GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
תמר גוז'נסקי: אני רוצה להסתייג מהדברים האלה.
תמר גוז'נסקי: קודם כל, זה לא הנושא, אבל מעבר לעניין הזה, אני חושבת שכל ניסיון לדבר על לידת ילדים כמו על ריבוי של בעלי חיים, זה מחטיא את האמת.
תמר גוז'נסקי: מי שרוצה לחתור למשפחות עם מספר יותר קטן של ילדים, זה קשור בחינוך, קשור בחינוך נשים קודם כל, קשור בתכנון משפחה, אבל אין תכנון משפחה בלי נשים.
תמר גוז'נסקי: זה קשור למעמד האישה, זה קשור להרבה מאוד שאלות חברתיות.
תמר גוז'נסקי: אנחנו צריכים נורא להזהר.
תמר גוז'נסקי: תמיד נורא קל לבוא ולהגיד: למה יש עניים?
תמר גוז'נסקי: – פעם מנכ"ל משרד האוצר, מר בן בסט, כשהוא רק נכנס לעבודתו באוצר, אמר באחד הראיונות שיש עניים כי עניים לא עובדים, ושיבואו בטענות לעצמם, כי אם הם היו הולכים לעבודה, הם לא היו עניים.
תמר גוז'נסקי: ובכך מנכ"ל האוצר כמובן פטר את עצמו מכל אחריות לכל דבר.
תמר גוז'נסקי: באותה מידה, אתם מבינים שאנחנו לא יכולים לומר שיש ילדים שחיים בעוני, כי הם חיים במשפחות כאלה, אז מה אנחנו אחראים?
תמר גוז'נסקי: אנחנו כחברה לא יכולים להתייחס לזה בצורה הזאת, כי אז נשאיר את האוכלוסיות שהכי זקוקות להתערבות שלנו, לגורלן.
תמר גוז'נסקי: לא יעלה על הדעת לא לטפל בילדים ממשפחת נרקומנים, בטענה שאם ההורים נרקומנים, אז הם אחראים למצב הילדים שלהם.
תמר גוז'נסקי: אנחנו נמצאים במערכה רבת שנים בנושא הילודה, ואני יכולה להביא דוגמא מוחשית מהחיים.
תמר גוז'נסקי: בשנת 1977 הממשלה דאז קיבלה החלטה היסטורית על חינוך חינם בתיכון, בזמן ממשלת בגין.
תמר גוז'נסקי: אני לא יודעת בדיוק מה היו הכוונות של בגין, אבל כתוצאה מכך, לאוכלוסיה הערבית הסתבר שלא עולה ללמוד בתיכון, והם שלחו את הילדות ללמוד בתיכון.
תמר גוז'נסקי: קודם שלחו רק את הבנים, כי זה עולה כסף, ברגע שזה היה חינם, שלחו את הבנות.
תמר גוז'נסקי: עכשיו יש יותר נערות מנערים בתיכונים הערביים, שמסיימות י"ב.
תמר גוז'נסקי: התוצאה של הדבר הזה היא שמשנת 1977 עד 1999 יש ירידה מתמדת בילודה באוכלוסיה הערבית.
תמר גוז'נסקי: לא קיבלו שום צו נגד ילודה.
תמר גוז'נסקי: לא קיבלו שום החלטה שלא מטפלים בילדים.
תמר גוז'נסקי: עשו דבר אחד מאוד פשוט – העלו את רמת ההשכלה של הנשים, ובזה יצרו מהלך טבעי, נכון, בלי התנגשות עם האוכלוסיה, ובלי מריבות מכוערות שאנחנו עדים להן, ובלי הצהרות על הנושא, לצערי גם של שרים.
עליזה שבו-חיות: יש נשים מאוד משכילות שיש להן הרבה ילדים.
תמר גוז'נסקי: אם יש נשים שהן גם משכילות וגם רוצות עשרה ילדים, אז לא אני אבוא להגיד למשפחה כמה ילדים לגדל.
תמר גוז'נסקי: יש היום מספר גדל והולך של משפחות חד-הוריות, בדרך כלל בראשן עומדת אישה, ובדרך כלל אין הרבה ילדים במשפחות החד-הוריות.
תמר גוז'נסקי: אז הם לא חיים בעוני?
תמר גוז'נסקי: הם לא במצוקה?
תמר גוז'נסקי: הם לא בסיכון?
תמר גוז'נסקי: זה הכל רק מספר הילדים?
תמר גוז'נסקי: בצדק אמרו פה אנשים שיכולה משפחה לחיות בעוני כלכלי, זאת אומרת, בהכנסה נמוכה לנפש, אבל בגלל מערכת יחסים טובה, בגלל אהבה שישנה שם, המצב שלהם לפעמים יותר טוב מאשר של ילדים שגדלים במשפחה מאוד עשירה עם וילה עם שלושה מפלסים, רק שם יש ניכור ואין אהבה ואין התייחסות, וקורים דברים נוראיים.
תמר גוז'נסקי: עכשיו ממש רודף אחריי המקרה הנורא של הנערים שרצחו את דרק רוט.
תמר גוז'נסקי: אתם יודעים שאחיו של אחד הנערים התאבד.
תמר גוז'נסקי: איפה היו ההורים?
תמר גוז'נסקי: כבר ילד אחד אצלם הגיע למצב איום ונורא שהוא רצח, והילד השני התאבד.
תמר גוז'נסקי: ואין להם כסף?
תמר גוז'נסקי: יש להם כסף.
רוני אלוני: תכנון משפחה זה לא מלת גנאי.
תמר גוז'נסקי: אני לא נגד תכנון משפחה.
תמר גוז'נסקי: תכנון משפחה הוא וולונטרי.
תמר גוז'נסקי: אני אמרתי את אמונתי האישית, יכול להיות שיש פה חילוקי דיעות.
תמר גוז'נסקי: אף אחד לא חייב לקבל את הדברים שלי.
תמר גוז'נסקי: אני גם חושבת שהנושא הזה חורג מהנושא הספציפי, אבל אני אומרת את זה, כי מתעוררים ויכוחים שמזיקים לעניין.
תמר גוז'נסקי: אם נרצה פעם לדון בנושאי הילודה, יש לי גם הרבה מה לומר על הפריות, על הטירוף הזה של ההפריות במדינת ישראל.
תמר גוז'נסקי: יש לזה הרבה מאוד היבטים.
תמר גוז'נסקי: הנושא הזה כל כך טעון בישראל.
תמר גוז'נסקי: אני חושב שאנחנו צריכים לומר כך – הילדים קיימים, הם נולדו.
תמר גוז'נסקי: אנחנו צריכים לתת להם את ההזדמנות הכי טובה שאפשר לתת להם.
תמר גוז'נסקי: זה התפקיד שלנו, אין לנו תפקיד אחר.
תמר גוז'נסקי: כל תהליך כזה נעשה במשך עשרות שנים, ובינתיים יש לנו עובדות מאוד קשות על גידול בעבריינות נוער, על גידול בעוני כלכלי, על פער הולך וגדל בין צרכים לבין שירותים שניתנים, יש לנו צרכים שנמצאים על השולחן כבר כמה שנים, להגדיל מוסדות, לפתוח מסגרות מתאימות לילדים עם בעיות התנהגות קשות, וכו'.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שירושלים, מהבחינה הזאת, היא המקום שבו כל הדברים האלה בולטים בצורה הדרמטית ביותר, בגלל שהיא העיר הכי גדולה במדינה, והכי ענייה במדינה.
תמר גוז'נסקי: זה הופך להיות מוקד, וזה לא במקרה שהוועדה הזאת עוסקת בזה.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה לשדך את כל העובדים שמקדישים פה את מיטב מאמציהם, בעירייה, בארגונים, משרדים, כדי לעזור לילדים.
תמר גוז'נסקי: שמעתם את ההופעה המאוד מעציבה, אם להשתמש במלה עדינה, של נציג האוצר.
תמר גוז'נסקי: בא נציג האוצר, וזה כבר דיון שני על ירושלים, ואין לו בעצם מה להגיד.
תמר גוז'נסקי: אם היה בא ואומר דברים שאנחנו לא מסכימים להם, זה עניין אחד, אבל נציג האוצר, שהוא צריך לקבל את התוכנית הכללית של זה, שאין לו מה להגיד שהם הולכים לעשות איזשהם צעדים, או לפחות להגיד: לאחר ששמעתי אחזור למשרד ואומר משהו - זאת האטימות.
תמר גוז'נסקי: מה שאמר פה מר פוזנר זה נכון.
תמר גוז'נסקי: ירושלים חייבת לקבל טיפול עדיף, ומרוב זה שהוסיפו וקיצרו, אני מבינה שבסוף זה יישאר אותו דבר פחות או יותר, אבל אני מאוד מקווה שזה ישתנה.
תמר גוז'נסקי: אני אומרת שאם פרוייקט העוני בירושלים לא יהיה פרוייקט לאומי, כלומר, לא תהיה איזושהי תוכנית, כמו שעושים בירוחם ודימונה – אתם מבינים, ירוחם ודימונה, וכל אחת עשרה הערים האחרות, תאספו אותם ביחד, זה לא חצי ירושלים.
תמר גוז'נסקי: בשכונה אחת בירושלים יש יותר אנשים מאשר בדימונה.
תמר גוז'נסקי: אם חשבו שדימונה וקריית שמונה זה חשוב, בסדר, אין לי בעיה, אבל לא יכול להיות שלא תהיה תוכנית ארצית, מיוחדת לירושלים.
תמר גוז'נסקי: אם לא נעשה את זה, הכל יחזור אלינו בגדול.
תמר גוז'נסקי: מעבר לוויכוחים הפוליטיים על עתידה של ירושלים, ואיך יחלקו אותה או לא יחלקו אותה, כרגע המצב כפי שהוא היום, הוא בלתי נסבל.
תמר גוז'נסקי: ירושלים הופכת להיות עיר עניים סביב לה.
תמר גוז'נסקי: זאת ירושלים, והמגמה היא מאוד ברורה.
תמר גוז'נסקי: היום זה 42%, אחר כך זה יהיה 48%, אחר כך זה יהיה 55%, ואם רוצים לעצור את המגמה, אתם יודעים כמה כסף צריך להשקיע?
תמר גוז'נסקי: אם לא יהיה תקציב מיוחד, המצב יהפוך לבלתי נסבל.
ציפי לפלר: היתה החלטת ממשלה למענק ירושלים של עשרה מיליון שקל לשלוש שנים, ולא קיבלנו.
ציפי לפלר: הממשלה הקודמת החליטה על זה.
תמר גוז'נסקי: רוני אלוני העלתה כמה נושאים שקשורים לעיריית ירושלים עצמה.
תמר גוז'נסקי: ראש העירייה לא נמצא פה, אבל לגבי עיריית ירושלים, אין ספק שמעבר לכל הביקורת שאמרתי, כשאנחנו מגיעים לעירייה, שהיא עירייה גדולה וחזקה יחסית, ואני בעד פסטיבלים, אנחנו נפנה לראש עיריית ירושלים לגבי סדרי העדיפויות שבעירייה.
תמר גוז'נסקי: יש כמה נושאים מהדחופים האלה, שלא עולים מיליארדים.
תמר גוז'נסקי: למשל, לדאוג לכך שכל ילד יצא לטיול, עיריית ירושלים יכולה להרשות את זה לעצמה.
תמר גוז'נסקי: זה לא דורש מהם מיליארדים, וזה באחריות ישירה של העירייה.
תמר גוז'נסקי: דוגמא שניה, ליצור מקומות שבהם ילדים שלא מוצאים מקום, ימצאו מקום לשים את הראש בלילה.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שלעיריית ירושלים יש מספיק קשרים עם העולם, וכשהיא רוצה לעשות פרוייקטים, היא מוצאת שותפים לכל מיני נושאים חשובים, וזה בסדר גמור, אבל בואו נפנה לזה.
תמר גוז'נסקי: לכן, אחרי שנפנה לממשלה, נפנה לעיריית ירושלים, ואני רוצה להבטיח לכם, שאחרי הקיץ, אם הכנסת לא תתפזר, לא נעזוב את נושא ירושלים, ואני מקווה שיבואו השרים הנוגעים בדבר, ואולי גם ראש העירייה לקדם את העניין.
תמר גוז'נסקי: לקידום מעמד הילד.
תמר גוז'נסקי: הדיון היום מוקדש לעניין תוכניות למניעת אלימות בגיל הרך.
תמר גוז'נסקי: אני שמחה להשתתפות הרחבה, ואני רוצה להודות לכל מי שפנה אליי, הציע ושלח חומר בעניין הזה.
תמר גוז'נסקי: לדאבוננו ולכאבנו הגדול העניין של אלימות נעשה חריף יותר ויותר.
תמר גוז'נסקי: השבוע שוב היה מקרה של רצח תינוק, והיום קראתי את הדוח של השלב השני במחקר על אלימות בבתי הספר, שעוסק באלימות של תלמידים או בקרב תלמידים, והנתונים פה קשים ביותר - גם נתונים של אלימות בין ילדים וגם התלונות של ילדים על אלימות והשפלה מצד מורים וצוות בית הספר.
תמר גוז'נסקי: הדיון שלנו הוא על רקע של החרפה במציאות הקשה, שילדים הם קורבנות של אלימות, מעורבים באלימות, עדים לאלימות וכדומה.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שהדיון הזה הוא דיון חשוב.
תמר גוז'נסקי: אנחנו רואים בו חלק ממערכת שלמה של דיונים, ובעיקר מתוך מחשבה שאם נתחיל לטפל בבעיה הזאת בגיל הרך, אנחנו נוכל אולי להשיג תוצאות טובות יותר בגילים מבוגרים יותר של ילדים וכמובן בחברה כולה.
תמר גוז'נסקי: אנחנו עוסקים בשאלה מה גורם לילדים קטנים לגלות אלימות.
תמר גוז'נסקי: אנחנו עוסקים בשאלה של התגובה של ההורים, הסביבה החינוכית וכדומה, ואנחנו עוסקים בשאלה האם ניתן לעצב, לגבש תוכניות, ואם יש תוכניות, מה הוכיח הניסיון של התמודדות עם אלימות דווקא בגיל הזה.
תמר גוז'נסקי: שישנם שניים וחצי אחוז מהאוכלוסייה בגנים, אני מדבר על אוכלוסיית גנים, אשר גננות מדווחות עליהם כילדים עם קשיים התנהגותיים.
תמר גוז'נסקי: המערכת שלנו בנויה כך שגן הוא מוסד בודד.
תמר גוז'נסקי: גננת עובדת עם סייעת במסגרת של כשלושים וחמישה ילדים.
תמר גוז'נסקי: מעט מאוד שירותים פסיכולוגיים, מעט מאוד ואולי בכלל לא, ישנם ניצנים ראשונים של שירותי יועצים חינוכיים לגיל הרך.
תמר גוז'נסקי: למעשה הגננת היא די בודדת גם ברצון למניעה, גם ברצון של ההתמודדות, גם בגורמי היוועצות, גם בעבודה עם הורים וגם בעבודה עם ילדים.
תמר גוז'נסקי: יצאה עכשיו תוכנית של "מדריך לגננת", על ילדים, חברים ורגשות.
תמר גוז'נסקי: זה מדריך שיצא בעקבות תוכנית מסגרת של עבודה עם הילד המתקשה, ששם ישנן בדיוק הנחיות, הסברות, המלצות ועקרונות לעבודה של גננות עם ילדים עם קשיים התנהגותיים.
תמר גוז'נסקי: זאת שכתבה את החוברת, גברת מנדלס, הכשירה קבוצה של פסיכולוגים בשיתוף עם שפ"י – שירות פסיכולוגי ייעוצי - כדי שעכשיו אפשר יהיה להתחיל להפיץ ולהטמיע את הרעיונות שבחוברת הזאת, כדי שגננות תוכלנה להתחיל להתמודד ולהגיב נכון למקרים שיש להם ילדים כאלה.
תמר גוז'נסקי: נירה קדמן: אינני יודעת.
תמר גוז'נסקי: אני מדברת יותר על קהל גננות
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: את אומרת שני אחוזים וחצי.
תמר גוז'נסקי: זה אומר שבכל
תמר גוז'נסקי: נירה קדמן: זה בממוצע.
תמר גוז'נסקי: בשכונות מצוקה תראי יותר,
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: אם את אומרת בעיות התנהגות קשות, ומה עם
תמר גוז'נסקי: נירה קדמן:
תמר גוז'נסקי: אזיי בגיל הרך אנחנו צריכים גם לעשות את
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: האם יש לכם משוב מהתוכניות שלכם?
תמר גוז'נסקי: האם
תמר גוז'נסקי: יש לנו תוכנית אחת שהשנה הפעלנו בשיתוף
תמר גוז'נסקי: דני נווה: מאחר שאתם מטפלים באופן טבעי בילדי
תמר גוז'נסקי: מה אתם עושים במסגרת התוכניות האלה או מבחינת הנחיות שלכם, להתייחסות ספציפית בגנים לילדים שידוע לרשויות הרווחה, וזה שוב עניין של אינטראקציה, שהם מוגדרים כילדים בסיכון, ואז הפוטנציאל של האלימות שהם מפגינים כתוצאה מזה שגם הם קורבן מסויים, וזה בא לידי ביטוי אחר כך במערכת החינוך?
תמר גוז'נסקי: תוכניות שהן בעצם לעבודה עם ילדים בסיכון.
תמר גוז'נסקי: אחת – תוכנית "אור", שאני מאוד מקווה שבגלל הקיצוצים לא יחסלו אותה השנה.
תמר גוז'נסקי: תוכנית "אור" זאת תוכנית של אנשי מקצוע מתחום הגיל הרך, שעובדים עם ילדים שמופנים על ידי משרד העבודה והרווחה למעונות, הנה האינטראקציה, והמדריכות והמדריכים של "אור" עובדים עם ילדים בסיכון הכי גבוה, של משפחות שהתפקוד שלהם הוא ממש בקצה הגבוה ביותר של אי התפקוד.
תמר גוז'נסקי: עובדים איתם מגיל שנה עד גיל שלוש במעונות היום.
תמר גוז'נסקי: למדריכות ה"אור" יש קשר גם עם שירותי הרווחה, שמפנים את הילדים, וגם עם הצוותים החינוכיים במעונות היום.
תמר גוז'נסקי: נירה קדמן: במעונות?
תמר גוז'נסקי: לדעתי יש שם בסביבות שלוש מאות ילדים.
תמר גוז'נסקי: חינוך ורווחה.
תמר גוז'נסקי: התוכנית השלישית שיש לנו היא יותר למניעת אלימות שנובעת ממקורות ביולוגיים, והיא "המעגל".
תמר גוז'נסקי: ב"מעגל" יש לנו שיתוף של עובדים סוציאליים.
תמר גוז'נסקי: יש מקומות שכבר נוצר ממש צוות היגוי של כל המשאבים ביישוב, כדי להכניס את הצוות הרב מקצועי לעזרתן של גננות לילדים מגיל מעון עד גיל חמש.
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: אני רוצה להתנצל שאיראה קצרת רוח, אבל
תמר גוז'נסקי: קרל רובנרויט: אני מנהל את היחידה לטיפול בילד, בנוער
תמר גוז'נסקי: בין היתר יש לנו תוכנית למניעה ואיתור מוקדם בגיל הרך בשכונות הקשות של יפו ודרום תל-אביב.
תמר גוז'נסקי: ההתרשמות שלנו שבאזורים שאנחנו עובדים, אחוזי האלימות הם הרבה יותר גבוהים ממה ששמענו קודם, שזה שני אחוזים.
תמר גוז'נסקי: אני מבין שזה יכול להיות בהחלט הממוצע הארצי, אבל אצלנו הממוצע הוא הרבה יותר גבוה.
תמר גוז'נסקי: קרל רובנרויט: אנחנו מעריכים שארבעים אחוז מהילדים
תמר גוז'נסקי: יש לנו היום הרבה דרכים והרבה אמצעים לאתר את הבעיות, אבל אין מספיק אמצעי טיפול לילדים האלה, ואנחנו מוצפים בתורים של ילדים שזקוקים לטיפול; ואין לנו די משאבים בבריאות הנפש לטפל בילדים האלה.
תמר גוז'נסקי: קרל רובנרויט: אצלי תור ההמתנה הוא חצי שנה עד שנה, וזה
תמר גוז'נסקי: מימי אקרמן:
תמר גוז'נסקי: בהגדרה אחת אני חושבת שאם אנחנו רוצים
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: אנחנו התכוונו לאלימות של ילדים, לא כלפי
תמר גוז'נסקי: מבחינת פתרונות – בחודש הבא אנחנו מקימים
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: כאשר זה יהיה, אנא ספרו לנו.
תמר גוז'נסקי: שהקמנו להורים ולתינוקות עד גיל שלוש, שאומנם היא בתחום בריאות הנפש, אבל כן הייתי רוצה לומר על הקשר בין האלימות של ההורה והאלימות של התינוק, כי זאת בעצם האוכלוסייה שאנחנו נתקלים בה.
תמר גוז'נסקי: רוב האוכלוסייה שלנו הם תינוקות שמגיעים או מסימפטומים של הפרעות שינה, הפרעות אכילה, הפרעות התנהגות גם אצל תינוקות, שיכולה לבוא לידי ביטוי או בתוקפנות כלפי ההורים על ידי נשיכה של הורים מעבר למשחק, או תוקפנות כלפי עצמם, פציעה של הפה, דפיקות של הראש בקיר וכל סיכון שהוא שהם מסכנים את עצמם.
תמר גוז'נסקי: אני כן הייתי רוצה להעלות את הרגישות לעניין של מה שקורה לתינוק שחי עם אימא או אבא שבמשך שנתיים-שלוש הפנטסיה הלא מודעת של מי משניהם היא להרוג את התינוק הזה.
תמר גוז'נסקי: איך אנחנו מצפים שתינוק כזה יגדל להיות ילד לא אלים?
תמר גוז'נסקי: זה פשוט מנוגד לכל מה שאנחנו מאמינים בפסיכולוגיה.
תמר גוז'נסקי: לאור מה שקורה בשלוש השנים האחרונות, אנחנו התחלנו לחשוב על אשפוז יום לנשים במשברים קשים אחרי הלידה ביחד עם התינוקות.
תמר גוז'נסקי: נטע אבנר: היום או שהן נשארות בבית וצריך לאתר אותן,
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: הקמתם את אשפוז היום?
תמר גוז'נסקי: בשיתוף עם משרד הבריאות ומשרד הרווחה, והמטרה היא יחידה אשפוזית עם התינוק, שתהייה מניעתית, איתורית וטיפולית.
תמר גוז'נסקי: ברגע נתון כמה נשים צריכות טיפול כזה?
תמר גוז'נסקי: מדובר בין עשרה אחוזים לעשרים אחוז מהיולדות שנמצאות במשברים מעבר למשברים הקלים שאנחנו מדברים עליהם.
תמר גוז'נסקי: האלה, היה טוב מאוד אם היו מקבלות סיוע ארוך טווח/קצר טווח?
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: זה לא בסל הבריאות?
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: הייתכן שהטיפול הזה, שהגברת נטע אבנר
תמר גוז'נסקי: נטע אבנר:
תמר גוז'נסקי: אם אישה מגיעה בדיכאון אחרי לידה, היא
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: עשר פגישות מגיעות לה?
תמר גוז'נסקי: עם זה בעיות מאוד קשות.
תמר גוז'נסקי: הרבה נשים אינן מטופלות, וחלקן יכולות לשלם את התעריף של משרד הבריאות, משלמים מאה ושישים וארבעה שקלים לשעה, ויש כאלה שגם את זה אינן יכולות לשלם.
תמר גוז'נסקי: אנחנו עושים את זה בהתנדבות, ובסוף שלושה חודשים מנהל בית החולים קורא ולי ואומר לי: איפה טופסי ה17-?
תמר גוז'נסקי: אזיי אני צריכה בעצם להסביר יותר מזה.
תמר גוז'נסקי: לפעמים כבר מגיעים למצב טוב של נשים המאותרות בבית חולים ליולדות, וקוראים לנו.
תמר גוז'נסקי: הגברת שייכת לקופת חולים או לאזור אחר, והם אינם מוכנים לתת לנו את טופס ה17- למרפאה שלנו, ואין בשום מקום אחר מרפאה כזאת.
תמר גוז'נסקי: במקרה כזה האישה איננה מטופלת.
תמר גוז'נסקי: נמצאים עדיין ברשות של קופות החולים.
תמר גוז'נסקי: זה לא עבר אליהם.
תמר גוז'נסקי: לכן אין סל בריאות מקובל לגבי הקבוצה הזאת.
תמר גוז'נסקי: הבריאות או קופות החולים, שזאת שאלה מעניינת.
תמר גוז'נסקי: אבל עצם קיומו של העניין בסל הבריאות איננו נוגע לשאלה מי מממן.
תמר גוז'נסקי: קודם כל - האם יש זכות לאישה לקבל?
תמר גוז'נסקי: השאלה השניה היא: מי משלם?
תמר גוז'נסקי: העובדה שזה איננו נמצא עדיין בקופות איננה שייכת לזכות של האישה לקבל.
תמר גוז'נסקי: אם לאישה יש דלקת ראות, אין אומרים לה: יש לך שבעה טיפולים, ואחרי שבעה טיפולים אם לא תבריאי, כי אז תלכי הביתה, ותביאי לנו עוד פעם טופס 17, כי הטיפולים שלך נגמרו.
תמר גוז'נסקי: כי משום מה דלקת ראות נחשבת מחלה מסכנת.
תמר גוז'נסקי: המחלה הזאת, או הסימפטום הזה, או התסמונת הזאת משפיעה על חיי ילד ויכולה לקבוע את כל גורלו בעתיד.
תמר גוז'נסקי: לכן הוויכוח פה הוא איך אתה מסתכל על זה?
תמר גוז'נסקי: באחריות משרד הבריאות, וזה עונה לשאלה שלך.
תמר גוז'נסקי: אישה שנמצאה במצב ספציפי יכולה להתאשפז, ואז קופת חולים נותנת טופס 17 לאשפוז, שזה חלק שכן כלול בסל הבריאות - האשפוז בבית החולים.
תמר גוז'נסקי: הטיפול במרפאות אינו כלול בסל הבריאות - הטיפול בקהילה.
תמר גוז'נסקי: שנקלעה למצב הזה.
אילנה בן שחר: דני נווה: לא.
אילנה בן שחר: אבל לפי מה שאנחנו מבינים פה, אלא אם
אילנה בן שחר: אורי שוחט: בהחלט כן, ואז צריך לאשפז גם את התינוק
אילנה בן שחר: אילנה בן שחר: אני חושבת שיש פה בלבול.
אילנה בן שחר: מאחר שכשאישה
אילנה בן שחר: היו"ר תמר גוז'נסקי: אזיי היא איננה צריכה טופס 17.
אילנה בן שחר: איננה מסגרת של משרד הבריאות.
אילנה בן שחר: זאת מסגרת שנדרשת, ואנחנו יודעים שקיימות בעיות במתן טופסי 17.
אילנה בן שחר: חשוב עכשיו מה שאת אומרת - מי משלם בעבור זה.
אילנה בן שחר: היום המסגרת איננה קיימת כשיש לך מקרים כאלה.
אילנה בן שחר: אני אומרת שאין מסגרות כאלה.
אילנה בן שחר: קודם כל אין מסגרות כאלה ברמה המרפאתית.
אילנה בן שחר: קיימות היום שתי מרפאות לטיפול בתינוקות והוריהם, טיפול פסיכיאטרי, טיפול פסיכולוגי - יש היום שתי מרפאות, אחת צמודה לבית חולים גהה ואחת שלנו.
אילנה בן שחר: לגבי אשפוז עם תינוקות – זה איננו קיים.
אילנה בן שחר: את זה אנחנו רוצים באמת לנסות להקים, כדי שהנשים האלה יהיו מטופלות כמו שצריך וכדי להגן על התינוקות.
אילנה בן שחר: מביאים בחשבון שבסביבות עשרה אחוזים – חמישה עשר אחוז מהילודים, יש להם SENSORY INTERGRATION PROBLEM.
אילנה בן שחר: זאת תופעה שאנחנו מכירים אותה כבר שנים רבות, אבל בשנים האחרונות היא נכנסה יותר לספרות המקצועית וחקרו אותה.
אילנה בן שחר: ילדים שקורים להם כל מיני דברים, וההורה בעצם איננו יודע מה לעשות עם הילד, הילד יכול לשמור דברים חזק מאוד, זה מכאיב לו.
אילנה בן שחר: פנינה קליין: הוא אינו יכול לעשות אינטגרציה בין החושים.
אילנה בן שחר: היו"ר תמר גוז'נסקי: מי מאתר ילדים כאלה?
אילנה בן שחר: הילדים האלה נותנים לדברים להיגרר.
אילנה בן שחר: פנינה קליין: מגיעים באוטיזם, בשכיחות גבוהה, ואנחנו
אילנה בן שחר: קרל רובנרויט: אחת הבעיות של האוכלוסיות הקשות, הורים
אילנה בן שחר: מגיעים למקומות טיפוליים.
אילנה בן שחר: קרל רובנרויט: הם צריכים לנוע באוטובוסים.
אילנה בן שחר: אנחנו גם יזמנו
אילנה בן שחר: היו"ר תמר גוז'נסקי: העלינו כמה בעיות שקשורות בילודים ובנשים
אילנה בן שחר: תמר פלטיאל: אנחנו מנסים לאתר את אותן המשפחות
אילנה בן שחר: היו"ר תמר גוז'נסקי: כל העובדות הוכשרו לזהות?
אילנה בן שחר: היו"ר תמר גוז'נסקי: אני שואלת אם כל העובדות בטיפות חלב,
אילנה בן שחר: תמר פלטיאל: כן, רובן הוכשרו לזה, ולאט לאט אנחנו
אילנה בן שחר: היו"ר תמר גוז'נסקי: ההורים והילדים האלה צריכים קבוצות
אילנה בן שחר: תמר פלטיאל: הם צריכים את שני הדברים.
אילנה בן שחר: אנחנו מפנים
אילנה בן שחר: היו"ר תמר גוז'נסקי: מה הניסיון שלכם מלמד על השכיחות?
אילנה בן שחר: פחות מאחוז אחד.
אילנה בן שחר: אחרים.
אילנה בן שחר: פנינה קליין: לא, לא קשות, של ה- SENSORY
אילנה בן שחר: נהייה ממש בעיה.
אילנה בן שחר: הדרגות הקשות ביותר, זה לא אחוז גבוה.
אילנה בן שחר: היו"ר תמר גוז'נסקי: באילו גילים הילדים אצלך?
אילנה בן שחר: כמובן הגיל הרך.
אילנה בן שחר: אני חייבת לציין שמשנה
אילנה בן שחר: היו"ר תמר גוז'נסקי: מה עלה?
אילנה בן שחר: מתבטא בצורה חריפה יותר.
אילנה בן שחר: אני גם מגלה שילדים עם בעיות להורים לא של דיכאון, דווקא בעיות להורים של הורים פרודים, הורים בהליכים, הורים גרושים, זה מתבטא מאוד; והשאלה אם קבוצת הורים כזאת גם מקבלת תמיכה מאיזה שהוא מוסד או מאיזה שהוא מקום, כי רואים את זה בשטח בצורה מאוד משמעותית.
אילנה בן שחר: ילד חוזר מאצל האימא - הוא חוזר אחרת.
אילנה בן שחר: הוא חוזר מהאבא - הוא חוזר אחרת.
אילנה בן שחר: היו"ר תמר גוז'נסקי: האם את בתור גננת, קיבלת ממשרד
אילנה בן שחר: לטיפול באלימות בגן?
אילנה בן שחר: היו"ר תמר גוז'נסקי: אני שואלת מה קיבלת?
אילנה בן שחר: השתלמויות רבות ממשרד החינוך.
אילנה בן שחר: אני חייבת להגיד שהשנה היו לנו השתלמויות נהדרות.
אילנה בן שחר: אנחנו גם, כארגון הגנים הפרטיים, לוקחים על עצמנו - ולקחנו השנה לכל הגננות שלנו השתלמות מבית החולים "שניידר".
אילנה בן שחר: אתי כהן: אלימות בגן?
אילנה בן שחר: איך אנחנו מתמודדות עם זה?
עם גננת: עושה במקרה כזה כמו שהיה פה?
עם גננת: אתי כהן: לא.
עם גננת: אתי כהן: סליחה, בארגון שלנו יש אלף גנים.
עם גננת: בין השוויון בין המינים לבין אלימות, במיוחד בגיל הרך, ולכן יצאנו בתוכנית עוד קודם גיל טרום חובה שבפיקוח משרד החינוך, אלא דווקא הלכנו לאוכלוסיות של הגנים הפרטיים, כי רצינו להתחיל מהניצנים הראשונים לשנות נורמות התנהגות.
עם גננת: דני נווה: מה הקשר בין שוויון בין המינים בגיל שלוש
עם גננת: מרים שכטר: כאשר ילד בא ובוכה והרביצו לו, מה אבא
עם גננת: היו"ר תמר גוז'נסקי: מתי תגיעו לכל הגנים?
עם גננת: מאות.
עם גננת: עכשיו אנחנו נערכות וכבר קובעות
עם גננת: דני נווה:
עם גננת: האם יש לכם נתון סטטיסטי שאומר שבנים
עם גננת: מרים שכטר: בוודאי שיכולים להיות כאלה נתונים.
עם גננת: מרים שכטר: אני מוכנה לבדוק.
עם גננת: מאוד על עמותות עם הגננות.
עם גננת: ישנה תוכנית אחת שמופנית ישירות עם ילדים, והיא עבדה בצורה מאוד מוצלחת ומופעלת בכמה וכמה מקומות בארץ.
עם גננת: אריה רוקח: לא.
עם גננת: הרבה יותר גבוה.
עם גננת: התוכנית נקראת
עם גננת: היו"ר תמר גוז'נסקי: לאילו גילים זה?
קריאה: אריה רוקח: אנחנו עובדים בגן חובה.
קריאה: זאת תוכנית שבעצם
קריאה: אתמול אני נפגשתי במשרד בתל-אביב עם אחת המפקחות, והיא סיפרה לי שבישוב מסויים בארץ הדבר השפיע מהגן והלך הביתה.
קריאה: כאשר אבא כעס, ואבא צעק, אזיי הילד אמר לו: אבא אתה מדבר עכשיו תן, תתחיל לדבר ג'ירף.
קריאה: הוא התחיל להגיד לו מה זה, והייתה לזה השפעה מאוד מעניינת על האנשים בישוב כולו.
קריאה: הילדים.
קריאה: במסגרת הזאת בשיתוף פעולה עם רבים וטובים, כולל אנשים שנמצאים כאן, משרד העבודה והרווחה, החינוך והבריאות, הוצאנו חוברת - ואנחנו עוסקים בתוכנית לאיתור ילדים בסיכון, מפני שברגע שהילדים האלה מאותרים גם בגיל הרך, כי אז יש עוד איזה שהוא סיכוי שהם לא יהפכו מהילדים האלה שסובלים מאלימות ומהזנחה ומהתעללות לילדים אלימים בעצם.
קריאה: היו"ר תמר גוז'נסקי: הבעיה שהעלתה הגננת שאמרה שכשיש הורים
קריאה: שלך?
קריאה: לאן הם פונים?
קריאה: פעולה עם משרד העבודה והרווחה ומשרד
קריאה: היו"ר תמר גוז'נסקי: אם הגננת קיבלה את החוברת שלך, הבעיה
קריאה: מה כתוב בחוברת?
קריאה: אפשרות שאנחנו מעדכנים למי כדאי לפנות, מלבד השירותים הקיימים בקהילה במסגרת שירותי הרווחה.
קריאה: רינה לאור: סמוך לבית המשפט לענייני משפחה הוקמו
קריאה: היו"ר תמר גוז'נסקי: זה השירות שהגננת מתכוונת אליו?
קריאה: והמרכזים האלה פזורים היום בכל רחבי הארץ.
קריאה: לא די בכלל, אבל במרכזים האלה בהחלט יש תוכניות גם לילדים להורים פרודים.
קריאה: חנה סלוצקי: הקימו ממש מרכזים.
קריאה: הקימו בתים בתוך
קריאה: היו"ר תמר גוז'נסקי: זאת אומרת שלרוב ההורים שנתקלים בזה אין
קריאה: חנה סלוצקי: הבעיה היא עם גנים פרטיים.
קריאה: אינני יודעת
קריאה: היו"ר תמר גוז'נסקי: אני מניחה שהגננות יודעות את החוק.
קריאה: שגם כאשר יודעים את החוק, לא כל כך
קריאה: רינה לאור: בעצם יש פה כמה וכמה בעיות.
קריאה: הבעיה
קריאה: אסתר כהן: דבר ראשון - אני בעצם רוצה להציג תוכנית
קריאה: דבר שני - התיאוריה הזאת אומרת שהאפשרות לפרוק את הכאב הרגשי שילדים סובלים על ידי זה שהם נפגעים פגעים שונים, אם נפשיים ואם פיזיים, קיימת, משום שזה מובנה בתוך מערכת העצבים המרכזית שלנו, והדבר הזה מתבטא בדברים שונים מהרגע שהילד נולד.
קריאה: זה מתבטא בבכי, זה מתבטא בצרחות, זה מתבטא בתנועות ידיים, בהזעה וכדומה.
קריאה: מה שבעצם קורה לילדים בתחילת הסוציאליזציה שלהם כבר, שתהליכי השחרור האלה נעצרים על ידי המבוגרים.
קריאה: בתור דוגמה – אם אימא לוקחת את הילד שלה לקבל זריקה בטיפת חלב, המוצץ כבר מוכן בשביל לסתום את הפה, שחס ושלום הילד לא יבכה.
קריאה: הטעות כאן היא, ועל זה התיאוריה מבוססת - ואני עובדת בזה כבר שתים-עשרה שנה - שאם אנחנו נאפשר לילד לבכות מהדקירה שהוא קיבל, שזאת פגיעה פיזית, אם כי זה נעשה לטובתו כמובן, אם נאפשר לו לבכות ונהייה איתו באופן מיטיב עם תשומת לב, עם ליטוף, עם אהבה וקבלה של הבכי שלו, הוא יפרוק את הכאב הזה.
קריאה: אם הוא לא פורק את זה, אלא נסתם הפורקן על ידי מוצץ או סוכרייה או חלב, הכאב נשאר שם - ואז כשזה מצטבר ומצטבר זה מגיע לאיזה מין מצב שבו אין לילד איפה לאחסן יותר את המתח הרגשי שנצבר בתוכו, ואז, כמו שכבר הרבה מקרים אמרו, או שהוא מבטא את זה החוצה דרך אלימות, אם זה לסחוב, לבעוט, לנשוך, או שהוא מבטא את זה פנימה על ידי שהוא פוגע בעצמו או בצורה של דיכאונות וחוסר התפתחות.
קריאה: אסתר כהן: התוכנית שלנו מציעה כמה כיוונים.
קריאה: העיקרון
קריאה: אם ילד בא ובוכה, מה אומרים לו?
קריאה: אחד הדברים שאומרים לו: תהייה גבר.
קריאה: אל תבכה.
קריאה: אזיי אם הוא אינו יכול לבכות, והילדה כן יכולה לבכות, כבר הילד יהיה יותר אלים, כי אצלו נשאר יותר חומר.
קריאה: אסתר כהן: התוכנית שלי לא נולדה אצלי.
קריאה: אני שייכת
קריאה: היו"ר תמר גוז'נסקי: ובארץ הוא נמצא?
קריאה: היו"ר תמר גוז'נסקי: ומה התוצאות?
קריאה: לך מחקרים על זה.
קריאה: הכנתי פה סרט וידיאו קצר של חמש דקות, שמראה כיצד אני נותנת זמן ותשומת לב לילד כשהוא בוכה, ויש לנו ספרות שמעידה על זה; ואני יכולה להביא עדויות של הורים וילדים שאנחנו עובדים איתם.
קריאה: משלושים וחמישה לעשרה, כנראה.
קריאה: היו"ר תמר גוז'נסקי: אתם מבינים שכאשר אנחנו באים לגננת עם
קריאה: של דרישות.
קריאה: איתן, וביניהן גברת נעמי רז, שיכולה להעיד על זה, מה ניתן לעשות גם בגן שאין בו עשרה ילדים אלא יותר, ואולי כדאי שנשמע מהניסיון האישי שלה.
קריאה: בתסמונת המצ'ואיזם הישראלי.
קריאה: זה מתחיל מגיל אפס, וזה אולי חלק מהבעיה.
קריאה: ונשים הן שמטפלות בילדים.
קריאה: להיות לפעמים עניין נשי.
קריאה: ומושכת אותו ברחוב, גם זאת אלימות.
קריאה: לשתי בעיות יסוד שאנחנו נתקלים בהן בוועדה הזאת לכל רוחב החזית.
קריאה: בעיה אחת – בעיית המשאבים, שאותה אנחנו איננו מסוגלים לפתור בהזדמנות הלא חגיגית הזאת; והיא כמובן דבר שכל אחת מהתוכניות היפות שהוצגו פה, בוודאי התוקף שלה היה הרבה יותר משמעותי ובעל תוצאות הרבה יותר גדולות, לו היו עומדים לרשות משרד החינוך ולרשות הגורמים האחרים כל המשאבים הנחוצים כדי שהתוכנית הזאת לא תהייה תוכנית פיילוט, אלא שתהייה באמת תוכנית שמיושמת בכל רחבי הארץ.
קריאה: ברחבי הארץ?
קריאה: רווחה חינוכית זה בהחלט אנשי חינוך, רווחה ובריאות שיושבים ביחד ברשויות מקומיות.