GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דני דנון: אתם יכולים לתת לנו נתונים לגבי המשתמשים באפשרות החסימה?
מיכל ריבלין: אני לא בטוחה שאנחנו יכולים לתת לך נתונים כאלה.
דני דנון: אם יש נתונים ונדע שאיקס אחוזים חסמו תוכניות, נדע שאולי זה כיוון שצריך להעמיק אותו.
קריאה: זה נעשה בבית על ידי הצופה.
מיכל ריבלין: זה מנגנון שהצופה עושה אותו.
דני דנון: אם כן, אי אפשר לדעת.
מיכל ריבלין: אי אפשר לדעת.
מיכל רפאלי-כדורי: יש שני סוגי חסימה.
מיכל רפאלי-כדורי: אני מרשה לעצמי לומר בהקשר הזה שאני הייתי יושבת-ראש מועצת הכבלים והלווין לפני עשר שנים, כך שאני גם מכירה את הצד השני.
מיכל רפאלי-כדורי: הפלטפורמות הרב-ערוציות, ולצורך העניין אני חושבת שאני מייצגת גם את HOT, רוויות בטכנולוגיות שמאפשרות להורים הרבה מאוד כלים.
אורלי לוי אבקסיס: צריך לדעת לשלוט בטכנולוגיות האלה.
מיכל רפאלי-כדורי: האחריות שלנו בשלב מסוים נגמרת.
דני דנון: מישהו שנמצא כאן בחדר הפעיל חסימה לערוצים מסוימים?
דני דנון: שני אנשים ואלה אנשי תקשורת.
מיכל רפאלי-כדורי: הטלוויזיה הרב-ערוצית היא טלוויזיה בתשלום.
מיכל רפאלי-כדורי: אנשים באים לשם כי הם אומרים שהם רוצים להיות שם וזה לא נדחף אליהם הביתה בכוח, ושנית, גם בתוך מבחר מאות הערוצים שלנו הם בוחרים ומקבלים הביתה רק מה שהם רוצים.
מיכל רפאלי-כדורי: ערוץ שהם לא הזמינו ולא ביקשו, למעט חבילת הבסיס, לא יגיע אליהם הביתה.
מיכל רפאלי-כדורי: הם רוצים עוד ערוצי ילדים, הם צריכים לומר שהם רוצים, הם צריכים לשלם ואז הערוץ נפתח לכם.
מיכל רפאלי-כדורי: בנוסף לכך לכל אחד בבית יש מערכת שהוא יכול לסגור לעצמו את הערוצים.
מיכל רפאלי-כדורי: הוא יכול לסגור אותם, הוא יכול בקוד שהילדים שלו לא יראו, בוודאי כאשר מדובר בארוטיקה כאשר הוא יכול לקבל את זה בחדרים מסוימים ובחדרים אחרים לא.
מיכל רפאלי-כדורי: מי שלא יודע להפעיל את זה, מעבר לזה שתמיד ידריכו אותו אם הוא יבקש, יכול להיכנס במסך.
מיכל רפאלי-כדורי: יש ערוץ שלם עם הסברים על כל הדברים האלה.
מיכל רפאלי-כדורי: אני רוצה להעיר אפרופו הנתונים על תלונות.
מיכל רפאלי-כדורי: אני מזכירה לכם שכשאומר ניצן חן שהיו 20 תלונות שנמצאו מוצדקות, מדובר ב-20 תלונות מתוך עשרות ערוצים בהם כ-10 ערוצי ילדים.
מיכל רפאלי-כדורי: אגב, אין לי מושג אם התלונות הן דווקא על ערוצי הילדים אלא יכולים להיות על דברים שאנחנו מעבירים על פי חוק שזה ערוץ 2, 10 ו-1.
מיכל רפאלי-כדורי: מדובר בעשרות ערוצים, בעשרה ערוצי ילדים, בהם יש במצרפי מאות תוכניות ביום.
מיכל רפאלי-כדורי: לשאלתך האם מישהו יכול לצפות בזה מראש - אנחנו צופים בזה מראש ועורכי ערוצי הילדים צופים בזה מראש.
מיכל רפאלי-כדורי: נמצאים כאן מערוץ הילדים הרבה מאוד אנשים טובים, כולל פסיכולוג שעובדים אתו.
מיכל רפאלי-כדורי: אנחנו מסווגים בבית, אנחנו בודקים את עצמנו והעניין הזה שאנחנו מצפצפים על המועצה, פשוט אי אפשר לתאר.
מיכל רפאלי-כדורי: אנחנו לא יכולים ולא רוצים לצפצף על הגופים הרגולטוריים שלנו ולא רק בגלל שיש להם קנסות כספיים ואף אחד לא רוצה לשלם 90 אלף שקלים קנס בגלל שהיה פרומו בערוץ הילדים, אלא מועצת הכבלים והלווין הוא גוף מקצועי והוא תמיד היה גוף מקצועי ומתמקצע והוא יושב עלינו בדרכים שלו.
מיכל רפאלי-כדורי: הוא לא אמור לעשות מוניטורינג על כל הערוצים, אבל הוא עושה מוניטורינג מדגמי ופונה אלינו הרבה פעמים לא בגלל תלונות שהגיעו אליו אלא בגלל תלונות שהוא יוצר אותן.
מיכל רפאלי-כדורי: אפרופו תלונות, אני יכולה לספר לכם קוריוז.
מיכל רפאלי-כדורי: הקמפיין שעושה המועצה ומשודר אצלנו, ומשודר אצלנו לאורך שנים, עכשיו הגיעה תלונה עליו וזה הדבר הכי מצחיק שראיתי.
מיכל רפאלי-כדורי: על אותו תשדיר הגיעה תלונה.
מיכל רפאלי-כדורי: יש איזו תמונה של צללית והגיעה תלונה של אזרח על הדבר הזה.
מיכל רפאלי-כדורי: זאת אומרת, צריך בכל זאת להבין שיש מגוון של אנשים.
מיכל רפאלי-כדורי: אני אומרת שוב שאנחנו ביום יום מדברים עם המועצה עשרות פעמים ביום ואנחנו צריכים אותה עשרות פעמים ביום ואין מצב כזה שהמועצה תגיד לנו להוריד קדימון אם טעינו ולא הורדנו.
מיכל רפאלי-כדורי: לעניין הלקוחות, אין לנו שום עניין לפגוע בלקוחות שלנו.
מיכל רפאלי-כדורי: הלקוחות שלנו יכולים תמיד לעזוב אותנו.
מיכל רפאלי-כדורי: הורים לא מרוצים יכולים ללכת ולהתנתק מהטלוויזיה הרב-ערוצית והרבה אנשים עושים את זה.
מיכל רפאלי-כדורי: איזה עניין יש לנו שהם יעזבו אותנו?
דני דנון: המשפט האחרון היה מיותר.
מיכל רפאלי-כדורי: אמרתי את זה כדי שתבינו שהלקוחות שלנו הם הדבר היחיד והיקר שיש לנו.
מיכל רפאלי-כדורי: אנחנו לא נעשה שום דבר כדי לפגוע בהם למעט אם מישהו עשה טעות.
מיכל רפאלי-כדורי: אני רוצה לומר עוד דבר אחד פרקטי.
מיכל רפאלי-כדורי: חוק סימון משדרים קובע מדרג גילאים.
מיכל רפאלי-כדורי: אנחנו כבר הרבה זמן מדברים עם המועצה על מנת לשנות אותו.
מיכל רפאלי-כדורי: החוק קובע 8, 14 ו-18.
מיכל רפאלי-כדורי: כל מי שהוא הורה לילדים יודע שאלה שני מדרגים מאוד מאוד גדולים.
מיכל רפאלי-כדורי: בין 8 ל-14 זה מדרג גדול מדיי ואנחנו ביקשנו שיהיה גם 12, ובין 14 ל-18 בערוצים מסוימים אנחנו חושבים שצריך להיות גם 16.
מיכל רפאלי-כדורי: לנו יש גם ערוצים דקומנטריים ומה לעשות שרוב הילדים לא מסתכלים על סרטים דקומנטריים אבל לפעמים יש ילדים טובים וחכמים – כמו שאמרה פרופסור דפנה למיש, הלוואי שהם היו נמצאים בערוץ 8 של הכבלים או ב-YES דוקו שלנו במקום בערוצי הילדים – ואין לנו טווח תמרון לסווג משהו למשל בין 14 ל-18 ולאפשר סרטים חשובים שצעירים יוכלו לצפות בהם.
מיכל רפאלי-כדורי: המועצה עוסקת בזה ואני מניחה שיום אחד זה יסתדר, אבל אני חושבת שצריך לתת במסגרת הסמכויות של המועצה פלקסביליות יותר גדולה של המועצה ושלא מחוקק ראשי יצטרך לעסוק בזה אלא באמת הגוף המקצועי שיחליט איפה אפשר לעשות את זה.
מיכל רפאלי-כדורי: משפט אחרון שאני רוצה לומר הוא שאני חושבת שהוועדה הזאת צריכה להיות מודעת לכך שאנחנו עדיין שמורת הטבע של הילדים, בוודאי ערוצי הילדים.
מיכל רפאלי-כדורי: מה שקורה באינטרנט ומה שהולך לקרות כאשר האינטרנט יגיע דרך חברות הסלולר הביתה בלי פיקוח, אתם תתגעגעו לערוצי הילדים.
יצחק קדמן: לא צריך לצבוע את המצב בצבעים יותר מדיי שחורים, אבל גם לא צריך לצייר כאן את המצב כנפלא כי הוא לא נפלא.
יצחק קדמן: לפעמים כשפונים אלינו עשרה אנשים שונים לגבי תוכנית אחת ואנחנו מעבירים תלונה, היא נרשמת כתלונה אחת אבל מאחוריה עמדו עשרה מתלוננים לפחות ועוד הרבה מאוד אזרחים שזה קומם אותם אבל לצערי האזרח הישראלי והלקוח שלך הוא צרכן נורא גרוע גם בדברים אחרים וגם בצריכת תקשורת הוא צרכן גרוע ביותר וזה לא אומר שום דבר.
יצחק קדמן: אני רוצה לומר למה הדיון הזה מאוד חשוב ואחרי כן אני גם אומר למה הדיון הזה חסר תועלת לחלוטין ויסלח לי אדוני היושב-ראש אבל תכף תבין.
יצחק קדמן: אני רוצה לומר – וזה לא קשור לזכיינים ולא קשור לרשויות המפקחות ולרגולטורים – שבישראל ילדים צופים יותר מדיי בטלוויזיה.
יצחק קדמן: גם אם כל התוכניות היו מצוינות, צריכת יתר של כל דבר היא מזיקה מאוד.
יצחק קדמן: תראו, המספרים הם מהממים.
יצחק קדמן: ילדים בגילאי 6 עד 12 – וזאת הקבוצה היותר נמוכה שאפשר – על פי עדותם, פעילות הפנאי שהם עושים בה יותר שימוש מכל דבר אחר, צפייה בטלוויזיה, 55 אחוזים.
יצחק קדמן: רק לשם השוואה, פעילות ספורטיבית, 25 אחוזים.
יצחק קדמן: אני הייתי מעדיף שהתמונה תהיה הפוכה.
יצחק קדמן: אין לי שום טענות לזכיינים בנושא הזה.
יצחק קדמן: אגב, אם רוצים לבוא אל מישהו בטענות, אני מתנצל מראש, הילדים צופים בטלוויזיה הרבה יותר מאשר עוסקים בספורט, כי זה בדיוק מה שעושים ההורים שלהם ולמה שהם יעשו משהו אחר?
יצחק קדמן: צריך לדעת שהטלוויזיה היא היום הבייבי-סיטר מספר אחד בישראל.
יצחק קדמן: הוא הכי זול, הוא הכי זמין וזה התפקיד העיקרי שלו היום, בעיקר בקבוצת הגיל הנמוכה.
יצחק קדמן: שימו ילד לפני הטלוויזיה, יהיה שקט, לפחות לאיזשהו פרק זמן.
יצחק קדמן: הילדים לא רק צופים יותר מדיי בטלוויזיה במספרים של 55 אחוזים כפעילות פנאי מועדפת – אגב, פעילות פנאי של קריאה צוינה רק על ידי 11 אחוזים מהילדים – אלא שחלק מהילדים צופים בטלוויזיה על דרג שבעיניי ניתן לקרוא לו התמכרות.
יצחק קדמן: ילדים שציינו הם צופים למעלה מ-6 שעות ביום, הם 27 אחוזים מהילדים בישראל.
יצחק קדמן: זאת אומרת, כמעט 30 אחוזים מהילדים צופים בטלוויזיה – ונגיד שזה אפילו חומר מצוין – למעלה מ-6 שעות ביום.
יצחק קדמן: מתי הם עושים שיעורים?
יצחק קדמן: מתי הם אוכלים?
יצחק קדמן: אני בעצם יודע מתי הם אוכלים, הם אוכלים מול הטלוויזיה וכנראה הם גם עושים שיעורים מול הטלוויזיה.
יצחק קדמן: 40 אחוזים נוספים על 27 האחוזים הנ"ל צופים בין 5 ל-6 שעות ביום.
יצחק קדמן: כלומר, 67 אחוזים, שני שליש מהילדים בישראל, צופים בטלוויזיה לפחות חמש שעות ביום.
יצחק קדמן: זה כמובן הרבה יותר מדיי.
קריאה: על איזה גילאים אתה מדבר?
יצחק קדמן: 6 עד 12.
יצחק קדמן: אני גם רוצה שתדעו דבר נוסף וכאן זה אפרופו סיווג וסימון שידורים.
יצחק קדמן: יש הרבה מאוד מיתוסים לגבי מתי ילדים צופים בטלוויזיה.
יצחק קדמן: הם לא צופים בטלוויזיה מתי שאתם חושבים שהם צופים בה ולכן גם כל החלוקה לשעות בעיניי היא מאוד מפוקפקת ואולי מיותרת, מפני שהסתבר למשל ש-10 אחוזים מהילדים מספיקים לצפות בטלוויזיה בבוקר לפני שהם הולכים לגן או לבית הספר.
יצחק קדמן: מה שיותר מעניין הוא שבשעה 8:00 בערב, 46 אחוזים מהילדים עדיין צופים בטלוויזיה ובין 9:00 ל-12:00 בלילה, 17 אחוזים מהילדים – אני מדבר על גילאי 6 עד 12 – צופים בטלוויזיה.
יצחק קדמן: זה קשור גם לאלו שצופים יותר מ-6 שעות כי הם מגיעים בסופו של דבר לשעה 12:00 בלילה.
יצחק קדמן: זה אולי עניין חינוכי, אולי עניין של יחסי הורים-ילדים, אבל מוכרחים להזכיר את זה ולומר שילדים רואים יותר מדיי טלוויזיה בישראל.
יצחק קדמן: אגב, צוין נכון, לפחות לגבי ילדים עד גיל 11, ישראל אלופת העולם מבין כ-40 מדינות מערביות, בצפייה של ילדים בטלוויזיה.
יצחק קדמן: אם רצינו מדליית זהב, הנה, יש לנו ואולי לא בתחום הכי מוצלח.
דני דנון: מה לדעתך צריך לעשות?
יצחק קדמן: אם אתה שואל אותי, קודם כל דוגמה אישית.
יצחק קדמן: ילדים לא עוסקים בספורט כי הם לא רואים את ההורים שלהם עוסקים בספורט.
יצחק קדמן: ילדים לא קוראים ספרים כי הם לא רואים את ההורים שלהם קוראים ספרים.
יצחק קדמן: אני גם חושב שצריך למצוא דרכים אחרות לבייבי-סיטינג של ילדים מלבד הטלוויזיה ותכף אני אגיע גם לעניין הזה.
אורי אורבך: אתה בעצם אומר שהדיון הוא קצת ישן.
אורי אורבך: כלומר, החלוקה בין מבוגרים לילדים מבחינת הצפייה בטלוויזיה לפי שעות בכלל לא רלוונטית.
יצחק קדמן: נכון, אני אומר את זה בפירוש.
יצחק קדמן: אני אומר בפירוש שאנחנו לא במקום ותכף תראה עד כמה אנחנו לא במקום.
יצחק קדמן: אני רוצה לומר מילה אחת שכמעט לא הוזכרה כאן.
יצחק קדמן: חלק מהצפייה המאוד לא בריאה של ילדים בטלוויזיה זה דווקא לא בתוכן – למרות שגם שם יש בעיות – אלא בפרסומות ובכלל זה בדבר הכי חמור שיש שאף אחד לא הזכיר אותו עד היום, מה שנקרא בשפה מכובסת תוכן שיווקי או פרסומת סמויה.
יצחק קדמן: מבחינתי זה הדבר הכי גרוע שיש.
יצחק קדמן: את כל הדקות שאתם קונסים את הזכיינים, מכניסים אחר כך בדלת האחורית, דרך התוכן השיווקי, דרך המילה המכובסת הזאת, שזאת פרסומת סמויה שנכנסת כל הזמן.
יצחק קדמן: אני אומר שהגיע הזמן שמישהו ייתן את הדעת גם על העניין הזה.
יצחק קדמן: אני רוצה לומר שחשוב, בגלל הרגלי הצפייה בטלוויזיה, שתהיה הקפדה, חשוב שיהיה רגולטור, חשוב שתהיה הסדרה עצמית.
יצחק קדמן: אגב, עם חלק מהערוצים אנחנו בקשר אתם כל הזמן ואכן בשנתיים האחרונות חל שיפור ואני מוכרח לומר זאת.
יצחק קדמן: כמות התלונות שלנו פחתה מאז שנעשה הסכם עם הפרסומאים בישראל וקיימת יותר הסדרה עצמית למרות שהנושא לא סגור לגמרי אבל יש שיפור מסוים.
יצחק קדמן: זה חשוב שאנחנו נמשיך להקפיד על הדבר הזה.
יצחק קדמן: בסוף אני רוצה לומר לך אדוני היושב-ראש למה בכל זאת הדיון הזה בעיניי, אני אשתמש במילה קשה, מיותר או לא במקום.
יצחק קדמן: תראו, עודנו נלחמים בזכיין שהראה בשעה 2:00 בצהרים נשיקה צרפתית, ואנחנו מקבלים על זה תלונות, ובאותו הזמן הילדים האלה לא רואים נשיקה צרפתית אלא הם רואים משגל מלא דרך האינטרנט.
יצחק קדמן: אנחנו סוגרים את האורווה כאשר הסוסים כבר מזמן לא נמצאים בה.
יצחק קדמן: אני אומר כאן משהו קשה.
יצחק קדמן: לדעתי האינטרנט, עם כל גדולתו, יצר סביבו איזו הילת קדושה שאסור לגעת בו, אסור לפקח עליו, אסור לומר אף מילת ביקורת סביבו וזה לא נכון.
יצחק קדמן: הילדים שלנו כבר לא רואים נשיקה צרפתית בשעה 2:00 בצהרים אלא הם מקבלים את התפריט המלא דרך האינטרנט.
דני דנון: את הנושא הזה רשמתי לי ואנחנו נקיים דיון בנושא הספציפי הזה של הרגולציה בנושא האינטרנט.
דני דנון: כרגע הדיון לא מיותר.
יצחק קדמן: אני אשלים את דבריי במשפט אחד.
יצחק קדמן: ההפרדה בין האינטרנט לטלוויזיה, גם היא מיושנת לחלוטין.
יצחק קדמן: יש עכשיו – וזה הוזכר כאן, אבל אני לא יודע אם הרמזים הובנו במלואם – תהליך בו הטלוויזיה שהיינו רגילים שהיא גדולה ומונחת בסלון ומסך האינטרנט על מחשב שנמצא בחדר אחר הוא קטן ולא נוח לצפייה, החלוקה הזאת הולכת ונמחקת.
יצחק קדמן: את הדברים שרואים באינטרנט לא יראו יותר דרך המסך הקטן אלא יראו דרך מסך ענק שהוא מסך טלוויזיה לכל דבר והוא מונח בסלון או בחדר של הילד או בשני המקומות גם יחד ושם כל המגבלות שאנחנו מתאמצים לשים על הערוצים הנורמטיביים, לא יהיו קיימים.
יצחק קדמן: הכל ייכנס לנו בדלת האחורית.
יצחק קדמן: הילד אפילו לא ידע, בטח ההורים לא ידעו, שזה בכלל לא טלוויזיה אלא זה אינטרנט.
יצחק קדמן: הם יהיו משוכנעים שהילד שלהם רואה טלוויזיה אבל בטלוויזיה יש כללים ויש קודים כאשר באינטרנט אין שום קודים.
יצחק קדמן: אותם סרטים ואותן תוכניות שאנחנו סיווגנו אותם ואנחנו אומרים שאנחנו את זה מראים אפילו את הפרומו רק בשעה 10:00 בלילה, זה צחוק מהעבודה כי הילד רואה את התוכנית המלאה בשעה 2:00 בצהרים או מתי שהוא רוצה והוא רואה את הכל.
אורלי לוי אבקסיס: גם כאן ההורים יכולים לחסום את זה.
יצחק קדמן: לכן אני אומר שלא נעשה מלחמה שעברה כבר.
יצחק קדמן: גם היא חשובה, נכון, אבל את עיקר המאמצים אנחנו צריכים להקדיש עכשיו למלחמה לפניה אנחנו עומדים כי כל הכללים שדיברנו עליהם יהיו בלתי רלוונטיים לחלוטין בשיטת הטכנולוגיה החדשה שמתרגשת לבוא עלינו.
דני דנון: אני חושב ששני הנושאים חשובים.
דני דנון: כפי שאמרת בפתח דבריך, השעות שהילדים צופים היום בטלוויזיה, זאת מסה גדולה יותר מהאינטרנט.
דני דנון: נושא האינטרנט הוא מהותי ואכן צריך לחשוב צעד קדימה ואנחנו נקיים דיון שימוקד בנושא הזה כמחשבה מבחינת החוק ומה שצריך לעשות כדי להיערך לזה.
עדה ליפציגר: במשפט אחד אני רוצה לחזק את דבריו של יצחק קדמן ולומר שאלי – כמנהלת מרכז להורות באשדוד – פנו לאחרונה, לפני שבוע, מנהלות בתי ספר לגבי חשיפה של ילדים בני 8 ו-9 לתכנים פורנוגרפיים באינטרנט.
עדה ליפציגר: אני יודעת שזה לא נושא הדיון היום, אבל אני מבקשת מיושב-ראש הוועדה לכנס כמה שיותר מהר דיון בנושא הזה כי אני חושבת שמה שאמר דוקטור קדמן הוא נכון אבל הוא לא יקרה כי הוא כבר קורה וכבר קרה ואנחנו נמצאים בסכנה גדולה מאוד.
פנינה צ'צ'יק-מנקר: אני יושבת ראש המועצה הארצית להורות בישראל ומתוקף כך אני רוצה להביא את קולם של ההורים.
פנינה צ'צ'יק-מנקר: הטלוויזיה היא עובדה קיימת.
פנינה צ'צ'יק-מנקר: היא ישנה, היא תופסת מקום ואנחנו לא נעלים אותה ומן הסתם גם לא נרצה להעלים אותה.
פנינה צ'צ'יק-מנקר: הנושא של האכיפה הוא מאוד קשה והוא מאוד בעייתי והשאלה אם בכלל צריכה להיות אכיפה זו שאלה של בג"ץ.
פנינה צ'צ'יק-מנקר: זה לחם חוקנו בתוך המדינה שלנו.
פנינה צ'צ'יק-מנקר: מה שאנחנו מרגישים וחושבים זה שצריך להביא שינוי בדעותיהם של ההורים עצמם.
פנינה צ'צ'יק-מנקר: צריך להגביר הרבה יותר מודעות למה שיש בטלוויזיה ולדרכים שקיימות בידי ההורים לחסום את החשיפה לתוכניות כאלה ואחרות.
פנינה צ'צ'יק-מנקר: אם אנחנו נחשוב אפילו על תוכניות הכי עדינות והכי לובשות צורה חינוכית, כמו סופר נני, אנחנו לעולם לא נשכח את הפרומואים בהם ראו רק את הילדה שיורקת על האבא ומנגד רק את האימא שלוקחת את הצלחת של הילד ושופכת את האוכל אל הפח.
דני דנון: באיזה שעות היו הפרומואים?
פנינה צ'צ'יק-מנקר: מתוכניות הבוקר.
פנינה צ'צ'יק-מנקר: חוץ מהמלחמה הזאת של האכיפה והחקיקה – ואני באה מתוך העולם המקצועי הזה שמאוד מעריך אותה וחושב שהיא כלי מאוד חשוב – אם לא נעשה שינוי בחשיבה של הצרכנים, יהיה לנו די קשה בכלל להתמודד גם הלאה עם הג'ונגל שמחכה לנו מעבר לפינה בעולם האינטרנט.
פנינה צ'צ'יק-מנקר: הנושא הוא כמובן הדרכות של הורים.
פנינה צ'צ'יק-מנקר: זה צריך להיות אינטרס של המדינה ואולי משרד החינוך הוא זה שצריך לתפוס חסות על העניין הזה.
פנינה צ'צ'יק-מנקר: זה צריך להיות אינטרס של המדינה לעשות הדרכות להורים כמו שעושים הדרכות בעניין של מלחמה בסמים, צריכת אלכוהול ובכלל התנהלות של הורים מול תלמידים.
פנינה צ'צ'יק-מנקר: יש מקום לייחד לנושאים האלה תשומת לב והתייחסות מאוד מאוד גדולה.
פנינה צ'צ'יק-מנקר: זה צריך להיות אינטרס של משרד החינוך להכניס את זה גם לתוכניות הלימודים של התלמידים, של הילדים, כמו שיש להם כישורי חיים ואת התוכניות האלה נגד צריכת סמים ואלכוהול.
פנינה צ'צ'יק-מנקר: גם שם יש מקום לחדד את תפיסת העולם של הילדים ולהסביר להם שמה שרואים בטלוויזיה זאת לא המציאות ולדעת לשים פרופורציות ומרחקים.
פנינה צ'צ'יק-מנקר: נושא למחשבה הוא שאולי כחלק מהרשיון או מהזיכיון צריכה להיות השתתפות כספית של בעלי הזיכיון בהוצאות של הדרכות כאלה.
נילי בן גיגי-וולף: האגודה לזכות הציבור לדעת עוסקת בביקורת על התקשורת הישראלית מזה 14 שנים.
נילי בן גיגי-וולף: אנחנו מאוד מברכים על קיום הדיון הזה.
נילי בן גיגי-וולף: חוק סימון וסיווג היה יוזמה של אגודת "לדעת".
נילי בן גיגי-וולף: לצערנו כבר בניסוח החוק היו דברים חסרים וגם באכיפה שלו הם חסרים.
נילי בן גיגי-וולף: אנחנו רואים בעיות רבות במהלך השנים ואני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת כדי להעלות כמה מהנקודות הללו.
נילי בן גיגי-וולף: כמו שעלה כאן כבר, העניין של מי מסווג היום.
נילי בן גיגי-וולף: היום הסיווג הוא בידיים של הזכיינים ואנחנו רואים בזה את ראשית ומקור הבעיה.
נילי בן גיגי-וולף: היו לכך לא מעט דוגמאות אבל אני אתן רק דוגמה אחת כאשר לפני כמה שנים, אם אתם זוכרים את הסדרה שנקראה "המורדים", הייתה מהומה ציבורית מאוד גדולה סביבה כאשר הזכיין סיווג אותה כמתאים לגיל 8 ורק אחרי מהומה ציבורית מאוד מאוד גדולה.
נילי בן גיגי-וולף: המועצה לכבלים ולווין נתנה גב לסיווג הזה ורק בעקבות המהומה – וזה הגיע גם לוועדת החינוך של הכנסת – הועלה הסיווג לגיל 14.
קריאה: זה לא היה כבלים ולווין אלא זה היה בערוץ 10.
קריאה: זה היה גם וגם.
נילי בן גיגי-וולף: אני זוכרת שהגברת אילת מצגר הגנה על הסיווג של הזכיין ולכן אני מעלה את הנקודה הזאת.
נילי בן גיגי-וולף: כלומר, לא פעם מה שמנחה את הזכיינים אלה כמובן השיקולים המסחריים.
נילי בן גיגי-וולף: לצערנו הרגולטור לא תמיד עושה עבודה מספקת בנושא.
נילי בן גיגי-וולף: כמו שציינו כאן, לרוב זה נעשה בדיעבד והשאלה מה הערך של זה.
נילי בן גיגי-וולף: במדינות רבות הסיווג נעשה על ידי גוף חיצוני, על ידי ועדה מקצועית שמורכבת מאנשי מקצוע והיא עוברת על הדברים האלה ונותנת את הסיווג.
ניצן חן: אנחנו מדברים על חמישים ערוצים.
נילי בן גיגי-וולף: אנחנו לא מדברים על צנזורה.
נילי בן גיגי-וולף: מה לעשות שבפועל מכתבי ההפרה לא עושים הרבה רושם.
נילי בן גיגי-וולף: על אחד מהפרקים הודיעו לזכיין מראש לא לשדר אותו, אבל הוא צפצף ושידר.
נילי בן גיגי-וולף: יש בעיה עם יכולת ההרתעה של הרגולטור ויש בעיה עם האכיפה כמו שהיא מתנהלת כיום.
נילי בן גיגי-וולף: אני מסכימה שגם הסיווג עצמו זקוק לרענון.
אורי אורבך: השאלה מי יסמן ולמה להשקיע בזה.
נילי בן גיגי-וולף: כי לכל הפחות אני יכולה וצריכה לתת להורה איזשהו כלי.
קריאה: ההורים לא מסווגים אלא אנשי המקצוע מסווגים.
נילי בן גיגי-וולף: אנחנו רוצים שהורה יהיה יותר מעורב בחיי הצפייה של הילד.
נילי בן גיגי-וולף: אם הוא רואה איזשהו סיווג, הוא יכול לדעת לפחות בערך למה זה מתאים ולמה זה לא מתאים.
נילי בן גיגי-וולף: בעניין הסיווג עצמו, כל ערוץ עושה דין לעצמו.
נילי בן גיגי-וולף: דיברנו על הסיווג הכי חמור של גיל 18 ומטה לא ראוי לצפייה, בערוץ 2 כתוב בנייר שהוגש שזה מחצות.
נילי בן גיגי-וולף: בערוץ 1 אנחנו רואים בפועל שזה משעה 10:00.
נילי בן גיגי-וולף: כלומר, כל אחד כאן עושה דין לעצמו ואין איזשהו קו אחיד ורשמי אלא כל אחד מפרש את זה לפי ראייתו.
נילי בן גיגי-וולף: החוק לא הגדיר בצורה חד משמעית את השעות.
נילי בן גיגי-וולף: לצערי יש הפרות של הדבר הזה ולא כל ההפרות מטופלות ולא כל ההפרות אפילו מגיעות לאוזניכם.
נילי בן גיגי-וולף: אנחנו מקבלים הרבה פניות מהציבור ובהרבה מקרים אנחנו מנסים לפנות אל הזכיין, אבל שוב, אם יוצאת נזיפה, היא יוצאת בדיעבד ואין לה הרבה ערך ואנחנו לא רואים שבהכרח מפיקים מזה לקחים.
נילי בן גיגי-וולף: לא העלו כאן את נושא הטלוויזיה החינוכית.
נילי בן גיגי-וולף: בשמה היא אמורה להיות חינוכית ואכן הרבה מאוד מהתכנים שלה הם מצוינים ומבורכים אבל הרבה מאוד מהתכנים אין להם שום קשר לחינוך.
ניצן חן: אם את מזכירה את הטלוויזיה החינוכית, תעשי צדק ותזכירי את הטלוויזיה של הערוץ הראשון, שנציגתה נמצאת כאן.
ניצן חן: בה יש מחלקת בני נוער ותוכניות ילדים.
נילי בן גיגי-וולף: בטלוויזיה החינוכית יש הרבה תכנים שאין להם כל קשר לחינוך ואוי לנו לחינוך שלה.
נילי בן גיגי-וולף: רק בסוף השבוע האחרון - בערוץ החינוכית יש את השידור "לופ", סדרה שמסווגת מגיל 18 ומעלה - שודרה סדרה ב"לופ" במשך כל השבוע.
נילי בן גיגי-וולף: כלומר, שבת בבוקר, שבת בצהרים, שבת אחר הצהרים.
נילי בן גיגי-וולף: אחת הבעיות הקשות שיש לנו מול הטלוויזיה החינוכית היא שאין לה שום רגולציה.
נילי בן גיגי-וולף: רציתי לנצל את ההזדמנות הזאת כדי להעלות את הנושא הזה.
נילי בן גיגי-וולף: אין שום פיקוח, אין ממונה על פניות הציבור וכשאנחנו מפנים את התלונות אנחנו פונים ישירות אל הגברת ויגוצקי המנכ"לית כי אין שם אדם אחר.
נילי בן גיגי-וולף: ברוב המקרים אנחנו בכלל לא נענים.
נילי בן גיגי-וולף: אין שום פיקוח על מה שקורה שם, לא מבחינת התכנים.
נילי בן גיגי-וולף: מישהו צריך לתת את הדעת לגבי ההתנהלות של הטלוויזיה החינוכית ואני אשמח מאוד אם הוועדה הזאת תיקח את הנושא הזה לידיה, תאמץ אותו ותבדוק אותו.
חוה פרידמן: אני שמחה לדבר אחרי דוקטור יצחק קדמן ולומר שהדיון הזה הוא בין סיכון והשחתה לבין הגנה.
חוה פרידמן: אני חוששת שההגנה היא הגנה לכאורה.
חוה פרידמן: המסקנה שלי היא שונה מהמסקנה של דוקטור קדמן לגבי הצורך בדיון הזה כי אין ספק שצריך לדון בסכנות האינטרנט שהן גדולות יותר, אבל הרבה חזר כאן עניין ההורים ואני חושבת שלהורים צריכים לתת כלים שיעברו בעצם דרך החשיפה לתקשורת.
חוה פרידמן: מתוך הדוח הממצה הזה של אתי עולה ש-57 אחוזים מבני הנוער נוהגים בדרך כלל לצפות בטלוויזיה לבד, ל-59 אחוזים בגילאי 12 עד 14 יש טלוויזיה בחדר, ל-70 אחוזים בגילאי 15 עד 17 יש להם טלוויזיה בחדר, כך שאנחנו בעצם מדברים על הורים שהולכים לעבודה ועל ילדים שצופים בטלוויזיה.
חוה פרידמן: אני אכניס עוד מושג פשוט שנקרא טלוויזיות.
חוה פרידמן: לאנשים יש בבית טלוויזיות ולא טלוויזיה ובטלוויזיות ילד אחד רואה בחדר כלשהו תוכנית אחת וההורים רואים תוכנית אחרת כי ההורים רוצים לראות חדשות והילד רוצה לראות תוכנית אחרת.
חוה פרידמן: יש עוד תופעה שכולנו מכירים אותה, של בני נוער ובואו נחזיר את עצמנו לחופש הגדול שקרב ובא ונראה שילדים משכיבים את הוריהם לישון – סליחה על הביטוי הבוטה – והם רואים טלוויזיה.
חוה פרידמן: יש כאן איזו בעיה משום שאם אנחנו אומרים שהראינו להם איזשהו אייקון – ואני מסכימה שהסיווג הגילאי פג זמנו – שמראה שזה עד גיל מסוים או מתחת לגיל מסוים, מי בדיוק ראה אותו?
חוה פרידמן: מי ראה את האייקון הזה?
חוה פרידמן: אני מצטרפת לכל מי שדיבר על קדימונים ופרסומות שחוזרים על עצמם ומשווקים לילד להסתכל על הדברים.
חוה פרידמן: את כל זה כמובן לא נסגור ולא נעלים.
חוה פרידמן: החשיפה האינטרנטית היא מסוכנת ובוטה יותר אבל יש כאן איזה שהם קודים של התנהלות בתוך בית.
חוה פרידמן: בעיניי יש צורך לשאוף לתת בידי ההורים כלים למלא את הפונקציה שלהם.
חוה פרידמן: הכלים הנוכחיים לא עובדים ואין סיבה שהם יעבדו.
חוה פרידמן: ילדים רואים גם תוכניות בגנבה ואנחנו זוכרים עת אנחנו היינו ילדים את החוברת של הפלייבוי שהייתה מתחת לכרית.
חוה פרידמן: לא את זה אנחנו נעצור ואני לא חושבת שכדאי להיות תמימים אבל לספק להורים הרבה יותר כלים כמו שהופיע באמצעי הסיווג הנושא של אזהרה קולית – נושא שלא עלה כאן
חוה פרידמן: בכלל לדיון אבל נמצא בדוח – שמאפשר לך לפחות לדעת שבשעה שאתה תישן יש תוכנית מסוימת.
חוה פרידמן: בסופו של דבר המגבלה בעיניי תהיה בדיאלוג בין הורים לילדים ובניסיון של ההורים להגביל את הילדים עם השונות שקיימת בתחום הזה אבל היום להורים אין כלים והמצב הנוכחי לא מאפשר את מתן הכלים האלה.
חוה פרידמן: לא מצאתי שבדיון עד כה דובר על מה תהיה חומרת הסנקציה ואם רק ישנו את סיווג הגיל באיזה אייקון שמופיע על המסך, אין בזה די וזה לא יפתור את הבעיה.
חוה פרידמן: צריך לתת להורים איזה שהם כלים שגם הם בתוך תקשורת וזה לא השלט כי גם זה לא עובד למירב התרשמותי.
חוה פרידמן: צריך לתת להורים איזה שהם כלים והסברה לא תספיק.
חוה פרידמן: בכישורי חיים כבר התקיימו פרקים והסבר לילדים אבל צריך לתת בידי הורים יותר כלים בתוך התקשורת, כלים שיאפשרו להם למלא את הפונקציה הזאת.
דנה נויפלד: אני יודעת שכרגע אני לא בפורום אוהד לדברים שאני עומדת לומר אבל בכל זאת אני מבקשת לחדד נקודה מסוימת.
דנה נויפלד: יש דברים שאי אפשר לפתור אותם בחקיקה.
דנה נויפלד: זה נכון שאת הכללים אפשר לשפר והסיווג נבחן והכללים נבחנים וראוי שייבחנו כל הזמן, ואם אין אכיפה, צריכה להיות אכיפה, ואם יש תלונות, צריך להעביר אותן ולפתור אותן ישירות מול הזכיינים ולשם כך נמצאים הרגולטורים כאן.
דנה נויפלד: האכיפה אמורה להיעשות על ידי הרגולטורים שהם הגורמים האמונים על האכיפה.
דנה נויפלד: אם יש בעיה באכיפה, אפשר גם את זה לבדוק ולשפר.
דנה נויפלד: זה במישור של הכללים והאכיפה.
דנה נויפלד: יש דברים שהחוק לא יכול לעשות.
דנה נויפלד: העובדות, כפי שצוינו, אנחנו לוקחים אותן כמובן מאליו, ועל זה אני רוצה לבוא ולהטיל ספק.
דנה נויפלד: יכול להיות שנקודת המוצא שילדים צופים בטלוויזיה חמש שעות ביום, זאת הבעיה.
דנה נויפלד: אז אנחנו חוזרים שוב למישור ההורי ולמישור החברה שלנו כחברה ומה אנחנו עושים כחברה, איך אנחנו מחנכים את הילדים שלנו, מה אנחנו עושים כאשר אנחנו נותנים להם לשים טלוויזיה בתוך החדר וסוגרים את הדלת והולכים.
דנה נויפלד: האם בזה אנחנו כהורים נפטרים מהאחריות שלנו.
דנה נויפלד: זאת שאלה שאי אפשר לפתור אותה במישור של חקיקה.
דנה נויפלד: גם בנושא האינטרנט שהועלה בדיון הזה, זאת לא פעם ראשונה שאנחנו נמצאים בפורומים האלה שדנים בנושא הזה.
דנה נויפלד: אני מזכירה את חופש הביטוי למרות שזה לא הפורום הפופולרי בפניו אני יכולה לדבר בנושא הזה, אבל בכל זאת אני מעיזה לעשות זאת.
דנה נויפלד: אני לא הייתי אצה רצה לעשות כרגע צנזורה על האינטרנט.
יצחק קדמן: צנזורה?
דני דנון: אנחנו נזמין אותך לדיון על האינטרנט ואז נתווכח.
דנה נויפלד: לא סיימתי את המשפט.
דנה נויפלד: אני מגיעה לצד שלך.
דנה נויפלד: הדיון של האינטרנט, מקומו ראוי וצריך שייערך דיון רציני בנושא.
דנה נויפלד: יחד עם זאת, גם במישור האינטרנט אני מבקשת להזכיר שיש היום תוכנות סינון והורים יכולים לסנן.
דני דנון: תוכנות הסינון הן לא בגדר חובה.
דני דנון: גם בנושא הטלוויזיה שאלתי לגבי הסינון ושאלתי כמה אנשים הפעילו את הסינון ואז נדע אם זה אפקטיבי או לא.
דני דנון: לומר שיש תוכנות סינון, זה קל.
דני דנון: את צודקת בדבריך אם יש תוכנות סינון שאנשים משתמשים בהם אבל אם יש תוכנות סינון ואנשים לא משתמשים בהם והן לא רלוונטיות, זה לא מספיק טוב.
אורלי לוי אבקסיס: אתה תחליט מה תוכן ראוי או לא ראוי?
אורלי לוי אבקסיס: מי שאיכפת לו באמת מהילדים, בסופו של דבר אלה הם ההורים ושם זה מתחיל ונגמר.
דנה נויפלד: ראוי שהוועדה תדון בנושא הזה בהרחבה.
דנה נויפלד: זה נושא חשוב וככל שאנחנו מתקדמים מבחינה טכנולוגית, הנושא נהיה אקוטי יותר ויותר.
דנה נויפלד: יחד עם זאת, יש לזכור, ואת זה אני מבקשת, שחקיקה לא תועיל אם ההורים לא ייקחו אחריות על התוכניות בהן צופים הילדים.
אתי בנימין: אמנם כולנו כאן הורים, אבל אני נציגת ההורים.
אתי בנימין: אני לוקחת אחריות.
אתי בנימין: כן, ההורים אשמים.