GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ניצן חן: בעוד זמן קצר יהיו מיזמים באינטרנט, טלוויזיה שלמה רב-ערוצית שלא רק שהכללים והחוק הקיים לא חל עליה אלא שילד או נער יכול בכל עת בלחיצת עכבר להיחשף לתכנים שבפלטפורמות המסורתיות – קרי, HOT, YES, רשות השידור – הם מסווגים לגיל 12, 18 וכולי.
ניצן חן: כאן בשעה 8:00 בבוקר, כשהאימא והאבא במקום העבודה, הוא יכול להיחשף לתכנים ולתוכניות שאין לנו שום שליטה עליהם.
ניצן חן: אני חושב שעל זה צריך לתת את הדעת.
ניצן חן: אני חושב שצריך לתת את הדעת אולי באכיפת יתר ואולי גם בחוק בכל מה שקשור בפרומואים, מה שנקרא קדימונים, ובפרסומות.
דני דנון: אתה יכול להרחיב בנושא של הקדימונים?
ניצן חן: כן.
ניצן חן: אני חושב שהיום יש חוק אבל לא אוכפים אותו מספיק והוא לא מספיק מחודד.
ניצן חן: הבעיה היא שהחוק והרגולטור קובעים קטיגוריות לתוכניות שמסווגות לגילאים מסוימים אבל בסופו של דבר הפרומו לתוכנית – ואני לא צריך לספר לכם כי כל אחד מכיר טלוויזיה – לפעמים הוא יותר חשוב מהתוכנית.
ניצן חן: אני מסתכל על אורי אורבך והוא בטוח מתחבר למה שאני אומר עכשיו.
ניצן חן: יוצא שהפרומו עצמו שהוא ההיי לייט של התוכנית משודר בשעות שהילדים כן נחשפים אליו.
ניצן חן: יש כאן פער – גם אתי נגעה בו בדבריה – שחייבים לתת עליו את הדעת.
ניצן חן: בסיכומו של דבר הבעיה שלי כרגע היא המיזמים הטכנולוגיים, בעיקר דרך האינטרנט והטכנולוגיות החדשות, הקדימונים, הפרומואים והפרסומות.
ניצן חן: אני חושב שכאשר מסתכלים על הנתונים, מעבר לתחושה, הנתונים הם לא כאלה דרמטיים.
ניצן חן: אני מניח שהתחושה משותפת לרוב האנשים שטרחו ובאו בבוקר זה, ובאמת יש לך רייטינג גדול כאן כי זה באמת מעניין את האנשים.
ניצן חן: העובדה שכינסת את הדיון בנושא הזה, והעובדה שמועצת הכבלים והלווין ביוזמתה כינסה פורום דומה למה שאתה עושה היום כדי לנסות ולפתור את הבעיה, כי אנחנו שומעים עליה, אנחנו קשובים לרחשי לב הציבור, אנחנו יודעים שההורים מאוד מודאגים מהדברים בהם צופים הילדים בטלוויזיה, אבל אני אומר שמעבר לתחושה, כשאתה בודק את הנתונים, צריך לטפל במה שאמרתי, אבל הנתונים הם לא כאלה דרמטיים כמו שלעתים ניתן להעריך או ניתן לאמוד.
ניצן חן: אני אומר עוד פעם שהאחריות היא לא על המדינה ועל הרגולטור אלא היא בראש ובראשונה על ההורים שיצטרכו לעשות רגולציה של עצמם בתוך המשפחה ולומר לילדים בזה לצפות ובזה לא לצפות ורק אחר כך לדבר על כל שאר הדברים.
דני דנון: אם אני זוכר נכון את הנתונים שהוצגו במסמך של אתי, 40 אחוזים מהתלונות נמצאו צודקות.
ניצן חן: נכון.
דני דנון: זה אחוז גבוה מאוד.
דני דנון: אולי תוכלו לומר מילה לגבי המאפיינים של התלונות האלה ובמה הן עסקו.
ניצן חן: יש לכם את הטבלה שמונחת כאן.
ניצן חן: כאשר מדובר על התלונות, רוב התלונות הן על תכנים של אלימות ותכנים מיניים וולגריים מדיי שלא מתאימים לסימון וסיווג התוכניות.
ניצן חן: יש כאן טבלה שמפרטת כאשר חלק מהתלונות היו לגבי תוכניות מאוד פופולריות בקרב בני הנוער, אם זה סדרת הטלנובלה של HOT, "החבר'ה", תוכנית אקזיט שהייתה בשעתו מאוד פופולרית, "האלופה" שאין היום בן או בת נוער שלא נחשף אליה בערוץ HOT.
ניצן חן: הסדרה מצוינת אבל בחלק מהתוכניות היא סווגה בשעות לא הולמות ולא נוחות ואנחנו הוצאנו מכתבי הפרה ובירור בעניין הזה.
ניצן חן: בסך הכל משנת 2005 עד 2008, לגבי תוכניות בכבלים ובלווין, אנחנו מדברים על כ-20 תלונות מחשש להפרה של כללי השידור, בעיקר בדברים שקשורים באלימות, תכנים לא הולמים של אלימות ומין בתוכניות וקטלוג תוכנית בעקבות תלונה.
ניצן חן: מי שמסווג את התוכניות אלה לא הגופים המפקחים אלא הגופים המשדרים.
ניצן חן: הם מחליטים האם התכנית מסווגת לגיל 8, 14 או 18.
ניצן חן: לעתים, כשאנחנו מקבלים תלונה או שאגף הפיקוח עולה על סיווג של תוכנית שלמשל HOT או YES החליטו שהיא מסווגת ל-8 ואנחנו חושבים שזה לא נכון כי יש לנו קריטריונים מאוד ברורים – אולי גם אותם צריך מעט לרענן – לגבי מה שייך ל-8, מה שייך ל-14 ומה שייך ל-18, אנחנו בודקים את זה ואז הם מתקנים את זה, מחמירים את הקריטריונים ומשנים את הגיל.
ניצן חן: חוץ מחדשות, תוכניות זרות ואקטואליה, כל שאר התוכניות שאתם רואים על המסך מחויבות באותו סימון למעלה או למטה, תלוי באיזה ערוץ.
ניצן חן: בתחילת התוכנית, כל 30 דקות, יש אזכור נוסף כדי שההורים והילדים ידעו שזה מסווג לגיל 8 או לגיל 18.
ניצן חן: מעבר לכך, יש לא מעט אופציות שעומדות לרשותנו מבחינת האכיפה, אם זה קידוד תוכנית כאשר הורים יכולים למשל ב-HOT וב-YES – אנחנו מדברים על כמעט מיליון ו-400 אלף בתי אב, למעט האנלוגי – לחסום ערוצים שלמים.
ניצן חן: אם הם חושבים למשל שערוץ הילדים – ואני לא חושב שזה כך – או ערוץ מסוים משדר תכנים לא הולמים לילדיהם, הם יכולים לחסום אותו.
ניצן חן: מעבר לזה, יש קידוד לתוכניות לז'אנרים ספציפיים, אם זה ערוצי ארוטיקה או ערוצים בתשלום כאלה ואחרים וכאן להורים יש יכולת לפקח.
ניצן חן: מעבר לכך, יש גם את האופציה של יידוע ההורים, אם באמצעות השלט או באמצעות הרגולטור.
ניצן חן: בלי קשר לדיון שמתקיים בוועדה, מועצת הכבלים והלווין מייצרת תשדיר מיוחד להורים שישודר בכפייה בעצם, גם אם HOT ו-YES לא ירצו בזה, ויידע את ההורים על האופציות שעומדות לרשותם בכל מה שקשור לא רק בסימון וסיווג תוכניות על פי חוק אלא באופציות שעומדות בפניהם מבחינת יכולת למנוע מהילד שלהם לצפות בתוכנית ספציפית שההורים מוצאים לנכון שהיא לא הולמת.
ניצן חן: אני אומר שיש לנו כלים.
דני דנון: מה היו הסנקציות שהטלתם בשנתיים האחרונות?
אורלי לוי אבקסיס: אתה דיברת על בדיקת תכנים בדיעבד ואני רוצה שתחדד את זה.
אורלי לוי אבקסיס: רק ברגע שיש תלונה, בודקים מה התוכן שמשודר ואיזה סיווג ניתן לאותה תוכנית?
ניצן חן: לא.
ניצן חן: גם וגם.
ניצן חן: יש את אגף הפיקוח שבודק.
אורלי לוי אבקסיס: לגופים יש גם אינטרס כלכלי לשדר דברים מסוימים כדי שהרייטינג יהיה גבוה ונרחב יותר.
ניצן חן: תלונה נבדקת בדיעבד.
ניצן חן: במקביל יש אגף פיקוח עם בקרי צפייה שעושה פיקוח שוטף על כל התוכניות שמשודרות על המסך בהתאם לכללים ולתקנות.
אורלי לוי אבקסיס: לפני שתוכנית מגיעה לשידור, היא עוברת את הבחינה של הפיקוח?
אורלי לוי אבקסיס: היא מקבלת את האישור שלו?
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו יודעים מה התכנים שמופיעים בה?
אורלי לוי אבקסיס: ניצן חן: לגבי הגופים המשדרים של ערוצי הברודקאסט, 2 ו-10, התשובה היא כן, במינון כזה או אחר.
אורלי לוי אבקסיס: בטלוויזיה הרב-ערוצית התשובה היא חד-משמעית לא.
אורלי לוי אבקסיס: מה שכן, אגף הפיקוח בודק באופן שוטף את כל התוכניות.
אורלי לוי אבקסיס: יש בקרי צפייה שיושבים ובודקים.
אורלי לוי אבקסיס: יש לנו בקרית צפייה שכל ייעודה הוא ערוצי הילדים למשל – הבת שלי לצערי צופה יותר מדיי בערוץ הילדים - וגם שם יש מדי פעם תקלות אבל בסך הכל התוכניות הן בהחלט סבירות.
אורלי לוי אבקסיס: יש בקר צפייה שבודק ערוצי ארוטיקה שגם המחוקק וגם הרשות המינהלית קבעו כללים מאוד קשוחים בעניין הזה לגבי הזמינות שלהם ולגבי הקידוד.
אורי אורבך: חברת הכנסת לוי אומרת שאי אפשר לפקח רק על פי התלונות.
אורי אורבך: בנושא התחבורה הציבורית למשל, אני מניח שיש מקומות שיש הרבה תלונות ויש מקומות שאין בכלל תלונות.
אורי אורבך: זה לא אומר שהאוטובוסים לא מאחרים שם אלא שזאת אוכלוסייה שלא מודעת לזכויותיה או שהיא כבר התייאשה.
אורי אורבך: המרכיב של התלונות לא יכול להיות מרכיב מרכזי אלא הוא נותן לך במקרי קצה, במקרים קיצוניים, ואז תשומת הלב מופנית לתוכניות האלה.
אורי אורבך: בזמנו היה את הפוליגרף והיו עוד כמה תוכניות – ואני רואה זאת גם לפי המחקר – שהייתה כמות קיצונית של תלונות.
אורי אורבך: מה שאנחנו בודקים כאן, מבלי שיש יכולת וגם לא טוב שהמחוקק יתערב ממש כי אנחנו לא עורכים ראשיים של ערוצים, אנחנו רוצים למנוע נזקים לילדים אבל אנחנו לא יכולים להסתמך רק על תלונות של אנשים אלא אנחנו רוצים להתחיל מהשורשים, מההפקה.
אורי אורבך: כלומר, שיהיו מנגנונים של הזכיינים ושל המשדרים שיימנעו מדברים כאלה.
ניצן חן: אולי לא הסברתי את עצמי טוב.
ניצן חן: החוק מחייב את HOT ו-YES לסווג את התוכניות.
ניצן חן: הם מחויבים על פי חוק לעשות זאת.
ניצן חן: אנחנו בודקים שהם עושים את זה.
ניצן חן: הרגולציה לא נבדקת רק על סמך תלונות.
ניצן חן: אתה יודע שלפעמים תלונה אחת אולי מייצגת 10,000 פניות שאנשים לא טרחו לפנות להרים טלפון לרגולטור או לשלוח מכתב תלונה.
דני דנון: מה לגבי סנקציות?
דני דנון: תן לנו דוגמאות מהשנתיים האחרונות.
דני דנון: מה למשל קורה לגבי דקות פרסום?
ניצן חן: לגבי דקות פרסום בערוצים 2 ו-10, נמצא כאן דורון אבני ואני מעדיף שהוא ייצג את הרשות השנייה.
ניצן חן: לגבי מועצת הכבלים והלווין, אני רוצה שתקבלו איזשהו אומדן כללי.
ניצן חן: בשנת 2005 היו 1,200 תלונות לגבי הכל ולא רק לגבי שידורים לא הולמים, מתוכן 5 אחוזים היו בנושאים שקשורים בתכנים.
ניצן חן: בשנת 2006 היו 1,800 תלונות.
ניצן חן: בשנת 2007 היו 1,700 תלונות.
ניצן חן: בשנת 2008 היו 2,600 תלונות מתוכן בערך 5-6 אחוזים היו ספציפית לגבי תכנים.
ניצן חן: הוצאנו מכתבי תלונה, הוצאנו מכתבי בירורים.
ניצן חן: אני לא חושב שהגענו לרזולוציה של 4קנסות ועיצומים כספיים בנושא הספציפי הזה.
ניצן חן: קנסות בדברים אחרים, כן, אבל לא בדברים האלה וזאת מסיבה אחת פשוטה, כי בסופו של דבר יש לנו איזשהו שיקול דעת לבדוק אם מדובר במעידה חד-פעמית, בשיבוץ לא נכון ולא הולם, וגם זה קורה.
ניצן חן: גם הפרוגרמטור הכי טוב ב-HOT וב-YES לפעמים שוגה בשיקול דעת.
ניצן חן: יש הבדל אם זאת מעידה חד-פעמית או זאת מעידה שחוזרת על עצמה.
דני דנון: אם היית רוצה להיות היום יותר נחרץ, מה היית יכול להטיל מבחינת החוק?
ניצן חן: אני חושב שהייתי רוצה להשקיע יותר מחשבה בחוק שקיים היום אבל יכול להיות שצריך לחדד אותו בנושא הפרומואים והפרסומות, נושא שבעיניי הוא אקוטי מאוד, ושהמחוקק ייתן את דעתו לקראת המעצמות הסלולריות ולא רק שהולכות לשנות את כל הטלוויזיה שאנחנו רואים היום וזה יקרה שנתיים או שלוש מהיום.
ניצן חן: כאן אלה כללי משחק אחרים לחלוטין.
ניצן חן: אנחנו נמצאים בראשית מהפכה שהיא גם מאוד טובה, אני לא אומר שהיא רק שלילית, אבל יש לה גם סימנים שליליים שצריך לתת את הדעת עליהם בכל מה שקשור לנושא בגינו התכנסנו כאן היום.
עילי קלנר: אמרת שאזרחים לא מודעים לזכויות שלהם.
עילי קלנר: אני רוצה להבין למה לא מגבירים את המודעות ואז אולי מספר הפניות יגדל.
עילי קלנר: אולי יהיה יותר קשה לטפל בהן, אבל מצד שני יהיה יותר קל לאכוף את החוק.
דני דנון: אחת המטרות כאן היא גם להגביר מודעות אבל לכך צריך שיניים.
דני דנון: כמו שאמר חבר הכנסת אורבך, יכול להיות שאנשים התייאשו ואמרו שהם לא יתלוננו כי התלונה לא תשנה ולא תעזור.
דורון אבני: אנחנו הגשנו לוועדה פירוט מלא של כל הפעילות שאנחנו עושים ולכן אני אומר את הדברים רק בכותרות ואם אדוני ירצה, אני ארחיב בנושאים בהם אתבקש.
דורון אבני: ראשית, חשוב לציין שההגנה על ילדים היא כחוט השני בפיקוח שהרשות השנייה מבצעת לכל רוחב הגזרה.
דורון אבני: אנחנו מפקחים גם על הטלוויזיה, גם על הרדיו האזורי, כאשר בטלוויזיה מפקחים על ערוצים 2 ו-10 שהם הערוצים המובילים בדרך כלל למרות שבצפיית ילדים ערוצי הכבלים הם אלה שמובילים את השידורים מבחינת הרייטינג ונתח הצפייה.
דורון אבני: מבחינת אופן הפיקוח.
דורון אבני: יש לנו מחלקת פיקוח שבאופן תדיר סוקרת את השידורים לפי תחומים שאנחנו מחליטים להתמקד בהם בכל רבעון.
דני דנון: היא סוקרת בדיעבד, כמו שחברת הכנסת לוי ציינה.
דורון אבני: בדיעבד.
דורון אבני: כן.
דורון אבני: אני תכף אתייחס להבחנה הזאת של בדיעבד ומראש.
דורון אבני: אם כן, המחלקה סוקרת את השידורים בדיעבד והיכן שהיא מאתרת הפרה לכאורה של הכללים – ותכף אני אסקור גם פחות או יותר מה גבולות הגזרה מבחינת הנורמות שחלות – היא מתחילה בתהליך של בירור מול הזכיין שעשוי להסתיים בסנקציות, ואני אגע גם בהן.
דורון אבני: מבחינת התחומים שאנחנו עוסקים בהם אלה הן תוכניות וגם פרסומות.
דורון אבני: חשוב להבין שבערוצים המרכזיים 2 ו-10, רק כדי לסבר את האוזן, בשנת 2008 שודרו 3,500 פרסומות חדשות.
דורון אבני: זאת אומרת, כמות הפרסום כמובן הרבה יותר גדולה אבל מבחינת המופעים הראשוניים של פרסומות, 3,500 זה מספר עצום.
דורון אבני: הפיקוח, כמו שאמרתי, נעשה בדיעבד.
דורון אבני: אמנם אנחנו מאשרים לוחות שידורים כלליים אבל בלוחות השידורים כמובן אנחנו לא יודעים מה התכנים הספציפיים שישודרו.
דורון אבני: לדוגמה, אנחנו מאשרים את התוכנית עובדה שתשודר ביום ראשון בערב, אבל אין לנו מושג במה יעסקו התחקירים ואני אומר שטוב שכך, כי אנחנו גורם מפקח ולא העורך הראשי של השידורים.
דורון אבני: כמובן שלנו כגורם מפקח יש אחריות אם העורך הראשי של השידורים – שזה מנכ"ל הזכיין – טעה בשיקול הדעת, בדיעבד, לברר את התלונה עד תום.
דורון אבני: אם אני מתאר את מה שנעשה למשל בשנת 2008, בשנה החולפת, בכל מה שקשור לפרסומות, אני חייב לציין שעברנו תהליך מאוד מקיף כבר לפני שלוש שנים של הגעה להבנות במסגרת רגולציה משותפת עם איגודי המפרסמים ואיגוד הפרסום באופן שגובש מדריך אתיקה שמקובל על כל התעשייה.
דורון אבני: זה הליך חדשני מבחינת התפיסה הרגולטורית של רגולציה משותפת.
דורון אבני: את התהליך הזה הוביל פרופסור אסא כשר עם ועדה ציבורית שאנחנו הקמנו.
דורון אבני: בעקבות המדריך הזה שקבע נורמות מאוד ברורות שהיו מקובלות גם על התעשייה, בין היתר בנושא הגנה על ילדים, נושא שלצערנו היינו צריכים לטפל בו שוב ושוב ולקבוע קנסות, חלה התקדמות מאוד משמעותית.
דורון אבני: ההתקדמות הזאת באה לידי ביטוי בשנת 2008 כאשר לא פסלנו אף תשדיר אלא רק הגבלנו את מועד השידור של תשדירים בכ-14 מקרים והגבלנו את מועד השיבוץ בעיקר בגלל צפיית ילדים למרות שאני חייב לציין שהיום, לאור מחקרים, והוועדה הזאת בטח מודעת לנושא, ילדים צופים עד שעה מאוחרת.
דורון אבני: ההבנה, וזאת גם התפיסה הנורמטיבית בקרב רגולטורים בעולם, היא שהרגולטור אחראי עד נקודת זמן מסוימת ומעבר לזה צריך גם לצפות לאחריות מסוימת של ההורים.
דני דנון: מה לגבי קדימונים?
דורון אבני: הנושא של קדימונים מטופל בכללים שלנו בהקשר של תוכניות שמסווגות לשידור לאחר השעה 10:00.
דורון אבני: במקרה כזה אסור להציג קדימונים לפני השעה 10:00 ובוודאי גם לתוכניות אחרות אסור להציג קדימונים שיש להם תכנים בעייתיים מבחינת ילדים.
דורון אבני: אני חייב לומר שהזכיינים מקפידים על הכלל הזה.
דני דנון: מה קורה אם לדוגמה יש תחקיר על מקרה מזעזע ויש קדימון שעה 5:00?
דורון אבני: אם יהיה קדימון, הוא יהיה קדימון שהתכנים שלו לא יהיו בעייתיים מבחינת ילדים.
דורון אבני: אני מניח שאם יש שם משהו מזעזע, אז פשוט אי אפשר יהיה לשים קדימון שיאמר מה זה המשהו המזעזע הזה.
אורי אורבך: אבל זה יהיה בתוכנית הבוקר.
דורון אבני: הנושא של תוכניות הבוקר, כמו שאדוני מכיר היטב, היכולת של הרגולטור להתערב בתכנים מהסוג הזה, היא מאוד מוגבלת וזאת על פי פסיקת בג"ץ.
דורון אבני: יש לנו בג"צים מאוד ברורים בעניין הזה, כולל על תוכנית עובדה באופן ספציפי, מקרים שהתבקשה התערבותנו ובג"ץ הורה שלא להתערב.
דורון אבני: האיזון מול חופש הביטוי הוא איזון מאוד עדין שאנחנו חיים אותו יום יום אבל עדיין, כפי שאני אראה מיד, יש התערבות של הרגולטור בנושא של ילדים וההתערבות היא מאוד משמעותית ומאוד נחרצת.
דני דנון: מה היו הסנקציות שהוטלו בשנתיים האחרונות?
דורון אבני: אם אני מתאר דברים שהיו לנו בשנתיים האחרונות, הסנקציות הן נטילת זמן פרסום כאשר הכוונה היא שביום מסוים אנחנו אומרים לזכיין שבשל הפרה שהוא ביצע, הוא יכול לשדר יותר מהמקסימום היומי שזה אומר נזק ישיר לכיס מכיוון שהיום חצי דקת פרסום בערוץ 2 יכולה להגיע ל-5,000 דולר בשעות הפריים טיים.
דורון אבני: מן הסתם זו סנקציה מאוד ישירה.
עילי קלנר: הסנקציה הזו הופעלה?
דורון אבני: הייתה לנו תוכנית בערוץ 10, תוכנית שהוביל אותה קוסם, וראינו קדימונים לתוכנית בה הקוסם בעצם עתיד להראות איך הוא תופס כדור שנורה אליו בין שיניו.
דורון אבני: כשראינו קדימון כזה, קודם כל הרמנו טלפון לזכיין ושאלנו מה זה הדבר הזה.
דורון אבני: גם ועדת החינוך של הכנסת דנה בתוכניות מהסוג הזה ואנחנו קבענו כלל, לאור הדיונים שהיו בכנסת, כלל ספציפי שאוסר על תוכניות שמסכנות ילדים.
דורון אבני: אסרנו את שידור התוכנית.
דורון אבני: מנכ"לית הרשות באותה עת הוציאה איסור על שידור התוכנית.
דורון אבני: הזכיין בחר להפר את האיסור הזה, שידר את התוכנית והרשות קבעה את הסנקציה הגבוהה ביותר שהוטלה אי פעם של 10 דקות פרסום בשעות הפריים טיים.
דורון אבני: כלומר, היו שעה וחצי או שעתיים של שידור בלי פרסומות בערוץ 10 בגלל התוכנית הזאת.
דני דנון: באיזה שנה זה היה?
דורון אבני: בשנת 2008.
דורון אבני: יש עכשיו תוכנית בה מראים קוסם – תוכניות הקסמים מובילות את הז'אנר הזה – שיורה אקדחי מסמרים לראשו ויודע לנחש איזה אקדח מסמרים הוא האקדח שמכיל את המסמר הקטלני.
דורון אבני: גם כאן יש הליך שעתיד להסתיים כאשר הכוונה היא ליטול 10 דקות פרסום.
דורון אבני: אני רוצה להתייחס לכללי כללי סיווג וסימון תוכניות שהם גם כללים האוסרים על קדימונים מסוימים ועל פרסומות מסוימות.
דורון אבני: הכללים האלה, יש להם שתי בעיות בראייה שלנו כאשר בעיה אחת היא האופן שבו טבלת הסיווג בנויה.
דורון אבני: אנחנו בוחנים את העניין הזה ואנחנו נציע לשר התקשורת הצעות בנושא.
דורון אבני: אנחנו בתהליך של בדיקה של הנושא.
דורון אבני: יש נושא שאולי הוועדה הזאת תרצה להידרש אליו הוא נושא הסנקציות.
דורון אבני: מה שקרה הוא שהכנסת ביקשה לברך ויצאה "מקללת" ואומר מדוע.
דורון אבני: כאשר דנו בחוק הזה, אם אני זוכר נכון חבר הכנסת אורלב הוביל את החקיקה, רצו לקבוע סנקציה מאוד מאוד דרמטית כדי להמחיש את הסלידה ואת הרצון של הכנסת להגן על ילדים בצורה הבוטה ביותר ובאמת הכלי הבוטה ביותר שנתון בידי המחוקק הוא לקבוע סנקציה פלילית.
דורון אבני: הבעיה שלפעמים יוצאת אמירה שנורמטיבית היא אמירה מאוד חשובה אבל אנחנו שחיים בחיי המעשה רואים שהאמירה הזאת בעצם מתפוגגת מכיוון שהלכה למעשה, אם רוצים לאכוף את הסנקציה הזאת, המשמעות היא שהצופה הסביר שרואה תוכנית, שסבור שהיא מסווגת שלא כיאות, צריך לפנות לרשות, הרשות צריכה קודם כל להוציא התראה – ודרך אגב, הוצאנו התראות ותכף אני אומר מה עשינו בנושא הסיווג והסימון – ואם התוכנית משודרת עוד פעם – וכמעט אף פעם אין בדיוק את אותה תוכנית – ואותו אזרח במקרה צפה בה עוד פעם, אז מה שהוא רשאי לעשות זה לגשת לתחנת המשטרה הקרובה לאזור מגוריו ולהגיש תלונה כי זאת הדרך לטפל בסנקציה פלילית.
דורון אבני: פועל יוצא של זה הוא שאף אחד לא עושה את הדבר הזה ואז בעצם לאזרח אין אתה סנקציה אותה ביקש המחוקק לתת לו.
דורון אבני: כמובן שלצד זה הרשות אוכפת ונוטלת זמן פרסום.
דני דנון: כמה זמן פרסום בדקות נטלתם בשנת 2007, 2008 ו-2009 עד היום?
דורון אבני: הנתונים המדויקים הוגשו לוועדה והם נמצאים כאן אתי.
דורון אבני: בשנת 2008 – קשת, 30 שניות.
דורון אבני: רשת, 2 דקות.
דורון אבני: ערוץ 10, 18 דקות.
אורלי לוי אבקסיס: מהנתונים מבינים שערוץ 10 הוא המפר העיקרי או שיש דין קצת שונה בין הערוצים?
דורון אבני: לא.
דורון אבני: אין דין שונה.
דורון אבני: אנחנו רשות מינהלית.
דורון אבני: צריך לזכור ששני הזכיינים שמשדרים בערוץ 2 הם זכיינים יותר ותיקים.
דורון אבני: זה לא מהווה הצדקה לערוץ 10 חס וחלילה, אבל אנחנו רואים באמת אחריות יותר רבה בשידורים – את זה מגלים הנתונים – של ערוץ 2 מאשר בשידורים של ערוץ 10.
דורון אבני: היה לנו דין ודברים עם ערוץ 10 בעניין הזה ובאמת לא במקרה שתי הדוגמאות שנתתי לשתי התוכניות היו בערוץ 10.
דורון אבני: לצערנו בערוץ 10 נתקלנו בתופעה, כמו שציינתי, לפיה הרשות אוסרת על שידור אבל הזכיין משדר.
דורון אבני: זאת תופעה שבמדינה מתוקנת לא תעלה על הדעת.
אורלי לוי אבקסיס: זה לא קרה בערוץ 2.
דורון אבני: לא קרה בערוץ 2 למרות חילוקי דעות מאוד משמעותיים מול ערוץ 2 שמתבררים.
דורון אבני: הרבה פעמים אנחנו גם קובעים התראה ומנסים לראות שהזכיין משפר את דרכיו ומראה לנו מנגנוני בקרה יותר טובים.
דורון אבני: הרי התכלית היא לא ליטול אלא התכלית היא לדאוג לכך שתהיה באופן אפקטיבי הגנה יותר טובה על ילדים ואנחנו חושבים שכן השגנו בערוץ 2 איזון שהוא ראוי.
דורון אבני: בניגוד למועצת הכבלים והלווין, לרשות השנייה אין בחקיקה ראשית סמכות לעיצומים כספיים.
דורון אבני: בעוד שיושב-ראש מועצת הכבלים והלווין יכול להטיל קנס של 90 אלף שקלים על פי חקיקה ראשית, לנו אין את זה בחקיקה ראשית.
דורון אבני: אנחנו סברנו שיש לנו את הסמכות הזאת מכוח הזיכיון וקבענו את הסמכות הזאת בזיכיון שלנו.
דורון אבני: כדאי לציין שזכייני ערוץ 2 מנהלים נגדנו עכשיו בג"ץ וטוענים שאין לנו סמכות בעניין הזה.
דורון אבני: נקודה נוספת שהזכיר אותה יושב-ראש מועצת הכבלים בסוף דבריו ואני חושב שזאת נקודה קריטית לכל רגולטור בתחום השידורים היום, וזה נושא הטלוויזיה האינטרנטי.
דורון אבני: הרשות השנייה, בשנת 2009, באוגוסט השנה, עתידה להעלות את הטלוויזיה הדיגיטלית שתאפשר לכל צופה באמצעות ממיר פשוט לקלוט את חמשת הערוצים המרכזיים – 1, 2, 33, ערוץ 10 וערוץ הכנסת – ומה שצפוי להיות זה שגורמים כמו פרטנר יתלבשו על הממיר הזה שיאפשר הגעה של הערוצים המרכזיים הביתה בחינם, יחברו קו לאינטרנט והצופה יקבל מערכת – היא קיימת כבר היום בבריטניה - ויקבל למעשה שידורי טלוויזיה.
דורון אבני: זה שייראה בדיוק כמו HOT, בדיוק כמו YES, וההבדל היחיד יהיה החלק שיגיע מהאינטרנט שלגביו אין היום במדינת ישראל שום רגולציה.
דורון אבני: אנחנו חושבים שיש לזה המון היבטים.
דורון אבני: בהקשר של הוועדה הזאת, זה אומר שבשידורים שם לצורך העניין, מעבר לאיסורים בדין הפלילי, אפשר יהיה לצורך העניין לשדר שם גם פורנוגרפיה.
דני דנון: בנושא החדשות, שזה נושא רגיש, אנחנו לא רוצים לסתום פיות ולהיות עורכים, אבל החדשות היום משודרות וילדיי צופים בהן בשעה 4:00, 5:00, 6:00 ו-7:00.
דני דנון: בחדשות המשודרות בשעה 8:00 ו-9:00 הם במקרה הטוב במיטה, כך שהם לא צופים בהן.
דני דנון: השאלה אם התייחסתם לתכנים שמובאים בחדשות.
דורון אבני: קודם כל, יש תפיסה שבאה לידי ביטוי גם בחקיקה ראשית בחוק סיווג וסימון שידורים ששידורי חדשות לא מסווגים כי התפיסה היא שמבחינת ההורים הם יודעים שיש תמרור אזהרה מעל שידורי חדשות.
דורון אבני: אני יכול לומר אישית שיש לי ילד בכיתה ג' ומבחינתי הוא לא רואה חדשות.
דני דנון: גם שעה 5:00?
דורון אבני: דרך אגב, יש חדשות בערוץ הילדים שגיא זוהר מעביר מצוין ובזה הילד שלי צופה וזה נהדר.
דורון אבני: מעבר לזה, אנחנו לא התעלמנו מהסוגיה הזאת.
דורון אבני: יש כאן אחריות של העורך הראשי.
דורון אבני: טיפלנו בזה, לא עלינו, במקרים של פיגועים כאשר במקרים כאלה יצאו הנחיות מפורשות שאמרו לא לשדר שידורים בלי עריכה שהראו קטסטרופות בשעות הצהרים, אז ילדים צפו בהן ובאמת חוו חוויה רגשית איומה.
דורון אבני: כאן יש הנחיות ברורות ויש אחריות מאוד רבה של העורכים הראשיים.
דורון אבני: אני חייב לומר שלגבי החדשות כמעט לא נתקלנו בבעיות.
דני דנון: אני רוצה לשמוע עכשיו את הצד השני, כי אם היינו סוגרים עכשיו את הדיון, הכל היה טוב ויפה ותם תפקידנו.
מירי נאור-אליאס: אם אפשר לומר את נקודת המבט של הזכיינים, כי בעצם שמענו את הרגולטורים ואני יודעת שכולם קצת הזדעזעו מהעניין של הבדיקה בדיעבד.
מירי נאור-אליאס: חשוב לומר שהרגולטורים בודקים בדיעבד וזה התפקיד שלהם והם עושים אותו טוב ובאמת אתם רואים גם לפי הנתונים שדברים נבדקים ואנחנו נקנסים.
מירי נאור-אליאס: אבל כן צריך לדעת שלזכיינים יש מנגנונים של בדיקה ושל בקרה מראש.
מירי נאור-אליאס: זאת אומרת, כל תוכנית, לפני שהיא משודרת, צופים בה ומחליטים אם היא צריכה איזשהו סיווג.
מירי נאור-אליאס: אם היא צריכה סיווג, מסווגים אותה ומסווגים גם את הפרומואים.
מירי נאור-אליאס: גם אם תוכנית מתאימה לשידור רק אחרי השעה 10:00, הפרומואים שלה שישודרו אחר הצהרים לא יכללו תכנים בעייתיים וגם יהיו מסווגים כדי שההורים ידעו שזאת לא תוכנית שמיועדת לילדים.
אורלי לוי אבקסיס: גם הפרומו מסווג?
מירי נאור-אליאס: גם הפרומו מסווג.
מירי נאור-אליאס: בערוץ 2 כמעט ואין תוכניות לילדים אבל בשעות אחר הצהרים, אם יהיה פרומו שמיועד לתוכנית שלא מתאימה לילדים, הוא יסווג והוא לא יכלול תכנים שלא מתאימים.
מירי נאור-אליאס: זאת אומרת, כל תוכנית שתשודר אחרי 10:00 ומסווגת כ-14 פלוס, תמיד יהיה פרומו נקי.
מירי נאור-אליאס: ההנחיות בעניין הזה מאוד ברורות.
דורון אבני: הפרומו לא מסווג אלא נושא את הסיווג של התוכנית שתשודר בערב.
מירי נאור-אליאס: בוודאי.
דורון אבני: הפרומו עצמו נקי.
דורון אבני: הוא מתאים לצפייה של ילדים בגיל 8 אבל הוא אומר לצופים שידעו להם שמי שיצפה בתוכנית בערב, זה יהיה משהו אחר.
מירי נאור-אליאס: חוק סימון וסיווג קובע תחומים מאוד מוגדרים של תכנים שלא מיועדים לילדים בגילאים 8, 14 וכן הלאה.
מירי נאור-אליאס: זאת אומרת, סמים או מין או אלימות.
מירי נאור-אליאס: אלה התכנים שקיימים בחוק הזה ולפי התכנים האלה מסווגים את התוכניות.
מירי נאור-אליאס: יכולה להיות תוכנית שתעסוק בנושאים אחרים שהם לא במסגרת החוק, ואנחנו נחליט לסווג אותן ואז יכול להיות שזה פרומו שאולי ראית שהוא לא מסווג אבל הוא תמיד יהיה נקי, אם הוא משודר בשעות אחר הצהרים.
מירי נאור-אליאס: כל תוכנית שמשודרת יש לה רפרנט, זאת אומרת, מישהו מתוך המערכת שרואה אותה ובודק אותה ומחליט אם היא צריכה להיות מסווגת.
מירי נאור-אליאס: אם היא מסווגת, זה גם מופיע בלוחות השידורים שמתפרסמים בעיתונים וב-EPG.
מירי נאור-אליאס: זה גם מופיע על המסך.
מירי נאור-אליאס: אני יכולה לומר לזכותה של הרשות השנייה שבמידה שעולה איזשהו פרומו על תוכנית שהיא חושדת בה כתוכנית שעלולה להכיל תכנים שלא מתאימים, הם מתקשרים ולפעמים אנחנו מתייעצים ומחליטים שכן לסווג אותה גם אם אנחנו למשל לא חשבנו כך.
מירי נאור-אליאס: זאת אומרת, כל הזמן יש מנגנון של שיקול דעת ובקרה פנימית על הדברים האלה.
מירי נאור-אליאס: אין לנו שום אינטרס כלכלי לשדר תכנים לא מתאימים בשעה 5:00 אחר הצהרים אלא להפך, לכולנו יש ילדים, כולנו אנשים שיש להם גם אמות מידה של בני אדם ולא רק של אנשי מקצוע, ואנחנו מאוד בודקים את זה.
מירי נאור-אליאס: כמו שאמר דורון, לנו לקחו חצי דקת שידור בשנת 2008 וזה היה על איזושהי תוכנית של עובדה שפשוט לא חשבנו שצריך ולא בגלל שעשינו זאת בכוונה.
דני דנון: אנחנו הורים ובנושא הקדימונים אני חייב לומר שאנחנו כן נרצה לראות שינוי ואנחנו נפעל אם השינוי הזה לא יהיה.
דני דנון: שאלתי את בני איפה הוא ראה ושמע משהו, והוא אמר שזה היה בכלבוטק.
דני דנון: כאשר אמרתי לו שהוא הרי לא ראה את כולבוטק, הוא אמר לי שראה בטלוויזיה הולך להיות בתוכנית ומתוך זה הוא הגיע לדברים שלא היה אמור להיחשף אליהם.
דני דנון: אני חושב שהנושא הזה הוא פרוץ ואנחנו כן נראה לראות מצדכם וגם מצדנו איזשהו שינוי.
דני דנון: ההורים לא יצליחו לומר לילדים שלהם בשעה 4:00 או 5:00, כשהם צופים בטלוויזיה בערוץ 2 או בערוץ 10 שלא יצפו בפרומו.
דני דנון: כהורים אין לנו את היכולת הזאת.
דני דנון: אפשר לומר להורים שמשעה מסוימת הילדים לא צריכים לצפות בטלוויזיה כי התכנים בעייתיים ולדעתי כולנו כאן מסכימים לזה.
דני דנון: אני מבין שעה 10:00 נקבעה בחוק ויש הסכמה על כך, אבל אני מדבר על השעות המוקדמות, הפרומואים שנכנסים כל הזמן ובצורה מסיבית.
דני דנון: דרך אגב, זה משפיע על האינטרנט כי ילד שרואה את הפרומו והוא לא רואה את התוכנית שמשודרת ב-10:00 בלילה, הוא יראה את זה אחר כך באינטרנט.
אורלי לוי אבקסיס: מה קורה עם תוכנית כמו האח הגדול שמשודרת 24 שעות ביממה, והיא לא עוברת איזושהי בדיקה ועריכה?
אורלי לוי אבקסיס: יש שם דברים שממש לא הייתי רוצה שהילדות שלי יראו אותם.
מיכל ריבלין: הייתה אפשרות חסימה.
מיכל ריבלין: הערוץ היה מסומן והיו בקרי צפייה שמדי פעם גם הורידו את השלטר וסגרו.
אורלי לוי אבקסיס: אחרי שקרו דברים.
מיכל ריבלין: כאשר התוכנית משודרת ב-LIVE, ברור שיש בעיה כי הדברים לא מתוכננים מראש, אבל כשקרה משהו על המסך, המסך הוחשך.
מיכל ריבלין: קשת קיבלה מכתבים על כך והסיווג שניתן היה 14 ולהורים יש זכות לסנן את הערוצים האלה.
מיכל ריבלין: המועצה מדברת עכשיו על פרומו שעולה.
מיכל ריבלין: פרומו רץ הרבה מאוד שנים על פי מה שהמועצה כופה עלינו ואני אומרת כופה כי אנחנו עושים את זה.
מיכל ריבלין: מעבר לפרומו המועצם, HOT לצורך העניין – ואני יכולה לייצג רק את HOT – מעצמה העלתה פרומו הדרכה להורים שמסביר בדיוק ומראה בדיוק על איזה כפתור צריך ללחוץ כדי לסווג ולסמן גם ערוצים, גם שירותים ב-VOD, עשתה הפרדה בין VOD מבוגרים ל-VOD ילדים, ועשתה הפרדה בין הפרומואים שלצורך העניין רצים כל היום ב-VOD בין פרומואים לילדים לבין פרומואים למבוגרים.