GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שלי יחימוביץ': לכן אם תיקח על עצמך הידברות לא פורמלית ותהיה השגריר של הוועדה לזכויות הילד ברווחה ברשות הפלסטינית זה יהיה מין ציר עוקף לטובת העניין שחוצה פוליטיקה ומצב מלחמתי.
אברהים צרצור: אני ארשום בפניי ואני אתקשר אפילו היום לגורמים בצד הפלסטיני, ואני מאוד מקווה שאני גם אמצא אוזן קשבת אצל הגורמים הישראליים, ואני מקווה שכל הכוחות החיוביים יתגייסו למען הסוגייה הספציפית הכואבת הזאת.
שלי יחימוביץ': אנחנו ננסה למסד ציר עוקף, ואתם אל תרגישו שלא בנוח כי זה קורה בין חברי הכנסת, ואנחנו לא משיתים עליכם, אנשי המקצוע, את הציר העוקף הזה, אתם תמשיכו בענייניכם, ואם נצטרך שיתוף פעולה אנחנו נעשה את זה באמצעות השרים הממונים, ולא באמצעות אנשי המקצוע.
שלי יחימוביץ': אנחנו פוטרים אתכם מהמבוכה שבדבר.
קריאה: את יכולה לתת לנו מספר טלפון, ואנחנו יכולים להביא את הילדים האלה אפילו אחרי הארוחה.
שלי יחימוביץ': גם על זה נחשוב.
אברהים צרצור: שיהיה שם מישהו שיכול לקבל אותם, ולא יגיד לך שאין לו כלים, אז תזרוק אותם בשטחים, והם יחזרו לבתיהם, ומחר בבוקר תמצא אותם באותם צמתים.
אברהים צרצור: למחרת זה יכול לחזור על עצמו, ואפילו באותו יום.
שלי יחימוביץ': תודה חבר הכנסת צרצור.
שלי יחימוביץ': רב פקד איל סילברמן ממחוז ירושלים, בבקשה.
אייל סילברמן: בירושלים הוקמה יחידה שהמטרה שלה הייתה לנסות לטפל בנושא ילדים בצמתים.
אייל סילברמן: זה הפריע בעין לאנשים, זה הפריע בלב לאנשים – התופעה היא לא נעימה.
אייל סילברמן: הילדים בצמתים, רובם מגיעים ממזרח ירושלים, מעטים מגיעים ממחסום א-ראם וקל להם לעבור ולהגיע לצומת הגבעה הצרפתית.
אייל סילברמן: לבוא ולומר שיש מטה קסם של פתרונות – אין.
אייל סילברמן: אין בידי המשטרה פתרונות כי הילדים אינם בני-עונשין ואי-אפשר לעשות איתם כלום, אי-אפשר להעלות אותם על ניידת ולזרוק אותם מעבר למחסום כי הם חוזרים, כמו שאמרו.
אייל סילברמן: הסמכות של העירייה הייתה להחרים סחורה.
אייל סילברמן: קל לומר שהמשטרה תעשה את העבודה- -
שלי יחימוביץ': אני לא חושבת שמישהו פה העלה על דעתו שהתפקיד הזה הוא תפקיד בלעדי שלכם.
אייל סילברמן: פשוט מישהו פה אמר קודם שהמשטרה צריכה לטפל בזה.
אייל סילברמן: פקח עירוני של עיריית ירושלים לפני כמה שנים החליט שהוא צריך לעשות את העבודה – ואני לא אומר את זה במירכאות – ולקחת נער שיפנה לעוברים ושבים בעמק רפאים, והנער הזה ברח לו לכביש, ועד היום הפקח העירוני מואשם בסעיף שהוא גרם לילד להגיע לכביש, והילד הזה נדרס.
אייל סילברמן: אז יש שני צדדים למטבע בנושא הזה.
אייל סילברמן: אנחנו ניסינו עם העירייה, ועד היום אנחנו מנסים, ומידי פעם יש ישיבות עם מחלקת הרווחה של העירייה כדי לפתור את הבעיות האלה.
אייל סילברמן: כמו שאמרו, הכל מתבטא בתקציב, מעבר לזה אין פתרונות.
שלי יחימוביץ': אלון שדות, בבקשה.
אלון שדות: בשלוש השנים האחרונות אני עסוק בפרוייקט הזה של הילדים- -
שלי יחימוביץ': תחת איזה כובע?
אלון שדות: פרטי לגמרי.
אלון שדות: אני החלטתי לקחת אחריות.
שלי יחימוביץ': פשוט ראית את זה והחלטת לטפל בזה?
אלון שדות: עברתי איזשהו ערב בצומת טייבה- - - הדברים נמצאים במקום שיש לנו סיבה- - -עברתי חתיכת מסלול: ישראלי-פלסטיני, והיו לי 12 שנה בתחום העשייה האזרחית שלאו דווקא מביא פירות.
אלון שדות: הקמתי קבוצה הטרוגנית, פלסטינית-ישראלית, והיא לא רשומה בשום צורה, וכך התהלכנו במשך למעלה משנתיים.
אלון שדות: לא רשומים זה חלק מהעניין, כדי לראות איך תוקפים את הדבר הזה במינימום פוליטיזציה.
אלון שדות: כיום יש כמה עמותות- -
שלי יחימוביץ': עמותות פעילות?
שלי יחימוביץ': כלומר, יש גרעין פעילות שאפשר להיאחז בו.
אלון שדות: כרגע יש כמה עמותות שמעורבות.
אלון שדות: הן חתמו על שיתוף פעולה לפני פחות מחודש- -
שלי יחימוביץ': אלה עמותות שפועלות בישראל?
אלון שדות: זאת עמותה ישראלית אחת, שתיים בתוך ישראל ושתי עמותות פלסטיניות נוספות.
אלון שדות: כך שיש שיתוף פעולה.
אלון שדות: העמותות נכונות ללכת לפי תוכנית מסוימת, והיא מעניינת לכשעצמה כי יש שם פצע ענק עם המון מוגלה, ומעט המוגלה שמגיעה לצד הישראלי אנחנו מגיבים.
אלון שדות: התוכנית מנסה לעבוד בצורה אינטגרטיבית, כלומר, יש צורך בהקמת מערך של עובדים סוציאליים בישראל, ויוקם מערך כזה של עובדים סוציאליים ערבים-ישראלים.
אלון שדות: נוסף לכך יהיה מערך של עובדים סוציאליים בשטחים שיעבדו במתודות הפלסטיניות.
אלון שדות: העמותות הפלסטיניות אחראיות על אזורים גיאוגרפיים.
אלון שדות: חשבנו שצורת הטיפול תהיה כמו בטורקיה, אבל שם הוקם מבנה שאליו הילדים הגיעו לאט-לאט ויצרו תהליך חיובי מאוד, אבל לאו-דווקא ישים.
אלון שדות: בירושלים הוא אולי ישים, אבל לא במקומות האחרים מפני שאין כמות כל-כך גדולה של ילדים; אם יש כמה ילדים בצומת ערערה וכמה בצומת אום-אל-פאחם, אי-אפשר להקים מבנה דווקא בצומת מסוים- -
שלי יחימוביץ': חשבתם על מקורות מימון לפרוייקט הזה?
אלון שדות: ב- 29 במרס 2005 הפגישה בוועדה לזכויות הילד נגמרה בכך שצריך לעזור לי, אז אני מבקש עזרה.
שלי יחימוביץ': כלומר, אתה תולה את יהבך שבתקציב 2007 יהיו תקנים- -
אלון שדות: ממש לא.
שלי יחימוביץ': ככל שאנחנו מתקדמים בדיון הזה אני הולכת ומגיעה למסקנה שאני שונאת, להטיל את האחריות על גורמים חוץ-פרלמנטריים ועל המגזר השלישי ועל עמותות, אבל נראה לי שבעניין הזה ממש אין מנוס.
אלון שדות: אבל לך ולחבר הכנסת צרצור יש עבודה מעניינת לעשות גם כמשלימים, ואנחנו נדבר על זה.
אלון שדות: כרגע זה שלב שלפני גיוס כסף.
אלון שדות: מי שרוצה לעזור מוזמן.
אלון שדות: יש תוכנית מוכנה- -
אברהים צרצור: אפשר לשלוח העתק מהתוכנית?
אברהים צרצור: גם הוועדה תשמח לקבל העתק.
שלי יחימוביץ': אף על פי שאלון אמר שחלקים ממנה חסויים.
אלון שדות: מדובר על ניידות שיוכלו לעבור בין הצמתים, ולהיות מין בית נייד שיאסוף את הילדים וייצור קשר עם המשפחות.
אלון שדות: בצד הפלסטיני יש כמה סוגים של פעילויות: הקמת מרכזים, הקמת מערך שירות סוציאלי שבו העובדים הסוציאליים נמצאים במרכז לעומת מה שארגונים כמו היוניס"ף עושים.
אלון שדות: העובדים הסוציאליים יבואו במגע עם עובדים סוציאליים מתוך ישראל, וזה הולך למקומות מרתקים יותר בצד הפלסטיני כמו פנימיות.
אלון שדות: פנימייה לא מקובלת שם, אף על פי שזה לא טאבו.
אלון שדות: שם פנימייה היא בעיקר ליתומים ולנכים למיניהם, אבל לא מקובל כמו שהיה מקובל אצלנו עם הקמת המדינה.
אלון שדות: זה אמנם לא מקובל שם, אבל זה בר-ביצוע.
אלון שדות: כשאנחנו מדברים על אלפים ספורים של ילדים כאן, בצד הפלסטיני מדובר על 10,000- 30,000 ילדים בסיכון אמיתי ופיסי.
שלי יחימוביץ': אני נאלצת לבקש ממך לתמצת לכדי סיכום דבריך, וזאת לא המילה האחרונה שתיאמר בעניין הזה, אני מבטיחה לך.
אלון שדות: סיכום זה עזרה, עזרה זה כסף, שהוא רק חלק מהמקרים שיכולים להיות מקושרים לנושא הזה.
אלון שדות: חוץ מזה גם נוכל לדבר עם חבר הכנסת צרצור, ונוכל לחשוב ביחד.
שלי יחימוביץ': יוני, בבקשה.
שלי יחימוביץ': אתה כתבת לי, נכון?
יוני מזרחי: דיברתי בטלפון.
יוני מזרחי: אני אנתרופולוג ממכללת עמק יזרעאל, אבל באתי לכאן כאזרח בלי קשר לתפקיד, והדיון נמצא במקום אחר אז חשבתי אפילו לוותר, אבל אני אגיד בכל זאת מילה.
יוני מזרחי: חשבתי שחשוב שאבוא לפה כדי להגיד שזה באמת קורה.
יוני מזרחי: בשנתיים-שלוש האחרונות אני עובר כל בוקר בכביש ואדי-ערה, ובכל בוקר אני רואה את אותם ילדים, הגיל יורד, סימני המכות.
יוני מזרחי: זה באמת קיים, ואנשים לא קולטים שזה קיים.
יוני מזרחי: זה אוליבר טוויסט, זה פשוט לא ייאמן.
יוני מזרחי: מנקודת מבט של אזרח קטן שמנסה לעשות משהו הבעיה העיקרית היא תיאום.
יוני מזרחי: יש הרבה רצון טוב, אבל יש בעיה לסנכרן ולתאם וגם בלי סוגייה כספית.
יוני מזרחי: אם למישהו יש יכולת להקים צוות בין-תחומי התנדבותי אני אתרום בשמחה, אני מוכן לתרום את כל מה שאפשר.
יוני מזרחי: אלון, אני שמחתי לשמוע, ואני בעצמי חשבתי על זה, ואני כבר אצור כל מה שקשור לסטודנטים שלנו, וכל מה שקשור בלהבין; לדעתי יש בעיה עמוקה להבין מה הבעיה ומה הסימפטומים.
יוני מזרחי: הסימפטומים ברורים, אני עדיין לא יודע מה הבעיה.
יוני מזרחי: עוני זה חלק מהעניין.
יוני מזרחי: שמעתי כל מיני דיבורים על כך שלחלק מהאנשים שמעסיקים אותם יש שיתוף פעולה עם גורמי פעולה לטפל בהם.
יוני מזרחי: אני לא יודע אם זה נכון או לא נכון.
יוני מזרחי: צריך להבין "מה לעזאזל קורה".
יוני מזרחי: אנחנו לא יודעים מספיק מאיפה זה מגיע.
יוני מזרחי: אני בעצם רק מציע את עזרתי לכל מי שיושב פה.
שלי יחימוביץ': חזי אופיר, הממונה על האכיפה במשרד התמ"ת.
חזי אופיר: למען האמת הבנתי שמתכוונים לדבר על העסקה של ילדים ולא על התופעה הזאת.
חזי אופיר: יש לנו גם בעיה של העסקה בחברה הישראלית, והיא פושה אצלנו בחגים וביום העצמאות או בבחירות או בהתנתקות – ילדים עבדו וחילקו סרטים בצמתים.
חזי אופיר: היות שלא על זה מדברים, אני שותק.
חזי אופיר: נשמור את זה לפעם אחרת.
שלי יחימוביץ': אז הגעת לוועדה הלא נכונה.
שלי יחימוביץ': וזמנך מאוד יקר, אני יודעת.
שלי יחימוביץ': נתנאל מאזה מפרויקט עם בני נוער ערביים מקבצי נדבות בירושלים.
נתנאל מאזה: יש פרויקט שקיים כבר 8 שנים ונקרא "ילדי הסלים" – זאת עבודה עם ילדים פלסטינים שעובדים בשוק מחנה יהודה- -
שלי יחימוביץ': אני ביקשתי שהוועדה תהיה ממוקדת לילדים בצמתים, אז תתמקד בזה.
שלי יחימוביץ': אגב, אני בטוחה שאתם עושים עבודה מאוד חשובה, אני לא מזלזלת בה.
נתנאל מאזה: בעבודה שם גילינו את העולם של הרחובות: ברחוב הילל וברחוב בצלאל.
נתנאל מאזה: מתוך דפוס עבודה שכבר התגבש אצלנו, אנחנו מתחילים לעבוד עם בני נוער ערביים שעובדים בצמתים.
נתנאל מאזה: לא כולם מועסקים בידי מישהו אחר: חלקם ניתקו את הקשרים עם הבתים – רוב בני הנוער שאנחנו נתקלים בהם הם חבר'ה לא ממזרח העיר, אלא חבר'ה משטחי הגדה- -
שלי יחימוביץ': מה זה חבר'ה?
שלי יחימוביץ': בני כמה הם?
נתנאל מאזה: בני 8 עד 16-17.
נתנאל מאזה: באבו-דיס יש חבר'ה ששכרו שם דירה, ומשם הם באים בדרכים שלהם לעבוד במרכז העיר.
שלי יחימוביץ': חבר'ה בגיל 8 ששכרו דירה?
סיאם ג’והד: כל הילדים מגיעים מחברון, והם עוברים לאבו-דיס כי יותר פשוט להגיע משם לירושלים- -
שלי יחימוביץ': אז הדירה הזאת היא מין דירת מעבר ששכרו אותה כמה יותר מבוגרים ונמצאים בה ילדים?
סיאם ג’והד: זה סיפור אחר.
סיאם ג’והד: מישהו מהמשפחה נותן להם תמיכה, ונותנים להם כמה שקלים ואוכל.
סיאם ג’והד: במשך היום הם יוצאים לירושלים לאזור השוק.
סיאם ג’והד: יש שם 20 עד 30 ילד מגיל 8 עד 16.
סיאם ג’והד: רוב הילדים בגיל 10.
שלי יחימוביץ': ואתם עובדים איתם?
סיאם ג’והד: כן.
סיאם ג’והד: זה לא התפקיד שלנו, אבל אנחנו נמצאים שם.
סיאם ג’והד: אף אחד לא מטפל בהם, אז עשינו החלטה שנהיה שם.
סיאם ג’והד: יש לנו פרוייקט אחר- - - ילדים גם התחילו יותר קרוב לשוק מחנה יהודה.
נתנאל מאזה: האחריות שלנו היא האחריות שהקהילה לוקחת על מה שקורה בתוכה.
נתנאל מאזה: אין שום חוק שמעביר אלינו את האחריות או את הזכות.
נתנאל מאזה: המִנהל הקהילתי ראה בעיה שקורית בצמתים, וגיבשתי את הכלים- - - העבודה שלנו היא עם החבר'ה, לבסס אמון.
נתנאל מאזה: בשלב מתקדם יותר חלק מהחבר'ה כבר עושים ביקורי בית בחברון ובאבו-דיס כדי לראות איך אפשר ליצור בנקודות המוצא חוזק קהילתי- -
שלי יחימוביץ': ג'וואד עובר לפרקים לאבו דיס וגם לחברון?
שלי יחימוביץ': אתה מתקשר עם המשפחות עצמן?
סיאם ג’והד: הלכתי לבדוק מה קורה, איך הם חיים.
סיאם ג’והד: יש להם קצת פחד לדבר.
סיאם ג’והד: אנחנו התחלנו עכשיו עם הילדים שלא באים למערב ירושלים.
סיאם ג’והד: הם חושבים שעובדים סוציאליים זה משטרה, אז אי-אפשר להתחיל ישר- -
סיאם ג’והד: אנחנו גם מדברים על עוד בעיה מ-98 שבה שלחנו גם למשרד החינוך- -
נתנאל מאזה: אנחנו שמחים על היוזמה של אלון, נראה איך אפשר ליצור חיבורים.
שווקי סאדק: אני נציג קידום נוער במזרח ירושלים, ובמיוחד בפרויקט ילדים רוכלים בסמטאות.
שווקי סאדק: כבר מ- 1 באפריל התחלנו בפרויקט הזה כדי לדעת מיהם הילדים האלה, מאיפה הם באים, מה הם עושים.
שווקי סאדק: יש בין 120-150 ילדים בגילאים 6-15, 16 שנמצאים בכביש מספר ושכונות: בשכונת נווה יעקב, בגבעה הצרפתית, במוסררה, בהר הזיתים ליד בית המלון "שבע הקשתות" ובתוך העיר העתיקה ליד כנסיית הקבר וליד הכנסייה- - -חלק גדול מהם ירושלמים וחלק מהם בא מהשטחים.
שווקי סאדק: במשך החודשיים האלה הצלחנו להביא נתונים של 55 מהם.
שווקי סאדק: אנחנו יודעים איפה הם נמצאים, מה הם עושים, הגילאים שלהם, מאיזה בתים ומשפחות, ומה המצב הסוציו-אקונומי שלהם.
שווקי סאדק: לצערי הרב, הקטנים בגיל 6 ד 13, עד עכשיו לא הצלחנו לעשות איתם כלום.
שווקי סאדק: אין לנו מטרייה, התקציב, כדי לטפל בהם.
שווקי סאדק: לגבי הילדים הגדולים אני יכול להגיד בראייה לעתיד שאני אצליח עם 8 שאני מטפל בהם אישית: שניים מהם נמצאים בקורס עזרה ראשונה במגן דוד אדום; שניים נמצאים בקורס כיבוי אש דרך תחנת כיבוי אש ואדי-ג'וז; וארבעה הצלחנו להכניס לתוכנית הילה שהם לימודים אלטרנטיביים.
שווקי סאדק: כל הילדים האלה נשרו מבתי-הספר בגיל מאוד צעיר.
שווקי סאדק: אני שוב אומר שבראייה לעתיד מקווה שאצליח עם השמונה האלה, שהם יקבלו תעודות ויצליחו להגיע לעבודה מסודרת.
שווקי סאדק: אני גם רוצה להודות למשטרת מחוז ירושלים, במיוחד לתחנת שלם בפיקוד דוד בשער יפו.
שווקי סאדק: אנחנו מקבלים עזרה גדולה מהם.
שווקי סאדק: תודה, תודה.
שווקי סאדק: הפרוייקט הזה הוא פיילוט לשנה, ואני מקווה שנצליח ונמשיך בו כמה שנים.
שלי יחימוביץ': יש עוד מישהו שרוצה לומר משהו?
קובי שבתאי: מבחינת הפתרון יש פה הצעות לטווח רחוק, אבל בטווח המידי אנחנו צריכים לחשוב על מחר בבוקר שלא נתעורר וילד יידרס לנו באחד הצמתים.
קובי שבתאי: זה מטריד אותי כל פעם מחדש כי אני חי בוואדי.
קובי שבתאי: צריך לזכור שהעניין הזה הוא עסק כלכלי.
קובי שבתאי: הילדים האלה מספקים מקור הכנסה להרבה בעלי אינטרס שיעשו הכול.
קובי שבתאי: כלומר, ניקח את הילד הראשון, יבוא הילד השני, וצריך למצוא פתרון.
קובי שבתאי: הפתרון צריך לבוא במספר מישורים.
קובי שבתאי: אם תהיה פה יוזמה של מישהו שנוכל ליצור איתו קשר כדי שאני אוכל לדעת שכשאני מעביר את הילד בן ה- 4 בפעם השלושים לצד השני יהיה מישהו שיקלוט אותו בצד השני; דבר שני, חסרים לי פה גורמי הביטחון כדי לראות איך בולמים את המעבר שלהם במעברים.
קובי שבתאי: הקלות הבלתי נסבלת הזאת- -
שלי יחימוביץ': נניח שהם לא יוצאים בהכרח דרך המעברים- -
קובי שבתאי: רובם עוברים דרך המעברים.
שלי יחימוביץ': וגם במעברים שמענו שזאת לא בעיה להושיט יד למבוגר ולחצות איתו.
קובי שבתאי: בגלל זה צריך למצוא פתרון מערכתי, שיהיה פה נציג ממשרד הביטחון שאחראי על המעברים כדי לראות איך עוזרים, כי בניית בתים זה בסדר, אבל לא פתרנו את הבעיה.
קובי שבתאי: קודם כל הם לא יישארו שם כי להרוויח 200-300 שקל ביום זה הרבה יותר נחמד - ולאף אחד מהם לא חסר אוכל, שאף אחד לא ישלה את עצמו.
קובי שבתאי: אין אדם שלא עובר בצומת ומרגיש חמלה ומוציא ממה שיש לו באוטו ונותן לילדים.
קובי שבתאי: נתתי את הדוגמה של הילד שישב אצלי בתחנה.
קובי שבתאי: לא היה שוטר שהגיע ולא הוציא כסף ונתן לו.
קובי שבתאי: הוא אסף כסף יותר ממה שהוא אסף בצומת.
קובי שבתאי: החמלה קיימת אצל כולנו וצריך לראות איך מונעים את התופעה.
קובי שבתאי: לא תהיה בעיה לתפוס אותם ולהעביר אותם לצד השני, אבל צריך למנוע את החזרה שלהם.
ג'יהאן סאלם: מה עם הסרסורים
קובי שבתאי: זה במקביל.
קובי שבתאי: אנחנו משקיעים מאמץ בכל התחומים, אין יום שאנחנו לא מנסים לאתר.
קובי שבתאי: אבל הם לא טיפשים: ילד בן 13 מפעיל את הילד, והילד בן 13 לא יפתח את הפה על האדם המבוגר ששלח אותו כי הוא יודע שהוא יפרק לו את הצורה אחר כך.
אליאן חדד: הילדים בחופשה בקיץ, ואני מציעה שיתוף פעולה שלכם ושלי- -
שלי יחימוביץ': ברגע זה הוקמה כאן ועדה.
אליאן חדד: - - בבקשה, כל מקרה כזה אני לרשותכם.
אליאן חדד: ננסה לעשות משהו כצעד התרעתי עד שיהיה פתרון אחר.
ג'יהאן סלאם: את רוצה שנעביר לך מהמועצה את כל מיליון התיקים שיש לנו?
יובל רביבו: אני אשמח לתת לכל מי שמציע עזרה טלפונים- -
שלי יחימוביץ': אצלנו יש טלפונים של כולם.
שלי יחימוביץ': מי שחושד שהפרטים שלו והטלפון שלו לא נמצאים בוועדה שייגש לרחל וימסור לה.
יצחק קדמן: אני לא רואה את שבי עמדי מעיריית ירושלים.
יצחק קדמן: האגף לקידום נוער בעיריית ירושלים הכין תוכנית פעולה ברוח המודל של טורקיה עם תוכנית להכשרה מקצועית לילדים האלה שתשלב עבודה, יכולת להתפרנס, יכולת לרכוש מקצוע, לימודים, השגחה וכדומה.
יצחק קדמן: אני דיברתי עם שבי עמדי לפני יומיים, והוא אמר שיש להם תקציב פעולה לצורך העניין הזה בסך 100 אלף שקל שכמובן לא מספיק לשום דבר.
יצחק קדמן: אני האחרון שאדבר נגד עמותות כי אני עצמי מייצג עמותה, אבל בוועדה צריך לתבוע גם פתרון ממלכתי.
יצחק קדמן: לא יכול להיות שאגף בעיריית ירושלים מכין תוכנית, ואין לו יכולת לבצע אותה מפני שאין לו אפילו תקציב לעשות פיילוט של תוכנית כזאת שיכולה להצליח.
יצחק קדמן: אי אפשר לשחרר את הרשויות של מדינת ישראל מאחריותן.
יצחק קדמן: גם הילדים משטחי הרשות, כשהם באים לקבץ נדבות הם נמצאים בשטחי מדינת ישראל.
יצחק קדמן: יש לנו אחריות על כל ילד שנמצא פה.
יצחק קדמן: לכן מעבר לכל הסיכומים צריך לדרוש גם מממשלת ישראל על משרדיה השונים – היא לא יכולה לא לתקצב את הטיפול בבעיה הזאת- -
שלי יחימוביץ': היא יכולה.
יצחק קדמן: אסור שהיא תוכל.
שלי יחימוביץ': אנחנו עדים לתופעה שהיא המחרידה ביותר מכל התופעות כי אנחנו רואים כאן ילדים שהם בשולי השוליים של החברה, שסובלים גם מהעוני, הם גם ילדי הכיבוש במידה רבה, הם גם מסכנים את חייהם בכביש וגם ככל הנראה קורבנות להתעללות מינית, וגם קורבנות למעשי שוד.
שלי יחימוביץ': זאת תופעה שהיא כל כך עולם שלישי, היא כל כך אכזרית ולא מה שהיינו רוצים לראות כראי של מצב הילדים בחברה הישראלית.
שלי יחימוביץ': אכן, אוליבר טוויסט זה הדבר הקרוב ביותר לתיאור, אם כי לפחות הייתה לו פנימייה – אמנם אכזרית, אבל נתנו שם משהו לאכול.
שלי יחימוביץ': הדבר האחרון שאני רוצה שישתמע מדבריי הוא שאני מתייחסת לתופעה הזאת כאל מטרד בעיניים שצריך לסלק אותו.
שלי יחימוביץ': זה אחד החששות שלי מסגירה הרמטית של המחסומים – בסדר, סגרנו את הפקק ולא נראה אותם לנגד עינינו, אבל באמת מדובר בסוגייה שהיא לא רק בחצר שלנו, ולא רק אנחנו עדים לתופעה הזאת.
שלי יחימוביץ': יצחק קדמן הסב את תשומת לבי ראשון לעניין הזה – מעבר למודעות הכללית שהייתה לי – אבל אני מוכרחה לצרף לדבריך שגם אני קיבלתי לא מעט מכתבים ומיילים מאזרחים מן השורה שפשוט לא מסוגלים להשלים עם התופעה הזאת.
שלי יחימוביץ': התופעה הזאת מחרידה אותנו, מזעזעת אותנו, מעוררת את כל החמלה שבנו ואת הרצון לתקן אותה.
שלי יחימוביץ': צריך להיות סינכרון בין הרגשות לבין הטיפול בזה שהוא טיפול אפסי בסופו של דבר, עם כל המאמצים הכנים שאתם עושים, ואנחנו מודעים למגבלות העצומות שיש עליכם.
שלי יחימוביץ': אין ספק שאנחנו צריכים לתבוע טיפול מערכתי, אבל כיוון שאנחנו תובעים טיפולים מערכתיים בנושאים כל-כך רבים – האמת היא שלמצב כזה לא הגענו, שאין טיפול בכלל.
שלי יחימוביץ': בדרך כלל אנחנו מגיעים בוועדה לסיטואציה שיש איזו תוכנית, עברה איזו חקיקה, קיים אגף שמטפל בזה אבל חסר תקציב.
שלי יחימוביץ': אבל מצב כזה של עזובה כמעט מוחלטת, מעבר ליוזמה כלשהי של אנשים טובים, זה עוד לא היה, ובמידה רבה צריך להתחיל מאפס ולהקים מנגנון שעוד לא קיים.
שלי יחימוביץ': אכן, אי-אפשר לפתור את המדינה ואת הרשות הפלסטינית מאחריות.
שלי יחימוביץ': סליחה, חבר הכנסת איברהים צרצור, שאני מסתכלת עליך כשאני אומרת "רשות פלסטינית", זה מכיוון שמונית למקשר.
אברהים צרצור: שגריר.
שלי יחימוביץ': אי אפשר לנקות את רשויות הרווחה בישראל ולא את רשויות הרווחה ברשות הפלסטינית מאחריות, אבל זה נראה לי מקרה קלאסי שצריך לגייס את הג'וינט ואת ה- NGOs או כל ארגון אחר, ואנחנו נשבור את הראש מה אפשר לעשות וגם ננצל את הפגישה הזאת כדי להקים צוות אד-הוק, לפחות כדי שיהיה תיאום בסיסי שהחברים בו יהיו חבר הכנסת צרצור, יוני – אם אתה מעוניין, בשמחה רבה – בוודאי סגן ניצב קובי שבתאי, אליאן חדד, אלון.
שלי יחימוביץ': כל מי שמעוניין מוזמן להשאיר פה את פרטיו, ואנחנו ננסה לכנס ישיבה ראשונה מצומצמת וננסה להיות תכליתיים ויעילים ככל האפשר כדי להביא לפתרון בכמה מדרגות: מידי וגם ארוך טווח.
שלי יחימוביץ': במידי – לא לסכן את חיי הילדים האלה; ופתרון הוליסטי מקיף, רחב ומובנה שאנחנו ננסה לכרסם בו.
הוועדה הכנסת: בהתאם להוראות סעיף 10(א) לתקנון הכנסת ממליצה ועדת הכנסת בפני הוועדה לזכויות הילד לבחור בחבר הכנסת דני דנון לכהן כיושב-ראש הוועדה.
הוועדה הכנסת: מי בעד?
הוועדה הכנסת: הצבעה בעד – פה אחד אושר למנות את חבר הכנסת דני דנון ליושב-ראש הוועדה לזכויות הילד.
הוועדה הכנסת: עקב תקלה טכנית לא נרשם פרוטוקול מלא של הישיבה.
דני דנון: אני מתכבד לפתוח את הישיבה של הוועדה לזכויות הילד.
דני דנון: הנושא הוא נושא חשוב ומעניין של הרחבת הכלים המשפטיים להגנת הילד בפני תכנים מזיקים בטלוויזיה.
דני דנון: ההגדרה היא כוללנית ואנחנו ננסה להתמקד בנושאים ספציפיים שחשובים לנו.
דני דנון: מסגרת הזמן של הדיון היא שעה וחצי, כך שבשעה 11:00 נסיים אותו.
דני דנון: אני מקווה שנמצה את הנושא.
דני דנון: כיוון שזו ישיבה ראשונה של חלק מהחברים, אני רוצה לראות מי האנשים שנמצאים אתנו.
דני דנון: חברי הכנסת שנמצאים, אני לא צריך להציג אותם לפניכם, וגם את יצחק קדמן אני חושב שלא צריך להציג מאחר שהוא מוכר טוב לבאי הוועדה.
דני דנון: נעשה סבב קצר של הנוכחים כדי שנוכל להכיר את הנפשות הפועלות ואז נפתח את הדיון.
דני דנון: הצגת הנוכחים.
דני דנון: לפני שנפתח את הדיון אני רוצה לבקש מאתי שהכינה נייר עמדה בנושא של הדיון היום – אני לא יודע אם כולכם הספקתם לעיין בו, ומי שלא הספיק, אנחנו נחלק אותו עכשיו – לתת לנו סקירה קצרה של הנקודות העיקריות.
דני דנון: אני חושב שלשולחן הזה יש אינטרס משותף בראשו הגנה על הילדים.
דני דנון: אנחנו מודעים לכך שהטלוויזיה היא חלק עיקרי וחשוב מהחיים שלנו, הנתונים מראים שבישראל אנחנו במקום הראשון במספר השעות שילדים יושבים מול המסך וזה לטוב ולרע, ולכן התכנים שהם נחשפים אליהם הם תכנים חשובים מאוד.
דני דנון: אני רוצה שהיום נראה את הסוגיות הבעייתיות בנושא הזה ומה אנחנו עושים ביחד כשולחן עגול - בשאיפה שזה יהיה בהסכמה ובהבנה, לא בחקיקה ולא בכיפופי ידיים – לשפר את המצב הקיים ולהביא תוצאה יותר טובה.
דני דנון: נמצאים כאן מהחברים הצעירים עד לארגוני הורים ועד לאנשים שבעצם יושבים על השלטר של השידורים.
דני דנון: כאמור, לפני שנפתח את הדיון, אני מבקש מאתי לתת לנו סקירה קצרה של המסמך שהכנת.
אתי וייסבלאו: במסמך שכתבתי עסקתי בכמה נקודות כאשר אחת מהן הם הנתונים על צפיית ילדים ובני נוער בטלוויזיה בישראל עם השוואה למדינות העולם.
אתי וייסבלאו: הנקודה השנייה היא מחקרים שנעשו על השפעה של צפייה באלימות בטלוויזיה על ילדים ובני נוער.
אתי וייסבלאו: הנקודה השלישית היא המערך שמסדיר את הנושא של הגנה על ילדים מפני חשיפה לתכנים שנקבע שהם לא מתאימים לגיל שלהם.
אתי וייסבלאו: נראה שישראל היא אחת המדינות בהן ילדים ובני נוער צופים בטלוויזיה במספר הגדול ביותר של שעות מבין 41 מדינות מערב ומרכז אירופה וצפון אמריקה.
אתי וייסבלאו: מהמחקר עולה כי לחלק מאוד גדול – אפשר לומר לרוב הילדים ובני הנוער – יש טלוויזיה בחדר.
אתי וייסבלאו: שיעור ניכר מהילדים ובני הנוער צופים בטלוויזיה גם בשעות הערב והלילה המאוחרות, כלומר בין 10:00 לחצות וגם אחרי חצות.
אתי וייסבלאו: מחקרים שנערכו בנושא צפייה באלימות בטלוויזיה אצל ילדים מראים שיש קשר בין הצפייה בטלוויזיה לבין התנהגות אלימה ותוקפנות ויש גם קשר לשינויים בתפיסה של האלימות.
אתי וייסבלאו: המחקרים הראו שיש נטייה לראות את האלימות כיותר נורמטיבית וכי קיימת הקהיית הרגישות בנוגע לאלימות.
אתי וייסבלאו: למרות זאת אותם המחקרים מדגישים שהצפייה בטלוויזיה היא אחד ממכלול הגורמים שמשפיעים גם על החברה וגם על הילד או הנער ואי אפשר לראות את זה כגורם היחיד.
אתי וייסבלאו: יש מספר אמצעים שנועדו להגביל את החשיפה של הילדים ובני הנוער לתכנים שהם לא מתאימים לגיל שלהם.
אתי וייסבלאו: על המסך יש סימון ויזואלי, קביעת סף שידור בו ישודרו תכנים מהסוג הזה, אזהרה קולית לפני השידור או חסימה טכנולוגית של תוכניות מסוימות.
אתי וייסבלאו: כל האמצעים מבוססים על סוג של מערכת שקובעת מה ראוי לצפייה ולאיזה גיל, והמטרה שלהם היא לתת להורים כלים כדי שיוכלו להגן על ילדיהם.
אתי וייסבלאו: המערכת שקיימת בישראל מוסדרת בעיקר באמצעות חוק סימון ואיסור שידורים מזיקים משנת 2001 והתקנות שלו כאשר התחולה שלו היא משנת 2003.
אתי וייסבלאו: המערכת שפועלת בארץ קובעת שמי שמסווג את השידורים וקובע לאיזה גילאים מתאים כל שידור, אלה הם אותם הגופים המשדרים לפי קריטריונים שנקבעו בתקנות לחוק והסיווג הוא סיווג הערכתי.
אתי וייסבלאו: כלומר, הוא אומר שהסימון אומר לאיזה גיל מתאים אותו משדר.
אתי וייסבלאו: ההסדר החוקי הקיים קובע את הקריטריונים ואיך לסמן אותם אבל הוא לא קובע סף זמן שידור לאותן תוכניות.
אתי וייסבלאו: ההסדר כן מתייחס לקדימונים שמכילים תכנים אלימים שישודרו רק בשעות מסוימות.
אתי וייסבלאו: המגבלה הזאת נקבעת על ידי אותם הגופים שמפקחים על השידורים שהם המועצה לשידורי כבלים ולווין, הרשות השנייה ורשות השידור.
אתי וייסבלאו: אספנו כמה נתונים בנושא האכיפה של הגופים המפקחים מהם עולה שקיים פער מאוד גדול בין מספר הפרות הכללים שטופלו בפועל לבין תלונות הציבור בנושא הזה.
אתי וייסבלאו: יש מספר קטן יחסית של הפרות שטופלו אבל עשרות ואפילו מאות של תלונות מהציבור.
אתי וייסבלאו: אני חושבת שזה מעיד על כך שקיים איזשהו פער בין התחושה של הציבור לגבי מה מופיע בטלוויזיה לבין מה שהחוק אומר והקריטריונים שקבועים בו.
דני דנון: נמצאים כאן אלה שקולטים את השידורים ואלה שמשדרים ואני בטוח שאלה שקולטים – ויושבים כאן נציגי הורים ואחרים – ירצו להתייחס, אבל אני רוצה לשמוע דווקא את הגופים המשדרים שיאמרו לי אם הם מרגישים היום שהמצב הוא מצוין, הוא טוב ואנחנו לא צריכים לעשות שום דבר כגוף מחוקק או רגולטור, או שאתם אומרים משהו אחר.
דני דנון: לאחר מכן נשמע את הגופים הקולטים כאשר כל אחד יבוא עם העמדות ביניהם, ואני מניח שדוקטור קדמן יהיה הראשון ביניהם.
ניצן חן: אני רוצה להודות לוועדה ולאדוני היושב-ראש על כינוס הישיבה בנושא.
ניצן חן: הנושא הוא מאוד חשוב וטוב שהוועדה מעת לעת – ולא פעם בעשר שנים – תיתן דעתה עליו.
ניצן חן: אני חושב שצריך להבחין בין תחושות הבטן - לכולנו יש ילדים וכולנו צופים בטלוויזיה והתחושה במצטבר היא שרואים דברים לא טובים על המסך, לא רק בשעות הפריים טיים אלא גם בשעות אחרות - לבין נתונים עובדתיים ואתי במחקר שהיא עשתה יכולה לדבר על נתונים סטטיסטיים.
ניצן חן: הנתונים הסטטיסטיים, ואני לא מזלזל בהם, מדברים על סדר גודל של בין 150 ל-200 תלונות בשנה יחסית לדברים רעים אחרים כמו פרסום סמוי או כללי אתיקה ודברים מהסוג הזה, תמיד אפשר לשאוף ליותר, זה בגדר הסביר.
ניצן חן: אני חושב שמועצת הכבלים והלווין – אני לא מדבר בשם הרשות השנייה, אבל אני מניח שהם פועלים באותה מידה – בודקת כל תלונה.
ניצן חן: אגף הפיקוח בודק כל דבר.
ניצן חן: צריך לזכור שאנחנו בודקים בעיקר רגולציה בדיעבד ולא אנחנו אלה שמאשרים לוחות שידור.
ניצן חן: לגבי החוק שאתי ציינה, חוק סינון וסיווג תוכניות, כרגע יש בו שלוש קטיגוריות – 8, 14 ו-18 – משרד התקשורת והמועצה לכבלים ולווין בוחנים את האופציה לשנות, לתקן ולהחמיר את התקנות ולהוסיף אולי עוד רובריקה אחת כדי שתהיה הרבה יותר ממוקדת בגילאים.
ניצן חן: כרגע זה החוק.
ניצן חן: גם לגבי הכללים עצמם ואגף הפיקוח שנכנס לרזולוציות מאוד קטנות כמו שעות הקדימונים, אני מניח שאנשי החינוך יעסקו בזה בהרחבה ויאמרו שההורים לא עושים פיקוח מספיק ולא בודקים במה הילדים שלהם צופים, אבל זאת אופרה אחרת.
ניצן חן: כרגע אני חושב שהמצב הוא שהרגולטור עושה כמיטב יכולתו הן מבחינת כללים, הן מבחינת יישום החוק ואכיפתו, והן מבחינת מה שאנחנו קוראים רגולציה עצמית פנימית.
ניצן חן: כינסנו את פורום כל ערוצי הילדים והנוער שמשדרים מדי יום לילדים ונוער כדי לקבוע איזשהו קוד אתי והפורום הזה מתכנס מעת לעת ואכן בעוד שבועיים יש לנו פורום כזה.
ניצן חן: כל מפיק ערוץ ילדים שמשדר ביוזמתו, נכנס לאותה רגולציה עצמית כדי לקבוע נהלים וכדי למנוע תכנים מזיקים לילדים.
ניצן חן: אני חושב שהבעיה החמורה ביותר כרגע היא לא יישום הכללים והחוקים אלא העובדה שלפתחנו ניצבת סיטואציה שהולכת ומחמירה והיא נקראת האינטרנט.