GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עמירה חיים: עד שנה שעברה חשבנו שנכון לתת הקלה כזאת ואחרת בעיקר בהערכת זמן.
עמירה חיים: היתה התייעצות לגבי הנושא של הקלות.
עמירה חיים: האמת היא שהיו שותפים גם תלמידים שאמרו שהם לא רוצים שיסמנו את בחינות הבגרות.
עמירה חיים: היו שלוש שנים הקלות והשנה לא היו הקלות בבחינות הבגרות.
עמירה חיים: כי גם בני הנוער שהיו שותפים בחשיבה אמרו שהם לא רוצים שיסמנו את תעודות הבגרות.
עמירה חיים: לא מרגישים שהם צריכים.
עמירה חיים: ניתן להם מספיק זמן ללמידה.
עמירה חיים: מדובר בתלמידים שהיו בכיתה ט'.
עמירה חיים: כבר עברו 4 שנים.
עמירה חיים: מרגישים שהם כבר מקבלים את כל השעות שהם צריכים בתוך המוסד החינוכי ואין הקלות.
עמירה חיים: שאלה אחרונה לגבי התקציב.
עמירה חיים: אז כך, השנה יהיה אולי יותר קל כי תקציב המדינה נקבע לשנתיים.
עמירה חיים: אין רצף תקציבי במדינת ישראל.
עמירה חיים: זאת עובדה.
עמירה חיים: זה לא המשרד היחיד שיש לו בעיות של רצף של התחייבות תקציבית ארוכת טווח.
עמירה חיים: כשיש החלטת ממשלה כמו החלטה של פיתוח הנגב והגליל אומרים שלוש שנים, זה וזה התקציב?
עמירה חיים: מייעדים מראש.
דני דנון: כמנהלת מחוז יש לך סמכות להחליט שבנושאים ספציפיים,
עמירה חיים: לגבי התקציב שלי אני החלטתי.
דני דנון: הוא צריך לדעת שיש לו 10 עובדים גם בספטמבר.
דני דנון: ולא משנה מה יהיה התקציב של משרד החינוך.
עמירה חיים: התקציב שלו זה לא התקציב שאני מייעדת אותו מתקציב המחוז.
עמירה חיים: זה תקציב ארצי.
עמירה חיים: זה תקציב מהמטה.
עמירה חיים: עכשיו אמרתי שכמה יחידות מטפלות בנושא.
עמירה חיים: אז יש את המחוז שמתכנן זה נכון.
עמירה חיים: יש את כל מה שהוצע בצד הייעוצי טיפולי, פסיכולוגי.
עמירה חיים: ויש את מנהל חברה ונוער שעושים עבודה יוצאת מן הכלל בכל הטיפול בנוער והם אלה שלמעשה מפעילים את הקבוצה הזאת יום יום בכל המרכזים.
עמירה חיים: אצלו מופעלים שלושה מרכזים.
עמירה חיים: מופעלים בעוד מקומות מרכזים.
עמירה חיים: כל הקייטנות.
עמירה חיים: כל התמיכה בבני הנוער.
עמירה חיים: התקציב הזה של ההפעלות האלה הוא יהיה סגור.
עמירה חיים: אני אמרתי לכם, זה יהיה סגור.
עמירה חיים: הכסף עוד לא נמצא.
עמירה חיים: מנכ"ל משרד החינוך ביקש גם לומר את זה כאן בוועדה שהוא מחויב, הוא יודע שהוא מחויב לתקציב הזה.
עמירה חיים: אבל לומר שמחר בבוקר אני מעבירה את הכסף למועצה כשלנו אין כסף בתוך התקציב זה בעייתי.
עמירה חיים: יש בעיה עם רצף.
דני דנון: יש פה כמה אנשי חינוך.
דני דנון: יש כוח אדם איכותי שלא יודע אם יש לו משכורת ויש לו תקציב.
דני דנון: הוא עוזב ואז תחלופת העובדים גבוהה.
חנה שדמי: זה לא תקציב של תקנים.
חנה שדמי: זה תקציב תוספתי שכל שנה אתה מעסיק עד השנה.
חנה שדמי: הרבה פעמים כמו שתיארו קודם התקציב עצמו למרות שנאמר לנו התקציב הגיע, הוא מגיע 5 או 6 חודשים שכבר שנת הלימודים התחילה.
חנה שדמי: אז יש תקציב עד דצמבר.
חנה שדמי: אבל אם יש תקציב עד דצמבר לא מעסיקים עובד מספטמבר עד אוגוסט.
דניאל שטרול: השר הרשקוביץ הממונה על ועדת השרים, הסוגיה הזאת עלתה שם.
דניאל שטרול: אשר לשאלתך הראשונית.
דניאל שטרול: המדיניות שכרגע מסתמנת גובשה כבר שהסיוע החברתי על הערוצים השונים יינתן עד לשנתיים מהיכולת של משפחה לבנות את ביתה.
דניאל שטרול: קרי, העמוד קיים, המשפחה יכולה לבנות.
דניאל שטרול: את הילדים ואת הנוער ואת הקהילה נמשיך ללוות שנה נוספת.
דניאל שטרול: זאת כרגע הכוונה.
דניאל שטרול: עכשיו יש פה בעיה קשה של תזרים מזומנים.
דניאל שטרול: הבעיה היא לא של רצונות.
דניאל שטרול: תקציבים יש.
דניאל שטרול: הבעיה היא של תזרים מזומנים.
דניאל שטרול: לדוגמה, ועמירה יודעת, אני מצטרף לכל מה שנאמר אבל אם בדרכי לכאן אומרת לי מנהלת מחלקת הרווחה בנתיבות שאמורה להפעיל קייטנות ולא יכולה להפעיל קייטנות כי מנהל חברה ונוער עדיין לא הזרים את הכסף.
דניאל שטרול: אני פה פונה אליכם להסתייע גם בכם.
דניאל שטרול: אני מצפה שהמשרדים, לא מדובר בסכומי עתק, ואני לא בא לנהל אותם, אבל כל משרד יכול להקצות מתוך תקציבי התפעול שלו את החלק היחסי כדי שאפשר יהיה לקיים פעילויות בצורה נכונה.
דניאל שטרול: עכשיו אנחנו כל שנה מתמודדים עם אותה בעיה.
דניאל שטרול: אנחנו כל שנה מתגברים על הבעיות דרך אגב.
דניאל שטרול: אבל חייבים לעשות סדר בנושא הזה ואני מצטרף למה שיוסי אמר.
דניאל שטרול: אנחנו חייבים לייצר רציפות תפעולית.
דניאל שטרול: אפשר לייצר אותה.
דבורה רייש: דיברו על התקציבים, בחזרה לעקרונות.
דבורה רייש: כמו שיוסי אמר שנוער גוש קטיף היה נוער עם כוחות, גדל על ערכים ואחרי הגירוש הרבה שאלו לאן הכוחות האלה הלכו, לאן הם נעלמו.
דבורה רייש: אחד הפתרונות שבאמת צריך לתת לנוער זה שעכשיו הוא מפוזר.
דבורה רייש: היתה לנו קהילה בגוש קטיף, התפצלנו, התפזרנו.
דבורה רייש: נולדו קהילות חדשות.
דבורה רייש: אם צריך לעשות משהו זה לגבש את הקבוצה מחדש.
דבורה רייש: לתת להם כוחות להיות קבוצה מגובשת ואחידה.
דבורה רייש: אז ככה הם יוכלו להתגבר בעצמם.
דבורה רייש: הרי בסופו של דבר בן אדם יודע לעזור הכי טוב לעצמו.
דבורה רייש: אם הוא יראה שנותנים לו כוחות אפילו לא בדרך ישירה מכם, אלא דרך הרכזים, דרך דברים שתתנו לרכזים, תקציבים שתתנו לרכזים כדי לעזור לנו.
דבורה רייש: אנחנו נוכל לגבש לעצמנו קבוצה אחידה.
דבורה רייש: כי עכשיו אנחנו מפוזרים.
דבורה רייש: אנחנו יצרנו קבוצות חדשות.
דבורה רייש: היינו צריכים ליצור קבוצות חדשות.
דבורה רייש: ברגע שיהיה לנו קבוצות חדשות שיהיה לנו כיף להיות בהן ואנחנו נרגיש שזה באמת המקום שלנו אז נוכל לעזור לעצמנו הרבה.
דבורה רייש: כי בסך הכול יש לנו כוחות.
דבורה רייש: אנחנו באנו עם כוחות.
דבורה רייש: כוחות לא יכולים להיעלם.
דבורה רייש: אנחנו צריכים איכשהו להוציא את הכוחות לפועל ואז יהיה טוב לכולם.
אבי דיכטר: איפה המודל הכי מוצלח מבין כל הקבוצות שפונו מגוש קטיף היום?
אבי דיכטר: האם זה בנחל שורק?
דבורה רייש: אצלנו מאוד מאוחדים.
אבי דיכטר: אני לא שאלתי על השוואה.
אבי דיכטר: איפה המודל הכי מצליח?
קריאה: אני למשל גרה בשומריה.
אבי דיכטר: תראו אני לא בכדי שאלתי את השאלה הזו.
אבי דיכטר: כי הרי בסופו של דבר סדר גודל של 9000 איש מפונים בתוך ימים מבתים, מישובים קבועים, מקהילות, מקבוצות, משכבות, בתי ספר, בתי כנסת, הווי חיים שלם.
אבי דיכטר: מובן מאליו שבסופו של דבר, היום אנחנו 4 שנים אחרי האירוע כמעט, ויש מקומות ששם היישוב מחדש או השיקום או ההתארגנות מחדש הצליחו יותר.
אבי דיכטר: יש מקומות שהם הצליחו פחות.
אבי דיכטר: זה לא עניין של השוואה.
אבי דיכטר: הסיכוי בניצן לא דומה לסיכוי ביבול, לא דומה לסיכוי בנחל שורק, מסיבות שונות.
אבי דיכטר: אבל בסופו של דבר מודל מוצלח, זה דבר שאתה שואל, רגע, איך מחקים אותו במקומות אחרים.
אבי דיכטר: עושים עם ההתאמות הנדרשות.
אבי דיכטר: אגב אני אומר לכם, צר לי שחבר הכנסת כץ יצא מכאן.
אבי דיכטר: אני אומר לכם שלנהל דיון כזה וחבר כנסת מתבטא במונחים של פשע, או שהוא לא מבין בדמוקרטיה או שהוא לא מבין בפשע.
אבי דיכטר: אני אומר לעצמנו, והיתה לי גם זכות להיות בממשלה שהחליטה כל שנה על הקצאות נוספות, מפני שפרק הזמן שהוקצה לנושא הזה לא הספיק.
אבי דיכטר: לא לגבי סלע ולא לגבי משרד החינוך ולא לגבי המועצות האזוריות.
אבי דיכטר: לא הספיק.
אבי דיכטר: ההערכות שהעסק הזה ניתן יהיה לשקם אותו מהר יותר ההערכות האלה לא עמדו במבחן המציאות.
אבי דיכטר: פה נאמר 5 שנים ניתנה הערכה על ידי משרד החינוך.
אבי דיכטר: עמירה אמרת בין 3 ל-5 שנים אם אני זוכר נכון את הנתון אחרי שהם יגיעו לישובי הקבע.
אבי דיכטר: נדמה לי שבניצן מתחילים רק עכשיו ניצני בתי הקבע.
אבי דיכטר: זאת אומרת זה כמעט תוכנית אופק.
אבי דיכטר: ככל שאתה מתקרב אתה מתרחק.
אבי דיכטר: הנושא הזה של 3 עד 5 שנים.
אבי דיכטר: האם להיבהל מזה?
אבי דיכטר: בסופו של דבר הרי הבעיה אנחנו מדברים פה עם נוער, הוא מסיים השנה י"ב.
אבי דיכטר: אני מודה שאני ישבתי הקשבתי קשב רב.
אבי דיכטר: להגיד לכם את האמת אני לא הבנתי את הנתון לגבי בתי הספר העממיים.
אבי דיכטר: מי זה הגורם שצריך לומר לנו האם שכבת בתי הספר העממיים, האם הבעיה שם היא חריפה או מינורית?
אבי דיכטר: אני שמעתי פה 4 אנשים שעסקו בבתי הספר העממיים, כל אחד נתן הערכה אחת.
אבי דיכטר: בסופו של דבר אתה צריך לקחת את המשאבים הקיימים ואתה צריך להגיד איפה אני משקיע אותם יותר.
אבי דיכטר: ובמודלים המוצלחים יכולנו לנתח למה הם מוצלחים.
אבי דיכטר: האם ניתן להעתיק משם למקומות אחרים.
אבי דיכטר: ומודלים פחות מוצלחים יכול להיות ששם צריך לעשות הסטת משאבים כדי לתת לישוב בסדר גודל של ניצן, נדמה לי הישוב הגדול ביותר מסך כל האנשים שפונו, שם נדרשת הקצאת משאבים אחרת.
אבי דיכטר: אני מקבל מה שאמרת מבחינת הכוחות הפנימיים.
אבי דיכטר: לא התייחסתם האם בארבע השנים האלה האם הנוער, הילדים, האם הם קיבלו מלכתחילה את המאמצים הלאומיים או היישוביים לטפל או שזה לקח זמן עד שהם נכנסנו לצורה של קבלה.
אבי דיכטר: אני לא יודע, יכול להיות שסמדר או אחרים יכולים לתת את ההתייחסות הזאת כי באמת יש פרק זמן של התאקלמות ואני לא יודע אם זה לפני שנה, או לפני ארבע שנים או שלוש שנים או כל זמן אחר.
אבי דיכטר: הניתוח גם לא יכול לקחת את כל ארבע השנים האלה אלא הוא צריך לקחת את פרק הזמן הריאלי.
אבי דיכטר: הערה אחרונה, אני אומר לכם, אני קשה לי, לא מוכן לקבל את המונחים של אבל כמונחים שצריכים להחיל על הפינוי מגוש קטיף.
אבי דיכטר: בפסיכולוגיה יש מספיק מושגים שאפשר לאמץ ולהחיל ולא להשתמש במונח הקשה הזה שכל אחד מאיתנו, מה לעשות, כל אחד ברמה שלו מעבד.
אורי אורבך: מדובר במינוח שמשתמשים בו אנשי מקצוע.
אבי דיכטר: חבר הכנסת אורי אורבך אני רוצה לומר לך שמישהו מסוגל להשתמש במונח פשע אז יהיה לך קל מאוד אחר כך להשתמש במונח גירוש.
אבי דיכטר: אני אומר לך כשאתה משתמש בסקאלה הזו אתה מתחיל להגיע לטרמינולוגיה בעייתית.
אורי אורבך: המינוח המקצועי הוא עקירה ולא גירוש והמינוח המקצועי הוא אבל.
אורי אורבך: זה לא זה כמו שבן אדם...
דני דנון: הצלחנו בצורה מאוד יפה לנהל את הדיון בלי להיכנס למינוחים ולהשקפות.
דני דנון: הוא היה טוב מאוד.
דני דנון: הנושא של האבל זה רגשות.
דני דנון: ברגע שלי אישית הוא היה של אובדן של אבל שצריך להתמודד איתו אבל כל אחד עם הרגשות שלו.
אבי דיכטר: בסופו של דבר יושבת פה קבוצה באמת גדולה ומכובדת בשביל מטרה אחת בלבד.
אבי דיכטר: איך את 9000 האנשים שחיו בגוש קטיף ובצפון השומרון, איך תשעת האלפים האנשים האלה אנחנו כוועדה לזכויות הילד מתמקדים בצדק בנושא הילדים.
אבי דיכטר: זו מחויבותנו.
אבי דיכטר: איך בעוד שנה או שנתיים או שלוש שנים, אני מקווה שבעוד שנה, אבל אם לא אז בעוד שנתיים, או שלוש שנים, איך אנחנו יכולים לסמן את העקומה של שיקום והתבססות וחיים חדשים, גרף נאמנות למולדת לא שהוא ככה בתשובות מהוססות אלא בתשובות ברורות ואני מסכים לחלוטין עם סמדר, את נדמה אמרת, זו המדינה שלנו, כולם מתחלפים, אנחנו כולם מתחלפים, גם הממשלות, גם הכנסת, גם הגילאים מתחלפים, המולדת הזו לא מתחלפת.
אבי דיכטר: כשפורום כזה בא אז גם לטרמינולוגיה יש משמעות.
דוברת: יש לי משהו מאוד חשוב להגיד.
דוברת: אני באה ממרכז מהות, מרכז התמודדות וחירום ואנחנו מלווים את הילדים והנוער מהעקירה עוד לפני עד היום.
דוברת: במונחים פסיכולוגיים יש מה שנקרא עיבוד אובדן שזה בהתחלה הלם, אחרי זה כעס, עצב והשלמה שהיום גם חושבים שהיא לא קיימת כך שבהחלט יש תהליכי אבל.
דוברת: כשמדובר בטיפול צריך טיפול ארוך טווח כדי לעבור את כל השלבים האלה.
דוברת: מכיוון שמה שקורה עד היום בטיפול הרגשי הוא נקטע וכשהוא נקטע אז יש בעיה ביעילות שלו, והוא נקטע בגלל בעיות תקציביות.
דוברת: אנחנו השנה למשל במהות לא היה לנו תקציב כי נגמר התקציב גם ממשרד הבריאות גם מכל התרומות.
דוברת: אנחנו ראינו, בעופרת יצוקה, הפרדנו 45 קבוצות אצל הילדים והנוער העקורים.
דוברת: ראינו שילדים שעברו תהליך רציני של טיפול רגשי שהיו בלב ליבם של הגרדים, באשקלון, הראו הרבה כוח ועוצמה.
דוברת: ולעומת זאת ילדים שלא קיבלו עיבוד רגשי ארוך טווח שהיו בטווח האזעקות, אבל לא היו בתחום הנפילות היו ברמת חרדה גבוהה.
דוברת: זה נתון שאי אפשר להתווכח איתו ומה שלא אמרו פה וזה חשוב שזה ייאמר שעשינו עבודה מאוד רצינית בגיל הרך, ויש בעיה בגיל הרך, ולא נתנו את הדעת על זה.
דוברת: הגיל הרך בבעיה קשה.
דוברת: הם היו ילדים קטנים, הם לא ידעו לדבר.
דוברת: הם היו בני שנתיים.
דוברת: חשבו שהכול בסדר והכול עובר ואנחנו רואים בעיות לא פשוטות איתם וצריך להקצות הרבה משאבים לטפל.
אורי אורבך: רק משפט אחד.
אורי אורבך: זה לא עניין של טרמינולוגיה.
אורי אורבך: לגבי הערת חבר הכנסת דיכטר.
אורי אורבך: זה לא עניין שאומרים אבל כדי להשוות את זה למוות של אנשים.
אורי אורבך: אלא המינוח המקצועי בא כדי להגיד שצורת ההתמודדות והטיפול של הגופים המקצועיים מקבילה באלמנט הזה של האובדן.
אורי אורבך: מבלי להיכנס לויכוח אם זה גירוש.
אורי אורבך: כמו שלא משתמשים במילה גירוש שהיא טעונה או במילה התנתקות שהיא בכוונה לא טעונה שזאת בחירה פוליטית של הממשלה לבצע כאילו איזה דבר טכני שלוקחים מישהו, מנתקים אותו מכאן לשם.
אורי אורבך: לכן גם המינוח המקצועי בדברים כאלה ובדברים אחרים בעולמות שלא קשורים בכלל לסוגית גוש קטיף כמדומני שזה עקירה.
אורי אורבך: בין אם זה מכפר שלם.
אורי אורבך: זה מינוחים של אנשים שעוסקים בטיפול נפשי, פסיכולוגי וכדומה.
אורי אורבך: מעבר לזה אני לא נכנס למסקנות הפוליטיות.
אורי אורבך: באתי איתן.
אורי אורבך: הן ידועות מראש והן לא ישתנו כנראה.
אורי אורבך: אבל אנשים פוליטיים צריכים לקחת אל ליבם לא במסקנות הפוליטיות של מה צריך לעשות אם לעקור, לפנות, לגרש וכל זה ישובים, אלא במובן של המשמעות כלפי אנשים אחרים.
אורי אורבך: זאת אומרת תהיה ההחלטה אשר תהיה אי אפשר לבוא אליה בלי להביא בחשבון את התוצאות כלפי האזרחים הנפגעים מכך.
אורי אורבך: זה צריך לדעת מעבר לטיפול עצמו ולדיווח שאנחנו מקבלים, וזה קשור לכל בן אדם תהיה השקפתו הפוליטית אשר תהיה.
אורלי לוי אבקסיס: אני בהחלט מסכימה עם מה שאומר חבר הכנסת אורבך אבל אנחנו באמת פה בוועדה לזכויות הילד, אנחנו באמת צריכים לבדוק את המצב האינדיווידואלי של הילדים.
אורלי לוי אבקסיס: כי בהשקפת עולם שלנו קצת קשה לנו לפעמים לראות, אוקיי, אז זרקו אותם, אז שיתמודדו עם מקום חדש, זה כמו שאנחנו לוקחים את הילדים שלנו ועוברים דירה.
אורלי לוי אבקסיס: אני יודעת מה זה, אני עשיתי מעברים כאלו.
אורלי לוי אבקסיס: אבל פה זה החלטה של המשפחה עם איזו הכנה מוקדמת עם איזו תרומה אישית שלי למעבר.
אורלי לוי אבקסיס: פה זה נכפה גם על ההורים וגם על הילדים.
אורלי לוי אבקסיס: ומסתבר שהתשתית לא הוכנה כראוי.
אורלי לוי אבקסיס: לא צפו באמת את כל האלמנטים שיכולים להיות ואת הפגיעה בנפש הרכה.
אורלי לוי אבקסיס: התפקיד שלנו זה לבדוק מה עושים מפה ואילך ובאיזה שלב של עיבוד האבל אנחנו נמצאים גם אם אנחנו לא אוהבים את המונח הזה אבל אני מסתכלת עליו כעל מונח פסיכולוגי.
אורלי לוי אבקסיס: הקבלה כבר נמצאת?
אורלי לוי אבקסיס: ההשלמה נמצאת?
אורלי לוי אבקסיס: אפילו לא עברנו את השלב הראשוני לפי מה שאני מבינה מכם.
אורלי לוי אבקסיס: כעס ועצב.
אורלי לוי אבקסיס: עוד לא הגענו להשלמה.
אורלי לוי אבקסיס: ועכשיו אנחנו צריכים גם לקחת בחשבון את ההורים ואת הניתוק שלהם מאותן מסגרות, לא רק המסגרות הקהילתיות, אבל תעסוקה.
אורלי לוי אבקסיס: וכשהורה מאבד גם את הפרנסה שלו ואנחנו יודעים שמה גם על חקלאים שהיו, חקלאות מאוד פורחת ופתאום אין יותר שטחים לעבד.
אורלי לוי אבקסיס: אין יותר את התעסוקה של המבנה הקודם וזה אחד הדברים שמקרין על ילדים, חוסר הביטחון הזה, וכשההורים טרודים באיך ממשיכים לשקם את עצמם זה משפיע על הילדים.
אורלי לוי אבקסיס: בכלל צריך לעשות עיבוד מחדש כי מה שמסתבר לפי הנתונים שכמה שלא הושקעו כספים ואולי היה צריך להשקיע קצת יותר וגם מבחינת התוכניות שגובשו הם לא נתנו מענה.
אורלי לוי אבקסיס: אז עכשיו מנסים דרך המוסדות הקיימים לנסות ולשפר.
אורלי לוי אבקסיס: אבל אולי צריך לשנות את התפיסה, לשנות את המחשבה, לראות איך אנחנו משנים את כל המערך בנוגע לאותם מפונים.
אורלי לוי אבקסיס: אני לא אגיד מגורשים שלא יקפצו עלי אבל באמת לגבי אותם עקורים.
אורלי לוי אבקסיס: זה קשה.
אורלי לוי אבקסיס: אבל אנשי המקצוע צריכים לתת את דעתם ולתת לנו פתרונות ולתת לנו תוכניות אולי בכינוס הבא של הוועדה, לתת לנו פתרונות יצירתיים קצת אחרים כי זה לא מוכיח את עצמו.
עמירה חיים: בדוח מבקר המדינה שבדק את כל משרדי הממשלה וההשקעה שלהם והדרך והחשיבה היתה לו דיווח מאוד קשה ממנהלת סלע.
עמירה חיים: היתה לו ביקורת.
דנה אלעד: משרד החינוך קיבל המון שבחים על החשיבה למרחוק.
עמירה חיים: אני מדברת על כל המערכת.
עמירה חיים: יוצא מכאן כביכול שהמדינה לא נתנה מענה.
עמירה חיים: אז בוודאי שיש קשיים אבל אנשים חשיבה לפני המחנה כדי למצוא פתרונות.
עמירה חיים: זה לא שמשהו שניתנו הם לטווח ארוך.
עמירה חיים: זה כן.
עמירה חיים: צריך להמשיך עם הפתרונות.
עמירה חיים: אסור להפסיק.
דנה אלעד: אני אומרת שתחילת שנה ואין להם תקציב.
דנה אלעד: מדריכי הנוער יש להם בטחון לעוד שנה לעוד שנתיים שהם עובדים עם אותם נערים.
עמירה חיים: אנחנו נכנסים לשנה החמישית בשנה הבאה.
עמירה חיים: משרד החינוך חשב בהתחלה ששלוש שנים הוא יתמוך.
עמירה חיים: לאחר מכן היתה חשיבה לחמש שנים.
עמירה חיים: צריך עכשיו לחשוב שוב על עוד חמש שנים.
דני דנון: תודה .
דני דנון: אנחנו ניגע בזה בדברי הסיכום.
דני דנון: זכות דיבור אחרונה לאורי כהן.
אורי כהן: אני מנווה דקלים, היום גר בניצן.
אורי כהן: רציתי להתייחס פה לכמה נקודות בכללן דברי חבר הכנסת דיכטר.
אורי כהן: אני בן 19, בוגר י"ב, עכשיו לומד בישיבה כמה שנים לפני גיוס וחוויתי בתוך שנה אחרי הגירוש, הגירוש היה באוגוסט 2005, פחות מחצי שנה, אבא שלי נפטר.
אורי כהן: כנראה שזה קשור.
אורי כהן: רציתי להתייחס לדברי חבר הכנסת דיכטר.
אורי כהן: גם מונח שהבהירו לי אותו.
אורי כהן: זה הרבה יותר קשה מאובדן.
אורי כהן: בגלל שאבל של אדם יחיד, אבא, הכי קרוב שיהיה, זה קשור לנקודה בחייך, יש לך גם אימא, ויש לך עוד הרבה דברים בתסריט הזה של החיים.
אורי כהן: כשאתה עוקר בית אז זה הכול.
אורי כהן: מגיל אפס עד אותו גיל אז כל האנשים והחוויות היו על אותו בסיס.
אורי כהן: וכשזה נעקר אין כלום.
אורי כהן: אותו בן אדם שאיבד מישהו קרוב עם כל הכאב, זה הרבה יותר מזה.
אורי כהן: אני ברוך השם היום במקום אחר לגמרי בזכות הרבה אנשים טובים שהגישו עזרה במקום הנכון בזמן הנכון.
אורי כהן: אני עומד לפני גיוס.
אורי כהן: אני רוצה לתרום למדינת ישראל וזה בזכות זה, תסלחו לי, שהתרחקתי מניצן.
אורי כהן: הייתי בפנימייה מלפני הגירוש, אפילו אחרי, כל ארבעת השנים ביליתי בצורה לא פשוטה, גם בשמינית נהרגו שמונה חברים שלי בפיגוע בישיבת מרכז הרב.
אורי כהן: חוויה באמת לא פשוטה.
אורי כהן: כל פעם שאני מגיע לניצן אני מרגיש שאני מגיע למוזיאון גוש קטיף.
אורי כהן: זה קשה לרפא את החולה בסביבת המחלה.
אורי כהן: אתה לא יכול לתת מוסיקה לילד, אמנות, זה מאוד נחמד, אבל הוא מגיע ורואה את האבא המובטל.
אורי כהן: כשאין לו אור בעיניים זה לא יעזור כלום.
אורי כהן: אתם אולי ועדה לשלום הילד.
אורי כהן: אתם שוכחים שעם כל מה שתביאו לילד ותרעיפו עליו הוא יגיע הביתה וכל המוסיקה הזאת תלך לכל הרוחות.
אורי כהן: אז לא מועילה התרפיה.
אורי כהן: אנחנו היום 4 שנים אחרי הגירוש עדיין באותה מדוכה.
אורי כהן: לא מתקדמים.
אורי כהן: התרפיה הכי טובה זה חלוציות, זה בנייה, זה התיישבות, זה חבר'ה אידיאליסטיים ערכיים שעל זה גדלו.
אורי כהן: מה שאמר חבר הכנסת דיכטר הנאמנות למולדת לא פסקה, לא התמעטה.
אורי כהן: אפילו גברה.
אורי כהן: אנחנו יודעים שכל משבר מביא אחריו לידה והוא מנוף.
אורי כהן: יש כוחות עצומים.
אורי כהן: כולם רוצים להתגייס.
אורי כהן: תנו לנו לתרום.
אורי כהן: לא מסוגלים להיות בניצן.
אורי כהן: שאלו פה על המודל.
אורי כהן: אני מסכים עם הדברים שאמרו, יתד, יבול.
אורי כהן: אני אולי בניצן.
אורי כהן: אני ממש מרגיש שצריך את העובדים הסוציאליים והפסיכולוגים.
אורי כהן: אבל בישובים האלה כשכל המשפחה נרתמת, שההורים בחקלאות ובאידיאל ואנו באנו ארצה לבנות ולהיבנות זו תחושה אחרת לגמרי שהיא התרפיה הכי טובה.
אורי כהן: אנחנו נציגים שחווינו את הדבר ממקור ראשון אבל הסבל של המשפחה שלי הפרטית באמת השתקמה ברוך השם.
אורי כהן: אני לא מייצג.
אורי כהן: יש אנשים במקום אחר לגמרי.
אורי כהן: לא שפר מזלם.
אורי כהן: אני חושב שגם מי שמאוד כועס על המדינה ולא רוצה להתגייס ולא רוצה לתרום זה מתוך רגשות זעם מאו לגיטימיים.
דני דנון: אני רוצה לסכם את הדיון שהיה דיון חשוב וכולנו קיבלנו את ההרגשה שהנפשות של ילדי גוש קטיף אם אנחנו כשלנו הן נפשות מצולקות.
דני דנון: שמעו את הקולות.
דני דנון: חלק מההשלכות של העקירה.
דני דנון: אנחנו מדברים פה על נוער שהוא מלח הארץ.
דני דנון: אתם מקור לגאווה ועתיד מנהיגותי של מדינת ישראל וכואב לנו לראות ככנסת וכאנשים שאמונים על חינוך את הפגיעה שאתם חשים אותה יום יום שעה שעה.
דני דנון: בשם הבית הזה, בשם הוועדה, אנחנו מודעים לכך שיש מחדלים ואנחנו קוראים לתקן אותם ולהקטין את האובדן.
דני דנון: ההליך שבו ביצעו את ההתנתקות ועקרו תושבים מגוש קטיף וצפון השומרון זה היה הליך קצרה אבל ההרס שהוא השאיר זה הרס רב של נפשות, של משפחות, שהיום אנחנו ראינו רק קצה.
דני דנון: לא דיברנו על הנושא של ההורים ולא נושא כלכלי שהבית הזה דן בהם.
דני דנון: כולנו הסכמנו שהנושא התקציבי לא נמצא פה על הפרק.
דני דנון: אני קורא פה לאנשי משרד החינוך, לאנשי סלע, משרד העבודה והרווחה, אין פה בעיה תקציבית.
דני דנון: אני אומר את זה גם מטעם הממשלה, גם מטעם ראש הממשלה וגם מטעם השר הרשקוביץ.
דני דנון: יש התגייסות מלאה של המערכת לנושא הזה.
דני דנון: אבל צריך לחשוב איך אנחנו פועלים בנושאים התקציביים שיהיה תזרים מזומנים.
דני דנון: לצערי צריך להיערך מערכתית שהנושא הזה לא יסתיים בשנים הקרובות.
דני דנון: אני רוצה להקריא הצעת החלטה של הוועדה.
דני דנון: הוועדה לזכויות הילד עוקבת בדאגה אחר המצוקות והקשיים של ילדי העקורים מגוש קטיף וצפון השומרון.
דני דנון: הוועדה התרשמה שפצעי העקירה עדיין פעורים בלבבות הילדים והנוער שנעקרו מבתיהם.
דני דנון: הוועדה מוקירה את עבודתם המקצועית של אנשי משרד החינוך, משרד העבודה והרווחה וכל העוסקים בנושא.
דני דנון: הוועדה קוראת לשר החינוך ולשר הרווחה להכין תוכנית עבודה רב שנתית הנוגעת לטיפול ילדי העקורים ולאפשר רציפות תפעולית של הגורמים המטפלים.
דני דנון: הוועדה מביעה את הזדהותה עם רגשותיהם של בני הנוער שמרגישים שהופקרו וקוראת לכל הנוגעים בדבר להתמקד במתן מענה למצוקות.
דני דנון: אני רוצה להודות לכל מי שהגיע, בייחוד לחבר'ה הצעירים, לנוער.
דני דנון: אנחנו מעריכים את זה שבאתם ביום חופש ואנחנו עומדים פה לרשותכם.
דני דנון: תודה רבה לחברי הכנסת.
דני דנון: הכנס הזה הוא כנס חצי שנתי.
דני דנון: אנחנו נערוך כנס נוסף בעוד חצי שנה, במגמה שנעקוב גם אחרי ההתקדמות שלנו וגם אחרי ההתקדמות שלכם ברמה המקומית.
דני דנון: המטרה של הישיבה היום היא לדון בקשר שבין השלטון המקומי לשלטון המרכזי, משרדי הממשלה ולכנסת, כשבמלים פשוטות קודם כל אנחנו רוצים, כוועדה, לקבל מכם תשומות של דברים שאתם רוצים שנעלה למודעות, נעלה לחקיקה ברמה הארצית, דברים שמעסיקים אתכם אצלכם ביישוב, ומצד שני אנחנו כוועדה, ויש פה מוזמנים קבועים שנמצאים בוועדה, נעביר אליכם מסרים, דברים שמעסיקים אותנו ודברים שאנחנו רוצים שאתם תעקבו אחריהם.
דני דנון: אני רוצה שכולכם תדברו ותספרו בקצרה גם מה נעשה או לא נעשה אצלכם ביישוב.
דני דנון: נתחיל בסבב היכרות קצר של האנשים שנמצאים.
דני דנון: ראשית אני רוצה לומר לחברים שנושא זכויות הילד הוא נושא שאנחנו מייחסים לו חשיבות רבה, גם בכנסת וגם בממשלה.
דני דנון: אנחנו מקיימים דיונים לפחות פעם בשבוע בנושאים שמעסיקים אתכם, לדוגמה נושא של האינטרנט, סינון אתרים, נושא מהותי שאנחנו מטפלים בו בוועדה, מה עושים בכל נושא האינטרנט.
דני דנון: היום תכניות טלוויזיה משודרות באינטרנט, אין מדרג של אתרים וילדי ישראל בעצם צופים באתרים בעייתיים בעלי תכנים מזיקים, ללא הגבלה, אז אנחנו מקדמים חוק לסינון אתרים, והוועדה עובדת עליו בימים אלה, על מנת למנוע את התופעה שכולכם מכירים אותה.
דני דנון: היה בית ספר באשקלון, לפני חודש ימים, בשיעור מחשבים של בית הספר הילדים פתאום נכנסו, ללא כוונה, לאתר עם תכנים פורנוגרפיים.
דני דנון: זה קרה בבית ספר במדינת ישראל, בשיעור מחשבים, והדברים האלה קורים גם בבתים שלנו, לכן אנחנו מקדמים את החקיקה בנושא של סינון אתרים, שתהיינה תוכנות סינון קבועות על המחשבים, שהספקיות יצטרכו להציג את זה.
דני דנון: נושא נוסף שדנו בו ואנחנו מקדמים זה כל נושא הטלוויזיה, וזה נושא שהוא חשוב.
דני דנון: אנחנו לא באים לעצור את חופש הביטוי, אבל אנחנו מרגישים שיש פרצות, בכל נושא הפרומואים.
דני דנון: היום בטלוויזיה יש שעות מסוימות, ויש סימון של השעות, אבל בשעה חמש, שש ושבע יש פרומואים המקדמים תכניות בשעות היותר מאוחרות, מה יהיה בכלבוטק ומה יהיה בעובדה, והפרומואים הללו מנצלים פרצה בחוק, אז אנחנו גם פועלים עם הרשות השנייה ומועצת הלוויין על הטלת קנסות וחשוב לנו בכל הנושאים הללו לקבל מכם את ה...
דני דנון: אתם בעצם הזרועות שלנו.
דני דנון: אנחנו מקבלים פניות ואתם, בוועדות השונות ובמועצות העיר לפעמים מקבלים פנייה ואומרים 'מה נעשה?' כי הוועדות בעיריות הן ועדות סטטוטוריות, על פי חוק, לא במועצות האזוריות, אבל מבחינת סמכויות ושיניים, כמו הרבה דברים שקורים בכנסת, אין סמכויות ושיניים, אבל הכח לעלות למודעות הוא חשוב מאוד וגם בנושא חקיקה.
דני דנון: אני אתן לכם דוגמה.
דני דנון: יש פה נציגים ממודיעין, וגם ראש העיר אמר לי שיגיע, היו מקרים שילדים גילו נשק של ההורים, שנמצא בבית, וירו בחבר שלהם.
דני דנון: האסון הזה קרה לפני מספר חודשים וזה היה בטעות---
דוברת: יותר מזה, שהורים לוקחים ילדים קטנים למטווחים.
דוברת: זה באמת מה אנחנו משדרים.
דני דנון: לזה אני מגיע.
דני דנון: הגשנו הצעת חוק, היא תעלה לוועדת שרים ביום ראשון הקרוב, שאוסרת על ילדים ללכת למטווח.
דני דנון: היום אתם יכולים לקחת ילד בכל גיל למטווח, ועושים ימי הולדת ובר מצווה ומסיבות סיום במטווחים, שזה מזעזע.
דני דנון: זה המצב היום.
דני דנון: לפי החוק היום אתה יכול ללכת למטווח בלי הגבלת גיל.
דני דנון: זה פופולרי ואותו ילד שעשה את המעשה, שהוא יצטער עליו כל חייו, היה במטווח עם אביו והתלהב מנשק ויריות.
דני דנון: אז החוק יעבור ויאסור על ילדים להיכנס למטווח.
דני דנון: זו דוגמה למשהו, לצערנו בדיעבד, שאנחנו מטפלים בו, אבל אפשר להביא לחקיקה דברים שתעבירו אלינו.
דני דנון: יש פה בוועדה חברים שהם גם פעילים, חבר הכנסת לוי וחברי הכנסת דיכטר ואורבך, ואנחנו מקדמים חוקים על מנת לשפר את המצב.
דני דנון: זה חוק שיחסית כולם מסכימים עליו, אבל יש נושאים יותר טעונים.
יוסי נישרי: בנושא הזה ועדת הפנים של הכנסת עם שר הפנים לא יכולים לתת הוראות, כי זה בסמכותם לאסור כניסת ילדים לאזורי מטווח?
דני דנון: זה חייב לעבור או תקנות או חקיקה.
יוסי נישרי: שר הפנים בתקנה.
דני דנון: אני מעדיף שזה יהיה בחקיקה ראשית.
יוסי נישרי: עד שיהיה.
דני דנון: החוק הזה הולך לרוץ מהר.
דני דנון: אני לא יודע אם בקרית אונו יש מטווח, אבל כשלמדתי את הנושא, הבנתי שזה מאוד פופולרי שילדים הולכים עם הורה או איש מבוגר ויורים בנשק חם.
דני דנון: נושא נוסף שהוא נושא טעון ואנחנו לא נפתח פה את הדיון, אבל רק שתבינו במה אנחנו עוסקים; נושא הפיקוח על מעונות היום.
דני דנון: יש פה אנשים שאני יודע שהם נגד, יש אנשים שהם בעד, אבל זה נושא שהוועדה נדרשת אליו ויש חקיקה שאנחנו מקדמים וזה נושא שאנחנו נשמח לקבל מכם...
דני דנון: דרך אגב, אני מקבל כל יום פניות בעד פיקוח וחלק שהן נגד הפיקוח על מעונות יום ויש צדדים לכאן ולכאן.
דני דנון: נגד הפיקוח יש טענות מהמגזר החרדי וממגזרים אחרים שאומרים שאם יהיה פיקוח, הנטל התקציבי ייפול על ההורים שיצטרכו לשלם יותר.
דני דנון: יש גם טיעונים נגד, שבאים ואומרים שהיום יש אנשים שמתפרנסים, ואם יהיו תקנות ופיקוח, אנשים לא יוכלו לעמוד בכך ויצטרכו לסגור במגזרים מסוימים מאות ואולי אלפי מקומות שהיום יש בהם מעונות.
דני דנון: לא נפתח את הדיון עכשיו, אבל כן חשוב לנו שאתם, כוועדות מקומיות שגם מקבלים דיווחים וגם מעלים אליכם נושאים, תעבירו אלינו, או לגב' רחל סעדה, מנהלת הוועדה, או דרך האינטרנט, טלפון או פקס, תשומות כאלה ואחרות על מנת שנוכל אנחנו לקדם את הדברים.
דני דנון: הצטרף אלינו חבר הכנסת אורי אורבך.
דני דנון: ציינתי שאתה פעיל בוועדה לפני שהגעת.