GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דורית בירן: היום אנחנו משקיעים הרבה מאוד בכל הנושא של סנגור והמלצות להנחות בכל מיני מסגרות, אבל מאוד קשה לסבסד אם הקייטנות מלכתחילה מתוקצבות על השקל, וזו רק דוגמא אחת.
דני נוה: יש תקציב לסבסוד לקייטנות?
דורית בירן: כן, תקציב קטן.
דני נוה: מה קורה בשאלה שעלתה פה, שנוגעת לתשלומים הנוספים שילדים נדרשים לשלם בתוך המערכת הפורמלית?
ציפי לפלר: בהחלט בעיה מאוד קשה.
רוני אלוני: העליתי את זה כבר בפעם שעברה.
דבורה מרחבי: זאת בעיה קשה, שמשרד החינוך לא אוכף אותה כמו שצריך.
רוני אלוני: זאת העירייה.
דבורה מרחבי: בכל חוזרי מנכ"ל של משרד החינוך מופיעות הוראות מאוד ברורות באיזה סנקציות אסור למנהלי בתי ספר לנקוט נגד ילדים, למשל לא לעכב תעודות, והם לא עושים את זה .
רוני אלוני: מי שאחראי לאכוף את חוזרי מנכ"ל, זה מנהל החינוך העירוני.
עליזה שבו-חיות: בירושלים מנהל החינוך הוא יישות משותפת לעירייה ולמשרד החינוך.
דורית בירן: הזכירו פה את נושא הקהילה התומכת, וזה תהליך שאנחנו עושים יחד עם מנהל החינוך במשותף בבתי ספר, כשהכוונה היא ליצור קהילה סביב בית הספר, כדי לקדם את כל הצרכים של ילדים והוריהם, על מנת להבטיח שילדים יוכלו לגדול באופן שוויוני.
דורית בירן: התוכנית מתחילה לפעול עכשיו, גם בגילה וגם באום-טובא, כמודל ניסיוני להרחבה.
דורית בירן: אני חושבת שאלה תוכניות נקודתיות שנותנות מענה מאוד חלקי.
תמר גוז'נסקי: מייצאים את העוני לבית שמש.
דורית בירן: כן ולא, כי דיור שייך לתעסוקה, ונושא התעסוקה גם הוא לא בדיוק רב ועתיר אפשרויות.
דורית בירן: כן יש לנו ניסיונות להשקיע ולעזור לאנשים בהכשרות מקצועיות ובשיבוצים בעבודה, והיקף של 5,000 תושבים נעזרו, אבל מול המספרים של ירושלים, זה מעט.
תמר גוז'נסקי: איזה אחוז ממשקי הבית משלם ארנונה?
חיים פוזנר: חמישים אחוז.
דורית בירן: יש חוק ירושלים שבעצם לא מיושם, לא במשרד הרווחה ולא במשרדים רבים אחרים.
דורית בירן: אם לא תהיה מחשבה יותר יסודית של הממשלה על איך מצילים את ירושלים - הילדים העניים הם רק סימפטום אחד מסדרה שלמה של דברים, ומשפחות חזקות עוזבות את ירושלים, ויש תהליך של הצטמצמות חברתית ותרבותית של העיר - אנחנו לא יודעים מה יהיה.
תמר גוז'נסקי: כבר ראינו ערי בירה בארצות אחרות שבחוסר טיפול מתאים, הפכו להיות הערים האיומות ביותר באותה מדינה, ראה וושינגטון בירת ארצות הברית.
תמר גוז'נסקי: מצד אחד ירושלים היא עיר בירה שכולם נשבעים לה אמונים ושאין דבר חשוב ממנה, אבל מצד שני, כשזה מגיע לאזרחים ובמקרה שלנו לילדים, כולם נעלמים מן העין.
תמר גוז'נסקי: חה"כ נווה, בבקשה.
דני נוה: הנושא הרחב שלנו הוא ילדים מתחת לקו העוני בירושלים, אבל נגענו פה בנושא של ילדים בסיכון, ולמעשה אלה שתי סוגיות שונות שצריך להתייחס אליהן באופן שונה, ואני גם לא משוכנע האם כל הילדים בסיכון הם מתחת לקו העוני.
דורית בירן: אפשר להגיד שיש קורלציה גבוהה בין שני המשתנים, אבל לא חפיפה מוחלטת.
דורית בירן: אני רוצה לתקן טעות, ש-33% מהנפשות בירושלים הן עניות, ו-42% מהילדים.
דני נוה: אני רוצה לגעת בנושא הילדים בסיכון, משום שעם כל הכאב הקשה של סוגיית הילדים שחיים מתחת לקו העוני, ילדים בסיכון זה עניין של הצלת נפשות ממש, כאשר אולי, כמו שנאמר כאן קודם, מחר נקלע לרצח הבא, חס וחלילה.
ציפי לפלר: המספרים שאני נתתי הם של ילדים בסכנה הידועים לנו.
דני נוה: יש ילדים בסיכון, שזה מעגל עוד הרבה יותר רחב, שחלקם ברגע זה הם ממש בסכנה.
דני נוה: יש כאלה שאת לא יודעת עליהם, כי באמצעים שעומדים לרשותך את לא מסוגלת להגיע אליהם.
דני נוה: אני חושב שזו אולי הבעיה הדחופה ביותר, שצריך לתת עליה את הדעת.
דני נוה: אני חושב שבעניין הזה הבעיה היא כלל ארצית, בקנה מידה לאומי.
דני נוה: אנחנו כואבים את זה כמעט כל שבוע סביב השולחן הזה, כשאנחנו שומעים שכמעט אין עיר בארץ שהתופעות האלה לא צצות בה במלוא חריפותן, ולכן אני חושב שהמענה לא יכול להיות אך ורק במסגרת סדרי עדיפויות אחרים בתוך התקציב העירוני.
דני נוה: המענה חייב להיות על ידי סדרי עדיפויות לאומיים אחרים, שמוגדרים על ידי מדינת ישראל.
דני נוה: כמובן שעד שזה יקרה אי אפשר להגיד שאנחנו לא עושים שום דבר, וכל אחד במקומו חייב לתת את המענה באופן מיידי.
ציפי לפלר: זה בתהליך הקמה בירושלים.
דני נוה: אם זה בתהליך הקמה, אני מברך על זה, שתהיה מסגרת נוספת לטיפול בעניין הזה.
רות מטות: הגידול הכללי במספר הילדים בירושלים בארבע השנים האחרונות היה של 9.9%.
רות מטות: סך הכל מספר מקבלי שירות באגף גדל בארבע השנים האחרונות ב-50%.
רות מטות: סך הכל ילדים בסיכון גבוה וסכנה באגף היה 72% בארבע השנים האחרונות.
רות מטות: אם מדברים על כוח אדם, פקידי סעד לחוק נוער שמטפלים בילדים בסכנה גבוהה בירושלים, מטפלים כיום במשרה מלאה בכ-140 ילדים כל אחד.
רות מטות: אני לא רואה איך אפשר לטפל ב-140 ילדים כל אחד בנקודת זמן אחת.
חיים פוזנר: כמו שאמר חה"כ נוה, הבעיה היא כללית, אבל בכל אופן לירושלים יש מאפיינים מיוחדים בהרכב האוכלוסיה.
חיים פוזנר: הרכב האוכלוסיה בירושלים הוא שליש אוכלוסיה חרדית עם משפחות גדולות עם הרבה ילדים, שליש אוכלוסיה ערבית עם משפחות גדולות עם הרבה ילדים, עם תשתית רעועה, ושליש יתרת האוכלוסיה.
חיים פוזנר: משרד העבודה והרווחה נתן, נותן וייתן עדיפות לירושלים, במגבלות שלו.
ברוך משקובסקי: לחטיבה לקידום נוער לא הגיע עובד אחד.
חיים פוזנר: הבעיה היא שעיריית ירושלים מפוצלת.
חיים פוזנר: הם לא עובדים ביחד, הם נלחמים אחד נגד השני.
חיים פוזנר: לכולם ברור שבאמצעים המסורתיים לא נוכל להקיף את כל האוכלוסיה.
חיים פוזנר: חשוב לנו מאוד לפתח את העבודה הקהילתית, אבל אין שיתוף פעולה בין האגפים.
חיים פוזנר: משרד העבודה והרווחה מוכן להגדיל את המשאבים לפיתוח עבודה קהילתית לטובת ילדים בכל המגזרים, אם הנושא הזה יאוחד, אם כמו בכל מדינת ישראל, השירות לעבודה קהילתית יהיה תחת אגף הרווחה, ולא בנפרד.
חיים פוזנר: לגבי חלוקה פנימית, ישנם כמה מגזרים.
חיים פוזנר: אנחנו כמשרד לא יכולים לעסוק בחלוקה הפנימית בעיריית ירושלים.
חיים פוזנר: אנחנו מעבירים את האמצעים שלנו לעירייה, והיא צריכה להחליט מה הולך למזרח ירושלים, מה הולך למערב, ומה לכל שכונה ולכל מגזר.
חיים פוזנר: אנחנו כממשלה לא יכולים להכנס לניהול הפנימי של העירייה.
רוני אלוני: אבל האחריות בסופו של דבר היא עליכם.
רוני אלוני: זה לא מתקיים בפועל.
ברוך משקובסקי: מה לגבי החטיבה לקידום נוער?
ברוך משקובסקי: סתרת את עצמך.
ברוך משקובסקי: קודם אמרת שלא תתמוך במתן תקנים לחטיבה לקידום נוער, בגלל פיצול בעיריית ירושלים.
ברוך משקובסקי: מצד שני, אתה אומר שעיריית ירושלים צריכה לעשות את החלוקה הפנימית שלה.
חיים פוזנר: לא דיברתי על זה.
חיים פוזנר: אמרתי שאנחנו מוכנים להגדיל משאבים לפיתוח עבודה קהילתית בצורה שונה, כדי לאתר וליצור מערכת מניעה טובה לכל הילדים בסיכון שעוד לא הגיעו למרכזי החירום, בתנאי שזה ילך ביחד.
חיים פוזנר: מבחינה ריאלית, התקציב שהמשרד העביר לעיריית ירושלים בדצמבר 1999, הוא 210 מיליון שקל.
חיים פוזנר: זה יוצא כ-10% מתקציבי תחום הרווחה.
חיים פוזנר: השנה המשרד יעביר לפחות את הסכום הזה, וסכומים נוספים אחרים.
תמר גוז'נסקי: שמענו שיש קיצוץ בעובדים סוציאליים.
חיים פוזנר: לא בירושלים.
חיים פוזנר: מבחינה נומינלית, התקציבים של עיריית ירושלים בהשתתפות המשרד, משנת 1993 גדלו ב-150%.
חיים פוזנר: ריאלית הם גדלו ב-55%, ושוב, אני יודע שזה לא מספק ושהצרכים מרובים.
תמר גוז'נסקי: אבל מספר הילדים גדל ב-70%.
חיים פוזנר: חלק מהגידול הוא בגלל איתור.
חיים פוזנר: מקודם לא איתרו אותם, ולכן במסגרת הפרוייקט לילדים בסיכון, היה שיפור באיתור הילדים בסכנה וסיכון.
חיים פוזנר: היום אנחנו יודעים שצריך להתייחס לנתונים.
תמר גוז'נסקי: יש לך תשובה לחמישים נערים וילדים שמחכים למוסדות?
חיים פוזנר: הנושא של ילדים בפנימיות הועלה בישיבה אצל המנכ"ל בשבוע שעבר.
חיים פוזנר: אנחנו מטפלים בזה, וניתן תשובה חיובית לעניין הזה, שנוכל לתת פתרון.
חיים פוזנר: לגבי ילדים שממתינים ל"צופיה", אין לנו כרגע תשובה מיידית.
חיים פוזנר: יש לנו התארגנות במשרד לפיתוח מסגרת נוספת, אבל זה דבר שלוקח קצת זמן.
חיים פוזנר: יש לנו גם מסגרות פוסט-אשפוזיות שאנחנו מפתחים בדרום.
תמר גוז'נסקי: מתי יהיו חמישים מקומות פיזיים שצריך עכשיו?
חיים פוזנר: אני מקווה שתוך שבועיים נפתור את הבעיה של ילדים בחופשת הקיץ.
חיים פוזנר: תהיה גם תוספת מכסות לעיריית ירושלים, גם בפנימיות, גם במעונות יום.
חיים פוזנר: יש לנו את ההתארגנות לנושא הזה.
תמר גוז'נסקי: מר כץ, נציג משרד האוצר, האם יש לך תשובה לתוספות ולקיצוצים?
עמיחי כץ: אני חושב שמר פוזנר נתן תאור נאמן של המצב.
עמיחי כץ: הנושא הוא ילדים מתחת לקו העוני, ולא ילדים בסיכון.
תמר גוז'נסקי: מהי מדיניות האוצר בקשר לילדים מתחת לקו העוני בירושלים?
תמר גוז'נסקי: האם אתם מתכוונים להגדיל תקציבים, לעשות פרוייקטים, וכו'?
תמר גוז'נסקי: היה פרוייקט של 11 יישובים שהוגדרו כיישובי עוני.
תמר גוז'נסקי: איך זה קרה שירושלים היא לא ברשימה?
עמיחי כץ: אני לא מכיר את הנושא.
עמיחי כץ: אני יודע שקו העוני מוגדר כהכנסות, ויש עזרה בתוספת הוצאות, כמו מעונות יום ופנימיות שהולכת מן הסתם לאוכלוסיות מתחת לקו העוני.
תמר גוז'נסקי: מן הסתם אתה צודק.
תמר גוז'נסקי: הגב' דבורה מרחבי, משרד החינוך, בבקשה.
דבורה מרחבי: מה שנאמר על ירושלים, לצערי הוא כלל ארצי.
דבורה מרחבי: אני רוצה להעלות נושא שיש בו שיתוף פעולה מאוד יפה, בנושא המועדוניות המשפחתיות הטיפוליות.
דבורה מרחבי: אנחנו עובדים יפה מאוד עם משרד העבודה והרווחה.
דבורה מרחבי: יש לנו מחסור עצום במשאבים בנושא הזה.
תמר גוז'נסקי: כמה ילדים מבקרים במועדוניות טיפוליות?
דבורה מרחבי: כ-7,000 ילדים בארץ.
תמר גוז'נסקי: וכמה צריך?
דבורה מרחבי: פי עשרה לפחות.
דבורה מרחבי: מנין אני יודעת?
דבורה מרחבי: כי מדי פעם אני יושבת בישיבות צוות, שבהן מחליטים את מי לקבל.
דבורה מרחבי: אנחנו מקבלים בין אחד לשבעה לבין אחד לעשרה ילדים, כשמדובר בזה רק על חינוך יסודי.
דבורה מרחבי: יש הרבה מן הילדים שגומרים את מסגרת ההתחנכות והטיפול הזאת, הרבה לפני הזמן, והיה צריך ללוות אותם עד קו הגמר של החינוך, ויש ילדים צעירים יותר שלהם משרד העבודה והרווחה נותן קצת יותר מענה, אבל המצב חמור יותר.
תמר גוז'נסקי: כמה יש בירושלים?
דבורה מרחבי: יש בירושלים כשלושים מועדוניות, כולל המגזר הערבי.
דבורה מרחבי: תכפילי ב-15 ילדים, מדובר ב-450 ילד.
דבורה מרחבי: יש גם עוד קצת מסגרות קטנות ביתיות, בהן יש אולי עוד חמישים ילד, אבל לא יותר מזה.
דבורה מרחבי: זה פשוט לעג לרש.
תמר גוז'נסקי: אני מניחה שאם היו הרבה מועדוניות, היה צריך פחות מעונות.
דבורה מרחבי: לצערי, לחלק מהילדים שיושבים במועדוניות, גם המועדונית היא לא פתרון מספיק רדיקלי לבעיה שלהם.
דבורה מרחבי: חלק מהילדים, חמור מאוד שהם נמצאים כל שישי-שבת בבית, וחמור מאוד שהם חוזרים כל לילה הביתה.
דבורה מרחבי: אני אחת ממקימות המועדוניות, וצריך גם לדעת למי התוכנית לא מספיק טובה.
דבורה מרחבי: מאחר שחסרים מקומות בפנימיות טיפוליות, יש ילדים במועדוניות משפחתיות טיפוליות, שהיו צריכים להיות בפנימיות, ואז היו מתפנים מקומות.
דבורה מרחבי: אבל יש לזה עוד נתון.
דבורה מרחבי: יש גם מועדוניות בית ספריות, שנותנות משהו הרבה יותר קטן, אחרי בית הספר, שעתיים-שלוש ביום תוספת, בעיקר עזרה בלימודים, שם נמצאים הרבה ילדים שבעצם היו צריכים להיות במועדונית משפחתית טיפולית.
עליזה שבו-חיות: אין הלימה בין האוכלוסיה של ילדים בסכנה ובסיכון, לבין הילדים שחיים בעוני.
דבורה מרחבי: אני מסכימה איתך במאה אחוז.
שולמית לוסטיג: אבל יש מתאם גבוה.
דבורה מרחבי: אני חושבת שלפחות לפי כל הדיבורים ומה שאני רואה, ברגע זה האוכלוסיות החלשות הן באמת בראש מעייניו של השר שלנו, אבל אני חושבת שהמשרד צריך גם לקבל יותר תקציבים לילדים בסיכון, גם שיפעילו יותר לחץ על המשרד.
דבורה מרחבי: אני מאגף שח"מ, אנחנו עוסקים רק בילדים בסיכון, אבל זה לא סך הכל המוטיבציה הכללית של כל המשרד.
דבורה מרחבי: צריכים לראות שבאמת הילדים החלשים יקבלו תקציבים הרבה יותר גדולים.
דבורה מרחבי: נכון שלאוכלוסיות היותר חזקות יש בעיות, אבל יש להן הרבה יותר כוחות ומשאבים כדי להתמודד.
ציפי לפלר: אולי הגיע הזמן גם להחזיר את העובדים הסוציאליים.
דבורה מרחבי: אם יש קצת יועצים בבתי הספר היסודיים, הם בשכבות היותר חזקות.
רוני אלוני: כמה אחוז מהתקציב של האגף שלך מופנה לירושלים?
דבורה מרחבי: אני לא יודעת להגיד את זה.
רוני אלוני: אני יודעת שכמעט ולא.
דבורה מרחבי: תקציב האגף שלו זה קומץ שאינו משביע את הארי.
דבורה מרחבי: אמרתי בפירוש שהלוואי שהמצב היה נכון רק לגבי ירושלים, אבל הוא נכון לגבי כל הארץ.
תמר גוז'נסקי: בנושא של הטיפול המונע במסגרת בית הספר, מה לעשות שבמחצית מבתי הספר עד היום אין פסיכולוג בכלל.
תמר גוז'נסקי: מה לעשות שהעסקת פסיכולוגים נעשית על ידי העיריות, לפי כוחן הכלכלי.
תמר גוז'נסקי: יש עיריות שאני יודעת שיש להן שירות פסיכולוגי לגני ילדים לגיל 3-4, שזה נפלא, אבל יש עיריות שאין להן שום דבר, והילדים שם לא מתגלים בעוד מועד, ולכן לא מקבלים את הטיפול שיכול להיות יחסית יותר פשוט מאשר כאשר העניינים מסתבכים, הילד מתדרדר, ומצבו בחברה ובלימודים הולך ונעשה קשה יותר ויותר.
דבורה מרחבי: וכמובן שבאוכלוסיה החזקה, ההורים קונים את השירות הזה לבד, ולא מחכים לאף אחד.
תמר גוז'נסקי: הגב' לאה אחדות, המוסד לביטוח לאומי, בבקשה.
לאה אחדות: נאמר פה שאין חפיפה מוחלטת בין ילדים בסיכון, לבין האוכלוסיה הענייה, ולכן הפתרונות יכולים להיות בחלקם שונים לחלוטין.
לאה אחדות: כשאנחנו מדברים על אוכלוסיה ענייה, לפי ההגדרה של הכנסה, אנחנו מנסים למצוא פתרון דרך הגדלת רמת ההכנסה של המשפחה.
תמר גוז'נסקי: כמה משפחות בירושלים חיות מגמלאות של הביטוח הלאומי?
לאה אחדות: אין לי פה נתונים, אבל תלוי איזו גמלה – קצבת ילדים, הבטחת הכנסה, דמי אבטלה.
לאה אחדות: בהבטחת הכנסה, אני מניחה שיש פרופורציה קצת יותר גבוהה.
לאה אחדות: באבטלה אני לא חושבת שהפרופורציה יותר גבוהה מאשר בכלל הארץ.
לאה אחדות: כיוון שני שבו המוסד עובד מזה שנים, אבל עדיין לפרקי זמן מאוד קצרים, זה כל התחום של מפעלים מיוחדים.
לאה אחדות: יש מסגרות של מפעלים מיוחדים לילדים, כמו שיש ספריות ממוחשבות, וכו'.
לאה אחדות: בימים אלה, השר יחד עם המנכ"ל מגבשים את הרעיון של הקמת קרן לילדים בסיכון, בדומה לזו שקיימת לנכים, לסיעוד, קרן למפעלים מיוחדים.
תמר גוז'נסקי: הגשתי הצעת חוק בנושא, וקיבלתי תשובה רשמית של הממשלה שהממשלה נגד.
שמעון הרוש: את הזווית שלי הצגתי בישיבה הקודמת.
שמעון הרוש: אנחנו הגדלנו את מסגרות התקנים של שוטרי הנוער שעוסקים בילדים במצוקה, בילדים מתחת לקו העוני.
שמעון הרוש: יש לי נתונים משנת 1998-2000, שיש רק עליה בתיקים, וזה כולל תיקי אי-תביעה.
תמר גוז'נסקי: מדובר בעבריינות נוער, או כלפי נוער?
שמעון הרוש: רק כלפי נוער וילדים שבסיכון.
תמר גוז'נסקי: איפה האלימות של נוער עבריין?
שמעון הרוש: אני יכול לתת נתונים לגבי עבריינות נוער, שיש לנו עליה אדירה בפשיעת בני נוער, בירושלים, בשנת 1999 לעומת 1998, עליה של 26.3%.
תמר גוז'נסקי: אתמול היינו בדיון אחר שבו היה נשיא בית המשפט לנוער, השופט מלמד, והוא סיפר שבמחוזות מסויימים, מספר התיקים שהגיעו לבית המשפט, גדל ב-300% בתשעה חודשים במחוזות מסויימים.
תמר גוז'נסקי: הוא מדבר לפי בתי משפט, לא לפי המחוזות שלכם.
תמר גוז'נסקי: מה שמגיע אליו זה סוף הדרך, והוא התריע על המגמה.
שמעון הרוש: שמעתי כאן הרבה אנשים שאומרים שבנות מתדרדרות לזנות, לסמים.
שמעון הרוש: האמת היא שאני מסתובב הרבה בשטח, בימים, בלילות, בשבתות ובחגים, וגם האנשים שלי שעובדים איתי, ואנחנו לא מוצאים בנות שמתדרדרות לזנות בעקבות עוני.
שמעון הרוש: אנחנו מוצאים דברים אחרים, אבל לא דבר כזה.
שמעון הרוש: אני יכול להגיד שיש עליה, בעיקר בתחום השימוש בסם בקרב בני נוער, אבל זה לא מאפיין דווקא את האוכלוסיה שמתחת לקו העוני.
שמעון הרוש: אני יכול להגיד שיש עליה במספר הילדים, מתחת לגיל האחריות הפלילית, כלומר מתחת לגיל 12, שעושים עבירות פליליות, כמו עבירות מין, גניבות קלות למיניהן, ויידויי אבנים במגזר הערבי.
שמעון הרוש: הנתון שאותנו כמשטרה הכי מעסיק היום, הוא המגזר הערבי.
שמעון הרוש: במגזר הערבי יש עליה גדולה מאוד בכמות הילדים שהם קורבנות בתוך המשפחה, ושם הטיפול הוא הרבה יותר ארוך, כי שם עובדים על הנושא של הכבוד במשפחה, כולם מכירים את זה, והרבה תיקים כאלה לא מגיעים לבית המשפט, כי אם נגיע לבית המשפט, אנחנו רק נחמיר את המצב שם.
תמר גוז'נסקי: מר חיים עמר, בבקשה.
חיים עמר: מעבר לדברים שנאמרו פה, אני רוצה לחדד אספקט מסויים.
חיים עמר: קודם כל, הייתי מבחין בין בעיות בוערות וחמורות, שדורשות התערבות מיידית, של סכנת חיים, לבין בעיות שהן ארוכות טווח.
חיים עמר: אני חושב ששני התחומים שהם מאיצי עוני, וכתוצאה מכך מאיצי סכנות של ילדים, זה תחומי החינוך והתעסוקה.
תמר גוז'נסקי: מה אחוז הנשירה מלימודים אצלכם בירושלים?
רוני אלוני: יש לי את הנתון.
רוני אלוני: אחוז אלה שלא מסיימים אפילו י"ב כיתות, עבר כבר כמעט את ה-70%.
רוני אלוני: רק קרוב ל-34% גומרים את י"ב עם תעודת בגרות.
ברוך משקובסקי: הרבה ילדים רשומים במוסדות, והם נשרו בעוד הם רשומים.
תמר גוז'נסקי: אבל אנחנו מבקשים את הרישום הפורמלי בשלב זה.
חיים עמר: אני רוצה להציג דוגמא של יוזמה מקומית של עיריית ירושלים, שנעשתה כתוצאה מכך שהיה איזה ואקום של המערכת הממשלתית שנאלצנו להכנס אליו.
חיים עמר: ידוע שמשרדי העבודה והרווחה מוזגו ב-1977.
חיים עמר: כבר כתבו על זה מחקרים שהמיזוג היה רק להלכה ולא למעשה.
חיים עמר: מר פוזנר מופקד בעיקר על הפן של רווחה, ובתחום הזה הוא עושה רבות.
חיים עמר: אבל אתם צריכים להבין שהקטע של העבודה הוא אופרה אחרת לגמרי.
חיים עמר: אתן לך דוגמא.
חיים עמר: בין 700 ל-800 מיליון שקל לשנה הולכים לנושא של הכשרות מקצועיות, אבל אין שם שום היבט של תקנים וכוח אדם.
חיים עמר: בשנים האחרונות, עיריית ירושלים הקימה יחידה לפיתוח תעסוקתי, שבמסגרתה היו רכזי תעסוקה בשכונות.
חיים עמר: שירות התעסוקה נותן שירות למי שבא אליו.
חיים עמר: אנחנו מדברים על אנשים לא יגיעו לא לשירות התעסוקה ולא לחברות כוח האדם.
חיים עמר: הרכזים שנמצאים בשטח, עובדים בשיטה של REACHING OUT, ועדיין יש פוטנציאל גדול מאוד של אנשים שיכולים להשתלב בעולם העבודה, עם ליווי מאוד אינטנסיבי ואישי, ומצד שני יש עדיין מצאי של מקומות עבודה שאפשר לעשות איתם את המצ'ינג הזה.
חיים עמר: היחידה הזו, שקמה לפני כארבע שנים, טיפלה בשנת 1999 ב-4,030 איש, שמן הסתם לא הגיעו לשירות התעסוקה, בכל מיני תחומים – הכשרות מקצועיות, הסבות, וכו'.
חיים עמר: עיריית ירושלים דווקא משקיעה בזה הרבה כסף, ול-1,300 אישר כבר נמצא מקום עבודה.
חיים עמר: אחרים נמצאים בתהליכים.
חיים עמר: אני לא צריך להגיד מה המשמעות של זה, של פחות מובטל בבית, ואז נסגר המעגל עם ילד מוכה, ילד בסכנה וילד בסיכון.
תמר גוז'נסקי: זה נורא חשוב, אבל זה קצת חורג מהנושא שלנו.
תמר גוז'נסקי: אני יכולה לומר שהשר הביע לאחרונה אי שביעות רצון מתפקודו של שירות התעסוקה, ואני עוד לא יודעת מה המסקנות שלו.
תמר גוז'נסקי: הנושא הוא כמובן נושא רציני מאוד, ובתחום הפרוץ הזה שירות התעסוקה מתקשה לטפל, ונכנסים כל הקבלנים והסרסורים למיניהם, שמתווכים.
חיים עמר: רציתי להראות את החיבור שבין התחום של אבטלה לבין הסיכון של ילדים.
תמר גוז'נסקי: זה נכון.
תמר גוז'נסקי: מר עמדי, בבקשה.
שבתאי עמדי: הדברים של מר חיים פוזנר הם בלשון המעטה לא מדוייקים.
שבתאי עמדי: הממשלה החליטה לפצל את קידום נוער בין משרד החינוך למשרד הרווחה.
שבתאי עמדי: על כך הממשלה החליטה, ולא אני ולא עיריית ירושלים.
שבתאי עמדי: כדי להתעסק בסוגיה הזאת, אנחנו איחדנו את הטיפול בחטיבה לקידום נוער.
שבתאי עמדי: הגענו לשולחן של השר, ובישיבה הזאת השתתף גם מר חיים פוזנר, והיתה שם החלטה והבטחה מהשר, יחד עם מנהלת אגף הרווחה, ומנכ"ל העירייה, שאם אנחנו נקים חטיבה אחת - וחיים אמר שיהיה בסדר - אנחנו עמדנו במלה שלנו, הוקמה חטיבה כמו שנדרשנו, ועדיין, במשך 15 שנים הם לא העלו תקן אחד, והם הורידו שני תקנים מהטיפול בנושא הזה, למרות שעשינו את כל מה שביקשו מאיתנו.
שבתאי עמדי: זה היה צריך לבוא לדיון אצל המנכ"ל, והוא פרש בינתיים.
תמר גוז'נסקי: אז יש לנו כבר שתי גירסאות.
תמר גוז'נסקי: מה שברור הוא שחסרים תקנים בנושא הזה.
תמר גוז'נסקי: נשמע את הגב' נסרין קרמן, ראש צוות מחלקת נוער במזרח ירושלים.
תמר גוז'נסקי: מה קרה בארבעת החודשים האחרונים?
נסרין קרמן: לא קרה שום דבר, לצערי, ונושא העניים והרעבים במזרח ירושלים רק הלך וגדל.
נסרין קרמן: 68% מילדי מזרח ירושלים הם מתחת לקו העוני.
נסרין קרמן: בלשכת הרווחה מוכרים כ-11,500 ילדים, שבערך 75% מהם באים ממשפחות עם מצוקה כלכלית.
נסרין קרמן: כמובן אני לא צריכה לספר על כל ההשלכות של העוני והרעב, גם מבחינת אלימות וסמים.
נסרין קרמן: הטיפול שאנחנו מצליחים לעשות, גם במסגרת כוח האדם שעובד אצלנו - -
תמר גוז'נסקי: כמה עובדים סוציאליים יש לכם לילדים ונוער במזרח העיר?
נסרין קרמן: זה תלוי, כי יש לנו עובדי משפחות ויש עובדות לנערות במצוקה.
תמר גוז'נסקי: כמה סך הכל?
נסרין קרמן: אולי ארבעים, אני לא יודעת בדיוק.
ציפי לפלר: יש שלושה פקידי סעד לחוק נוער.
נסרין קרמן: לפקידי סעד לחוק נוער יש שני תקנים, ועושים את זה ארבעה עובדים.
נסרין קרמן: עובדי משפחה יש בערך עוד שש עובדות, שהן לא במשרות מלאות.
נסרין קרמן: כל עובדת משפחה מטפלת בממוצע ב-350 משקי בית.
נסרין קרמן: יש כמובן עובדות שעובדות עם 400 תיקים, ויש פחות, אבל זה הממוצע.
נסרין קרמן: הטיפול שאנחנו מצליחים לעשות במסגרת כוח האדם הוא מאוד מצומצם.
נסרין קרמן: בערך 750 ילדים מקבלים טיפול ישיר, אם זה במעונות יום, משפחות אומנות, פנימיות, מועדוניות טיפוליות.
נסרין קרמן: בנוסף, כמובן, לסיוע שאנחנו נותנים במסגרת הלשכה, ישנם התקציבים שמגיעים ממשרד הרווחה.
תמר גוז'נסקי: אם את צריכה להוציא ילד מהבית, יש לך לאן?
נסרין קרמן: יש לנו פנימיות.
נסרין קרמן: 150 ילדים בשנה נאלצים לצאת, אבל הצורך הוא הרבה יותר גדול.
ציפי לפלר: לפני שנה פתחנו פנימיה טיפולית במזרח ירושלים.
רות מטות: אנחנו מקווים עכשיו לפתוח מרכז חירום לילדים ממזרח ירושלים.
תמר גוז'נסקי: מר ברוך משקובסקי, בבקשה.
ברוך משקובסקי: שאלת את מר הרוש מהמשטרה האם נתפסו ילדים ונפתחו להם תיקים בגלל בעיה של רעב.
ברוך משקובסקי: אומר את הדברים מהאספקט של תושב אוכלוסיה חרדית, ולא כמטפל באוכלוסיה חרדית.
ברוך משקובסקי: יש בעיה של עוני.
ברוך משקובסקי: בשכונה שאני גר, שהיא לא שכונה ענייה, באזור החרדי מקור ברוך, אני יודע על עשרות משפחות בשכונה שיש להן ילדים שמגיעים לבית הספר, ואין להם אפילו את הלחם והמרגרינה.
ברוך משקובסקי: לגבי ארגוני החסד, הם דואגים למלא את המקרר, אבל הם לא מטפלים בבעיה.
ברוך משקובסקי: הבעיה היא כיצד לפתור את זה, ולהכניס את המשפחה למעגל של הכנסה.
ברוך משקובסקי: מהכיוון שלנו של קידום נוער, אנחנו עובדים עם בני נוער שאנחנו יודעים מראש שהם לא יהיו במעגל הלומדים בציבור החרדי, לפחות לאתר אותם ולהכניס אותם למעגל העבודה בצורה מסודרת כעובדים, כמסודרים מבחינת צבא ומבחינת תורתו אומנותו, או לימודים או רישום מסודר ותשלום של ביטוח לאומי, כדי שהם יוכלו להקים משפחות, ויעבדו בצורה מסודרת, ויהיו העתודה שלא תכנס למעגל העוני.
ברוך משקובסקי: אנחנו עובדים כרגע ביחד עם הג'וינט ועוד ארגון מסויים על התחלה של פיילוט.
תמר גוז'נסקי: כמה ילדים חרדים כאלה יש?
ברוך משקובסקי: אנחנו ראינו מעל 500 בני נוער, וממש כאלה שנשרו יש מעל 2,000 ואנחנו לא מגיעים אליהם.
ברוך משקובסקי: ברבדים יותר רחבים, המספרים גדולים יותר.
חיים פוזנר: אני רוצה להבהיר שמה שמר עמדי אמר הוא מדוייק בקשר לקידום נוער.
חיים פוזנר: אני דיברתי על השירות לעבודה קהילתית ועל הנושא של הזקנים.
תמר גוז'נסקי: ד"ר כהן ממשרד הבריאות, בבקשה .
אריקה כהן: לגבי החוסר של פסיכולוגים בבתי ספר ועובדים סוציאליים, אנחנו משקיעים המון משאבים ומאמצים להכשיר לכך את האנשים שלנו – המערכת שלנו עוסקת בטיפול מונע, גם בטיפות חלב, ומשקיעים מאמצים לראות את הסיכון כחלק ממצב בריאותי.
אריקה כהן: זה לא פשוט לעשות את זה אחרי בית ספר לסיעוד ובית ספר לרפואה, אבל כך אנחנו רואים את העזרה שלנו באיתור מוקדם של הילדים שנמצאים במערכת, לתת לנושא הבריאותי ראיה רחבה, שזה לא בריאות גופנית בלבד.
תמר גוז'נסקי: כמה רופאים מטפלים במערכת החינוך?
אריקה כהן: התקן של האחיות בבתי הספר הוא אחות ל-1,500 תלמידים, שזה לא מספיק, כי היא צריכה לעשות גם את כל מערך החיסונים וגם את הבדיקות והמעקבים, לגבי הפעילויות הרפואיות והבריאותיות קודם כל.
אריקה כהן: זו בעיה של משאבים.
תמר גוז'נסקי: יש לכם אחות בכל בית ספר?
אריקה כהן: לא.
אריקה כהן: המכסה לא מלאה.
אריקה כהן: יש בעיה של גיוס כוח אדם סיעודי, בגלל שיש הרבה מתחרים, הרבה בתי חולים ומוסדות גריאטריים.
אריקה כהן: גם בבתי חולים יש חוסר בכוח אדם סיעודי בירושלים באופן כללי.
אריקה כהן: הקשר בין מצבי בריאות למצבי עוני הוא דבר שידוע.
תמר גוז'נסקי: יש לכם נתונים על תחלואה של ילדים?
אריקה כהן: מבחינת נתוני תחלואה, מאגר הנתונים נמצא יותר בקופות החולים, אבל למשל בכיסוי חיסונים אין משהו שמצביע על הבדלים.
תמר גוז'נסקי: מחלות עוני מובהקות הן מחלות מדבקות למיניהן, שלשולים, כל מיני מחלות שמבטאות תנאי חיים גרועים.
תמר גוז'נסקי: בכל מקום בעולם יודעים שאם יש לך נתונים על המחלות האלה, את יודעת שיש לך אוכלוסיה כזאת.
תמר גוז'נסקי: יש לכם נתונים כאלה?
אריקה כהן: אנחנו אוספים את הנתונים של מחלות מדבקות בירושלים.
אריקה כהן: יש חובת דיווח עליהן למשרד הבריאות.
אריקה כהן: אין לנו פיענוח לפי מצבים חברתיים שונים.
אריקה כהן: זאת אומרת, אני יכולה להגיד מה קורה לאורך שנים, אבל לפי שכונות מסויימות, אם אפשר להגדיר שכונה עם מצב כלכלי שונה – אנחנו לא מנתחים את זה ברמה כזאת.
תמר גוז'נסקי: התחלואה של ילדים בירושלים יותר גבוהה מאשר באזורים אחרים בארץ?
אריקה כהן: נכון להיום, לא.
אריקה כהן: המגמות לגבי מחלות זיהומיות, דומות למה שקורה בארץ.
אריקה כהן: לגבי כיסוי חיסונים, אני יכולה להגיד שהכיסוי הוא טוב.
תמר גוז'נסקי: גם במזרח העיר?
אריקה כהן: גם במזרח העיר.
תמר גוז'נסקי: זה כוחו של שירות אוניברסלי.
אריקה כהן: יש כמה תחנות שהכיסוי הוא נמוך יותר, ואנחנו יודעים איפה הבעייתיות.
אריקה כהן: בטיפת חלב ישנה האגרה, ומי שמטופל ויש לו הבטחת הכנסה, פטור מהתשלום הזה, זאת אומרת, גם לאוכלוסיה הענייה הנגישות קיימת.
אריקה כהן: לגבי השירות בבתי ספר, זה שירות ללא תשלום.
אריקה כהן: הרבה פעמים מצבים חברתיים מתבטאים בבריאות, ועל זה אנחנו עובדים.
אריקה כהן: לפעמים הנגישות של האוכלוסיה למערכת הבריאות היא קלה, כי קל לגשת לאחות ולרופא, ולכן צריך פה מודעות מסויימת למצבים שהם מעבר למצבי בריאות.
תמר גוז'נסקי: ד"ר פיליפ בירמן, בבקשה.
פיליפ בירמן: שמענו הרבה על עוני, כשאני לא כל כך מבין למה עיריית ירושלים יכולה לשלם משכורות של מנהלים בכמה משרדים שהן כל כל אסטרונומיות.
פיליפ בירמן: אני רוצה להגיד שבסקטור הערבי, מספר המקרים שמטפלים בהם עובדים סוציאליים הוא הרבה יותר גבוה מבמערב העיר.
פיליפ בירמן: יש גם קשר עם דיעות פוליטיות, למשל שיש הרבה ילדים שצריכים לעבור ניתוח, ויש בעיות עם משרד הפנים שם.
פיליפ בירמן: הייתי בוקר אחד במשרד של הביטוח הלאומי במזרח העיר, עם חבר הכנסת אילן גילאון, ובשעה תשע וחצי היה כבר תור של הרבה מאוד אנשים, ורק בסוף אנשים קיבלו טופס בעברית, ואף אחד לא יכול היה לקרוא מה שכתוב.
פיליפ בירמן: שמעתי גם את דבריו של מר פוזנר, שיש בעיות בירושלים ואין מחלקה אחת לרווחה, אבל זה לא מיוחד לירושלים.
פיליפ בירמן: באשדוד למשל יש גם מחלקה לרווחה וגם מחלקה לחינוך, וקידום נוער בחינוך, ואולי זה מתחיל גם שם.
רוני אלוני: ארגון האומות המאוחדות הכריז על שנת 2000 כעל שנה של מאבק בנגע אי תכנון המשפחה, במיוחד בעולם השלישי.
רוני אלוני: יש קורלציה ברורה לדעת כל מי שמתמצא בנושא, בין אי תכנון משפחה, ילודה מוגברת ובלתי מבוקרת, לבין עוני.
רוני אלוני: בתקציב הנוכחי של עיריית ירושלים, יש עשרה מיליון שקל באגף הרווחה שאושרו לטובת תכנון אסטרטגי של האגף העתידי.
רוני אלוני: שאלתי שאלה, למה מיליון אחד לא יוקצה לסדנאות לתכנון משפחה בקרב האוכלוסיות הבעייתיות ביותר.
רוני אלוני: התשובה היתה: אוי ואבוי, זו מצוות פרו ורבו, וכו'.
רוני אלוני: אני חושבת שמעבר לדברים האלה, צריך בהחלט להתייחס לזה עניינית, אם אנחנו יודעים שבמזרח העיר ובקרב האוכלוסיה החרדית, יש באופן מיוחד תופעה של ריבוי ילודה שהוא בלתי מבוקר כבר מבחינת מה זה גורם לילדים בסוף, אז אולי כדאי להקצות לזה תכנון.