GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דני דנון: אני חושב שטוב שאנחנו מקיימים את הדיון עכשיו, לפני שראש הממשלה קיבל החלטה בנושא, כי אנחנו רואים את המפונים והעקורים מגוש קטיף וצפון השומרון ורואים שאחרי שהדבר התבצע, הם מופקרים לעצמם וכל השירות הפסיכולוגי והסיוע שמנסים להגיש להם, זאת טיפה בים וזה מאוחר.
דני דנון: אני מבקש את ראשי המועצות שנמצאים כאן לתת לנו סקירה גם בהיבט הפיזי וגם בהיבט הנפשי.
אורי אריאל: ברשות היושב-ראש, אני מוכרח לצאת ולכן ברשותך, אני רוצה להתייחס.
אורי אריאל: על הצד הפיזי, ראשי המועצות ידברו.
אורי אריאל: יש חוסר גדול בכל הרשויות בגלל עיכובים מצד שר הביטחון וצוותו.
אורי אריאל: דיברנו על זה עם שר החינוך ואני יודע ששר החינוך העלה את הנושא בפני שר הביטחון.
אורי אריאל: נכון לאתמול, לפחות לפי בדיקתי, מכל הרשימה הארוכה שהועברה על ידי המועצות – ושי מכיר אותה לפרטים, אני לא יודע מה בסוף שר החינוך הגיש – נכון לאתמול לא אושרה אף כיתה אחת נוספת ואני אומר זאת כי אתמול בדקתי עם לשכת שר הביטחון ברחל בתך הקטנה.
אורי אריאל: זה מגיע עד מצב שלמשל ברחלים יש גן שם קיימת סכנה בטיחותית לפי כל העוסקים בעניין.
אורי אריאל: זה לא שהגן לא נוח, שזה דבר אחד, אלא הגן מהווה סכנה בטיחותית.
אורלי לוי אבקסיס: כמה ילדים יש בגן?
אורי אריאל: בסביבות ה-25 ילדים.
אורי אריאל: המועצה תכף תפרט.
אורי אריאל: נוצר מצב בו אתה מתדיין עם רשויות ואומרים לך שזה לא וזה כן ואז אתה מבין שהתייחסו אבל חלק נדחה.
אורי אריאל: זה מצב חמור ולכן אני חושב שצריך מהוועדה לא רק יצא קול קורא בעניין הזה אלא שיהיה מעקב צמוד של חברי הכנסת ושל אחרים כדי לפתור את הנושא.
יוחאי דמרי: בדקות הקרובות נראה ממש בקצירת העומר פחות או יותר את השומרון ואת ההתייחסות והפגיעה בילדים בשומרון.
יוחאי דמרי: אנחנו רואים כאן זאת מפה של המועצות האזוריות בכל המדינה כאשר מודגשות המועצות ביהודה ושומרון.
יוחאי דמרי: אפשר כבר להתרשם שאנחנו מדברים על מועצה מאוד גדולה והנה כאן המבנה של המועצה.
יוחאי דמרי: אנחנו מדברים על מועצה שפרוסה על 10 אחוזים משטח המדינה, בתוך מרחב החיים של המועצה חיים כ-75 אלף תושבים, חלקם ברשויות מקומיות בשטח המועצה כאשר כולם היו בניי, כולם היו בעצם ישובים של מועצה אזורית שומרון שגדלו והפכו להיות רשויות בפני עצמן שמונות 50 אלף תושבים.
יוחאי דמרי: למועצה האזורית שומרון למעלה מ-25 אלף תושבים.
יוחאי דמרי: בכל יום שאנחנו עוברים, נוספים עוד ילדים בכ-30 ישובים.
יוחאי דמרי: אנחנו מדברים על מועצה שחוגגת 30 שנים.
יוחאי דמרי: אנחנו מדברים על 10 אחוזים משטח המדינה עם כ-75 אלף תושבים.
יוחאי דמרי: לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מתגוררים במקום 45 אחוזים ילדים עד גיל 17 לעומת ממוצע ארצי של 34 אחוזים.
יוחאי דמרי: שני אחוזים מעל גיל 65 לעומת ממוצע ארצי של 10 אחוזים.
יוחאי דמרי: למועצה יש גם גידול באופן קבוע בין 4 ל-10 אחוזים ותכף נראה את הנתונים האלה.
יוחאי דמרי: 72 אחוזי בגרות, 17 אחוזים הם סטודנטים ומעמד סוציו-אקונומי 5.
יוחאי דמרי: אנחנו רואים כאן איזושהי פריסה שקבעה המדינה לגבי רמת מאוימות ביטחונית ויש לזה משמעויות שתכף נפרט אותן.
יוחאי דמרי: הצירים האדומים, הצירים החומים.
יוחאי דמרי: אנחנו מדברים על נגישות מוניציפאלית מאוד גבוהה למועצה כאשר מדובר בלמעלה משעה-שעה וחצי.
יוחאי דמרי: השקף הבא מראה לנו את הגודל המורכב של המועצה שגובלת בכביש ואדי ערה 65 בצפון, חדרה, עפולה, למטה על ציר 1, כביש 6 במערב וכביש 90 במזרח.
יוחאי דמרי: כאן ניתן לראות את הכתם.
יוחאי דמרי: זה 10 אחוזים משטח המדינה.
יוחאי דמרי: יש לנו שלוש חטיבות מרחביות.
יוחאי דמרי: בכל אחת מהרשויות ביהודה ושומרון יש חטיבה אחת, אבל לנו יש שלוש חטיבות.
יוחאי דמרי: אני תמיד אוהב להביא את הדוגמה הזאת.
יוחאי דמרי: בשבי שומרון יש לנו בית ספר אזורי, במרחק של שמונה קילומטרים יש לנו ישוב בשם עינב ותלמידי עינב לומדים בשבי שומרון.
יוחאי דמרי: התלמידים האלה נוסעים מדי יום וצריכים לעבור שלוש חטיבות שונות.
יוחאי דמרי: בכל חטיבה, גבול גזרה וכאן עומד ג'יפ ולא עובר לגזרה של חתמ"ר אפרים, וכאן עומד ג'יפ שלא עובר לגבעה של חתמ"ר השומרון, וכך מוצאת את עצמה מנהלת בית הספר מפקדת של שלוש חטיבות שזה כמעט אוגדה.
יוחאי דמרי: אנחנו מדברים על כל אזורי החיוג שנמצאים במועצה ואני מראה זאת כדי להבין את הגודל ואת המשמעות.
יוחאי דמרי: כאן אנחנו מדברים כבר על פריסה של מוסדות החינוך.
יוחאי דמרי: יש לנו כ-30 מעונות, 80 גני ילדים, שני בתי ספר ממלכתיים, 7 בתי ספר ממלכתיים-דתיים, מוכרים שאינם רשמיים, ושימו לב מה קורה כאן ותראו שאנחנו מדברים על מועצה שמסיעה את רוב תלמידיה החוצה.
יוחאי דמרי: זה יסודי ממלכתי, חטיבת ביניים ממלכתי-דתי, חטיבת ביניים בנות, ממלכתי-דתי חטיבת ביניים בנים, ממלכתי עיוני, ממלכתי-דתי עיוני בנות, ממלכתי-דתי עיוני בנים, טכנולוגי, טכנולוגי בנות בדתי, טכנולוגי בנים בדתי, חינוך מיוחד.
יוחאי דמרי: אלה אזורי המיפוי שקבע משרד החינוך למועצה האזורית בגלל המרחב הגדול.
יוחאי דמרי: כאן יש לנו טבלה שיודעת לעשות השוואה בין רשויות שונות.
יוחאי דמרי: ניתן לראות מועצה כמו חבל אילות עם בסך הכל עם 72 קווי הסעה ביום, גליל עליון עם 160 קווי הסעה ביום, עמק חפר – מועצה גדולה – עם 4,800 תלמידים מוסעים ב-300 קווי הסעה ביום ותלמידי המועצה האזורית שומרון, למעלה מ-3,000 השנה, 3,300, שהתחילו לנסוע ב-810 קווי הסעה ביום.
יוחאי דמרי: זה המקום לציין בעיה נוספת.
יוחאי דמרי: בשנים האחרונות משרד הביטחון לא מאפשר מיגון והחלפה של מיגון של רכבים.
יוחאי דמרי: מספר הילדים גדל, בשנים האחרונות המספר גדל ב-10 אחוזים מ-3,000 ל-3,300, אבל כמות הרכבים קטנה.
יוחאי דמרי: אפשר לראות שהתקציב של ההסעות מהווה כ-10 אחוזים מהתקציב של המועצה.
יוחאי דמרי: אנחנו מדברים לא על פדגוגיה, לא על תוכניות לימודיות, אלא אנחנו מדברים על הדבר הטריביאלי והוא להביא את הילד לפתח של בית הספר.
יוחאי דמרי: זה 25 אחוזים מתקציב המועצה.
יוחאי דמרי: אנחנו מדברים על גידול מתמשך כאשר מדובר בלמעלה מ-25 אלף תושבים, אנחנו מדברים על המגמות של הגידול שקיימות גם בכל האוכלוסיות של הילדים.
יוחאי דמרי: אפשר לראות שבעשר השנים האחרונות המעונות מ-500 ילדים הגיעו למעל 1,500 ילדים ובגני הילדים הכפלנו את עצמנו וכך גם ביסודי וברוב החתכים.
יוחאי דמרי: אנחנו מדברים על גידול מאוד משמעותי.
יוחאי דמרי: מדובר ב-13 אלף תלמידים.
יוחאי דמרי: אנחנו מדברים על כך שתלמידים שלנו פזורים ב-400 מוסדות חינוך שונים ב-45 רשויות מקומיות וזה דבר שהוא לא סביר אבל זה חלק מהמשמעות של הגידול ושל המרחב של המועצה האזורית.
יוחאי דמרי: דיברנו גם על ההסעות, דיברנו גם על הנגישות והאיום הביטחוני, דיברנו גם על המצוקה במבנים ומכאן אנחנו בעצם רוצים להגיע לעיקר הבעיה.
יוחאי דמרי: אנחנו מדברים על פגיעה מתמשכת בבנייה של מוסדות החינוך של המועצה וכתוצאה מזה אין בעצם שום מענה פיזי הולם.
דני דנון: הפגיעה מתמשכת נכון לתקופה?
יוחאי דמרי: כן.
יוחאי דמרי: יש לי כאן שקף שמראה את התקופה.
יוחאי דמרי: ראשית אני אומר שחוק לימוד חובה מחייב בסעיף 7(ב) לחוק ואומר: "קיום מוסדות החינוך הרשמיים למתן חינוך חובה לגרים בתחום שיפוטה של הרשות, יהיה מוטל על המדינה ועל אותה רשות חינוך מקומית במשותף", וכך עובדים, אבל אני אומר מה קרה בארבע השנים האחרונות.
יוחאי דמרי: לפני ארבע שנים, כדי לאשר מבני חינוך, היה צריך להביא תב"ע גם כאשר היא הייתה בהליך משום שהבינו שבישובים שגדלים, אורך החיים או ציר הזמן של אישור תוכניות לוקח בין שבע ל-21 שנים וברגע שיש תוכנית, גם אם התב"ע הייתה בהליך, אישרו לנו.
יוחאי דמרי: החוזה של הקרקע, הסתפקנו בחוזה של החטיבה להתיישבות.
יוחאי דמרי: לאחר דוח טליה ששון, הכל נעצר וכולם בחזקת עבריינים עד שיוכח אחרת וזה במשך תקופה מאוד ארוכה.
אורלי לוי אבקסיס: מה זאת אומרת בחזקת עבריינים?
יוחאי דמרי: זאת אומרת שבעצם גם ישובים שיש להם תב"ע בהליך, הם בעצם מוגדרים כמאחז בלתי חוקי וגם ישובים שיש לנו בהם צורך לייצר כרגע פתרונות נקודתיים, אין אפשרות לייצר פתרונות נקודתיים.
יוחאי דמרי: היום דורשים מאתנו תב"ע בתוקף וחוזה שכירות מהמינהל.
יוחאי דמרי: השקף הבא מחדד את הבעיה ושם את האצבע על עיקר הבעיה.
יוחאי דמרי: הבעיה היא לא משרד החינוך.
יוחאי דמרי: משרד החינוך, ותכף נראה כאן את הנתונים, לדעתי רואה את הדברים עין בעין.
יוחאי דמרי: אנחנו מעבירים את הבקשות והבקשות האלה נבדקות, ותכף נראה אותן.
יוחאי דמרי: הבעיה לטעמי היא שר הביטחון, הבעיה לטעמי היא כל הגופים שנוגעים באישורים שקשורים לקרקע.
יוחאי דמרי: ראשית, כאשר אין תב"ע, אין אפשרות לא לתת תב"ע כללית וגם לא תב"ע נקודתית למוסדות חינוך.
יוחאי דמרי: זה דבר שהוא אפשרי.
יוחאי דמרי: כדי להתקדם בשלבי האישור, יש צורך באישורים פוליטיים ולעתים שבע פעמים צריך להגיע לחתימות של שר הביטחון, בעוד שברשויות אחרות מספיק פעם או פעמיים כדי לקבל את האישורים האלה.
מיכאל בן-ארי: גם ברשויות אחרות צריכים תב"ע כדי לקבל את האישורים?
יוחאי דמרי: בכל מקום צריך תב"ע אבל התהליך של האישור של התב"ע לא לוקח שבע פעמים שר הביטחון.
יוחאי דמרי: כאשר כבר מוכנים לתת לנו אישור של תב"ע נקודתי, צריכים אישור של צוות קו כחול שהוא עצמו לא מתכנס.
בני כשריאל: אין צוות קו כחול.
יוחאי דמרי: כאשר התב"ע גם בתוקף, למרות שהיא בתוקף, מבקשים צוות קו כחול, ראשי הרשויות אמרו להם שהם מוכנים לממן את הצוות הזה, אבל אמרו לנו שזה לא עניין שלנו.
דני דנון: יש צוות או אין צוות?
שי רנסקי: אין.
שי רנסקי: אני ישבתי בשבוע שעבר על כל הרשימה.
קריאה: בעיקרון לגבי צוות קו כחול, לנקודה הספציפית הזאת, כמו שאני מבין, יש צוות אחד.
קריאה: אם יהיו שלושה צוותים – וזה רק עניין תקציבי, ההליכים יוכלו להיות מהירים יותר.
דני דנון: מישהו בחדר יודע על החלטה שהתקבלה בשנה האחרונה של צוות קו כחול ?
דני דנון: מישהו מראשי הרשויות או ממשרד החינוך?
קריאה: אין צוות קו כחול.
דני דנון: יכול להיות שיש אבל הוא לא מקבל החלטות.
יוסי דגן: הבעיה היא לא תקציבית, כי אנחנו הצענו לתת להם את הכסף.
קריאה: במקרה הטוב אנחנו מקבלים פטור מצוות קו כחול וזה דבר שמוריד אותך מדרך החתחתים.
קריאה: לפעמים, כשהם רוצים, הם נותנים פטור מקו כחול.
יוסי דגן: הם המציאו צוואר בקבוק ייחודי רק לשומרון והם דואגים שאף פעם אי אפשר יהיה לעבור דרך צוואר הבקבוק הזה ואז זה לא פוליטי אלא משפטי.
יוחאי דמרי: כיוון שאנחנו יושבים בוועדה למעמד הילד, אני רוצה שנבין במה אנחנו פוגעים.
יוחאי דמרי: ראשית, דחיסה של מאות תלמידים במבנים ארעיים ותכף נראה את זה.
יוחאי דמרי: אנחנו מדברים על השקעות מיותרות בהסעות יקרות ממוגנות ירי.
אורלי לוי אבקסיס: אמרת שאין מספיק הסעות.
יוחאי דמרי: נכון.
יוחאי דמרי: אני מדבר אתך על מצב בו יש לי תלמידים שמתחילים את ההסעות שלהם בארבעה סבבים, ב-6:00 בבוקר, כדי להספיק להגיע לבית הספר בסבב הרביעי בשעה 8:30 בבוקר.
אורלי לוי אבקסיס: אלה אותן הסעות שהולכות וחוזרות?
יוחאי דמרי: כן, והן עושות מספר מסלולים.
יוחאי דמרי: יש לי 3,300 תלמידים.
אורלי לוי אבקסיס: אם זה כך, יש ילדים שמגיעים מוקדם ופשוט מחכים לפני הכיתות הסגורות?
יוחאי דמרי: לא סגורות, אבל בכיתות.
יוחאי דמרי: אנחנו מדברים על כך שיש לנו 3,300 תלמידים שמוסעים ב-53 אוטובוסים בלבד.
יוחאי דמרי: תעשו את החשבון כמה נכנסים באוטובוס – 50.
יוחאי דמרי: יש לנו עוד 60 טרנזיטים ברכבים של החינוך המיוחד.
דני דנון: במה זה שונה מההסעות במועצות אזוריות אחרות כמו בנגב?
יוחאי דמרי: אדוני היושב-ראש, זה פשוט מאוד.
יוחאי דמרי: ברגע שזאת מועצה אחרת, היא יכולה להתקשר עם קבלנים כאוות נפשה בתנאי שהם עומדים במכרז של משרד החינוך.
יוחאי דמרי: זאת אומרת, היה ומספר הילדים גדל, הקבלן לא מסוגל עם השניים-שלושה אוטובוסים שלו להסיע את הילדים והוא יכול להתחבר עם עוד שניים-שלושה קבלנים אחרים ולהסיע את הילדים עם שבעה או עשרה אוטובוסים.
יוחאי דמרי: במקרה שלנו אנחנו לא מסוגלים להתחבר עם קבלנים אחרים כי כמות האוטובוסים היא מוגבלת והיא נתונה כאשר מדובר באוטובוסים ממוגני ירי כאשר משרד הביטחון מחייב אותנו להסיע אך ורק בהם, ובצדק.
יוחאי דמרי: כתוצאה מכך מצד אחד מספר הילדים גדל כל הזמן בצורה מדהימה ומצד שני משרד הביטחון לא נותן מענה לחליפות מיגון לא לאוטובוסים, לא לטרנזיטים, וכך יוצא שרכבים נשארים במוסך במשך תקופה ארוכה, ילדים מגיעים באיחור לבית הספר, ילדים של החינוך המיוחד, במקום לנסוע ברכבים מתאימים עם מעלון, נדרשים לנסוע ברכבים שלא מתאימים להם כי אלה הרכבים שיש.
יוחאי דמרי: לפעמים אני לוקח ילדה קטנה בת שלוש מהחינוך המיוחד באוטובוס כי אין לי שום רכב אחר ממוגן ירי.
יוחאי דמרי: אלה חלק מהדברים שפוגעים בילדים.
יוחאי דמרי: אנחנו מדברים על אי שוויון ואפליית תלמידים של השומרון ותכף אנחנו גם נראה את הדברים באי-מימוש חוק חינוך חובה.
יוחאי דמרי: אני מגיע לנתונים.
יוחאי דמרי: זה צילום של בקשה של אגף החינוך במועצה אזורית שומרון בתקציב 2009.
יוחאי דמרי: אנחנו מדברים כאן על עשר בקשות חדשות לבנייה חדשה עבור בתי ספר ולגני הילדים אנחנו מבקשים 18 בקשות חדשות.
יוחאי דמרי: שימו לב לתשובת משרד החינוך.
יוחאי דמרי: יש כאן טיוטת צרכים לתקציב 2009, מה שנקרא א', ותשובת המשרד אומרת: 19 תשובות חיוביות, אבל 16 שלא ניתן לממש בגלל חוסר במסמכי קרקע, וזה לגבי 2009 כאשר דבר לא התקדם.
אורלי לוי אבקסיס: מסמכי הקרקע, מאיזה משרד צריכים להגיע?
יוחאי דמרי: ממשרד הביטחון.
יוסי דגן: שחוסם את זה בדברים שציינו קודם כמו צוות קו כחול ואישור שר הביטחון.
יוחאי דמרי: בשנת 2010 בקשות המועצה הן לבינוי קבע של כ-90 כיתות וכ-24 גני ילדים.
יוחאי דמרי: מכאן אני מגיע אל ההיקפים במועצה אזורית שומרון.
יוחאי דמרי: במעונות אנחנו מדברים על בעיה של כ-400 ילדים שלא נמצאים במבנים קשיחים, בגנים אנחנו מדברים על כ-450 תלמידים, מתוכם שני גנים של חינוך מיוחד, שלא נמצאים במבנים בבניית קבע.
יוחאי דמרי: בתי ספר יסודיים, 36 כיתות, כ-1,100 תלמידים, ובבתי הספר העל יסודיים מדובר ב-16 כיתות עם כ-500 תלמידים.
יוחאי דמרי: זה אומר שלמעלה מ-2,000 תלמידים לא נמצא להם שום מענה סביר באופק.
יוחאי דמרי: אני רוצה להראות לכם שתיים-שלוש תמונות.
יוחאי דמרי: אלה תמונות שצולמו בחלק מגני הילדים.
יוחאי דמרי: כך נראה מבנה מבחוץ, כך נראה מחסן בין שני מבנים בקרוואנים, כך לצערי נראים שירותים באחד הפעוטונים.
יוחאי דמרי: אלה הם המבנים.
יוחאי דמרי: על פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה אנחנו רואים כאן את מספר הלידות במועצה אזורית שומרון בשנת 1990, זאת אומרת זה לגבי מי שנמצא היום בכיתה י"ב.
יוחאי דמרי: אנחנו רואים כאן את מספר הלידות בשנת 2007, ילדים שנמצאים היום בפעוטון.
יוחאי דמרי: אנחנו יכולים לראות שבשנת 1990 אנחנו מדברים על כ-190 לידות בשנה, וכאן, בשנת 2007, אנחנו עוברים את ה-730 לידות בשנה.
יוחאי דמרי: אין לנו עדיין את הנתונים של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה לשנת 2008.
יוחאי דמרי: להערכתי, ברגע שהנתונים של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה שייכים למועצה, לדעתי הם כן כלולים כאן אבל אני אומר את הדברים כהערכה ולא מתוך ידיעה.
יוחאי דמרי: זאת ועוד.
יוחאי דמרי: במשך התקופה הזאת נפרדו ממועצה אזורית שומרון מועצות כמו קדומים, קרני שומרון, עמנואל.
שי רנסקי: בכל יהודה ושומרון, לא רק מועצה אזורית שומרון, ילדי כיתה א', אם אנחנו מסתכלים בשמונה השנים האחרונות, יש גידול של 50 אחוזים.
שי רנסקי: קרי, אם היו לנו בכיתה א' בשנת תשס"א 4,700 תלמידים, השנה, שנת תשס"ט, יש לנו 7,400 תלמידים.
בני כשריאל: זה כולל את המגזר החרדי?
שי רנסקי: כן.
שי רנסקי: זה כולל את כולם.
שי רנסקי: אתה יכול לראות בשמונה שנים גידול של 50 אחוזים בכיתות א'.
יוחאי דמרי: אני אומר שוב שלדעתי הפגיעה היא קודם כל בתחושת האפליה והקיפוח.
יוחאי דמרי: אני חושב שהחינוך הטוב ביותר הוא בעצם חינוך דרך חוויה.
יוחאי דמרי: כאשר תלמיד מגיע לכיתה א' והוא יודע שהוא נמצא כאן בקרוואן ולא במבנה משום שהדם שלו אדום פחות מאשר דמו של תלמיד אחר, זה צורב בתודעה שלו בצורה הכי חווייתית כי זה כאילו שאומרים לו שהוא אזרח סוג ב'.
יוחאי דמרי: זאת אפליה ואת התחושה הזאת אי אפשר יהיה לשנות.
יוחאי דמרי: מעבר לזה, קשה מאוד לנהל מערכת מפוזרת ולא מרוכזת.
יוחאי דמרי: אנחנו מתמודדים עם בעיות של מוגנות של ילדים שפזורים ברכבים שהם לא תחת מבנה, עידוד של אלימות ופגיעה פדגוגית ודידקטית כאשר אנחנו מדברים על מרחבים וכאשר אנחנו מדברים על תלמידים שנמצאים במקומות אחרים.
יוחאי דמרי: אם אנחנו לא רוצים להגיע לשם בקרוב או לשם בקרוב בפעם הנוספת, וגם כדי להתברך בהישגים חינוכיים כמו גן ניסויי בנופים, כמו בית ספר שמקבל פרס חינוך וקולט עלייה בלי להתלבט ובלי להתבלבל, בית ספר שזוכה בפרס המחוז ובית ספר וגן שזוכה בפרס הנשיא ומדמה כאן תורה ועבודה, משהו שהוא מאוד מאוד ייחודי, אנחנו צריכים למצוא את הדרכים היצירתיות על מנת שהילדים לא ייפגעו.
דני דנון: לפני שמשרד החינוך יתייחס, אני רוצה לומר שמשרד הביטחון הוזמן לישיבה אבל הם קיבלו הנחיה לא להגיע לישיבת הוועדה וזה כנראה מסיבה מובנת.
דני דנון: אנחנו נתייחס לזה בהודעת הסיכום של הישיבה.
מיכאל בן-ארי: זאת שיטה של שר הביטחון.
מיכאל בן-ארי: הוא לא מאשר להם להגיע, הוא לא רוצה לתת תשובות לאף אחד ואני מציע שנזמן את שר הביטחון בעצמו לדיון על הנושא הזה.
בני כשריאל: אם לא, יש לנו את מבקר המדינה.
מיכאל בן-ארי: לא, שר הביטחון.
מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, אתה יכול להביא אותו לכאן.
דני דנון: אני מקבל את העמדה הזאת וזה יבוא לידי ביטוי בסיכום הישיבה.
דני דנון: נציגי משרד החינוך, אנחנו מכירים אתכם אישית ומעריכים, אבל גם לכם יש אחריות.
דני דנון: אני קיימתי דיון בוועדה על זכויות ילדי העובדים הזרים, היכן הם לומדים, ומשרד החינוך בא וסיפר כמה הוא עושה ופועל עם ילדים שהם לא חוקיים בארץ.
דני דנון: אני מבין את הפלונטר של משרד הביטחון.
דני דנון: בוועדה הזאת ובכנסת מדברים הרבה על הזכויות של ילדי העובדים הזרים ואנחנו נדרשים גם לסוגיה הזאת, אבל יש גם זכויות לילדים ביהודה ושומרון.
דני דנון: אני חושב שהבנו למה קיים הפלונטר הזה ואני שואל את משרד החינוך מה הוא עושה כדי שילדים לא ילמדו בתנאים האלו כפי שהם לומדים היום.
גרשון מסיקה: לפני דוח טליה ששון היה הרבה יותר פשוט מצב הדרישות ממשרד החינוך לבניית כיתה.
גרשון מסיקה: מספיק שהייתי מביא חתימה של ההסתדרות הציונית, וזה הספיק.
גרשון מסיקה: היום הם רוצים את האפוטרופוס וברגע שהכניסו אותי לשדה של משרד הביטחון, הכניסו אותי לשדה בלתי אפשרי.
גרשון מסיקה: השאלה אם משרד החינוך יכול לחזור לסיכום.
גרשון מסיקה: דוח טליה ששון הוא דוח פוליטי שלא קיבל שום אישור.
דני דנון: אין לו אישור.
גרשון מסיקה: אבל כולם פועלים לפיו.
דני דנון: מי קבע שזה יהיה כך?
יוסי דגן: סתם, התנדבות.
גרשון מסיקה: יולי תמיר החליטה ללכת לפי דוח טליה ששון.
גרשון מסיקה: אני חושב שהיום צריך לחזור למצב שהיה לפני ארבע שנים.
שי רנסקי: אני אשתדל להיות תמציתי וקצר.
שי רנסקי: מבחינת משרד החינוך, היכן שיש תלמידים, אנחנו מכירים בצורך.
שי רנסקי: קרי, אם יש ברחלים מספר מספיק לפתיחת גן ילדים, אנחנו מכירים בצורך ומבחינתנו ניתן גם לתקצב אותו אחרי גמר התהליכים.
אורלי לוי אבקסיס: מה זה אומר מספר מספיק?
אורלי לוי אבקסיס: 12 ילדים כמו בקיבוץ למשל?
שי רנסקי: תלוי בגיל.
אסף דטנר: ברגע שהמחוז שלנו נותן תקן, אנחנו צריכים לתקצב את הגן.
אורלי לוי אבקסיס: מה זה תקן?
אורלי לוי אבקסיס: 12 ילדים זה אומר תקן?
אסף דטנר: אין אפליה בתקנים.
שי רנסקי: התשובה היא חיובית.
שי רנסקי: אני בכוונה נותן כאן את הדוגמה של רחלים.
שי רנסקי: מבחינתנו אנחנו מכירים בצורך.
שי רנסקי: בשבוע שעבר ישבתי עם משרד הביטחון על רשימה של פרוייקטים ואני מתעדכן למה הם לא מאושרים, אומרים לי שרחלים זה בכלל ישוב לא מוכר.
שי רנסקי: זאת אומרת, מבחינת משרד הביטחון - אמרתם שללא תב"ע לא יינתן אישור - אם הישוב לא מוכר על ידו או כך גם לגבי הישוב ברוכים, בחיים לא ייבנו שם כיתות כי משרד הביטחון לא ייתן אישור למקומות הללו ולכן אנחנו לא נוכל לתקצב אותם.
אסף דטנר: אנחנו באים, רואים בתים, רואים ישוב, רואים ילדים, רואים שהם גרים שם, רואים שהם לומדים וצריך לפעול לפי כל התקנים שלנו.
אסף דטנר: ברגע שאני מכיר בצורך, הכדור עובר למועצה.
אסף דטנר: המועצה צריכה להביא לי מגרש ומבחינה משפטית אפשר לבנות עליו.
אסף דטנר: לזה יש שתי דרישות עיקריות: האחת, שיש לו תב"ע בתוקף שמאפשרת לבנות עליו מבנה חינוך, והשנייה, שהמגרש הזה, הזכויות בקרקע שייכות למועצה.
אסף דטנר: אלה שני הדברים שנכונים גם לכל מקום בארץ, בתל-אביב, ברחובות, בנגב ובשומרון.
אסף דטנר: ברגע הזה הכדור יוצא ממני ואני לא מתעסק בזה יותר.
אסף דטנר: אנחנו גם לא יושבים בוועדות מחוזיות ובודקים אלא הכדור אצל הרשות והרשות צריכה להביא לנו את המגרש הזה מוכן.
דני דנון: כך תמיד היה?
אסף דטנר: תמיד זה היה כך.
אסף דטנר: ביהודה ושומרון יש בעיה מערכתית כאשר כל הרשויות כמעט ולא מצליחות להביא לנו מגרשים, בעיקר הרשויות האזוריות.
אסף דטנר: כאשר אתה בא ומברר מה הבעיה, אתה מבין את הבעיות שהועלו כאן קודם.
שי רנסקי: השינויים שחלו בשנתיים-שלוש האחרונות הם שאם בעבר היה צריך את חתימת שר הביטחון בתחילת התהליך ובסוף התהליך, הרי שהתהליך הוקשח כרגע וצריך ארבע-חמש פעמים את חתימתו, בכל שלב.
אורלי לוי אבקסיס: למה?
קריאה: כך הוחלט.
אורלי לוי אבקסיס: למה זה שונה?
יוסי דגן: כי הוא החליט.
בני כשריאל: אני אתן לך כדוגמה מרכז מסחרי.
בני כשריאל: אנחנו באנו להוציא אישור לשטח מסחרי נפרד ואמרו לנו ששר הביטחון ביטל את זה.
בני כשריאל: ערערנו על זה ואז אמרו לנו שראש המינהל האזרחי אישר את זה, וראש המינהל האזרחי שלח למינהל מקרקעי ישראל את האישור, מינהל מקרקעי ישראל פתאום אמר שהוא צריך את אישור שר הבינוי והשיכון, שזה דבר חדש.
בני כשריאל: זה הגיע לשר הבינוי והשיכון והבוקר הודיע לי השר שהוא צריך את אישור שר הביטחון.
בני כשריאל: כלומר, אני עשיתי את כל המעגל וחזרתי בחזרה לשר הביטחון.
אורלי לוי אבקסיס: בכל שלב, הוא יכול בדרך לעצור את התהליך.
שי רנסקי: אני אתן לך דוגמה.
שי רנסקי: בית ספר בהר אדר – הר הדר גם שייכת ליהודה ושומרון – לפני כשלוש שנים הכרנו בצורך לבנות שם בית ספר חדש.
שי רנסקי: מדובר במגרש במרכז הישוב יחד עם בריכת שחייה וספרייה ועוד כל מיני דברים שאמורים להיבנות שם מסביב מתקציבים אחרים.
שי רנסקי: יש תב"ע שהיו צריכים לקבל עליה תוקף, התב"ע כבר בין חצי שנה לשנה מחכה למתן תוקף ורק עכשיו, בסבב האחרון של ה-455 יחידות, אישרו לתת תוקף לתב"ע וביום רביעי אמורים לתת לה תוקף.
שי רנסקי: בית הספר כבר מתוכנן, אבל זה מחכה.
אורלי לוי אבקסיס: כמה זמן זה מחכה?
שי רנסקי: כשלוש שנים.
דני דנון: מה קורה אם המצב הזה נמשך?
דני דנון: כמו שראינו, ברוך השם, כולנו שמחים, יש ילודה בקצב מבורך ביהודה ושומרון.
דני דנון: מה ההיערכות שלכם כמשרד חינוך?
דני דנון: יש כאן מבוי סתום.
דני דנון: עכשיו מדובר ב-42 ילדים, אבל בעוד שנה המספר יהיה גדול יותר.
דני דנון: מה הפתרון לברוכים, לרחלים, לכל אותן נקודות שהועלו כאן?
דני דנון: כאן אני מבקש להוציא ממרכז המחקר והמידע סקר על כל יהודה ושומרון, מה שהועלה כאן לגבי המועצה האזורית בבחינת הבקשות.
קריאה: למרכז המידע יש נייר מוכן.
דני דנון: לא, יש על מוסדות החינוך אבל אני רוצה לראות אם יש להם התייחסות לנושא הזה ושיאמרו לנו כמה בקשות הוגשו וכמה מקומות תקועים כרגע.
שי רנסקי: התלמידים לא נמצאים ברחוב.
שי רנסקי: משרד החינוך נאלץ לבזבז כסף ולתקצב בנייה יבילית למוסדות החינוך הללו.
דני דנון: מבנים יבילים לא דורשים אישור שר הביטחון?
שי רנסקי: זה דורש אבל כנראה זה בהליך יותר קל.
יוחאי דמרי: מתוך 14 מבנים יבילים שביקשנו לקיץ, שאושרו על ידי משרד החינוך, קיבלנו אישורים ב-31 באוגוסט לארבעה בלבד.
יוחאי דמרי: מדובר באישור שינוע שקיבלנו לארבעה בלבד וזה היה ב-31 באוגוסט.
מיכאל בן-ארי: ממתי אתה יודע שמשרד הביטחון לא נותן אישורים?
מיכאל בן-ארי: אני מרגיש שהדיון הזה הוא עקר.
דני דנון: הוא לא עקר.
דני דנון: אנחנו נתייחס בתקיפות למדיניות של שר הביטחון.
דני דנון: אני כן רוצה לנסות למצות את הבעיות כדי שנוכל להמשיך בנושא הזה אנחנו גם מול משרד הביטחון וגם מול משרד החינוך.
שי רנסקי: אני אייצג את עמדת משרד הביטחון בנושא הזה.
שי רנסקי: נכון לשבוע שעבר, אנחנו עודכנו - העברנו לשר הביטחון רשימה של 40 פרוייקטים לגביהם אנחנו מבקשים את אישורו ותמיכתו – שלגבי 13 פרוייקטים הבנתי שהתהליכים כרגע ממתינים לאישור השר.
שי רנסקי: כלומר, הפרוייקטים אושרו והובאו להמלצת השר.
שי רנסקי: ברגע שהוא נותן להם חתימה, התהליך הסתיים.
אורלי לוי אבקסיס: לא יצטרכו לבוא אליו עוד שש פעמים?
שי רנסקי: לא.
שי רנסקי: התהליך נגמר.
שי רנסקי: זאת הפעם השישית.
שי רנסקי: התהליך נגמר לגבי 13 הפרוייקטים.
שי רנסקי: לגבי 11 הפרוייקטים הנוספים, הם אומרים שמבחינתם הייתכנות שזה יגיע לסוף מסלול בין חודשיים לשנה היא הגיונית ובסוף התהליך יינתן אישור.
שי רנסקי: לגבי כ-20 פרוייקטים נוספים, הם לא רואים בזמן הקרוב שיהיה אישור בגלל שהישוב לא מוכר, התב"ע לא בתוקף, לתב"ע ייקח תקופה ארוכה יותר כדי להיכנס לתוקף וכולי.
שי רנסקי: זה המצב נכון להיום מבחינת המידע שמשרד החינוך יודע ממשרד הביטחון.
דני דנון: אתם כמשרד חינוך יודעים כרגע על כמה פרוייקטים שתקועים ועל כמה בקשות שביקשו המועצות ואין להם את המסמכים הרלוונטיים?
אסף דטנר: פחות או יותר לא.
אסף דטנר: מדובר ב-41 אבל זה דבר שמשתנה.
אסף דטנר: אנחנו דינאמיים כל הזמן ועכשיו למשל אנחנו מכינים את התקציב של שנת 2010 ורואים שיש דברים חדשים.
אסף דטנר: פתאום משהו משתנה ואנחנו מכירים בעוד פרוייקט.
אסף דטנר: יש דברים שהם בתהליך ולא הוכנסו לפרוייקט הזה.
דני דנון: אני מבקש לקבל העתק מהרשימה של הבקשות להקמת מוסדות כי גם שר הביטחון וגם ראש הממשלה בדבריהם בכל מקום מדגישים היום – אנחנו לא נכנסים כאן לעניין מדיני – שבנושא מוסדות חינוך, לא תהיה הקפאה.
אורלי לוי אבקסיס: שאלה למשרד החינוך.
אורלי לוי אבקסיס: יש איזשהו תקן לגבי מספר הילדים פר מטר?
אורלי לוי אבקסיס: אני יודעת שיש תקן לגבי מטפלת.
אסף דטנר: יש פרוגרמות סטנדרטיות.
אסף דטנר: בית ספר יסודי למשל, כיתת אם היא בגודל של 53 מטרים היום.
אורלי לוי אבקסיס: כמה ילדים לומדים בה?
אסף דטנר: זה תלוי.
אסף דטנר: עד היום היו 40 ילדים והיום חלק מכיתות ג', גם חלק מכיתות א' וחלק מכיתות ז', הן עם פחות תלמידים.
בני כשריאל: 39 ילדים.
אורלי לוי אבקסיס: יש משהו דומה לגבי גני ילדים?
אסף דטנר: כן.
אסף דטנר: 125 מטרים עם 35 ילדים.
דני דנון: שי, יש לך המלצה בנושא הזה?
שי רנסקי: ההמלצה, כמו שכולם כאן הבינו, היא שאנחנו נשמח מאוד אם משרד הביטחון ישחרר את החבל וייתן לנו לבנות.
שי רנסקי: הרי בסך הכל כל התהליך זה, גם מבחינתנו, הוא בזבוז כסף והוא לא רצוי מכל בחינה.
שי רנסקי: אם אנחנו נוכל לתקצב בנייה ביהודה ושומרון כמו שאנחנו עושים בכל המקומות במדינת ישראל.
שי רנסקי: מבחינתנו זה היה חוסך לנו מיליוני שקלים.
יוחאי דמרי: משרד החינוך מתקצב בסכום מאוד מסוים.
יוחאי דמרי: על כל שקל ששם המשרד על מבנה יביל, אני נדרש לשים פי שלוש כדי לייצר את המבנה בפועל.
בני כשריאל: זה בתשתיות והתשתיות נופלות עלינו.
דוד אלחיאני: אני רוצה להציע הצעה שאולי המשרד יוכל לאמץ אותה.
דוד אלחיאני: באותם ישובים בה התב"ע נמצאת בהליכים של חתימה על ידי שר הביטחון, המעמד של הקרקע ידוע.
דוד אלחיאני: זאת אומרת, זה עבר את כל ההליכים בכל המשרדים ואין שום עילה בעלות של הקרקע להקים של מבנה שהוא מוסד חינוכי, אבל הכל תקוע בגלל ששר הביטחון מעכב, אבל מבחינת הקרקע היא קרקע שאין עוררין עליה שמדובר באדמות מדינה.
דוד אלחיאני: למה שהמשרד לא ייקח על עצמו את האחריות?
דוד אלחיאני: יש ישובים, כמו שציין מנהל אגף החינוך, גם בתחום של הקו הירוק שלקח בין שבע לעשרים שנים לאשר את התב"ע במקום.
דוד אלחיאני: אני מניח שגם עכשיו יש בארץ ישובים שאין להם תב"ע ומשרד החינוך בונה שם.
אסף דטנר: לא בונים בשום שמקום שאין תב"ע מסודרת.
אסף דטנר: בעשר השנים בהן אני עובד באגף המיפוי במשרד, לא בונים במקום שאין תב"ע מסודרת ושהקרקע לא בבעלות או שיש כל מיני סוגי זכויות של הרשות המקומית.
אסף דטנר: אין דבר כזה.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מדברים על מבנים שהם בעצם מחוץ למתאר של הישוב או בתוכו?
אורלי לוי אבקסיס: לי יש תחושה שיש כאן היתממות של משרדים.
יוסי דגן: בעיקר משרד הביטחון.
קריאה: גם משרד החינוך.
אורלי לוי אבקסיס: אין ספק שזה משרד הביטחון.
יוסי דגן: המדיניות של השר יכולה לשנות.
דני דנון: אני מבקש שתתייחסו גם לנושא הרגשי ולא רק לנושא הפיזי.
דני דנון: כראשי רשויות יש לכם אגפי רווחה.