GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
תמר גוז'נסקי: כמה כסף עולה היום להחזיק ילד נכה כזה
תמר גוז'נסקי: גיא קריגר: אינני יודע.
תמר גוז'נסקי: אוטיסטיים הוא משהו בסדר גודל של שמונת
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: זה מלבד מה שההורים משלמים?
תמר גוז'נסקי: וחמישים ילדים שהועברו אלינו ממשרד
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: מי מממן, אוצר המדינה?
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: זה מלבד מה שההורים עושים.
תמר גוז'נסקי: גיא קריגר: יכול להיות שיהיה איזה חיסכון בהקשר הזה.
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: לא אמרנו שלא תהייה.
תמר גוז'נסקי: משנה את המהות.
תמר גוז'נסקי: המהות היא שצריך יהיה להקצות עשרות מיליוני שקלים, ובהכרח ההקצאה הזאת, הדברים הם לא נעימים למשמע אוזן, אבל בגלל זה נוטים לשכוח אותם, ההקצאה הזאת תבוא בהכרח על חשבון משהו אחר.
תמר גוז'נסקי: תקציב המדינה איננו יכול לגדול, כי אין לו מהיכן לגדול.
תמר גוז'נסקי: תקציב המדינה הוא נתון, ואם צריך לקחת עשרות מיליוני שקלים, אותם עשרות מיליוני שקלים יבואו ממקום אחר.
תמר גוז'נסקי: לבוא ולתת דיון דמגוגי של הנה מקום שיש בו ארבעים מיליון שקל, משם אנחנו נקצץ את הארבעים מיליון ונעביר הנה, זה יישמע רע, ואתם תבואו אלינו בטענות אם נאמר כזה דבר - ובצדק, כי למה תיקחו דווקא מפה, תיקחו משם.
תמר גוז'נסקי: אבל נהייה חייבים לקחת מאיפה שהוא.
תמר גוז'נסקי: אם הייתי מציג את אותו טיעון ואומר, זה יבוא מתקציב רווחה אחר, והיו מביאים לכאן את הנציגים של אותו תקציב רווחה אחר, אני בכוונה אינני רוצה לתת דוגמה קונקרטית, כי זה יהיה ממש דמגוגיה.
תמר גוז'נסקי: אבל היה מגיע לכאן נציג של אותו גוף שנהנה או אותן משפחות שנהנות היום מתקציב הרווחה, היו אומרים מה פתאום, איך אפשר לקצץ בנו.
תמר גוז'נסקי: אני בטוח שכל היושבים כאן היו מסכימים שאי אפשר לקצץ בהם.
תמר גוז'נסקי: אבל יהיה צריך לקצץ מאיפה שהוא.
תמר גוז'נסקי: המיוחד גם כן אמרו שאין כסף.
תמר גוז'נסקי: עכשיו הם קצת התרגלו לזה שיש צרכים, ויש ילדים שאינם יכולים אלא לקבל את הטיפול המיוחד.
תמר גוז'נסקי: עכשיו קיימנו דיון כפי שהיה בעניין קצבת ילד נכה, גם כן כדי לסלק כל מיני עיוותים שהצטברו במשך השנים.
תמר גוז'נסקי: החברה שלנו נעשית חברה יותר עשירה בתוצר הלאומי לנפש.
תמר גוז'נסקי: אנחנו היום כמו בריטניה.
תמר גוז'נסקי: איננו יכולים היום להתייחס לבעיות החברתיות כאילו שהיינו בשנות החמישים והשישים, כשבישלנו על פתיליות וקיררנו באמצעות קרח.
תמר גוז'נסקי: אנחנו כבר לא בתקופה ההיא.
תמר גוז'נסקי: אם כן זה אינו יכול להיות כשהחברה כולה מתפתחת, וההכנסה גדלה, והתוצר גדל, וכדומה, ותמיד לחלשים אין אנו יכולים לעזור, ואנחנו אומרים: מה שקיבלתם תקבלו גם בעתיד.
תמר גוז'נסקי: אנחנו חברה עשירה, ואנחנו לא הודו, ואנחנו יכולים לתת למקופחים שבינינו תנאים טובים יותר.
תמר גוז'נסקי: אני אומרת לך בחשבון סופי, בחשבון חברתי, בחשבון ממלכתי סופי - תאמין לי, הכל משתלם.
תמר גוז'נסקי: עוד לא עשינו את החשבון.
תמר גוז'נסקי: כאשר נעשה את החשבון של הפנימיות האלה וכל הדברים האלה, אתה תראה שההוצאה היא לא כל כך גדולה, אבל ההכנסה המוסרית והערכית שתהייה לנו היא גבוהה מאוד, ולא נגיע למצבים שאין רוצים לפתוח מרכז לקשיש כי בשכונה שלנו איננו רוצים לראות זקנים במקלות הליכה, כי אנחנו שכונה צעירה, וערך הדירות יירד.
תמר גוז'נסקי: המקורית.
תמר גוז'נסקי: אם יש הכללה חליפית, אזי אחרי שהיא תתגבש, יהיה צריך להעביר אותה שוב לוועדת השרים לענייני חקיקה, ואז אפשר יהיה לדעת מה עמדת הממשלה.
תמר גוז'נסקי: חברי ממשרד האוצר אמר את העמדה שלנו.
תמר גוז'נסקי: אנחנו חושבים שהטיפול הוא נקודתי, וזה לא ראוי להפלות בין אוטיסטים לבין בעלי נכויות אחרות.
תמר גוז'נסקי: צריך להוסיף שוועדת כ"ץ שדנה, שבעקבות המסקנות שלה לחוקק חוק שוויון זכויות האנשים עם מוגבלות, המליצה לא להימנע מחקיקה מהסוג הזה.
תמר גוז'נסקי: היא המליצה על חקיקה כוללת שלא תפלה לטובה נכות כזאת.
תמר גוז'נסקי: חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות שיפר את מצבם של האנשים עם מוגבלויות?
תמר גוז'נסקי: יש לך דוגמה?
תמר גוז'נסקי: חוק של זכויות.
תמר גוז'נסקי: אנחנו מדברים על הטבות כספיות שהחוק בכלל איננו מתייחס אליהן.
תמר גוז'נסקי: והטבות אחרות והמליצה שההטבות לא יתייחסו לקבוצה מסויימת, אלא עד כמה שאפשר יתייחסו לקבוצות מסויימות, ואני חושב שזה מה שנשמע כאן.
תמר גוז'נסקי: החברים הנכבדים פה, שאולי אנשים אינם יודעים את העובדות מה קורה היום מבחינת ההקלות במס שיש לאוכלוסייה הזאת.
תמר גוז'נסקי: חיים דוקלר: לאוכלוסייה של נכים.
תמר גוז'נסקי: כי גם לפי נוסח התיקון
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: הן ניתנות כל החיים אם הילד בבית, או בלי
תמר גוז'נסקי: חיים דוקלר: בלי קשר.
תמר גוז'נסקי: מדובר פה בלמעלה משמונת אלפים
תמר גוז'נסקי: אנחנו נמצאים היום ערב ההחלטות של ועדת בן בסט שצריכה לעשות רפורמה בכל פקודת מס הכנסה.
תמר גוז'נסקי: לבוא היום ולקבוע עובדות מוגמרות לפני שיושבת ועדה ציבורית, לפני שהיא מגישה את המסקנות שלה, זה פשוט לרתום את העגלה לפני הסוסים.
תמר גוז'נסקי: בואו נראה מה תהיינה ההמלצות של ועדת בן בסט, וכאשר החוק הזה שריר וקיים-
תמר גוז'נסקי: בעיתונים אין.
תמר גוז'נסקי: מוציאים את זה משיקולים שלהם, כי זה לא מספיק אטרקטיבי.
תמר גוז'נסקי: בזיכוי ממס נהנים רק כאלה שמגיעים לחיוב במס.
תמר גוז'נסקי: חיים דוקלר: לכן צריכים לקחת בחשבון שכל אותן משפחות, אם הן אינן מגיעות לחיוב במס, ואם יש להן נקודות הזיכוי האלה, הן צריכות להרוויח סדר גודל של ששת אלפים שקלים – שבעת אלפים שקלים בחודש, שזה הרבה מעל השכר הממוצע.
תמר גוז'נסקי: לכן צריכים לקחת את זה בחשבון שגם התרומה דרך המס היא תרומה מאוד חלקית.
תמר גוז'נסקי: היא חלקית רק לגבי אותן משפחות, ואולי אפילו היא מפלה לרעה, כי היא נותנת הטבה למי שמצבו הכספי יותר טוב.
תמר גוז'נסקי: אני מדבר על זה שנוצרת פה אפליה לרעת המשפחות היותר חלשות, ולכן מנגנון המס פה לדעתי מנציח ומגדיל.
תמר גוז'נסקי: חיים דוקלר: אם ניתן עכשיו עוד שש-עשרה נקודות זיכוי,
תמר גוז'נסקי: אריאל יונתן: עניין נקודות הזיכוי הוא כנראה אחד מסודות
תמר גוז'נסקי: חיים דוקלר: דברי מר אריאל יונתן אינם נכונים על פי
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: מר חיים דוקלר, הוויכוח הוא אחר.
תמר גוז'נסקי: הטענה
תמר גוז'נסקי: חיים דוקלר: יש חוברת "דע זכויותיך", שמחולקת עם
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: לסעיף 45?
תמר גוז'נסקי: עושים שום דבר במחתרת.
תמר גוז'נסקי: אריאל יונתן: האם יהיה כל כך מסובך שאותו טופס פורמלי
תמר גוז'נסקי: חיים דוקלר: אני רוצה להתייחס לזה ולהתנגד לזה.
תמר גוז'נסקי: חיים דוקלר: תמיד בטופס ישנה עקומת התנועה, ולמצוא
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: אבל שזה יהיה מכוון למשפחות האלה.
תמר גוז'נסקי: יכולים לעזור לכם בניסוח ולהעביר.
תמר גוז'נסקי: אבל להכניס את זה עכשיו בכל הטפסים של ה106- במדינת ישראל, זה פשוט להכביד על המערכת ולהגביר את הבירוקרטיה, ואני מתנגד לזה.
תמר גוז'נסקי: ומתן ישיר.
תמר גוז'נסקי: להופיע כאן.
תמר גוז'נסקי: לא קל לי כי זה לא פשוט לבוא ולחשוף את הכאב שלך ואת החולשות שלך בפרהסיה, ונתבקשתי על ידי אלו"ט לעשות זאת.
תמר גוז'נסקי: אזי אני עושה את זה ברמת קושי לא קטנה.
תמר גוז'נסקי: קודם כל לגבי המשמעות.
תמר גוז'נסקי: אולי אני אתחיל באיזה דימוי אישי שלי, שכשנודע לי שיש לי שני ילדים אוטיסטיים, אני לרגע חשבתי שזה דומה לאדם שנקלע למארב ופותחים עליו באש בו זמנית משני כיוונים.
תמר גוז'נסקי: אם פותחים עליך באש ממקור אחד, אז אתה יודע איך שהוא איך להשיב מלחמה.
תמר גוז'נסקי: אבל כשפותחים עליך משני כיוונים, אתה פשוט עומד אובד עצות ואתה אינך יודע למי להגיב קודם.
תמר גוז'נסקי: ואם תגיב קודם, מניסיונך זה להגיב קודם לכיוון אחד ולהזניח את הכיוון השני.
תמר גוז'נסקי: כאשר אתה מחליט להאכיל ילד אוטיסט אחד, על אחת כמה וכמה שני ילדים אוטיסטיים, שזה יותר ממכפלה של שניים, אתה מטיל עומס אדיר על המשפחה; ומה זה העומס?
תמר גוז'נסקי: קודם כל זה עומס כלכלי.
תמר גוז'נסקי: כי זאת השקעה קבועה.
תמר גוז'נסקי: כי בית שנועד להאכיל ילדים אוטיסטיים, זה לא בית שמאכיל ילדים רגילים, ואני לא אכנס לזה, וההוצאות השוטפות הן אדירות.
תמר גוז'נסקי: העומס הוא נפשי וחברתי.
תמר גוז'נסקי: אתה בעצם גוזר על עצמך להתנתק מהסביבה, להתנתק מהשכנים, אתה בעצם גם גוזר על עצמך שהיחסים שלך עם החברים, חברים שהיו פעם קרובים, יהיו ברמה שונה לחלוטין ממה שהם היו לפני כן.
תמר גוז'נסקי: ישנו גם העומס על החלק הבריא במשפחה ובמשפחה המורחבת.
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: אהבה קוראים לזה.
תמר גוז'נסקי: אותם כמה שיותר קרוב אליך.
תמר גוז'נסקי: אתם צריכים לזכור שילדים אוטיסטיים, מהרגע שהם נולדים עד יום מותם, הם ברמה מנטלית של פעוטות.
תמר גוז'נסקי: יכול להיות שיש כאלה שהם מפותחים יותר, יש כאלה פחות.
תמר גוז'נסקי: בגדול, הם ברמה מנטלית של פעוטות והם זקוקים לתמיכה הזאת.
תמר גוז'נסקי: מה הוא סוג העזרה שנדרשת לנו כשאנחנו מחליטים להשאיר את הילדים בבית?
תמר גוז'נסקי: ישנן משפחות שיש להן ילד אוטיסט אחד או ילדה אוטיסטית אחת בבית, ואני חוזר למשל של המארב.
תמר גוז'נסקי: אני לעולם לא אוכל לצמצם פערים, אבל עד כמה שאפשר, אני לא אוכל ליישר קו, אבל אולי אני אוכל לצמצם פערים.
תמר גוז'נסקי: אני בעיקר עם המשאבים הכספיים.
תמר גוז'נסקי: מעבר לזה - השעות המתות של הילדים, שהם יושבים בבית ואינם מועסקים בבית הספר.
תמר גוז'נסקי: הם יושבים ואינם עושים כלום.
תמר גוז'נסקי: זה הרסני.
תמר גוז'נסקי: יש לעזור למשפחות גם בתמיכה מקצועית וגם במשאבים כדי לשכור את אותם חונכים שיעסיקו את הילדים.
תמר גוז'נסקי: בסוף לעזור למשפחות לעזור לעצמן.
תמר גוז'נסקי: כי גם לזה הם זקוקים.
תמר גוז'נסקי: הדבר האחרון שרציתי לגעת בו זה למה לסייע, אבל כמו שאמרתי אני מרגיש שאני פטור מזה, אתם ניסחתם את זה יותר טוב ממני.
תמר גוז'נסקי: להמשיך דווקא את הקו שלך.
תמר גוז'נסקי: את דיברת על זה שאנחנו כבר לא נמצאים בשנות החמישים והשישים, ודווקא על זה אני רוצה לדבר.
תמר גוז'נסקי: אנחנו חשבנו שילדים צריך לקדם.
תמר גוז'נסקי: אזי אנחנו גילינו שבארצות הברית יש כל מיני שיטות, אבל ישנה שיטה של אדם בשם מר לובס, לדוגמה.
תמר גוז'נסקי: אנחנו בחרנו להתחבר אליו.
תמר גוז'נסקי: הוא מצליח להביא ארבעים ושבעה אחוזים מהילדים שמטופלים אצלו, יכול להיות שהם עדיין אוטיסטיים, אבל הוא הביא אותם למצב שהם נוהגים על הכבישים.
תמר גוז'נסקי: המצב שלהם כל כך משתפר שאמרנו: זה שווה, נשקיע.
תמר גוז'נסקי: באמת אינני רוצה להתווכח עם נכויות אחרות, אבל אני מוצאת את עצמי הרבה פעמים שואלת את עצמי, אם לא הייתי רוצה להתחלף ליום אחד, לשעה אחת עם איזו שהיא נכות.
תמר גוז'נסקי: גל בכר: שיבין אותי, אני לא הייתי רוצה, לא נתווכח
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: אני רוצה להציג בפניכם את הסיכום הבא.
תמר גוז'נסקי: להבין שככל שהילדים האלה גדלים, ואני מדבר על ילדים עם נכויות קשות, כי אני לא מהצד של האוטיסטים, הצרכים שלהם הולכים וגדלים.
תמר גוז'נסקי: בעצם מה שאנחנו היום ההורים עושים זה שאנחנו מקדמים את הילדים לרמה כזאת שככל שהם יגדלו, הם גם יהיו פחות למעמסה ולנטל על המדינה.
תמר גוז'נסקי: בגלל שיש גבול עד כמה שאנחנו באמת נוכל להחזיק אותם.
תמר גוז'נסקי: בגיל שמונה-עשרה או בגיל עשרים, הם יהיו לנטל על החברה, אבל השאלה באיזה מצב אנחנו נמסור אותם לחברה.
תמר גוז'נסקי: וזאת בדיוק התקופה שאנחנו עוברים עכשיו.
תמר גוז'נסקי: הכנסת אליעזר זנדברג, וההצעה היא לאור הדיון החשוב מאוד שהתקיים פה, גם בהשתתפות ההורים, וגם בהשתתפות הנציגים של המוסדות.
תמר גוז'נסקי: אנחנו מבקשים להציע דבר כזה.
א': ב': אנחנו מציעים שהחוק הוא לא יתייחס למשפחות עם שני ילדים שמקבלים קצבת נכות.
א': החוק יהיה חוק הטבות למשפחות עם שני ילדים נכים ויותר.
א': אמת המידה תהיה בשלב זה, כי אין לנו אמת מידה אחרת זמינה, ילדים שמקבלים קצבת נכות.
א': סעיף 1 יימחק.
א': סעיף 2 יאמר שישולם למשפחה שיש בה יותר מילד נכה אחד תקבל קצבה נוספת של ילד נכה.
א': הדוגמה השניה היא שאם אנחנו מדברים על מחלות, וישנה פה האם שסיפרה לנו שיש לה שתי בנות שהן סובלות מתסמונת מאוד נדירה.
א': הנכות שלהן גבוהה ביותר, והם מקבלים קצבת ילד נכה, אבל הן אינן מוגדרות אוטיסטיות; אולם המצב שלהן דומה מאוד למצב של משפחה שיש לה שני ילדים אוטיסטיים, כי מדובר בשתי ילדות שאינן יכולות בכלל לדאוג לעצמן, ולפי כל מה שפחות או יותר אתן מכירות, אתם מכירים מהניסיון שלכם.
א': לכן כדי למנוע מצב שבו אנחנו נעשה משהו טוב אבל נקפח אנשים, אתם מבינים את המצב הזה-
א': שלמה פרקש:
א': בסך הכל אנחנו צריכים לזכור שהורים לילדים
א': סילביה לזוביש: יחד עם זאת תוכנן להיבנות כפר ילדים עבור
א': שלמה פרקש: זה מפגרים.
א': כבר כתבתי לכם על זה.
א': ילדים כאלה בבית.
א': למשל במקרה שלנו, בעלי השבוע קיבל פריצת דיסק - הוא לא יוכל יותר להרים את הילדה בת העשר ששוקלת שלושים וחמישה קילו למקלחת.
א': חני לוי: אבל אם תהייה לנו עזרה, אזי אנחנו
א': היו"ר תמר גוז'נסקי: אני מבקשת מהיועצת המשפטית של הוועדה,
א': אריאל יונתן: היות שיש גם משפחות עם שלושה ילדים,
א': היו"ר תמר גוז'נסקי: לידידינו מהביטוח הלאומי, לאור ההצעות
מוזמנים: חגי יהודאי – ממונה על עמותות משרד העבודה והרווחה: יוסי פרחי – מנהל אגף הכשרה ופיתוח כוח אדם נוער עובד ולומד: עדי בן עמי – יו"ר האגף לאיגוד מקצועי אהוד סופרן – מנהל מחוז דרום דורון קרני התאחדות הקבלנים: עו"ד מנשה קפלן – יועץ לענייני חקיקה הנהלת ביה"ס מלט"ב, הורים ותלמידים: אברהם גרנרייך – הורה עמית גרנרייך – תלמיד רונית גרנרייך – הורה צילה דץ – מנהלת פדגוגית נורית חג'אג' – הורה אברהם יעקובוביץ' – הורה יעקב יעקובוביץ' – הורה מירלה יעקובוביץ' – הורה אלה לויטס – הורה אהוד סרפיצק – תלמיד ויקי פרץ – הורה על סדר היום: סגירתו הצפויה של ביה"ס התעשייתי מלט"ב בחולון.
נרשם על-ידי: היו"ר תמר גוז'נסקי: אני פותחת את ישיבת הוועדה לקידום מעמד הילד.
נרשם על-ידי: על סדר היום סגירתו הצפויה של בית הספר התעשייתי הטכנולוגי מלט"ב בחולון.
נרשם על-ידי: הדיון עולה בוועדה לפי בקשת ההורים והתלמידים, שמזה כמה חודשים מודאגים מאד נוכח האפשרות והסכנה שבית הספר לא ימשיך לפעול בשנה הבאה.
נרשם על-ידי: אנחנו כבר קיימנו דיונים פה, על כל העניין הזה של בתי ספר תעשייתיים וכל הניסיון לסגור את המסלול הזה.
נרשם על-ידי: אתמול, בהקשר אחר לגמרי, קיימנו דיון על הטיפול בילדי אסירים, ושם כולם הדגישו את האופציה של לימוד מקצוע, כדבר האמיתי שיכול להציל את בני הנוער האלה, ברובם, בגיל 13-14, אם מפנים אותם למקום שבו הם לומדים מקצוע ומחלצים אותם.
נרשם על-ידי: אני אומרת את זה רק כדי לחזק את החשיבות, ואדוני יודע שדעתי האישית ודעת הוועדה היא שהמגמה הזאת של חיסול הכיוון הזה, היא מגמה אנטי חברתית, היא מגמה אליטיסטית, היא מגמה שמנסה למדוד את כל הנוער בארץ באיזה שהוא סרגל אחד, שמישהו המציא אותו, כאשר בפני כל הנוער בישראל עומדת כאילו מטרה אחת ויחידה – להגיע לתעודת בגרות ולהגיע לבגרות מסוימת וכן הלאה; ומי שלא – שיעוף לנו מהעיניים, כי הוא בכלל לא מעניין אותנו.
נרשם על-ידי: על כן ניסינו, ואנחנו מנסים, להציל את זה – אני אומרת ברמה הכללית.
נרשם על-ידי: אבל היום אנחנו לא נדבר ברמה הכללית, נדבר על בית הספר הזה, הנמצא בחולון, במבנה מאד יפה ומסודר, ומהפגישה שקיימתי שם ביום שישי, בביקור שלי, התרשמתי מאד משביעות הרצון, גם של התלמידים וגם של ההורים, אך מצד שני, גם מהדאגה הגדולה.
נרשם על-ידי: אין לנו הרבה זמן לדיון, כי כפי שהסברתי לכם, אנחנו ביום האחרון של הכנסת, והדיון במליאה כבר התחיל, אז הכל פה לחוץ, וננסה להיות מאד מעשיים ולבדוק מה קורה.
נרשם על-ידי: מי יציג את הנושא בשם ההורים?
תמר גוז'נסקי: מירלה יעקובוביץ': בני בכיתה י"א, במגמה של תחזוקת מחשבים אישיים.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה פשוט לתת רקע לגבי ההחלטה שלנו לרשום את הילד - וכך, בעצם, אני מייצגת את כלל ההורים - לגבי ההחלטה לרישום הילד בבית הספר מלט"ב.
תמר גוז'נסקי: הבן שלי וחלק נכבד מהילדים סיימו את חטיבת הביניים, ואז התחלנו לחפש את התיכון המתאים לילדים.
תמר גוז'נסקי: עשינו סבב בין כל בתי הספר בעיר, שכמובן היו מתאימים לילדים, לילד שלי, בהתאם למצוקות ולבעיות האישיות של כל אחד.
תמר גוז'נסקי: בדקנו את כל בתי הספר האפשריים, הלכנו לכל בית ספר, נפגשנו עם המנהל, עם היועצת, עשינו סבב בין כל המגמות, הכיתות, התכנים הנלמדים – ממש בדיקה יסודית, כי המטרה שלנו בעצם הייתה שהילד שעבר מסכת לא קלה בבית הספר, קשיים לא קלים, יגיע בעצם לתיכון שבו הוא יוכל לממש את היכולות שלו ויוכל להגשים את עצמו, ללמוד, להגיע, לסיים י"ב כיתות במסגרת של בית ספר, ללמוד מקצוע; אם הוא יוכל, ייגש גם לבחינות בגרות – בית הספר מאפשר את הגישה לבחינות בגרות, והכי חשוב – התעודה המקצועית, שזה בעצם הפתח של הילדים, של הנערים האלה, להיכנס למעגל העבודה, במיוחד שבבית הספר הזה יש מגמה של חשמל ותחזוקת מחשבים.
תמר גוז'נסקי: זו מגמה ייחודית בכל האזור הזה.
תמר גוז'נסקי: אנחנו יודעים שהיום התחום של המחשבים הוא מאד חיוני, ולא תמיד מסתכלים אם הבגרות בהיסטוריה היא 5 יחידות או יחידה אחת, או בכלל לא.
תמר גוז'נסקי: בבית הספר הזה, בעצם, אנחנו מצאנו את השילוב המתאים לצרכים של הילדים שלנו, וגם לרשום את הילדים למלט"ב לא היה הכי קל, כי היו סטיגמות מסוימות, אבל הכל מופרך, כי הילדים מאד מרוצים בבית הספר ורוצים להגיע לבית הספר.
תמר גוז'נסקי: זו מסגרת קטנה יותר, מצומצמת, הכיתות קצת יותר קטנות ביחס לבתי הספר של משרד החינוך עם 40 תלמידים.
תמר גוז'נסקי: המורים מגיעים לכל תלמיד בנפרד, מתייחסים לכל תלמיד, משקיעים בכל תלמיד, ובעצם הילדים האלה מצליחים לממש את היכולות שלהם בבית הספר הזה.
תמר גוז'נסקי: הילדים מאד מרוצים, ובפירוש הם נמצאים כרגע במצוקה אדירה.
תמר גוז'נסקי: מירלה יעקובוביץ': רק בפברואר נודע לנו, בתחילת פברואר, שיש אילו שהם תהליכים לסגירת בית הספר.
תמר גוז'נסקי: נודע לנו גם דרך העיתון, מר בונלי כתב בעיתון "חולון בת ים" שנמיר יעבור למלט"ב, ומלט"ב כנראה ייסגר.
תמר גוז'נסקי: בטלפון הוא הכחיש את הנושא הזה, שהוא אמר לעיתונאי – עיתונאי יכול לכתוב כאוות נפשו, אני לא אחראי לדברים האלה.
תמר גוז'נסקי: בדיעבד, מסתבר שהדברים האלה אכן נעשו, ושמרו על סודיות מוחלטת, ואנחנו התכנסנו באיזו שהיא פגישה בבית הספר, ההורים והתלמידים, בתחילת חודש פברואר, ומהשמונה בחודש, אנחנו בעצם התחלנו לכתוב מכתבים, כי אמרו לנו שהדרך היחידה היא לפנות בכתב.
תמר גוז'נסקי: אז התחלנו לכתוב מכתבים לשר החינוך, לשר העבודה והרווחה, למר פרחי, לכל גורם אפשרי, לכל הגורמים העירוניים – פשוט רצינו תשובות, רצינו לדעת מה יעלה בגורל הילדים שלנו.
תמר גוז'נסקי: אלה הילדים שלנו.
תמר גוז'נסקי: הם מאד יקרים לנו.
תמר גוז'נסקי: מירלה יעקובוביץ': 168 תלמידים, מכיתה ט' עד כיתה י"ב.
תמר גוז'נסקי: בעצם אנחנו לא קיבלנו שום תשובה.
תמר גוז'נסקי: ניסינו ליצור קשר בטלפון, ואמרו לנו, אל תדאגו, הכל יהיה בסדר.
תמר גוז'נסקי: מה אתם דואגים?
תמר גוז'נסקי: הכל יהיה בסדר, לילדים שלכם יהיה מקום לימוד.
תמר גוז'נסקי: אבל בכתב, אף אחד לא היה מוכן להעביר לנו תשובה כלשהי.
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: אם בית הספר המסוים הזה יפעל.
מירלה יעקובוביץ': ימשיך לתפקד כבית ספר ויעניק לילדים את כל מה שהוא התחייב, בעצם, בעת הרישום.
מירלה יעקובוביץ': הוקמה מגמה של תחזוקת מחשבים, יש לה סימול מקצועי, הם התחייבו שבסוף הלימודים יקבלו את התעודה המקצועית מטעם משרד העבודה והרווחה, יעשו את הפרויקט; ומצד שני, אנחנו רואים שההתעלמות היא טוטאלית.
מירלה יעקובוביץ': היו"ר תמר גוז'נסקי: עכשיו, בפסח, זאת תקופת הרישום לבתי הספר.
מירלה יעקובוביץ': מירלה יעקובוביץ': נכון.
מירלה יעקובוביץ': משרד העבודה והרווחה לא נקט שום
תמר גוז'נסקי: מירלה יעקובוביץ': לא.
תמר גוז'נסקי: הוצא בכתב, לא לרשום את התלמידים לשנת הלימודים הקרובה.
תמר גוז'נסקי: זה מכתב שמר טובי הוציא לנו.
תמר גוז'נסקי: מירלה יעקובוביץ': מר טובי הוא סגן ממונה מחוזי בתל אביב.
תמר גוז'נסקי: ניסינו גם ליצור פגישות ולא הלך.
תמר גוז'נסקי: פשוט חסמו אותנו באופן טוטאלי.
תמר גוז'נסקי: פנינו להרבה חברי כנסת, בכתב.
תמר גוז'נסקי: חלקם ענו לנו, חלקם טרחו תוך יומיים ליידע אותנו, ואכן אמרו, שהמגמה היא לסגור את בית הספר ולהעלים את הילדים שלנו בין בתי הספר השונים.
תמר גוז'נסקי: אין בחולון בית ספר דומה למלט"ב.
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: התלמידים במלט"ב הם מחולון ומאין עוד?
תמר גוז'נסקי: מירלה יעקובוביץ' מאזור ומראשון לציון.
תמר גוז'נסקי: זה בית ספר שמשרת אוכלוסייה די נרחבת ופשוט עונה על הצרכים של הילדים האלה.
תמר גוז'נסקי: לילדים האלה יש קשיים בתחומים מסוימים, אבל יש להם יכולות אדירות בתחומים אחרים ובתחומים שהם נדרשים להם בחיי היום יום.
תמר גוז'נסקי: כשילד, או אדם מבוגר, רוצה להתקבל לאיזה שהוא מקום עבודה, בקורות חיים שלו, הוא צריך לציין כמה שנות לימוד.
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: הדרישה שלכם היא שבית הספר ימשיך ויפעל במתכונתו הנוכחית.
תמר גוז'נסקי: מירלה יעקובוביץ': בוודאי.
תמר גוז'נסקי: זו הדרישה שלנו, החד משמעית, כי זאת טובת הילדים.
תמר גוז'נסקי: אנחנו מרגישים שמזלזלים בילדים, פוגעים בזכויות שלהם, כילדים וכתלמידים, ללמוד היכן שהם בחרו והיכן שמתאים להם.
תמר גוז'נסקי: אזי אינני חושבת שמישהו יכול לדעת יותר טוב מההורים ומהצוות המקצועי, היכן המקום הטוב ביותר לתלמידים האלה ולילדים האלה.
תמר גוז'נסקי: עמית גרנרייך: אני יושב ראש מועצת התלמידים בבית הספר מלט"ב.
תמר גוז'נסקי: רציתי לציין שאנחנו, התלמידים-
תמר גוז'נסקי: עמית גרנרייך: כן.
תמר גוז'נסקי: אני לומד מחשבים.
תמר גוז'נסקי: מצאנו דרך חדשה, גישה לחיים.
תמר גוז'נסקי: פשוט בבית הספר הזה התייחסו אלינו באופן שונה, היחס באמת היה יחס מתאים לכל תלמיד, ופשוט אהבנו לבוא לבית הספר.
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: מה זה, אהבתם?
תמר גוז'נסקי: זה עוד לא עבר, זה בהווה, לא?
תמר גוז'נסקי: זה עוד לא סגור.
תמר גוז'נסקי: עמית גרנרייך: איך אומרים?
תמר גוז'נסקי: יש לנו חשק לבוא לבית הספר.
עמית גרנרייך: החשק התחיל לרדת לכל תלמיד.
עמית גרנרייך: או שתלמיד לא בא, או שתלמיד- היו"ר תמר גוז'נסקי: אתה מעריך שבית הספר הזה ייתן לך אפשרות להיקלט בעבודה אחר כך?
עמית גרנרייך: היו"ר תמר גוז'נסקי: האם אתה כבר עובד באיזה מקום?
עמית גרנרייך: היו"ר תמר גוז'נסקי: עוד לא?
עמית גרנרייך: אתם עדיין לא עושים עבודה מקצועית?
עמית גרנרייך: הכשרה?
עמית גרנרייך: עמית גרנרייך: בכיתות י' עדיין לא.
עמית גרנרייך: בכיתה י"א ו-י"ב.
תמר גוז'נסקי: יעקב יעקובוביץ': כן.
תמר גוז'נסקי: אני רוכש ניסיון בעבודה עצמה, וזה מאד עוזר בחלק המקצועי.
תמר גוז'נסקי: מירלה יעקובוביץ': אני רוצה פשוט לציין, שמהרגע שקיבלנו את התשובות שבית הספר נסגר, הילדים נמצאים במצוקה אדירה, האנדרלמוסיה בבית הספר אדירה, כי הם בעצם אינם יודעים מה יעלה בגורלם.
תמר גוז'נסקי: העתיד, שהיה להם די ברור וודאי, והם ידעו שהם יסיימו במגמה של תחזוקת מחשבים אישיים – פתאום הכל מתנפץ להם ואין מערכת מקבילה לזה.
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: ברור.
תמר גוז'נסקי: ראו, אנחנו, מהמידע ששלחו ההורים, הבנתי שהתיכון הזה נוהל על ידי עמותה, שההרכב שלה היה משרד העבודה, הסתדרות עובדי הבניין, התאחדות הקבלנים וסולל בונה.
תמר גוז'נסקי: אני לא יודעת מה עלה בגורלה של העמותה הזאת, אבל לפחות יש לנו פה גם נציג של משרד העבודה, ואני מבינה, גם נציג של הקבלנים; אזי נוכל לשמוע מה עלה בגורלה של העמותה, כי אני מבינה שיש פה נושא אחר.
תמר גוז'נסקי: נושא שני, זה, אני מבינה, הבניין עצמו, שאינני יודעת בדיוק – הוא בניין ממשלתי, מה הייעוד שלו – והאפשרויות שעומדות, בעצם, האופציות, כדי למנוע את הסגירה.
תמר גוז'נסקי: היינו מאד שמחים, מר יוסי פרחי, אם תעזור לנו, איך נוכל לחשוב ביחד, כדי לעצור את הדברים האלה.
תמר גוז'נסקי: אילו פתרונות מעשיים אפשר לעשות, מאין בעצם הלחץ לסגירה, כי הבנתי שחלק מהצוות קיבל כבר הודעות פיטורים, מחודש מארס, אזי אלו כבר לא רק דיבורים על סגירה, אלא בעצם יש כבר צעדים.
תמר גוז'נסקי: בבקשה מר יוסי פרחי, מנהל אגף הכשרה ופיתוח כוח אדם.
תמר גוז'נסקי: יוסי פרחי קודם כל אני רוצה להודות לך, גברת מירלה יעקובוביץ', על מה שאמרת.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה שתדעי שאני עברתי שלוש שנים קשות מאד בתפקיד שלי, במלחמה על העתיד של הנוער, ובסופו של דבר, העתיד של בתי הספר האלה שלנו, בכללותם, הוכרע על ידי בית המשפט העליון, בשתי פסיקות שלו, שקבע שבתי הספר נשארים במדינת ישראל, ולא רק זה, אלא הוא גם קבע שהחל מהחודש הבא, התיקצוב שלהם יהיה זהה למשרד החינוך.
תמר גוז'נסקי: כלומר, זה היה מאבק.
תמר גוז'נסקי: אני מקבל כל מילה שאמרת, ומי שליוותה אותנו, בצורה מאד טובה ואמיצה, זאת גברת תמר גוז'נסקי.
תמר גוז'נסקי: מה שדיברת, את דיברת כרגע אלינו, ואנחנו מבינים מאד על מה את מדברת, ואני תומך מאד במה שאמרת.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה להבהיר מה בדיוק קרה פה, במלט"ב.
תמר גוז'נסקי: מלט"ב היה מוסד להכשרה בנושא בנייה, שכלל גם בית ספר להנדסאים, גם בית ספר למבוגרים וגם בית ספר לנוער.
תמר גוז'נסקי: הגוף הזה הופעל על ידי גוף שנקרא מוסד לייעול ולבנייה, כשהחברים במוסד הזה, ההנהלה של המוסד הזה, הייתה תאגיד משותף של ממשלת ישראל, התאחדות הקבלנים, עיריית חולון, ההסתדרות ואולי מישהו שכחתי – סולל בונה, או משהו כזה.
תמר גוז'נסקי: יוסי פרחי: לפני 12 שנים.
תמר גוז'נסקי: משהו כזה, אולי אפילו יותר.
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: מה הייתה המטרה?
תמר גוז'נסקי: להכשיר כוח אדם לבנייה?
יוסי פרחי: אדם לבנייה במדינת ישראל, וזה הוקם כחלק מהפיצויים של ממשלת גרמניה למדינת ישראל, מכספי השילומים, ולמעשה המבנה מומן, בחלקו הגדול, על ידי ממשלת גרמניה, והוא נחשב מבנה מפואר.
יוסי פרחי: מירלה יעקובוביץ': סליחה שאני מתערבת, אבל הם עמדו על כך שתהיה שם חטיבה לנוער, בית ספר לנוער, כי היה להם מאד חשוב להכשיר את הנוער, וזה כתוב במגילה של אותם התורמים.
יוסי פרחי: יוסי פרחי: מה שקרה, היה איזה שהוא עניין, שאני לא בקיא בו לפרטי פרטים.
יוסי פרחי: התאחדות הקבלנים השתתפה מדי שנה ב2- מיליוני שקלים בהחזקת המקום, והם הודיעו ביום מסוים, שהחל מה1.1.2000-, בעקבות איזה שהוא הסדר אצלם, של הפסקת גבייה או משהו כזה, הם אינם יכולים לעמוד בנטל הזה, והם מבקשים פירוק של העמותה, או של התאגיד הזה, שניהל את המקום.
יוסי פרחי: כלומר, אנחנו כממשלה, עמדנו בפני עובדה מוגמרת, בגין הפירוק.
יוסי פרחי: היו"ר תמר גוז'נסקי: זה לא פירוק המוסד, זה פירוק העמותה.
יוסי פרחי: יוסי פרחי: פירוק העמותה.
יוסי פרחי: נכון.
יוסי פרחי: לא סגירת בית הספר, אלא פירוק העמותה.
תמר גוז'נסקי: יוסי פרחי: היו שתי החלטות לאחר פירוק העמותה: האם לצאת למכרז ולתת לעמותה אחרת לנהל את זה, כמו רשת אורט, רשת עמל, זכיין פרטי, או שהמיתקן הזה, שהוא מיתקן ממשלתי, בסופו של דבר, יהפוך להיות מרכז הכשרה ממשלתי.
תמר גוז'נסקי: אני לא מסתיר – היו אצלנו, במשרד העבודה, חילוקי דעות בגין העניין הזה.
תמר גוז'נסקי: בסופו של דבר, קיבלתי הנחייה מהמנכ"ל, שהמיתקן יהפוך להיות מרכז הכשרה ממשלתי.
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: מתי קיבלת את ההנחיה?
תמר גוז'נסקי: מתי זה התקבל בערך?
תמר גוז'נסקי: יוסי פרחי: ב2- במארס.
תמר גוז'נסקי: הנה, יש לי את ההנחיה פה.
יוסי פרחי: הכשרה, ומכאן אתם גם מבינים, שאנחנו עצמנו לא ידענו מה קורה עם המיתקן הזה, כי לא התקבלה החלטה סופית בהנהלת משרד העבודה, עד ה2- במארס.
יוסי פרחי: היו"ר תמר גוז'נסקי: אז מה זה שונה מהמצב הנוכחי?
יוסי פרחי: גם עכשיו זה מרכז הכשרה.
יוסי פרחי: יוסי פרחי: רק דקה, אני אסביר.
יוסי פרחי: כרגע הוא הופך להיות מרכז הכשרה ממשלתי.
יוסי פרחי: היו"ר תמר גוז'נסקי: גם כפוף לכם, לאותו אגף, נכון?
יוסי פרחי: יוסי פרחי: כפוף אליי.
יוסי פרחי: זאת אומרת, זה הופך להיות חלק מתוך האגף.
תמר גוז'נסקי: יוסי פרחי: וכאן יש לנו דילמה גדולה מאד.
תמר גוז'נסקי: כלומר, אם היינו נותנים את זה לזכיין פרטי, קיומו של בית הספר לנוער בתוך הגוף הזה הוא טבעי ונורמלי.
תמר גוז'נסקי: קיומו של בית ספר לנוער, כגוף שהממשלה מפעילה, הוא מצב שאנחנו איננו מכירים אותו עד היום.
תמר גוז'נסקי: כלומר, אין במדינת ישראל מצב שממשלת ישראל מפעילה, באופן ישיר, בתי ספר תיכוניים, אלא היא עושה את זה דרך רשתות, או גופים כאלה או אחרים.
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: אבל יש הרבה, אני מניחה, מתנדבים.
תמר גוז'נסקי: יש עירייה, יש- יוסי פרחי: עוד שתי דקות, אני אבהיר את העניין עד הסוף.