GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יצחק קדמן: גם בנושא הזה יש שני היבטים – היבט עקרוני ולטווח ארוך, וטיפול במשבר לטווח קצר – וצריך לדבר על שניהם.
יצחק קדמן: בעיניי המשבר הנוכחי הוא רק חלק ממשברים קודמים שאנו נתקלים בהם כמעט מדי שנה, כאשר אנו צריכים לשוב ולזעוק זעקות מרות על גורלם של ילדים שאו-טו-טו עומדים להוציאם מפנימיות.
יצחק קדמן: אגב, זה לא רק ילדים שיצטרכו להמתין זמן רב יותר בכניסה לפנימיות, אלא על-פי המידע שיש בידינו בחלק מן המקומות יצטרכו להוציא ילדים למרות שהם כבר בפנימיות ואין לאן להוציא אותם.
יצחק קדמן: מדי שנה כמעט המשבר הזה פורץ מחדש.
יצחק קדמן: לפעמים בגלל בג"ץ, כפי שציינת, לפעמים בגלל קיצוצים וגזרות כאלה ואחרות.
יצחק קדמן: אגב, כאשר לא מוסיפים תקנים בעת שהאוכלוסייה גדלה והמצוקות גדלות גם זה סוג של קיצוץ, כאשר לא מתייחסים לגידול בבעיות ולצרכים שיש לילדים בשטח.
יצחק קדמן: כדי לא לטפל כל שנה מחדש במשברים מקומיים כאלה או אחרים אנו סבורים שהגיע הזמן שהכנסת תאמץ את הצעת החוק של חבר הכנסת רן כהן, שקבעה דבר פשוט מאוד, שחבל שבמדינה מתוקנת אינו מובן מאליו: כפי שאין מכסות לצילומי רנטגן לילדים ששברו רגליים כך אין מכסות לילדים שצריכים להוציאם מביתם.
יצחק קדמן: ילד הולך ברחוב, שובר רגל ומגיע לחדר מיון.
יצחק קדמן: משם מפנים אותו לרנטגן לראות האם יש לו שבר ומה צורת השבר ועושים לו צילום כאשר צריך.
יצחק קדמן: לא קורה שאומרים לילד: מצטערים, אי אפשר לעשות צילום רנטגן כי נגמרו המכסות לצילומי רנטגן לישוב שלך או למקום ממנו הגעת.
יצחק קדמן: באותה מידה זה נכון לגבי ילד שגורמים מקצועיים קבעו – ואני לא מתייחס כרגע אם יש מקרים שחלילה שלא לצורך הוציאו ילד מן הבית – גורמים מקצועיים, ולפעמים אפילו האינסטנציה העליונה, קרי: בית-המשפט, קבעו שחייבים למצוא לילד הזה תחליף בית ומשפחה.
יצחק קדמן: ישבו וניסו את כל האפשרויות האחרות והגיעו למסקנה שזאת האפשרות העדיפה, או אפילו היחידה הקיימת.
יצחק קדמן: אי אפשר להגיד לילד כזה: מצטערים, נגמרו המכסות.
יצחק קדמן: זה לא פחות חשוב מצילום רנטגן.
יצחק קדמן: גם לילד שהגיע זמנו לעלות לכיתה א' לא אומרים: מצטערים, נולדו השנה יותר מדי ילדים, אתה עברת את המכסה, לא תלמד השנה.
יצחק קדמן: מדובר על ילדים בקשיים החמורים ביותר האפשריים.
יצחק קדמן: אלה ילדים שהיו קורבן להתעללות ולגילוי עריות ולהזנחה ולהורים שהאבא רצח את האמא ולהורים נרקומנים ולהורים חולי נפש שלא יכולים לגדל את הילד בביתם.
יצחק קדמן: אי אפשר להגיד לילד הזה: מצטערים, נגמרה המכסה.
יצחק קדמן: הצעת החוק של חבר הכנסת רן כהן פשוטה, וחייבים לקבל אותה, ולקבוע שאם על סמך שיקולים מקצועיים – ותחליט הכנסת כמה סייגים היא רוצה להציב על מנת שההחלטה באמת תהיה החלטה מקצועית – אם התקבלה החלטה כזאת, ילד שאין לו בית צריך שיהיה לו תחליף בית בלי קשר לשום מכסה שהיא.
יצחק קדמן: אגב, כדי לחסוך טענות מיותרות ממשרד האוצר, אני לא סבור שיש ילדים שישעמם להם אחר הצהרים ויגידו: אה, יש מכסות פנויות בלי הגבלה אז בואו נלך לפנימייה ונוותר על הבית.
יצחק קדמן: אני יודע את התיאוריות בכלכלה, שאם יש משהו בחינם מיד רצים לנצל אותו, שמעתי את השטויות האלה גם כשהוצע להטיל מס על הורים מתגרשים, כי מרוב שזה "בחינם" הם הולכים לבקש תסקירים מפקידי סעד לסדרי דין.
יצחק קדמן: הטענה הזאת לא ראוי שתישמע על-ידי אדם אינטליגנטי.
שלי יחימוביץ': זה ירד מסדר היום, בזכותנו.
יצחק קדמן: זה ירד, אבל אני מבטיח לך שאנחנו נשמע גם שאם לא יהיו מכסות אז ירוצו כל מיני הורים, מרוב תאווה להיפטר מן הילדים, כדי למסור את הילדים לפנימיות.
יצחק קדמן: זה צריך להיות הפתרון לטווח ארוך, וזה יחסוך כינוס מדי שנה של ועדה נוספת ומשברים נוספים וזעקות שבר, שאחר כך מנסים לפתור אותם ומזיזים את השמיכה הקצרה ימינה ושמאלה עם כל הפטנטים האפשריים.
יצחק קדמן: אני קורא לוועדה לתמוך בהצעתו של חבר הכנסת רן כהן, ולכל חברי הכנסת להעביר את הצעת החוק.
יצחק קדמן: היא עברה בכנסת הקודמת בקריאה ראשונה.
יצחק קדמן: צריך להחיל עליה רציפות ולהעביר אותה בקריאה שנייה ושלישית בכנסת הנוכחית.
יצחק קדמן: בכך יבוא פתרון של קבע לבעיה.
יצחק קדמן: אבל, וכאן הסוגייה השנייה, עד למציאת הפתרון הזה, שהוא הפתרון הנכון ביותר, אנחנו צריכים בינתיים לדאוג שלפני שחוק כזה יחוקק אי אפשר יהיה להתעמר בילדים שבמילא רע להם מספיק בחיים.
יצחק קדמן: מספר רב של רשויות מקומיות בכל רחבי הארץ קיבלו לאחרונה הודעה על הקטנת המכסה.
יצחק קדמן: בל יחשוב מישהו חלילה – ואני אומר את הדברים כמובן במרכאות כפולות ומכופלות –שרק תל-אביב המפונקת בוכה שלקחו לה מכסות.
יצחק קדמן: אגב, בתל-אביב יש ילדים במצוקה לא פחות מאשר במקומות אחרים.
יצחק קדמן: ילד יכול להיות במצוקה עמוקה גם אם הוא גר בעיר שנחשבת עיר ללא הפסקה.
יצחק קדמן: אבל אני רוצה שתדעו שלא מדובר רק בתל-אביב.
יצחק קדמן: בתל-אביב הבעיה אולי החריפה ביותר, כי נגזרו עליה הגזרות הקשות ביותר, שאגב מתווספות לגזרות קודמות משנים קודמות – ב-4 השנים האחרונות המכסות של תל-אביב ירדו ב-40%, בלי לספור את הגידול באוכלוסייה.
יצחק קדמן: אתן לך את המספרים אם אתה מרים גבה.
יצחק קדמן: 40% קיטוּן במכסות של עיריית תל-אביב ב-4 השנים האחרונות.
יצחק קדמן: כמעט חצי.
מוטי וינטר: זה לא נכון.
מוטי וינטר: מי נתן לך את הנתון הזה?
יצחק קדמן: קיבלתי את הנתון מעיריית תל-אביב במסמך רשמי.
רן כהן: יושבת כאן סגנית ראש עיריית תל-אביב שממונה על התחום הזה והיא תוכל לומר.
יצחק קדמן: הבעיה איננה של תל-אביב, אלא קיימת בכל הארץ.
יצחק קדמן: קיבלתי פניות מבאר-שבע, ויושב כאן מנהל מחלקת הרווחה בעיריית חדרה, כך שהגזרה הזאת נפלה גם על הפריפריה.
יצחק קדמן: זה לא עניין של מחלקה או עירייה כזאת או אחרת, אלא מצוקת הילדים.
יצחק קדמן: צריך למנוע בכל מחיר את הקיצוץ הזה.
יצחק קדמן: אם צריך להוסיף תקציבים למגזר הערבי, וצריך, זה לא יכול לבוא, כפי שכבר אמרתי במקום אחר, כך שילד ביפו ישלם את מחיר השוויון על מנת שגם ילד בכפר ערבי בגליל יהיה שווה.
יצחק קדמן: צריך להקצות לעניין הזה את המשאבים הדרושים כדי לפתור את בעיית המגזר הערבי.
יצחק קדמן: אגב, על-פי דברי משרד הרווחה מדובר בתקציבים קטנים ביותר כדי להיענות למה שציווה בג"ץ.
יצחק קדמן: זה לא צריך לבוא על חשבון ילדים במצוקה שייזרקו עכשיו הביתה, אם יש בית, או לרחוב.
שלי יחימוביץ': חבר הכנסת רן כהן, בבקשה תתאר בפנינו את מצב הצעת החוק, ואני מבינה שאתה מעביר אותה לוועדה הזאת.
רן כהן: גברתי היושבת-ראש, אסקור את מצבה של הצעת החוק שלי הן מצד התוכן והן מן הצד הפורמלי.
רן כהן: היתה לנו מחלוקת גדולה מאוד עם משרדי הממשלה, ולצערי הרב לא רק עם משרד האוצר.
רן כהן: אגב, מר מוטי וינטר, להערכתי לא מדובר בסכומי עתק.
רן כהן: דובר על תוספות של עד 20 מיליון שקל בשנה ולא יותר כך שאין זה עניין מאוד-מאוד משמעותי מבחינה תקציבית.
רן כהן: אני יכול להוסיף רק משפט אחד לדבריו של ד"ר קדמן.
רן כהן: למיטב הכרתי מדובר כאן בעניין לא פחוּת בחשיבותו מאשר חולי סרטן המעי הגס, ושם אחרי 16 ימים נמצאו 350 מיליון שקל כדי לפתור את הבעיה.
רן כהן: לא משנה שבינתיים האוצר מטרפד גם את זה, אבל היום אני מקווה שפתרנו את הבעיה בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
רן כהן: מדובר כאן בהצלת נפשות.
רן כהן: אגב, ילד שלא יצילו אותו בדרך בה מדובר כאן, העלות למדינה לאחר מכן תהיה פי 10, פי 20 או אולי אף פי 100, שלא לדבר על כך שלגבי אותו ילד חייו פשוט יכולים להיות הרוסים.
רן כהן: בהצעת החוק שלי קבענו כלל אחד: כל ילד שבית-משפט או ועדת החלטה יחליטו שצריך להוציאו מביתו – המדינה מחויבת להבטיח לו מקום במעון מתאים שיכול לתת לו בית חם, הגנה וטיפול ראוי.
רן כהן: המדינה החליטה שבסמכות בית-המשפט להוציא ילדים מחזקת הוריהם; המדינה החליטה שוועדות החלטה זכאיות להוציא את הילדים האלה, בתנאי שיש הסכמה של ההורים או של אחד מהם; אבל המדינה לא החליטה שהיא עצמה מחויבת לקבל את הילד ולתת לו את ההגנה המינימלית במוסד הראוי לו.
רן כהן: התיקון לחוק הנוער בא להבטיח שכפי שהמדינה קבעה שיש סמכות להוציא את הילד כך היא מחויבת להבטיח בית נאמן, חם ומגן לילד הזה.
רן כהן: זאת מהות ההחלטה.
רן כהן: אני חייב לומר שהיו כאן מחלוקות לא רק עם האוצר.
רן כהן: לצערי הרב היתה מחלוקת גם עם משרד הרווחה.
רן כהן: גם משרד הרווחה אמר: לא צריך, אנחנו מסתדרים, אין ילד שמחליטים להוציא אותו מבלי שיש לו מעון.
רן כהן: עד שנפלה עכשיו המכה הזאת.
רן כהן: ראיתי את המכתב של גברת יעל דיין לגבי 129 הקצאות שמקוצצות מתל-אביב ואני מאמץ כאן כל מילה שאמר ד"ר קדמן.
רן כהן: האמינו לי, בתל-אביב יש ילדים בסיכון בדיוק באותו מצב כמו הילדים ב-6 ערי פיתוח ו-6 כפרים ערבים.
רן כהן: סתם ציינתי מספר, זה יכול להיות 8, 4 או 12.
רן כהן: הילדים במקומות הללו חיים בסבל אדיר מאוד.
שלי יחימוביץ': אני גרה בשכונת עוני בתל-אביב, בכרם התימנים, ויש שם ילדים במצב לא פחות קשה מאשר בכל רשות ערבית שהיא.
רן כהן: ילדים חיים במצוקות איומות ונוראות ואנשים לא יודעים על כך.
רן כהן: לעתים נוצר רושם כאילו בערי פיתוח ובכפרים ערבים יש איזו אכזריות-יתר לעומת מקומות אחרים, אך לעתים בעיר גדולה, כרך אכזרי וקשה, יש אכזריות מיוחדת במינה שאי אפשר לראות במקומות אחרים.
רן כהן: בעניין הזה הכלל צריך להיות שאם בית-המשפט מחליט, ואם ועדת החלטה מחליטה – הילד הזה מקבל הגנה מידי המדינה.
רן כהן: זה חייב להיות כלל אלמנטרי.
רן כהן: כל אימת שדיברתי על כך במליאת הכנסת או בוועדות הכנסת לא הבנתי איך אפשר אחרת.
רן כהן: היום הרציתי לרגל 10 שנים לחוק זכויות החולה, חוק שהתחלתי לחוקק ב-1987 והושלם ב-1996.
רן כהן: היום זה נורמה, כולם מבינים שאי אפשר בלי החוק הזה, אבל היה קושי רב במשך 8-9 שנים לחוקק אותו.
רן כהן: הצעת החוק שאני מדבר עליה כעת – האמינו לי, אחרי שנחוקק את החוק אף אדם לא יעיז לערער על ההיגיון ועל המוסר שלו.
רן כהן: לכן אין דרך אחרת, אלא להשלים את החקיקה מהר ככל האפשר.
רן כהן: אני מציע שני דברים.
רן כהן: האחד, לתבוע מראש מהמשלה, בהיותו גם שר הרווחה, חד וחלק: כל מקום בו היו מכסות – לא יקוצצו; כל מקום בו משרד הרווחה החליט להוסיף מכסות – יקבל את המכסות, ויימצא לשם כך תקציב.
רן כהן: זה חייב להיות דבר אלמנטרי.
רן כהן: האמינו לי, כפי שמצא כסף לכל מה שרצה, להסכמים הקואליציוניים ולחולי הסרטן ולכל אלה, ימצא גם 20 מיליון שקלים כדי שהילדים הללו יהיו מוגנים ויהיה להם בית חם.
רן כהן: השני, נודע לי תוך כדי הדיון שהצעת החוק הזאת הועברה כנראה לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
רחל סעדה: היא תמיד היתה בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
רן כהן: אבקש מיושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חבר הכנסת שרוני, לזרז את העניין.
רן כהן: אולי בעזרתך גברתי היושבת-ראש נקיים אתו פגישה ונקדם את העניין.
רן כהן: אפשר לעשות את זה.
אורית לרנר: אם הוא יסכים אפשר לבקש מוועדת הכנסת להעביר את זה לכאן.
רן כהן: אני מציע שניפגש אתו ונראה באיזה אופן לעשות את זה.
רן כהן: אני מניח שיהיה לנו קרב לא קל.
רן כהן: אני רוצה לבקש רק מנציגי משרדי הממשלה הנוכחים כאן, שהממשלה לא תבוא עם דעה שלילית כלפי הצעת החוק, אלא באמת נשלים את החקיקה ונלך קדימה.
441: יש תאריך להחלת רציפות?
רן כהן: לא, עדיין אין.
רן כהן: למיטב ידיעתי הממשלה צריכה לענות תוך 3 שבועות.
רן כהן: יש להם 21 ימים להשיב ולומר עמדתם על הבקשה להחיל דין רציפות על הצעת החוק.
רן כהן: אני מקווה מאוד שזה הועבר לממשלה.
רן כהן: בשבוע הראשון להיותי בכנסת הזאת ביקשתי להחיל על הצעת החוק דין רציפות.
רן כהן: אבדוק את העניין.
רן כהן: אני מציע שנקיים פגישה משותפת בין חברת הכנסת שלי יחימוביץ, חבר הכנסת מרגי, אם ירצה, וביני לבין חבר הכנסת שרוני, יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות ונשתדל לקדם את זה.
רן כהן: אני מתנצל שאני חייב לעזוב.
רן כהן: אני מודה לך, ואני עומד לרשותך בכל מה שאוכל.
יעקב מרגי: אני רוצה לפנות למר מוטי וינטר.
יעקב מרגי: זכורים לך הדיונים בוועדה הזאת בסוגיית הפיילוט והחזרת ילדים לטיפול בקהילה, אז העלינו את החששות הללו ואתה כפקיד בכיר שכנעת אותנו שלא ייגרם נזק, אך מה שיגורנו בא לנו.
יעקב מרגי: הוכחנו לגרזן, למי שמקצץ כל הזמן, שאפשר – קודם כול נקצץ במכסות ונעביר אותם לטיפול בקהילה.
יעקב מרגי: הפתיחות שלנו גרמה כנראה לכך שהיתה הֲוָה אָמֵינָא בכלל לקצץ במכסות.
מוטי וינטר: לא קיצצו מכסות.
מוטי וינטר: לא קוצצה ולו מכסה אחת, לא אז ולא עכשיו.
יעקב מרגי: אז הדיון מיותר?
מוטי וינטר: נדבר על עובדות.
441: הילדים מיותרים ...
שלי יחימוביץ': מר מוטי וינטר, נאפשר לך להגיב בהרחבה על כל הדברים שבטח עוד נשמע כאן בהמשך.
יעקב מרגי: המספרים במצטבר מדברים בעד עצמם.
יעקב מרגי: סלחו לי על האנלוגיה שאני רוצה לעשות כאן כדי לחדד.
יעקב מרגי: להבדיל אלף אלפי הבדלות ותסלחו לי על האנלוגיה, כאשר אדם נשפט על עבירה פלילית בעונש כלולים שני אלמנטים: אל"ף, לשלם את עונשו, בי"ת, להגן על החברה מפניו.
יעקב מרגי: אבל במקרה שלפנינו אנחנו לא מדברים על מכסות, וכאשר זה מתמלא אדרבה, צריך אפילו לשכלל את זה, לעשות הפרטות, להרבות ולהרבות.
יעקב מרגי: יש כאן ילדים שלא מבחירתם לא יכולים לחיות במסגרת הביתית שלהם.
יעקב מרגי: כפי שאמר ד"ר קדמן, לא משנה בשל אילו נסיבות הילד הגיע, אם בית-המשפט או העובדים הסוציאליים או כל איש מקצוע אחר החליטו הרי שבבית הוא נמצא בסכנה וברחוב הוא נמצא בסכנה.
יעקב מרגי: הלוואי ואותן מסגרות, שאנחנו כל-כך נלחמים עליהן עכשיו, יהיו הכי אידיאליות, אבל זה מה שיש.
יעקב מרגי: אנחנו הולכים לקצץ משירותי הרווחה.
יעקב מרגי: עם כל הכבוד, גם אם משרד האוצר לא יתקצב את זה אני סבור שעל משרד הרווחה למצוא את המקורות בתוכו.
יעקב מרגי: תקבעו את סדרי העדיפויות בתוך המשרד, תילחמו.
יעקב מרגי: הלוואי ויכולתי להגדיל את תקציב משרד הרווחה.
יעקב מרגי: לא יתכן, אלה ילדים רכים, וילד כזה הוא ילד פגוע ויכול גם לפגוע.
יעקב מרגי: לא יתכן מצב כזה.
יעקב מרגי: אני מרחם על ד"ר קדמן.
יעקב מרגי: אני נמצא בכנסת זו הקדנציה השנייה ועוסק גם בדברים אחרים, אבל זה אוכל את הלב.
יעקב מרגי: אנחנו מפקירים את שלום ילדינו.
יעקב מרגי: היה כאן דיון קודם ושמענו איך למדינה, לממשלה, למשרד ממשלתי יש להיטות-יתר להגן על החברה, עד כדי כך שהוא אפילו מוכן להיות עבריין ולא ליישם את החוק.
יעקב מרגי: וכאן יש לנו מקרה הפוך לגמרי, אנחנו רואים איך הממשלה בקלות-דעת מפקירה את שלום ילדיה ואת שלום החברה.
יעקב מרגי: גברתי היושבת-ראש, היום נצטרך לדרוש בהודעת הסיכום, בהחלטות מחייבות, לקבל נתונים ברורים.
יעקב מרגי: אדרבה, הלוואי ומר מוטי וינטר יהיה איש בשורה ויוכיח לנו שההיפך הוא הנכון ואין בעיה.
שלי יחימוביץ': תודה חבר הכנסת מרגי.
שלי יחימוביץ': רשות הדיבור לסגנית ראש עיריית תל-אביב ואחראית תיק הרווחה בתל-אביב, גברת יעל דיין, ומיד אחריה פרופ' דן שניט.
441: תודה רבה.
441: זאת ישיבת הוועדה הראשונה בראשותך בה אני נוכחת.
441: כמובן כל הברכות.
441: שמחתי הגדולה, שבראש שלוש הוועדות שאני מעורבת בהן ובאה אליהן לעתים תכופות עומדים אנשים שאני יודעת שמצויים בעניינים עליהם הופקדו, וזאת אחת מהן.
441: אני מניחה שכולם מכירים את החומר.
441: לגבי העובדות המספריות נמצאות כאן גברת שרון מלמד וגברת אורית מוסל, נציגות מינהל השירותים החברתיים בעיריית תל-אביב, והן יכולות לפרט.
441: אני רוצה לומר מילה על תל-אביב, כי זה דבר שנוגע בנו בהרבה מאוד תחומים.
441: תל-אביב היא מטרופולין, עיר מאוזנת מבחינה תקציבית, בין הרשויות המקומיות החזקות.
441: אם יש 15 רשויות בולטות אזי תל-אביב מובילה אותן, וכל זה לא אליבי ולא עילה לקיצוץ כלשהו.
441: אנחנו כאלה משום ההשקעה שלנו, בעיקר בשירותים החברתיים ובחינוך.
441: אף אחד לא יכול לבוא אתנו חשבון ולהגיד: תל-אביב תסתדר.
441: תל-אביב לא תסתדר.
יעקב מרגי: את רואה מה עושים למי שטוב?
441: אנחנו טובים, אך הגענו לקו שבירה.
441: אנחנו מושכים אלינו אוכלוסיות חלשות בגלל השירותים הטובים.
441: אומרים לי באגף הרווחה לא להגיד את זה אף פעם.
441: בתל-אביב יש המספר הכי גדול בארץ של נשים חד-הוריות, של מסוממים או נגמלים או מכורים.
441: בתל-אביב 17% מהילדים הם ילדים בסיכון – ילד אחד מתוך חמישה הוא ילד בסיכון.
441: זה תל-אביב.
441: אז יש לנו את הכי טוב באופרה והכי טוב בתיאטרון והכי טוב בכול, וההכנסות שלנו אינן שוות להוצאות.
441: לכן יש הסדר שוטף עם הממשלה, שבחינוך וברווחה 75% מהתקציב בא מהמדינה ו-25% מאתנו.
441: האוכלוסיה גדלה.
441: אני אומרת כסגנית ראש העירייה ואחראית על הרווחה, ובשם ראש העירייה, חד-משמעית, אנחנו מחויבים – כל מכסה בחינוך או ברווחה שאנחנו מקבלים, תל-אביב תמיד, אפילו במצב הכי קשה, תמיד תשלים את ה-25%.
441: לידיעת כל הנוגעים בדבר, בנושאים מסוימים תל-אביב מתקרבת ל-50%.
441: בחינוך אנחנו בין שלוש העיריות שעוברות במרחק רב את ה-25%, וגם ברווחה ההשקעות שלנו פר תיק – לא פר כוח-אדם, כי אין לנו – גבוהות, אבל לא בא בחשבון קיצוץ כי את ה-25% נמשיך לתת.
441: נוצר מצב אבסורדי בשל הקיצוצים השנה, כפי שהיה בשנה שעברה, שיש מקומות בפנימיות בתל-אביב, הן לא "מפוצצות", אך יש ילדים תל-אביבים שנמצאים עכשיו בפנימיות ויוצאו מהן, ויש ילדים תל-אביבים שענו על כל הקריטריונים ויש מקומות לשים אותם אך הם לא יושמו שם משום שאנחנו לא מקבלים את המכסות הדרושות.
שלי יחימוביץ': את אומרת שלא די בכך שיש ילדים שעונים לקריטריונים ולא יושמו, אלא ילדים פיזית יוצאו מן הפנימיות ויחזרו הביתה?
441: בדיוק.
441: זה הדבר האחרון שאני רוצה להגיד לפני שאגיד מילה על הצעת החוק של חבר הכנסת רן כהן.
441: בואו נפסיק, אפילו לצורך הדמגוגיה, לדבר על מספרים.
441: כשאנחנו אומרים 129 ילדים – אנחנו מכירים פיזית כל אחד מהם.
441: יש להם פנים, יש להם שֵם, יש להם תיק.
441: 129 ילדים זה לא רק הילדים עצמם, זה כל הסביבה שלהם – האחים והאחיות שלהם, המשפחה הבעייתית שלהם.
441: הם במשפחות רב-בעייתיות.
441: זה לא מתחיל ונגמר בכך שהילד בסיכון בפני עצמו.
441: זה כמו שאין אישה מוכה – יש גבר מכה על-ידה ויש ילדים שעדים למכות.
441: 129 ילדים מייצגים אוכלוסייה חלשה מאוד, מוכה מאוד, שאנחנו תומכים בה מלבד השמת הילד.
441: אלה תיקים כבדים מאוד, גם תקציבית, ואנחנו מטפלים בכל התיק, אבל לא יכולים למצוא פתרון לילד שסובל מן השהייה בבית.
441: אנחנו נמשיך לטפל במשפחות ובכל הסביבה שדחקה את הילד החוצה או גרמה להשמתו בחוץ, אנחנו רוצים שהילד ישוקם ויחזור למשפחה, אבל אנחנו רוצים שיחזור למשפחה שתהיה ראויה.
441: לכן ההשקעה העירונית היא לא רק בילד, אחד מה-129, אלא במשפחות ובסביבה שלהן כדי ליצור מצב שיהיה לו לאן לחזור ושיתקיים קשר חיובי.
441: אני רוצה לבקש, כפי שביקשו חברי הכנסת רן כהן ויעקב מרגי, שיינתן פתרון מידי השנה, מכיוון שהשנה התקציבית המתחילה בינואר אינה מתייחסת לשנת החינוך והמכסות המתחילות ב-1 בספטמבר ונכללות בתקציב 2006, ואלו תקציבים שנתיים.
441: כל שינוי שייעשה, חס וחלילה לרעה אבל גם לטובה, אסור שייעשה עם פתיחת שנת הלימודים.
441: נדרשת המון הכנה לגבי הילדים האלה, בוודאי אלה שאנחנו מנסים להשאיר בפנימיות.
441: כלומר חשוב כאן אלמנט הזמן.
441: אני מבקשת עוד לפני פגרת הכנסת לפתור את העניין הזה כי בעוד חברי הכנסת בפגרה הילדים יצטרכו להיות מושמים או בפנימייה או בפתרון אחר.
441: יש חשיבות ללוח הזמנים.
441: אותו דבר לגבי הצעת החוק של חבר הכנסת רן כהן.
441: אני מבקשת, ואני יודעת שזה ניתן, מניסיוני, שהחוק יעבור להמשך חקיקה בוועדה לזכויות הילד.
441: ועדת העבודה, הרווחה והבריאות עמוסה מעל הראש בחקיקה.
שלי יחימוביץ': היינו רוצים מאוד.
שלי יחימוביץ': זה לא תלוי רק בנו.
441: זה ניתן.
441: אתם קואליציה, וזה ניתן.
441: ידענו מריבות גדולות על השאלה לאן יעבור חוק, ובכל זאת אפשר, אפילו בשלבים של הדיון לקראת קריאה שנייה ושלישית אפשר להעבירו לכאן.
441: אני מבקשת גם שהקיצוצים שנועדו לתל-אביב, וגם למקומות אחרים, יוקפאו ויהיה איזה מורטוריום לפחות השנה.
441: אנחנו לא ערוכים לפגוש בקיצוצים הללו, גם מבחינה תקציבית, גם מבחינת המועד שלהם.
441: המספר ענק.
441: אני מבקשת שיהיה מורטוריום השנה, בתקווה שהחל משנת התקציב הבאה ייושם תיקון החוק.
441: אני מבקשת לדעת מה עמדת משרד הרווחה.
441: אין שר רווחה לצערי, ולבזיוננו, אז אני לא יכולה לפנות לשר, אבל יש משרד ואני מבקשת לדעת מה עמדת המשרד על הצעת החוק של חבר הכנסת רן כהן.
דן שניט: אני יושב-ראש עמותה של מתנדבים הנקראת "ילדים בסיכוי", בעבר קראו לה "הילד החוסה" אבל זה השם החדש, ויש לזה משמעות.
דן שניט: העמותה חרטה על דגלה מזה עשרים שנה להתמקד בזכויות ובצרכים של ילדים שסודרו בפנימיות, בעיקר פנימיות שבחסות משרד הרווחה, מהצפון ועד הדרום.
דן שניט: אני מאחל לך, גברתי היושבת-ראש, שנת עבודה פורייה והצלחה במשימות.
דן שניט: באתי לכאן עם כל מיני תיאוריות, ותוך כדי שמיעת החברים ירדתי מזה, משום שהאנשים עשו זאת היטב והציגו את הדברים העקרוניים היטב.
דן שניט: הרשו לי, אם כן, במקום זה להתייחס לכמה דברים כדי להדגישם, על המשמעות הפרקטית, ואז, ברשות היושבת-ראש, להציע שהילה, שהיא נציגת ה"לקוחות" שלנו – ואנחנו מדברים על ייצוג ילדים – תספר לכם מניסיונה.
שלי יחימוביץ': זה לא "לקוחות".
שלי יחימוביץ': לקוחות שייך לתחום המסחרי.
שלי יחימוביץ': אנחנו מדברים כאן על דברים אחרים.
שלי יחימוביץ': התחום הצרכני לא רלוונטי לענייננו.
דן שניט: בעבודה סוציאלית קוראים להם לקוחות, עדיין לא מצאו שם טוב יותר.
דן שניט: הילה שנמצאת כאן אתנו היא נציגת הילדים ואני סבור שהיא תחדד את הדברים, ואני מוכן שתדבר על חשבון זמני.
דן שניט: בשנתיים האחרונות מאז שאני בתפקיד אני תמיד נכנס לאי-שקט מוטורי בתקופה הזאת שבין מאי-יוני ובין אוקטובר.
דן שניט: משרד הרווחה יודע בדיוק למה – משום שזאת התקופה בה התהליך של הכלים השלובים בין ההקצאות שמאפשרים לרשויות המקומיות ובין התהליך של סידור המכסות של הילדים בפנימיות מתרחש.
דן שניט: דווקא בתקופת שפל מבחינת הפעילות בכנסת, בתקופת הקיץ, קורים הדברים המסוכנים.
דן שניט: מה הדברים המסוכנים?
דן שניט: אותם דברים שגברת יעל דיין הדגישה בסוף דבריה – הלחץ על כל רשות מקומית שאין לה מספיק הוֹעָדוֹת (מכסות) כדי לסדר ילדים שעברו את כל תהליך האבחון ונמצא שחייבים ואין דרך אחרת וכשלו בכל דרך אחרת, על מנת לסדרם בפנימיות.
דן שניט: בהיעדר הוֹעָדָה כזאת הם צריכים לשקול מעין משפט שלמה, את מי להוציא אם הם רוצים לתת סידור למקרה קשה.
דן שניט: נכון שלכאורה אין בעיה עם מקרה קשה, אבל זה תמיד על חשבון מישהו.
דן שניט: לפני שנה או שנה וחצי מאחת הפנימיות בתל-אביב הגיע אלי מכתב מרגש ביותר מנערה בת 16 שהודיעו לה שחלפו 4 השנים ואין לה מקום, לאור הקיצוץ במכסות – והקיצוץ אז היה של כ-90 מכסות – והיא נדרשת בחודש יוני או יולי לחזור הביתה.
דן שניט: היא כתבה: מי אני?
דן שניט: אני חפץ?
דן שניט: מישהו שאל אותי איפה אני נמצאת היום?
דן שניט: מה הסיכויים הרגשיים שלי כרגע, אחרי שעברתי תהליך התאקלמות ואני בבית-ספר, אם אשלח חזרה לקהילה?
דן שניט: האם אני מסוגלת לעמוד בזה?
דן שניט: מי אני בכל המשחק הזה?
דן שניט: אני בסך הכול מעין כלי על המגרש של מישהו.
דן שניט: מכתב אינטליגנטי מאוד, בשפה של ילדה, איש לא כתב לה את זה.
דן שניט: באותו מקרה התערבנו והיא לא הוצאה כי היה ברור שזה יהפוך לאיזה קָזוּס בֶּלִי של מאבק.
דן שניט: יושבת כאן הילה ומייד אציע ליושבת-ראש לשמוע אותה דווקא בעיתוי הזה, שתוכל להמחיש לנו מה היתה המשמעות מבחינתה אילו היתה היום בת 5 מנצרת עילית שצריך לסדר אותה בפנימייה ומה המשמעות עבורה היום.
דן שניט: כל התמהמהות ומשיכת רגליים בפתרון של העניין הזה משמעותם שהרשויות המקומיות, תחת הלחץ, יעשו את הליך הוויסות הפנימי ואז נערות כמו הילה ואחרים יוצאו אחרי 3-4 שנים למקום שהם יוצאו ולא יוכלו למקסם את הרווח שיפיקו מן המסגרת אליה הגיעו.
דן שניט: זאת הטענה שלי, האבסורד הגדול, שיכולים למקסם את היתרון מהשהות שלהם דווקא כאשר התאקלמו היטב ומצאו את מקומם.
דן שניט: במקום להיות נרקומנית או משהו אחר היא מסיימת בגרות והולכת לצבא.
שלי יחימוביץ': אני מתנצלת מאוד על כך שעצרתי אותך, ומראש אני מתנצלת בפני יתר הדוברים.
שלי יחימוביץ': אנחנו בסד של זמנים כי בשעה 16:00 מתחילה המליאה ואנחנו צריכים לסיים עד אז.
שלי יחימוביץ': אני יודעת שהדיון הזה ראוי להתייחסות הרבה יותר מעמיקה.
שלי יחימוביץ': אני מתנצלת על כך מעומק לבי.
שלי יחימוביץ': אנחנו מקיימים אותו באמת בסד של זמנים ומנסים איכשהו לצאת מכאן עם החלטות ועם ניסיונות להפעיל לחץ על המערכת כדי שתתקן את העוול הזה.
שלי יחימוביץ': אחרי הילה, שאני מקבלת את הצעתך ואשמע אותה בשמחה, אבקש מכולכם לצמצם את הדברים לכדי שתי דקות, פרט למר מוטי וינטר כמובן שיצטרך לענות על מגוון השאלות.
שלי יחימוביץ': שלום הילה.
שלי יחימוביץ': ממך לא אבקש לקצר.
שלי יחימוביץ': ספרי לנו בבקשה.
הילה: קוראים לי הילה ואני נמצאת מגיל 5 בפנימייה.
הילה: אני נמצאת 14 שנים בפנימייה.
הילה: את כל הילדות שלי וההתבגרות שלי עברתי בפנימייה.
הילה: אני יודעת שאילו הייתי יוצאת בכיתה ה' או ד' מן הפנימייה וחוזרת לביתי בנצרת עילית לא הייתי מסיימת בגרויות.
הילה: ההורים שלי נרקומנים, שנמצאים עכשיו במרכזי גמילה, אבל זה לא משנה.
הילה: הייתי הולכת בדרך שלהם כי לא היה מי שיציב לי גבולות, לא היה מי שיגיד לי מה לעשות.
הילה: גם אם יש תמיכה מהרווחה שעושים ביקורי בית זה לא עוזר מספיק, זה לא היה מאפשר לי להצליח.
הילה: הייתי מתדרדרת לסמים, הייתי הולכת בדרך של ההורים שלי – מה שאני רואה בבית הייתי עושה.
הילה: היום אני בת 19.
הילה: הייתי עשויה להידרדר לזנות כי אני לא גרה בשכונת זוהר וזה מה שאני רואה בעיניים.
הילה: אני קצת מתרגשת.
דן שניט: גם אנחנו מתרגשים, האמיני לי.
דן שניט: תרגישי טוב.
הילה: הפנימייה נתנה לי הרבה, הרבה מאוד.
הילה: היא תמכה בי מכל הבחינות, הן מבחינה רגשית, כלכלית, בית-ספרית.
הילה: אם זה עכשיו לסייע לי ללמוד לבגרויות, כשאני יודעת שבבית לא היה מי שיתמוך בי.
הילה: כאשר קשה לי במתמטיקה אני מתקשרת בטלפון למנהל: חזי, אני צריכה עזרה, ומייד עוזרים לי.
הילה: הם תומכים בי מכל הבחינות.
הילה: אני ממש מעריכה ומודה לאלוהים שאני נמצאת בפנימייה.
הילה: אני לא נמצאת בפנימייה בעקבות צו בית-משפט, יכולתי לעזוב.
הילה: גם אני הייתי צריכה בכיתה י"א לעזוב את הפנימייה, כי יצא חוק הקובע הגבלה של 4 שנים, אבל כתבתי מכתב חריף לכן לא הוציאו אותי.
הילה: חשוב לי להזכיר שאם הייתי יוצאת מהפנימייה, גם בכיתה י"א לא היה מי שיתמוך בי וידחוף אותי ללכת קדימה עוד ועוד.
הילה: גם בפנימייה אתה מגיע בשלב מסוים ליאוש בשל לימודים ולימודים ומסגרת, זה קצת מעצבן, אבל אתה פוקח עיניים ורואה שזה הכי שווה והכי כדאי.
הילה: להוציא ילדים מפנימיות זה המעשה הכי נורא שאפשר לעשות כי אין מי שיטפל בהם ואין מי שידאג להם.
הילה: אני עברתי הזנחה מצד ההורים שלי, בגלל זה הוציאו אותי לפנימייה.
הילה: עליכם לחשוב על החיוך של הילדים, שהולכים לחוגים, הולכים לשחק כדורגל, רוכבים על סוסים, נהנים.
הילה: תחשבו על החיוך שלהם ועל מה יוכלו להפסיד אם לא יהיו בפנימייה ויעברו הזנחה.
הילה: הם לא יצליחו בחיים.
הילה: אני מסיימת בקרוב בגרויות, הולכת לצבא ונכנסת לפרויקט "גשר".
הילה: פרויקט "גשר" מספק מקום מגורים לנערים ונערות שנזקקים לכך.
הילה: יש וילה בעפולה, יש מבנים בניר העמק.
מוטי וינטר: זה תוכנית המיועדת לסייע לילדים.
הילה: יש וילה בעפולה, אליה אני הולכת, שיחיו בה 8 אנשים, 4 בנים ו-4 בנות, במשך כל תקופת הצבא וגם שנה וחצי לאחר הצבא.
הילה: יעזרו לנו לעבור בחינה פסיכומטרית ולהוציא רשיון נהיגה.
הילה: זה מעין בית – יש לך לאן לחזור מהצבא ואתה לא מנותק.
שלי יחימוביץ': את לא מגיעה הביתה בכלל?
הילה: אני כן מגיעה הביתה.
הילה: עם כל מה שהיה לא עזבתי את המשפחה, תמיד הייתי ותמכתי.
הילה: זה בזכות הפנימייה, שאפשרו שאהיה בקשר עם המשפחה ולא גרמו להתרחקות.
שלי יחימוביץ': אני מודה לך, חשוב מאוד לשמוע אותך, מעבר למספרים ולמכסות.
שלי יחימוביץ': חבל ששר האוצר לא יושב כאן.
שלי יחימוביץ': נעשה סבב של דוברים.
שלי יחימוביץ': אני מבקשת מכם לקצר.
אריה שורר: אני מנהל המחלקה לשירותים חברתיים בעיריית חדרה.
אריה שורר: אני רוצה לגעת בפן מסוים כהמשך לדבריו של ד"ר קדמן, שנגע בליבת העניין, וכמובן גם בהמשך למה שאמר חבר הכנסת רן כהן, ואני מצטרף לכל מילה.
אריה שורר: אני רוצה להתייחס דווקא לפן של העובד הסוציאלי, איש המקצוע.
אריה שורר: לבד מן העובדה – והזכיר פרופ' שניט – שאנחנו בעצם עושים פה משפט שלמה, אני רוצה להחמיר קצת ולהדגיש באיזו מידה לוקח איש המקצוע אחריות בקבלת ההחלטה להוציא ילד מביתו.