דיכטר: מי הרגולאטור שצריך לתת את הדעת על זה?
אשר אור-נוי: אני אומר לך את מה שסגן שר הבריאות אמר, וזאת לא פעם הראשונה שאנשי קריית שמונה קיבלו את התשובה הזאת.
אשר אור-נוי: הוא אמר: אתם תפסיקו לטפל בילדי הכללית, ואז אנחנו יכולים לבוא ולומר לקופה: תתנו להם שירותים.
אשר אור-נוי: אז הקופה יכולה לבוא ולומר: או שאני מפתחת שירותים משלי, או שאני קונה שירותים במחיר שהספק מכתיב לי.
אשר אור-נוי: אני יכול להבין את אנשי קריית שמונה.
אשר אור-נוי: אני הייתי עושה בדיוק אותו דבר.
אשר אור-נוי: מה הילדים אשמים?
אשר אור-נוי: הם לא יכולים להפסיק את הטיפול.
דב חנין: אני מקשיב לדיון, ואני חייב לומר לכם שזאת רק דוגמא של משבר במודל לפיו אנחנו עובדים.
דב חנין: אנחנו הרבה פעמים שומעים בוועדות של הכנסת ממשרד הבריאות, כי תפיסה מודרנית היא לא שמשרד הבריאות ייתן שירותים.
דב חנין: בשביל זה יש ספקים: קופות או גורמים אחרים.
דב חנין: אנחנו צריכים להעביר את זה לספקים, ומשרד הבריאות צריך לבצע רגולאציה.
דב חנין: ברמת התיאוריה זה נשמע בסדר.
דב חנין: למה שלא יבצעו ספקים את העבודה שלהם, ומשרד הבריאות יבצע רגולציה?
דב חנין: באופן מעשי, במציאות, זה לא עובד.
דב חנין: זה לא יכול כנראה לעבוד.
דב חנין: התוצאה היא, שהספקים שהם גורמים כלכליים מתנהלים בצורה כלכלית.
דב חנין: למה בכלל רצינו ספקים?
דב חנין: כי רצינו שהדברים יתנהלו כלכלית.
דב חנין: כיוון שהם מתנהלים כלכלית, הם לא עונים לפרמטרים החברתיים- הבריאותיים שאנחנו רוצים להשיג.
דב חנין: התוצאה היא מצב ממולכד, שבו מצד אחד הספקים פועלים כמו שאנחנו מצפים מהם לפעול כגורמים כלכליים, ואחר כך אנחנו באים בטענות.
דב חנין: אנחנו באים בטענות למשרד הבריאות, שהוא בעצם רגולאטור, אבל רגולאטור חלש, כי נתנו את הכוח לספקים.
דב חנין: משרד הבריאות אומר: נתתם את הכוח לספקים, והספקים צריכים לעבוד.
דב חנין: הספקים אומרים: מה אתם רוצים?
דב חנין: אנחנו פועלים לפי הדינאמיקה שהוטלה עלינו.
דב חנין: לכן, אני חושב שהכדור האמיתי פה, חוזר אלינו.
דב חנין: אם אנחנו חושבים שהמצב הזה לא תקין, הסיפור הזה חוזר אלינו כמחוקקים.
דב חנין: אנחנו צריכים לתת פה תשובה אחרת – לשנות את יחסי הכוחות בין משרד הבריאות לבין הגורמים המספקים את השירות.
דב חנין: אני לא אומר, שצריך היום למצב שבו משרד הבריאות ייקח על עצמו את האחריות ונבטל את קופות החולים.
דב חנין: אני לא רוצה להגיע לקיצוניות הזו, ואני לא מציע להגיע לקיצוניות הזו.
דב חנין: עם זאת, משהו במאזן שבין קופות החולים והגורמים שמספקים את השירות לבין משרד הבריאות, לא נכון.
דב חנין: זו דוגמא לדבר שאני רואה אותו בעוד ועדות של הכנסת.
דב חנין: אם אנחנו באמת רוצים לפתור את הבעיה – ויש את הסיפור על אנשים שנכנסים לחדר חשוך עם פיל, כאשר בכל פעם מישהו ממשש את הפיל ואומר: הפיל הוא צינור, הפיל הוא דבר גדול ורחב, הפיל הוא עמוד - אנחנו צריכים להבין שיש לנו פיל בחדר ולטפל בפיל הזה.
יגאל בוזגלו: אבל הטיפול מתחיל פה, בוועדות.
דני דנון: על פי איזה מפתח מעבירות הרשויות את הכסף?
רחל פרץ: יחסית למספר הילדים של כל רשות.
אירית חן: עכשיו הן אומרות:
אירית חן: אנחנו לא חייבות להעביר.
אירית חן: יש חוק בריאות ממלכתי.
אירית חן: שקופות החולים ייתנו את הכסף.
אירית חן: אנחנו לא צריכים לעביר שום דבר.
דני דנון: אז כרגע הרשויות לא מעבירות תקציב.
עפרה שמחאי: קופת חולים יכולה לשלוח ילדים.
עפרה שמחאי: אנחנו יכולים לנסוע לעפולה, לחיפה, אבל אמא שצריכה לקחת שני ילדים מוגבלים לטיפולים פרא רפואיים 6 ימים בשבוע לא יכולה לעשות זאת.
עפרה שמחאי: איך היא תתפרנס?
דני דנון: אבל פורמאלית לרשויות אין חובות אליכם.
דני דנון: יש ציפייה שלכם מהרשות להתערב ולסייע.
אירית חן: היחידה הזאת הוקמה מלכתחילה כשרות נגיש על ידי הרשויות.
אשר אור-נוי: אבל רוב הרשויות ממנות את גירעונות היחידות.
אשר אור-נוי: זאת עובדה בכל הארץ, ולא צריך להתעלם ממנה.
אשר אור-נוי: הרשויות מממנות את הגירעונות שיש לרשויות.
עפרה שמחאי: כדי שהתושבים יקבלו טיפול מתאים באזור שלהם.
רינה יצחקי: אני אומרת, שלא ניתן להטיל נטל נוסף על הרשויות שגם ככה כבר לא עומדות בנטל.
רינה יצחקי: אם הן עושות את זה מהרצון הטוב שלהן, בסדר.
רינה יצחקי: צריך שמשרד הבריאות יעשה סדר.
ד"ר בנימין גליק: אני מכיר את הבעיות בארץ.
ד"ר בנימין גליק: ביחידה הזאת יש כשל מקומי.
ד"ר בנימין גליק: ישנה בעיה ממוקדת של קופת חולים כללית, שלא נותנת את התקציב.
ד"ר בנימין גליק: זאת הבעיה.
ד"ר בנימין גליק: לא צריך לשנות את החוקים ולהגיד שהמערך ההתפתחותי הוא לא טוב.
ד"ר בנימין גליק: המערך ההתפתחותי הוא הרבה יותר טוב ממה שהיה לפני עשור בעשרות מונים.
ד"ר בנימין גליק: כאן יש עניין של תקצוב.
ד"ר בנימין גליק: אני רוצה לומר לכם: אם למאוחדת היה שם 100 ילדים והציבור היה שולח לנציב קבילות הציבור במשרד הבריאות 3 מכתבים, מיידית הייתי רץ לשם ואומר שאני נותן 120 שקלים לטיפול.
ד"ר בנימין גליק: עשיתי את זה גם בבית"ר, שהיא פריפריה לירושלים.
ד"ר בנימין גליק: אנחנו נתנו והעלינו את המחירים.
ד"ר בנימין גליק: שם בגלל שאתם מקבלים חולים מרמת הגולן בחינם, הקופה משחקת אתכם.
ד"ר בנימין גליק: אנחנו מכירים את מחוז הצפון בקופה הזאת.
ד"ר בנימין גליק: הם קמצנים, ואני לא רוצה ללכלך כי אין כאן מי שיגן על הקופה.
דני דנון: הם בחרו לא להיות פה.
דני דנון: אם לקופת חולים כללית היה חשוב, היא היתה שולחת נציג, כמו מכבי ומאוחדת.
ד"ר בנימין גליק: אם 3 מבוטחים היו כותבים לנציב התלונות במשרד הבריאות, זה היה נסגר תוך שבוע.
ד"ר בנימין גליק: חבל לאסוף כאן עשרות אנשים כדי לשנות חוקים.
ד"ר בנימין גליק: מדובר פה בכוחות שוק.
ד"ר בנימין גליק: הם חונקים אתכם, לא רוצים לשלם, ואתם מסכימים.
ד"ר בנימין גליק: אתם נאנסים, כי אתם נהנים.
דורית בן יוסף: אנחנו עמותת הורים, ואנחנו תמיד רואים את עצמנו ככאלה שיתנו את השירות גם בתנאים הכי קשים.
דורית בן יוסף: יש לנו ותיקים שמקבלים 30 שקלים לשעה, ונשארים איתנו מתוך תחושת שליחות ומתוך זה שאנחנו ההורים מדרבנים את זה.
דורית בן יוסף: עם זאת, יש לזה גבולות.
דורית בן יוסף: הנאנסים לא נהנים.
דורית בן יוסף: האמירה הזו היא מקוממת.
דורית בן יוסף: אנחנו מקבלים עד 60 שקלים.
דורית בן יוסף: משרד הבריאות מתקצב טיפול שלנו ב-50 שקלים לשעה.
דורית בן יוסף: איך אפשר לתת ככה טיפול ראוי?
דורית בן יוסף: אף אחד מסביב לשולחן לא חושב כך.
דורית בן יוסף: אני אמא לשני ילדים אוטיסטים, ואני אומרת לכם שאני ראיתי את ההתקדמות שדיברתם עליה, ראיתי את זה שצמחו מעונות יום שיקומיים.
דורית בן יוסף: אני הייתי רצה עם הילדים שלי לרמת גן, כיוון שלא היו מעונות יום שיקומיים.
דורית בן יוסף: יש התקדמות, אבל כרגע יש נסיגה.
דורית בן יוסף: יש יותר ויותר ילדים אוטיסטים, והתקצוב לא ריאלי בכלל.
אבי דיכטר: אני חושב שהוועדה צריכה להיות אופרטיבית, למרות שהיא לא בעלת הסמכויות להיות אופרטיבית לביצוע אבל היא בעלת סמכות להיות אופרטיבית אל מול גופי הביצוע הממלכתיים.
אבי דיכטר: אני לא יכול לקבל את העובדה שהרגולאטור שמבין את שורש הבעיה הספציפית בקריית שמונה – והגדירו את זה כאן כ"צופה מגבוה".
אבי דיכטר: צופה מגבוה הוא בדרך כלל בעל אחריות גבוהה יותר.
אבי דיכטר: הבעיה היא עם צופים מן הצד.
אבי דיכטר: הצופים מן הצד לא רואים את כל התמונה – הוא צופה מן הצד.
אבי דיכטר: אני מקווה שמשרד הבריאות הוא צופה מגבוה ולא צופה מן הצד ורואה את התמונה.
אבי דיכטר: אם לא, שמענו את התמונה כאן עם תיאורים מאוד מדויקים.
אבי דיכטר: עכשיו נשאלת השאלה לגבי תשלום אבסורדי.
אבי דיכטר: אני מניח שהקופות האחרות לא מיהרו להעלות את התשלום ל-120 שקלים בגלל עודף במאזנים שלהן.
אבי דיכטר: אני מניח, שהן הגיעו למסקנה שזה השכר המינימאלי שהן מסוגלות לשלם.
אבי דיכטר: אם זה השכר המינימאלי שהן מסוגלות לשלם, לא יכול להיות שספק המטופלים הגדול ביותר ליחידה בקריית שמונה משלם מחצית מהשכר הנמוך ביותר שהקופות האחרות מוכנות לשלם.
אבי דיכטר: לכן, אני ממליץ שהוועדה תדרוש תוך שבוע תשובה ממוקדת, מפורטת לגבי קריית שמונה.
אבי דיכטר: העברת האחריות על ידי המדינה היא לא הפקרת האחריות.
אבי דיכטר: היא לא מחויבת לסבסד את הטיפולים, אבל היא מחויבת לבקר במסגרת הרגולאציה שהיא מופקדת עליה.
אבי דיכטר: קודם כל נפתור את הבעיה הקונקרטית.
אבי דיכטר: לא הבנתי לעומק את התמונה שהציגה עמותת "נצר", אבל יכול להיות שאנחנו חייבים לעשות מהלך נוסף על מנת להבין את התמונה הארצית ברמה קצת יותר מפורטת ולהבין, איך משרד הבריאות רואה את אחריותו לנושא הזה של יחידות לטיפול בילדים עם צרכים מיוחדים.
אבי דיכטר: איפה האחריות הממלכתית כדי להבטיח במגזר היהודי ובמגזר הלא יהודי – בנצר המטופלים הם לאו דווקא יהודים – שהילדים יקבלו את הטיפול.
אבי דיכטר: אני מציע, לדרוש תשובה ממשרד הבריאות: איך בכוונת משרד הבריאות לפתור את הבעיה הזאת.
אשר אור-נוי: אבל משרד הבריאות לא יכול לכפות על הקופות לעשות זאת.
אשר אור-נוי: אתם יכולים לעשות זאת.
אבי דיכטר: אני חושב, שאחריות רגולאטיבית היא אחריות שיש לה נגזרת מאוד רלוונטית לתחום הזה.
דני דנון: ואם הוא לא יכול, הוא צריך לבוא אלינו ולבקש לשנות את החקיקה.
קעדאן וליד: אני רוצה להזכיר, שהוועדה לקידום זכויות הילד בשנים קודמות ראתה את הצורך באזור נצרת לקיים מרכז להתפתחות הילד.
קעדאן וליד: בזכות התמיכה והפיקוח של הוועדה לזכויות הילד הקימו שם מרכז להתפתחות הילד בבית החולים הצרפתי.
עפו אגבאריה: אז הוועדה היתה בראשות הרב מלכיאור.
קעדאן וליד: הוא תמך וקידם זאת, בגלל שהוא ראה את המחסור.
קעדאן וליד: אני לא מדבר על משהו טריטוריאלי או סקטוריאלי.
קעדאן וליד: העניין של התפתחות הילד הוא דבר כללי.
קעדאן וליד: יש דברים מדעיים שהם מתומצתים באחוזים.
קעדאן וליד: יש נתונים מבחינה אתנית, רפואית וגנטית, שמצביעים על האוכלוסייה באזור המשולש.
קעדאן וליד: אני מבקש שתהיה המלצה של הוועדה, להקמת מרכז התפתחות הילד.
קעדאן וליד: אנחנו רוצים משהו אמיתי וממוסד, כדי שלאנשים תהיה כתובת.
קעדאן וליד: אם זה יהיה באחריות קופת חולים כללית או באחריות ממשלתית, זה לא משנה.
קעדאן וליד: אנחנו רוצים שלאנשים תהיה כתובת.
קעדאן וליד: הוועדה בעבר קידמה דבר דומה, והצליחה.
עפו אגבאריה: אני רוצה להצטרף לדברים של העובדת הסוציאלית, שחוץ מהדברים שהיא מנתה יש גורם נוסף שהוא הילדים שסובלים מקשיי קשב ודיבור שנמצא אותם בעתיד עם תוקפנות יתרה.
עפו אגבאריה: עכשיו כל החברה סובלת מזה.
עפו אגבאריה: יש 33 מרכזים אותם מנהלים הקופות ומשרד הבריאות.
עפו אגבאריה: יש 62 ספקים פרטיים.
עפו אגבאריה: השאלה היא, האם באמת משרד הבריאות יכול לפקח על רמת הטיפול במוסדות הפרטיים האלה ולתת את אותו השירות.
קריאה: הוא מפקח מצוין.
עפו אגבאריה: אני לא יודע אם זה מצוין.
אשר אור-נוי: הוא מפקח מצוין.
עפו אגבאריה: האם משרד הבריאות בדק, האם המכונים המנוהלים על ידי משרד הבריאות והקופות והמכונים המנוהלים על ידי ספקים פרטיים נותנים את אותו השירות?
עפו אגבאריה: כאשר יש ספקים פרטיים, כל אחד רוצה לקנות את השירות במחיר פחות.
עפו אגבאריה: זה פרדוקס ש-50% קופת חולים כללית משלמת.
עפו אגבאריה: אנחנו יודעים מה המדיניות של הקופות, במיוחד של קופת חולים כללית.
עפו אגבאריה: בכל דבר היא רוצה לחסוך מאז חוק בריאות ממלכתי, אפילו בבדיקות וייעוצים.
עפו אגבאריה: האם אי אפשר לדרוש שלמשרד הבריאות תהיה ביקורת על כך?
עפו אגבאריה: האם אי אפשר לדרוש מהקופות, שיתחילו להקים מכונים שלהן במקומות שאי אפשר לעשות את זה באופן מבוקר ונכון.
דני דנון: ראינו פה ניצנים של תופעה.
דני דנון: זה בדרך כלל מתחיל בפריפריה וזולג למקומות אחרים בארץ.
דני דנון: אני חושש שנראה את אותה בעיה מגיעה למקומות אחרים אם לא נטפל בזה מיד.
דני דנון: הוועדה לזכויות הילד מברכת את נציגי המכון להתפתחות הילד בקריית שמונה וחיפה, ושאר העושים במלאכת הקודש, על פועלם למען ילדי ישראל בעלי צרכים מיוחדים.
דני דנון: הוועדה פונה לסגן שר הבריאות, חה"כ ליצמן, לפעול מול קופת חולים כללית להסדרת נושא התשלום הגלובאלי של קופת חולים כללית.
דני דנון: הוועדה רואה במשרד הבריאות אחראי לנושא ולסכנה של השארת מאות ילדים, הדורשים טיפול מיוחד, ללא מענה.
דני דנון: הוועדה מבקשת את תשובת המשרד לנושא חשוב זה תוך 14 יום.
עפו אגבאריה: לבקש ממשרד הבריאות שיביא נתונים לגבי שאר האזורים.
דני דנון: אנחנו נבקש מידע לגבי כל נושא של התפתחות הילד, הטיפול והראייה העתידית.
רינה יצחקי: אנחנו נשמח לבדוק אצלנו ברשויות.
ד"ר בנימין גליק: היתה פגישה של סגן השר מול מנכ"לים של הקופות בנושא הזה, וזה העלה תוהו.
דני דנון: סגן השר צריך לענות לנו את מה שאמרת, וזה לא יהיה מקובל עלינו.
אשר אור-נוי: תשנו את החוק.
אשר אור-נוי: יש פה רגולאטור בלי כלים.
דני דנון: אבי דיכטר היה שר בעבר.
דני דנון: לשר יש כלים ומנופים מול קופות החולים.
דני דנון: אם הוא יבוא ויגיד לנו שנשנה את החוק, נעשה זאת.
דני דנון: בואו קודם נשמע את זה מהשר.
דני דנון: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה לזכויות הילד בדיון על מגיפת האלכוהול בקרב ילדים ובני נוער.
דני דנון: הדיון שאנחנו מקיימים הוא דיון חשוב מאוד.
דני דנון: כולנו מכירים את הבעיה הקשה.
דני דנון: נמצאים אתנו גם חבר'ה צעירים, תלמידים מכיתות ט', י' ו-י"ב מהגימנסיה העברית בירושלים שישלחו נציגים כדי שישבו אתנו ומוזמנים להשתתף בדיון עצמו, אם יש להם דברים להעיר ולומר כי חשוב לנו לשמוע גם את קולכם.
דני דנון: חשוב לי שהדיון היום לא יהיה דיון ברמה האקדמית, למרות שנמצאים כאן המומחים לנושא ואנשים שעוסקים בו, אלא שגם ניגע ברמת השטח.
דני דנון: לפני הדיון קיימנו מספר פעילויות על מנת לקבל יותר אינפורמציה בכוונה להתחבר יותר ולדעת מה באמת קורה בשטח כי הנתונים הם מפחידים כאשר כל ילד שני בגילאי מעל כיתות ו' מתנסה באלכוהול.
דני דנון: אני אב לילדים, ורובנו כאן הורים לילדים, וזה אומר שגם הילדים שלנו בשלב כזה או אחר יתנסו בשתייה או שעומדים להתנסות בה.
דני דנון: זה לא דבר שרחוק מאתנו, הוא לא נוגע לאוכלוסייה מסוימת, זה לא נוגע למגזר מסוים אלא זה נוגע לכולנו וזה דבר שהוא בהחלט מפחיד ומעורר דאגה.
דני דנון: מטרת הדיון היום היא קודם כל לשמוע את העדויות לגבי מה שקורה בשטח ולצורך כך הוזמנו גם בני נוער, גם אנשים שמוכרים אלכוהול בפיצוציות ובחנויות, וזאת כדי לדעת למה לא מצליחים לשים סוף לבעיה.
דני דנון: בהמשך אמור להגיע מישהו שעבר התמכרות, בחור צעיר, וכאן אני מבקש מכלי התקשורת הנוכחים לא לצלם אותו ולא לגלות פרטים מזהים מאחר שהוא ביקש לשמור על עילום שם ועל חסיון.
דני דנון: חשוב היה לנו לשמוע את הסיפור האישי אבל חשוב לנו גם לשמור על הזכויות של האדם שהסכים להגיע לכאן.
דני דנון: אני רוצה לפתוח את הדיון.
דני דנון: קיבלנו חומרים רבים אבל אני מראה לכם כרזה למסיבה שהתקיימה במושב בצרה באזור השרון במהלך סוכות.
דני דנון: קוראים לזה סוכות אלכוהולית במשק 77, "ה-1 באוקטובר 2009, מסיבת סוכות, פינוקי אלכוהול לחוגגים, כל הצייסרים בשמונה שקלים, המון הפתעות".
דני דנון: עד כאן זה נראה עוד מסיבה כפי שכולכם מכירים, אבל למטה כתוב: "האירוע מיועד ל-י"א-י"ב בלבד".
דני דנון: הכרזה הזאת מחולקת בבתי הספר בישראל.
דני דנון: התקשרנו למארגנים של אותה מסיבה וביקשנו מהם לבוא לוועדה כדי שיסביר לנו.
דני דנון: הוא אמר שהמסיבה היא בלי אלכוהול.
דני דנון: אמרתי לו שמספר הטלפון שלו כתוב כאן וזה מה שחולק בבתי הספר.
דני דנון: המארגנים לא הסכימו להגיע לדיון היום.
יצחק קדמן: תקרא מה הם חושבים על בנות.
דני דנון: אין בחורה לא יפה, יש לא מספיק וודקה.
דני דנון: דברים חמורים.
דני דנון: לא רצינו להראות כאן דברים יותר חריפים, אבל זה מראה לנו בדיוק את המצב היום לפיו האלכוהול נמצא והוא זמין.
דני דנון: ביקשתי מהעוזרים שלי לפני הדיון לעשות לנו סקר השוואתי קצר לגבי אלכוהול כדי שנדע במה המדובר ומה המחיר.
דני דנון: אני אומר לכם את האמת, נדהמתי.
דני דנון: קחו היום מספר שקלים ותרכשו אלכוהול.
דני דנון: הדברים מדהימים.
דני דנון: וודקה פרפקט – שאני לא יודע מה המשמעות – עולה 22.90 שקלים, וודקה קינג עולה 14 שקלים ועילית עולה 19 שקלים.
דני דנון: זאת אומרת, מבחינת העלות היום בפיצוציה – ותכף נשמע את בעל הפיצוציה – שווה למנת פלאפל ושתייה וזה זמין בכל מקום, בכל תחנת דלק, בכל מכולת, בכל פיצוציה וילדי ישראל, כפי שראינו במחקר של מרכז המידע והמחקר של הכנסת, צורכים את זה בכמויות מפחידות.
דני דנון: ברור לנו שזו בעיה שצריך לטפל בה בכל המישורים ולעשות זאת על ידי חינוך, על ידי הסברה וגם על ידי חקיקה.
דני דנון: אנחנו בוועדה תמיד אומרים שהחקיקה זה הדבר האחרון, אבל אנחנו כן חושבים שצריך לקדם חקיקה בנושא.
דני דנון: אני אומר את הדברים האלה גם לאחר שיחותיי עם ראש-הממשלה, עם שר התעשייה והמסחר בן-אליעזר והנושא הזה אכן מטריד.
דני דנון: פעולה שתכלול חינוך בבתי הספר, חינוך בבתי ההורים וגם חקיקה כדי שהדברים האלו יהיו פחות נגישים לילדים, זאת אומרת, המחיר צריך לעלות, שלבעלי הפיצוציות יהיה יותר קשה וסיכון רב יותר למכור במידה שהם ייתפסו מוכרים לקטינים.
דני דנון: היום לצרוך אלכוהול, לא כתוב בחוק שלילדים ובני נוער אסור לצרוך אותו.
דני דנון: דרך אגב, אני נדהמתי מהנתונים כי אני רואה איך בני הנוער מסתובבים בגנים ובפארקים, אבל החבר'ה שנמצאים כאן בקהל הם המבוגרים.
דני דנון: אם ילד בכיתה ו' אומר שכל ילד חמישי פעם בשבוע מתנסה באלכוהול, זאת תופעה שקיימת בקרב הילדים.
דני דנון: בהמשך אני רוצה לשמוע ממשרד החינוך באיזה גיל מתחילים בפעילות ההסברה כי לפי דעתי אנחנו נמצאים קצת באיחור.
דני דנון: בנושא החקיקה יש מספר יוזמות של חברי כנסת והן טובות ואנחנו נסייע להם.
דני דנון: אנחנו כוועדה לזכויות הילד מתכוונים גם לבחון חקיקה שאלכוהול באחוז גבוה יהיה יותר יקר.
דני דנון: זה נוסה ובוצע במקומות אחרים בעולם והוכח כמוצלח.
דני דנון: אנחנו צריכים ללמוד ממדינות כמו אנגליה, וכולם יודעים שבאנגליה השתייה היא חלק מהתרבות ושם שותים המבוגרים, שם התמודדו עם הבעיה והצליחו להוריד את מספרי צריכת האלכוהול של ילדים ובני נוער.
דני דנון: הדבר הנוסף הוא הזמינות.
דני דנון: אני זוכר שברצות-הברית, כאשר נכנסים לסופרמרקט ורוצים לקנות בקבוק יין לקידוש או בקבוק בירה, לא חשוב אם אתה בגיל 60, 70 או 14, אתה חייב להוציא תעודה מזהה ולהציגה למוכר שחייב להסתכל בה, לבדוק, לזהות אותך ולראות שהתעודה הזאת היא אוטנטית, ורק אז הוא מוכר לך.
דני דנון: אם הוא לא עושה זאת ולא דורש את ההוכחה או שהוא מתרשל, הקנסות שם הם קנסות כבדים מאוד וזה דבר מרתיע.
דני דנון: זה לא אומר שלא שותים, כן שותים, אבל הנגישות בישראל היא בעייתית מאוד.
דני דנון: אנחנו לא מאשימים את כל הילדים.
דני דנון: יש לנו נוער נפלא, אבל מצד אחד הכל זמין, הכל נמצא שם, רוצים להתנסות, ולכן אני חושב שכאן פעולה במכלול הדברים היא הדבר המתבקש כאשר מדובר בחינוך, חקיקה ופעילות של כל האנשים ביחד.
דני דנון: אני רוצה לפתוח את הדיון ולבקש ראשית מהבחור שהצטרף אלינו.
דני דנון: אתה יכול לדבר בצורה חופשית.
פנחס: קוראים לי פנחס ואני מכור.
פנחס: בן 20.
פנחס: אני אתחיל את הסיפור שלי.
פנחס: אני אחד מעשרה ילדים במשפחה, הילד החמישי בבית דתי, אני אמריקאי.
פנחס: מאחר שאנחנו ילדים רבים, להוריי קשה לטפל בכולם.
דני דנון: באיזה גיל התחלת לשתות?
פנחס: בגיל 11-12.
דני דנון: איך זה קרה?
דני דנון: איפה זה התחיל?
פנחס: זה התחיל בבית כנסת בקידוש כאשר יש אלכוהול על השולחן, ואז שותים.
פנחס: התחלתי להיכנס לבית הכנסת, שם כל הזמן יש אלכוהול וידעתי איפה הוא מונח.
פנחס: הלכתי עם חברים שלי והיינו שותים.
פנחס: כך היה בכל יום חמישי-שישי-שבת.
פנחס: הגיע הזמן שלא הסתדרתי בבית הספר.
פנחס: אני ילד עם ADHD, ADD וקשה לי מאוד להתרכז בדבר אחד.
פנחס: התחלתי ללכת מכות עם הילדים בבית הספר כי חשבתי שאני נחות מהם.