GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
תמר גוז'נסקי: אני – כיוון שזה איננו נוגע ישירות אלינו, אלא רק באופן עקיף, כי אנחנו מנענו עכשיו את תהליך ההעברה של אורט גאולה ל"יד שפירא" – ביטלנו את זה, כי שם טובת הילדים לא עמדה כנגד עיני אלה שתכננו את התהליך, כדי להעביר לאורט "יד שפירא", למרות שהוא באמת בית ספר טוב – אני מסכים פה עם מר יוסי פרחי.
תמר גוז'נסקי: לי חסרים פה נציגי העירייה.
תמר גוז'נסקי: יש להם אחריות קהילתית.
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: אתה מבין כמה העירייה מתנערת מאחריותה לילדים האלה.
תמר גוז'נסקי: חגי יהודאי: יש פה בעיה אמיתית, גברת תמר גוז'נסקי.
תמר גוז'נסקי: חגי יהודאי: יכול להיות.
תמר גוז'נסקי: כי יש פה אחריות על בני גיל תיכון מבחינת המערכת הקהילתית, החינוכית והמוניציפלית.
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: הם לא מגלים עניין.
תמר גוז'נסקי: מה לעשות?
תמר גוז'נסקי: חגי יהודאי: אזי יש פה בעיה, שכוועדה, אני קורא לכם לבדוק את ההיבט הציבורי של ניתוב תלמידים במערכת.
תמר גוז'נסקי: אני חושב שבתי הספר הקיימים של משרד העבודה והרווחה עושים עבודה יפה מאד, אבל בכל זאת, כאחריות גלובלית של המערכת, אם רוצים את טובת הילדים, צריך לבדוק מה עם התלמידים שאינם פה, ויש לנו אפשרות להשתלב במערכות הכשרה מקיפות יותר.
תמר גוז'נסקי: אני חושב שזה נושא שצריך לתת עליו את הדעת.
תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: אני הבנתי שהקשר היחיד של המערכת, זה שיועצות חינוכיות בחטיבות ביניים מרימות טלפון לבית הספר ואומרות, יש לנו כזה ילד, תלמיד וזה – אולי תקלטו.
תמר גוז'נסקי: היועצת הזאת קשורה לבית הספר של העירייה, כן?
תמר גוז'נסקי: אבל אחרי שבית הספר קולט את הילד, העירייה נעלמת.
תמר גוז'נסקי: האם אתה מבין איך שזה פועל?
חגי יהודאי: יוסי פרחי: שמע נא, אני מוכרח לומר, דווקא לזכותה של העירייה, שנציגים מהעירייה כן פנו אלינו הרבה מאד פעמים, לכל הסוגייה של בית הספר.
חגי יהודאי: כלומר, יכול להיות שהם לא הגיעו לדיון, אבל אי אפשר לומר שהם לא היו מעורבים.
חגי יהודאי: היו"ר תמר גוז'נסקי: נו, אז יש עוד מידע.
חגי יהודאי: אז הבה נסכם ככה: ביום שני, בשעה שתכף תקבעו ביניכם, אתם הולכים לסיור.
חגי יהודאי: מיד אחרי זה, אתם ביניכם מקיימים דיון ומגיעים למסקנה.
חגי יהודאי: אתם מודיעים את המסקנה, ומר יוסי פרחי ואני ממשיכים את הטיפול.
חגי יהודאי: מקובל?
תמר גוז'נסקי: אני מתכבדת לפתוח את הישיבה של הוועדה לקידום מעמד הילד שמוקדשת לנושא סכנת סגירת מעון הילדים – "אומן" בירושלים.
תמר גוז'נסקי: זימנו לדיון הזה נציגים של משרד העבודה והרווחה, נציגי עיריית ירושלים וההורים, וכמובן את מי שמנהלת את הארגון שמנהל את המעון, את נציגת "אמונה".
תמר גוז'נסקי: לדאבוני הרב, הנהלת "אמונה" החליטה לא לבוא לדיון.
תמר גוז'נסקי: הם ביקשו לדחות את הדיון עד לשיחה עם יושבת-ראש "אמונה".
תמר גוז'נסקי: אמרתי שאני מוכנה תמיד לדבר עם כל אחד, אבל לא מקבלת אולטימטום.
תמר גוז'נסקי: לאחר שנודע לי שהיושבת ראש רחל סילבצקי לא תבוא, פניתי ליושב-ראש הכנסת.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שזה נגד מינהל תקין שארגון שכל עבודתו ממומנת על חשבון המדינה, ושבמשך עשרות שנים מקבלת בצורות שונות סיוע ממשלתי גם להקמת מבנים ולניהול, לא יגיע לדיון בכנסת.
תמר גוז'נסקי: ולכן אני רואה בזה תופעה מאוד מדאיגה בעיקר ביטוי למורך לב ציבורי.
יוסף צוריאלי: זה אופיה.
תמר גוז'נסקי: אם ההנהלה משוכנעת בצידקת צעדיה, שתבוא לכאן ותשכנע.
תמר גוז'נסקי: למשל קיימנו לפני הפגרה דיון.
תמר גוז'נסקי: משרד העבודה והרווחה הודיעה להורים ולבית ספר תעשייתי בחולון שהמוסד ייסגר, היו כל מיני שיקולים, ולהורים היו נימוקים למה לא לסגור את בית הספר.
תמר גוז'נסקי: זימנו את כל הגורמים, ובאו ממשרד העבודה, הקשיבו להורים, אחר כך עשו סיור, בדקו כל מיני אופציות, וכנראה שבשנה הבאה בית הספר ימשיך לפעול.
תמר גוז'נסקי: זאת בדיוק צורה שבה מתנהלים עניינים ציבוריים.
תמר גוז'נסקי: שומעים את הצדדים.
תמר גוז'נסקי: אנחנו ככנסת, בוויכוחים כאלה, נותנים שולחן.
תמר גוז'נסקי: אנחנו אומרים, הנה יש לכם הזדמנות, בואו נשב נדבר.
תמר גוז'נסקי: אנחנו לא בית משפט, אנחנו לא יכולים לכפות, אין לנו כוח כפייה.
תמר גוז'נסקי: אבל האווירה שנוצרת בישיבות, הדינמיקה הזאת של הידברות היא תמיד עוזרת לפתור בעיות.
תמר גוז'נסקי: יש לי ניסיון רב שנים עם הנציגות של "אמונה" בהרבה מאוד דיונים שהיו בעבר.
תמר גוז'נסקי: זאת פעם ראשונה שאני נתקלת ביחס כזה.
תמר גוז'נסקי: חיכינו להודעה שלהם עד הרגע האחרון.
רחל סילבצקי: אנחנו יכולים להישאר רבע שעה.
רחל סילבצקי: ביטלתי ישיבה .
תמר גוז'נסקי: גברתי, ברוכה הבאה.
תמר גוז'נסקי: נשאתי עכשיו נאום שמסביר שאת לא באה.
תמר גוז'נסקי: כל הכבוד שבאת.
תמר גוז'נסקי: כל הדברים שנאמרו עד עכשיו נאמרו על בסיס המידע שהיה עד עכשיו.
תמר גוז'נסקי: אי לכך התנאים ישתנו.
תמר גוז'נסקי: בואו ניגש לעניין.
תמר גוז'נסקי: הפנייה היתה של ההורים, ובעקבות הפנייה של ההורים, שלוותה גם במכתב, הגיעה פנייה בכתב של הגברת סילבצקי יושבת ראש אמונה.
גולדי לבויד אריה: יש לי שני ילדים שלומדים בגן "אומן".
גולדי לבויד אריה: מדובר במוסד חינוכי של שבעה גנים, 220 ילדים.
גולדי לבויד אריה: מוסד שבעצם בנה לו במשך 40 שנה מסורת של חינוך וטיפול לתפארת.
גולדי לבויד אריה: זה גן שלדעתי היה מגיע לו פרס ישראל או פרס חינוך ולא סגירה.
גולדי לבויד אריה: זה גן שהיה צריך להיות מודל לזה שגם קברניטי חינוך יבואו ויראו איך גן פועל באינטגרציה כל כך יפה.
גולדי לבויד אריה: יש שם אוכלוסייה מעורבת, גם אוכלוסייה שמצבה הסוציו-אקונומי גבוה, וגם אוכלוסייה שמעמדה הסוציו-אקונומי הוא מאוד נמוך.
גולדי לבויד אריה: גן "אומן" הוא לא רק גן, הוא בית.
גולדי לבויד אריה: זה בית שני וכייפי.
גולדי לבויד אריה: כייף שאפשר לשלוח את הילדים לבית נוסף.
גולדי לבויד אריה: אני שקטה כשאני בעבודה, כי אני יודעת שהילדים שלי במקום מסודר, מאורגן, אוהב, מקבל, נותן את המקסימום שאני יכולה לבקש.
גולדי לבויד אריה: הילדים שלי כל יום מבקשים ללכת לגן.
תמר גוז'נסקי: מה אתם יודעים על הסגירה ומה הסיכויים?
תמר גוז'נסקי: נקבל כהנחה שהגן הוא טוב, נעזוב רגע את הצד החינוכי.
תמר גוז'נסקי: אני יוצאת מההנחה שגן שעובד כל כך הרבה שנים, יש בו אמון של הורים, צריך להיות גן ומעון טוב.
יצחק לוירר: אני אבא לילד בגן.
יצחק לוירר: בעזרת השם בשנה הבאה יהיו לי עוד שניים.
יצחק לוירר: הגן הזה הוא גן שנבנה מכספי תרומות של חברות ב"אמונה".
יצחק לוירר: הוא מסובסד בדרכים שונות על ידי המדינה, אם זה ברכישה שלו, אם זה בשערי המטבע המועדפים.
יצחק לוירר: לפי המסמכים ההיסטוריים שיש בידינו, למעשה תנועת "אמונה" לא הפעילה את הגן מעולם.
יצחק לוירר: תנועת "אמונה" רק נרשמה כנאמן שמחזיק בנכס.
יצחק לוירר: היא לא היתה מעורבת מעולם בניהול הכספי שלו, היא לא היתה מעורבת מעולם בניהול הפדגוגי שלו.
יצחק לוירר: זו עמותה עצמאית, ולאורך השנים נתמכה בתפעול השוטף באופן חלקי על ידי "אמונה".
יצחק לוירר: המוסד פועל כקופה סגורה ומאוזנת.
יצחק לוירר: הוא לא תרם ומעולם לא ביקש מ"אמונה" כספים.
יצחק לוירר: כך שאין לו יד ורגל בגירעונות .
תמר גוז'נסקי: למה אתם נגד הסגירה ומכירת הקרקע?
שמואל מהלה: גם לי יש ילדה בגן, ואני מקווה שהיא תהיה שם גם בשנה הבאה.
שמואל מהלה: הסיבה שאנחנו באים וכועסים ומנסים לעמוד על מה שיש היא שהגן נסגר מסיבה פרוזאית, כדי להפוך אותו לנכס נדל"ן שכיר וזמין.
שמואל מהלה: הגן הזה נסגר כדי שיעמוד כאנדרטה, ולילדים בשכונה שגרים על יד לא יהיה גן.
שמואל מהלה: מעבר ליתרונות המיוחדים של הגן הזה, הגן נסגר על מנת לעקוף החלטה של הוועדה המקומית שקבעה שהגן יהפוך לבית מלון אך ורק כשהיזם של בקשת שינוי הייעוד ימצא פתרון לגן.
שמואל מהלה: יש לנו המכתב שאומר בשורה אחת את מה שאמרתי.
שמואל מהלה: ההחלטה הזאת היא החלטה שגובלת במינהל ציבורי תקין לפחות.
שמואל מהלה: הקשר שלנו בכל נושא סגירת הגן, הוא מלפני חצי שנה כאשר העובדים קיבלו הודעה שלא תיפתח הרשמה לשנה הבאה.
שמואל מהלה: זה נעשה בשנת הלימודים הקודמת, כך הבנו שהגן עתיד להיסגר.
שמואל מהלה: הבעיה היא שהגברת סילבצקי, שעומדת בראש ארגון "אמונה", מסתכלת על הגן הזה, על צוות שיש לו ותק גדול, על מאות הורים, על מקום מפואר, על מפעל חינוכי שהוא מפעל יוצא דופן, על קהילה שבה 25% מתוך הילדים בגן הם נתמכים על ידי סבסוד פנימי של הגן בלי לבקש שום דבר מאף אחד – על כל הדברים האלה גברת סילבצקי מסתכלת והיא רואה כסף.
שמואל מהלה: אנחנו לא יכולים להסכים לזה.
שמואל מהלה: הגן הוא לא כסף.
שמואל מהלה: הילדים שלנו הם לא פיונים.
שמואל מהלה: אף אחד לא יפזר את הילדים שלי, הם לא נועדו בשביל ליצור כסף לאיזה מנגנון.
שמואל מהלה: אנחנו לא יכולים להסכים לרעיון שאנחנו אמורים להתמודד עם בית מלון על הכדאיות לאמונה.
שמואל מהלה: אנחנו נפסיד.
שמואל מהלה: אנחנו לא נצליח להתמודד מול בית מלון על כמה כסף ייכנס לקופת "אמונה".
תמר גוז'נסקי: נציג העמותה, בבקשה.
שמואל דב: אני יושב-ראש העמותה.
שמואל דב: העמותה הוקמה על ידי "אמונה" אנגליה לפני 42 שנה.
שמואל דב: הגן מאוד מוצלח.
שמואל דב: כל הכספים של הגן, הציוד, הכל בא דרך אנגליה.
שמואל דב: אף פרוטה לא באה ממדינת ישראל.
שמואל דב: לפני שנתיים-שלוש "אמונה" ישראל בדקה את העניין, והתברר שהקרקע רשומה על שמם.
שמואל דב: זו היתה בקשה של יושב-ראש "אמונה", שהקרקע תהיה רשומה על שם מדינת ישראל, אבל הם לא שילמו פרוטה לזה.
תמר גוז'נסקי: מה העמדה שלכם כרגע?
תמר גוז'נסקי: האם אתם מתנגדים לסגירה?
שמואל דב: אנגליה הסכימה עם מדינת ישראל למכירה, אבל אנשי העמותה אישית לא רוצים בזה, וכל חברי העמותה מתנגדים לזה.
תמר גוז'נסקי: האם התקיים דיון?
תמר גוז'נסקי: יש החלטה רשמית?
שמואל דב: אם תהיה הוראה להמשיך עם הגן, אנחנו נוכל להמשיך לנהל אותו בכל מקום שייבחר.
שמואל דב: תמיד טענו שצריך להיות מקום חלופי.
שמואל דב: "אמונה" אנגליה תמך בנו בזה, אבל לצערי הרב, בשנה האחרונה, לא היתה ברירה, רק לקבל את ההוראות שלהם.
תמר גוז'נסקי: משרד העבודה.
איילה אלבוחר: מעון "אמון" נמצא בצומת שכונות ובתוכו אוכלוסייה רב-גונית ורב שכונתית, ופותר הרבה בעיות במקרים שאין מספיק מקומות במעונות, או כאשר ההורים רוצים להגיע על אם הדרך לכיוון העבודה.
איילה אלבוחר: עם זאת ברור לנו שזה שייך ל"אמונה", היא בעלת הקרקע כמובן.
תמר גוז'נסקי: ואז זה נדל"ן, ואז הילדים נעלמים.
תמר גוז'נסקי: זאת העמדה של משרד העבודה?
איילה אלבוחר: הם אלה שצריכים לקבוע.
תמר גוז'נסקי: אבל מה העמדה שלכם?
תמר גוז'נסקי: מה שהם יחליטו זה מה שיהיה?
איילה אלבוחר: זה לא מה שהם יחליטו, אנחנו נמשיך לפעול.
איילה אלבוחר: הגן עובד טוב.
איילה אלבוחר: גם כאמא אני נהנית מהשרות שלו.
איילה אלבוחר: אבל הקרקע עצמה שייכת ל"אמונה".
איילה אלבוחר: ננסה לפעול עד כמה שנוכל ננסה, אבל אם זה שלהם אז יש בעיה.
תמר גוז'נסקי: אנחנו לא מתווכחים על הצד המשפטי.
תמר גוז'נסקי: זה לא התפקיד שלי.
רחל סילבצקי: אני לא עוסקת בדמגוגיה.
רחל סילבצקי: אם רחל סילבצקי היתה רואה כסף, אז אולי היא לא היתה מוכרת את המעון הזה.
רחל סילבצקי: היא לא עושה את זה בשמחה וזה לא היא.
רחל סילבצקי: אני מוחה על השימוש במלים "רחל סילבצקי", כי "אמונה" זה לא דיקטטורה.
רחל סילבצקי: יש לה הנהלה ארצית, גופית ומוסדית.
רחל סילבצקי: אין החלטות של אדם אחד.
רחל סילבצקי: ל"אמונה" אנגליה יש 23 מוסדות בארץ, ואנחנו עובדים בשיתוף פעולה.
רחל סילבצקי: היו פה ושם ויכוחים, אבל אנחנו לא מקבלים את הדיקטטורה שלהם והם לא שלנו.
רחל סילבצקי: יש ישיבות כמה פעמים בשנה.
רחל סילבצקי: אני בעצמי טסתי לאנגליה כמה פעמים לשבת איתם.
רחל סילבצקי: בעוד חודש אסע לארצות הברית ולקנדה, והם באים אלינו מספר פעמים בשנה ועובדים ביחד.
רחל סילבצקי: כך שזה לא לקבל דיקטטורה של אף אחד.
רחל סילבצקי: כל מי שעושה את זה עם תורמים יורה לעצמו ברגל, אם הוא רוצה שהם ימשיכו לסבסד את 22 המוסדות האחרים, לכן הכל נעשה בהבנה.
רחל סילבצקי: ל"אמונה" יש חובות קשים.
רחל סילבצקי: לפני שנכנסתי לתפקיד, לפני ארבע שנים מכרו שלושה נכסים.
רחל סילבצקי: אחד מהם היה מעון מאוד גדול בתל-אביב, רובם היו ילדי רווחה.
רחל סילבצקי: זה היה נדל"ן שהיה צריך אותו בשביל לשלם חובות.
רחל סילבצקי: לקחו את הפנימייה של המכללה ומכרו עוד משרדים יותר קטנים.
רחל סילבצקי: "אמונה" היא בעלת ערך, היא צריכה להמשיך להתקיים.
רחל סילבצקי: המעון הזה לא עובר דירה בשמחה, אנחנו לא שמחים על ההחלטה הזאת, אבל היו דברים נוספים שמכרו לפני זמני גם כן.
רחל סילבצקי: היתה החלטה לפניי למכור את פאני גולד.
רחל סילבצקי: אני ניסיתי הרבה זמן לבדוק אם אפשר בלי למכור נדל"ן בכלל, אבל לא הצלחתי.
רחל סילבצקי: מנכ"ל הכספים שלי יאשר שניסינו, עבדנו והורדנו את החובות ברבע.
רחל סילבצקי: אנחנו קורסים תחת הריבית השנתית של כשלושה מיליון שקל.
רחל סילבצקי: אנחנו כל פעם בקושי משלמים בזמן, אם בכלל.
רחל סילבצקי: יש לנו 1500 מטפלות, לפעמים קצת יותר.
רחל סילבצקי: בקשר למעון עצמו, ישבנו עם ההורים לפני כשבוע.
רחל סילבצקי: אני מניחה שהם לא אמרו לנו את כל הדברים, אבל אנחנו אמרנו להם את הכל.
רחל סילבצקי: אני נוטה להגיד את האמת ואת הכל.
רחל סילבצקי: הגענו להסכם שתוך שבועיים, אם הם ימצאו יזם שמוכן לתת מחיר מינימום, שמוכן להשאיר את הגן ולבנות אחר כך, לתת לנו את הכסף שאנחנו צריכים אותו, אנחנו ניתן לזה זכות קדימה שבועיים.
תמר גוז'נסקי: האם דברת על כך שההורים יקנו את המעון?
מרים מהלה: שההורים ישיגו 17 מיליון שקלים תוך שבועיים.
רחל סילבצקי: ההורים יודעים שנה וחצי על הנושא הזה.
רחל סילבצקי: אנחנו צריכים למכור את המעון עכשיו ולסגור אותו כדי שמישהו יבוא לראות אותו.
רחל סילבצקי: לצערי, הרעש שההורים עשו גרם לכך שכל יזם שאני מדברת איתו מוכן לראות את המקום רק כשהוא ריק.
רחל סילבצקי: הם לא מוכנים שיהיו ילדים על הכביש, ויהיו ועדות בכנסת, ושידונו על משהו שהוא בכלל פרטי.
רחל סילבצקי: כבר פגשתי מישהו מטעמם.
רחל סילבצקי: רוב הילדים אינם מהשכונה, הם נוסעים לשם.
רחל סילבצקי: מצאנו לגן מקום חלופי, שהוא מעון יפה מאוד.
רחל סילבצקי: הוא לא מספיק לכל הילדים, אבל לרוב רובם.
רחל סילבצקי: הצענו לפני שנה שאנחנו נפנה לאנגליה לבנות עוד שני חדרים למעלה במעון הזה.
רחל סילבצקי: כעת, פתחנו רישום בגן.
רחל סילבצקי: הגענו להסכם עם העובדים.
רחל סילבצקי: אף עובד לא ייצא מופסד אלא ההפך.
רחל סילבצקי: לידיעתך, במעון הזה עד לפני שש שנים לא היתה פנסיה לעובדים.
רחל סילבצקי: הם באמת ניהלו את זה כשהעמותה היתה צינור לקבלת כספים מאנגליה, כי אנגליה לא רצתה לשלם לנו תקורה כמו שהיא עושה בחלק מהמוסדות.
רחל סילבצקי: “אמונה” ישראל הסכימה לזה.
רחל סילבצקי: לעמותה אין כספים משלה או נכסים משלה, הכל עובר דרך אנגליה.
רחל סילבצקי: הם מסבסדים גירעון כבר כמה שנים.
רחל סילבצקי: כל השנים הם חשבו שהם מסבסדים ילדים מעוטי יכולת, ואמרתי להם שזה לא כך.
גולדי לבויד אריה: על סמך מה?
יצחק לוירר: על סמך שלוש מכוניות מפוארות שאת רואה בחוץ?
רחל סילבצקי: אני יודעת בדיוק מי ילדי המעון.
רחל סילבצקי: ההורה שניגש איתי אמר שהוא מוכן לסבסד את הגירעון בשנה, עם הכסף שאנגליה שלחה, והיה אפשר לתת הנחות ל-500 ילדי רווחה שלא ישלמו בכלל מעבר למשרד הרווחה, אבל זה לא ענייני.
רחל סילבצקי: הם התרימו והם החליטו שהם לא מוכנים יותר לסבסד את המעון.
רחל סילבצקי: הם לא מוכנים.
רחל סילבצקי: יש להם הנהלה חדשה מזה שלוש-ארבע שנים, כמוני, והם בדקו והחליטו שלא.
רחל סילבצקי: הצענו לכל הצוות להמשיך לעבוד.
רחל סילבצקי: אף אחד לא יפוטר אם הוא לא רוצה להיות מפוטר.
רחל סילבצקי: אנחנו נשלים את קופת הפיצויים.
רחל סילבצקי: ניתן להם גם סכום לפצות על העובדה שלא היתה להם פנסיה עד לפני שש שנים.
רחל סילבצקי: כל אחד כשהוא מגיע לגיל פרישה יקבל סכום מ”אמונה”.
רחל סילבצקי: שכנענו את אנגליה להשתתף איתנו ב-50%, וזה ישולם בחלקו מהמכירה אצלנו, והעובדים לא ייצאו מופסדים.
רחל סילבצקי: זה לא קורה הרבה במדינת ישראל שסוגרים משהו.
רחל סילבצקי: לא סוגרים, אנחנו מוכנים להעביר אותו.
רחל סילבצקי: הרישום עכשיו.
רחל סילבצקי: יש 200 ילדים במעון.
עדיה דסטלמן: סליחה, את יודעת שמהמושבה הגרמנית אין אוטובוס לתלפיות.
רחל סילבצקי: גם ילדים אחרים לא בטוח שבאים באוטובוס.
רחל סילבצקי: לא לכל מעון צריך לסדר אוטובוס.
רחל סילבצקי: יש צורות להגיע.
גולדי לבויד אריה: את יכולה להכניס שלוש כסאות, ארבע כסאות?
רחל סילבצקי: אין הבטחה של לוקסוס.
רחל סילבצקי: יש הבטחה לנסות לפתור את הבעיה.
רחל סילבצקי: ל”אמונה” יש חובות, ואני לא מתביישת בזה.
רחל סילבצקי: הם נובעים מזה ש”אמונה” טלטלה מאות ילדים בסיכון, ואלפי משפחות איתה וכל השאר.
רחל סילבצקי: ואם יש לה חובות היא צריכה לשלם אותם.
רחל סילבצקי: יש לה 8000 ילדים במעונות מלאים עד אפס מקום, והיא רוצה להמשיך לחיות.
רחל סילבצקי: אם מי שנתן את זה מוכן שזה יקרה, אז זה באמת לא עניין של הורים שנמצאים כמה שנים במעון.
רחל סילבצקי: אנחנו הגענו ל-125 ילדים מתוך 220 הילדים שנמצאים במעון.
רחל סילבצקי: זה בלי לרשום ילדים חדשים.
רחל סילבצקי: השאר יכולים להירשם בשבוע הקרוב, או למצוא גן אחר.
רחל סילבצקי: גם באופן טבעי קורה שילדים עוברים דירה או הולכים לגן אחר.
רחל סילבצקי: כל התורמים יודעים מזה.
שמואל מהלה: למה הם הפסיקו?
רחל סילבצקי: הם לא הפסיקו שום תרומות.
מרים מהלה: אנחנו פגשנו תורמים שלא שמעו.
עדיה דסטלמן: פגשנו חברות הנהלה שלא יודעות.
רחל סילבצקי: לא שמעתי על אנשים שמנסים להציע לתורמים שתורמים במדינת ישראל להפסיק לתרום עד שפגשתי את ההורים האלה.
רחל סילבצקי: וזה מה שהם עשו.
רחל סילבצקי: הם הלכו לאנשים ש”אמונה” אנגליה שקיימת עשרות שנים, הולכת על הברכיים לבקש מהם כסף ואמרו להם לא לתרום יותר ל”אמונה” אנגליה.
מרים מהלה: גם לא נכון.
רחל סילבצקי: זה מה שהם אמרו לי.
מרים מהלה: הם יותר חשובים.
מרים מהלה: אם אנגליה תפסיק תרומות זאת תהיה בעיה של אנגליה.
מרים מהלה: בינתיים ההנהלה שלהם תומכת מאה אחוז בזה.
מרים מהלה: החלטה דמוקרטית, גם אצלנו החלטה דמוקרטית.
תמר גוז'נסקי: גב' סילבצקי, אנחנו מבינים את הקשיים שלכם.
תמר גוז'נסקי: נכון לרגע זה לא שינו את היעוד.
תמר גוז'נסקי: נכון לרגע זה אתם צריכים לשלם גם מס שבח.
תמר גוז'נסקי: אני לא יודעת כמה כסף ייכנס לכם בנטו מהנושא הזה.
רחל סילבצקי: אני לא מנופפת בבעלות, אני מנופפת בחובות.
תמר גוז'נסקי: אני מבינה אותך.
תמר גוז'נסקי: אני מצטערת לשמוע שארגונים ציבוריים, ארגונים שעוסקים בילדים ונוער נמצאים בחובות.
תמר גוז'נסקי: המוסד הזה, ככל שאני מכירה אותו, ואני מניחה שיש אנשים שמכירים אותו יותר טוב, הוא מוסד שקיים למעלה מ-40 שנה כמוסד פדגוגי, כמוסד חינוכי, כמוסד שיש לו מסורת וכמוסד שיש לו שם כל כך טוב כפי שאני מתרשמת.
תמר גוז'נסקי: אני מניחה שכל הורה בנפרד יכול למצוא לעצמו פתרון כזה או אחר.
תמר גוז'נסקי: אבל אני חושבת שזאת תופעה מאוד יפה שהורים מתארגנים ואומרים, שהבעיה שלהם היא לא אישית, שהילד שלהם ימצא גן.
תמר גוז'נסקי: הבעיה היא שאנחנו רואים פה מוסד שעובר כנראה מדור לדור, ולכן על-ידי הסגירה, גם אם תפתרו בעיה כספית, אני חושבת שאתם הולכים לוותר על דבר שהוא לא פחות חשוב מכסף, וזה היוקרה החינוכית של המוסד הזה.
רחל סילבצקי: אני מסכימה, אבל אין לנו ברירה.
תמר גוז'נסקי: בלי להיכנס כרגע לשאלה איך בדיוק ניהלתם את החשבונות וכל מיני דברים כאלה, העניין הוא שבמדינת-ישראל בשאלות הקרקע נתקלנו גם בנושאים אחרים.
תמר גוז'נסקי: יש נושא שעולה בלי סוף בכנסת, וזה נושא קרקעות הקיבוצים.
תמר גוז'נסקי: לקיבוצים עכשיו יש הסדרים, שמותר להם למכור חלק מהקרקע, והם מרוויחים הרבה כסף, ואז מתחילה השאלה מאיפה הם קיבלו את הקרקע, האם הקרקע היא שלהם או לא.
יוסף צוריאלי: זאת שאלה מוסרית.
תמר גוז'נסקי: גברת סילבצקי, אני מביאה לך את זה כדי להגיד לך שיש היסטוריה של קרקע במדינה.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שאתם עושים שגיאה שאתם לא הופכים את ההתלהבות הזאת של ההורים, שהיא לא כל כך נפוצה, למנוף לקידום ענייני “אמונה”.
רחל סילבצקי: אני רואה את ההתלהבות פה, ואני מציעה לך לבוא לישיבות אחרות.
רחל סילבצקי: אני מאוד מכבדת את ההורים, גם אני הייתי הורה שמעורה בחינוך ילדיי, אבל אין ברירה.
רחל סילבצקי: תמר, את צריכה לעזור לנו ולהגיד: “אמונה”, אני מכבדת אותך.
רחל סילבצקי: את לא הולכת ועושה הפגנות לקבל כספי ממשלה, את משלמת חובות.
רחל סילבצקי: תשלמי ל-1500 מטפלות בזמן עכשיו.
רחל סילבצקי: הם יקבלו את ה-4.8% שהם צריכים לקבל והטבות אחרות.
תמר גוז'נסקי: מהכסף הזה של המלון את לא תקבלי לא מחר, לא במשכורת של שנה הבאה ולא במשכורת של עוד שנתיים.
רחל סילבצקי: את לא מעורבת בנושא.
רחל סילבצקי: כשאנחנו נוריד מהריבית נפסיק להיות חנוקים.
רחל סילבצקי: לא נוכל לשלם את כל החובות.
רחל סילבצקי: אני לא מתכוונת להכניס אף אחד פה לעובי הקורה של חשבונות “אמונה”.
רחל סילבצקי: זה בכלל לא עניינכם.
תמר גוז'נסקי: זה כן עניינינו.
רחל סילבצקי: מה שאני מוכנה כן להגיד, הוא שזה כן מוריד את הריבית.
רחל סילבצקי: הריבית השנתית היא מאוד קשה, זה בזבוז כסף שיכול לעזור לילדים בסיכון.
רחל סילבצקי: ואת שעובדת עם ילדים, עם ילדים חוסים, אני לא מגזימה, אני דוברת אמת, אני חושבת שזה מעבר לכל פרופורציה.
רחל סילבצקי: נכון, זה מוסד חשוב.
רחל סילבצקי: אני גם למדתי במוסד חשוב שסגרו אותו בשלב מסוים.
רחל סילבצקי: אבל פה לא סוגרים, מציעים מקום ל-140 ילדים.
גולדי לבויד אריה: את לא סוגרת, את מפזרת.
יוסף צוריאלי: ש"ס היה צריך לסגור את כל המוסדות אם כך, בעקבות 100 המיליון שהוא חייב.
שמואל מהלה: העובדה שגברת סילבצקי עוזבת את הישיבה זאת יהירות.
שמואל מהלה: את תחזרי למקום הזה על ארבע ותבקשי שיעזרו לך.
רחל סילבצקי: אתם מאוד נהנים מזה.
עדיה דסטלמן: אנחנו בוכים מזה.
תמר גוז'נסקי: גברת סילבצקי, את לא צריכה לחנך את אף אחד ולא להטיף לנו.
תמר גוז'נסקי: אני מבקשת שתעשו חושבים ונהיה בקשר.
רחל סילבצקי: לא בשמחה זה נעשה, אבל אין ברירה.
גולדי לבויד אריה: היא סיפרה באנגליה שאלה תושבי המושבה הגרמנית שנמצאים בגן.
תמר גוז'נסקי: במדינת ישראל בשנת 2001 , אין דבר יותר בעל ערך מאשר נדל"ן, והערכים כמובן הם במקום אחר בכלל.
תמר גוז'נסקי: כאשר למישהו חסר כסף, חוץ מלמכור נכסים, הוא גם יכול לבוא לתורמים ולהגיד שיש מצב קשה ולכן הוא צריך שני מיליון שקל לשנה ריבית.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שאם התורמים באנגליה או בארצות-הברית היו שומעים שעומדים לסגור מוסד חינוכי נפלא כזה, מכיוון שחסרים להם שני מיליון שקל לשנה, יכול להיות שהיו מנסים לעזור.
תמר גוז'נסקי: הרגשתי מהדברים של גברת סילבצקי, שזאת החלטה שמהחלטה ארגונית, נוהלית, כלכלית, הפכה להיות פתאום פרנציפ, וזה כמובן מאוד קשה.
תמר גוז'נסקי: זה הפך את הדיון מדיון ענייני לדיון על פרנציפים בשאלה האם ל”אמונה” מותר למכור.
תמר גוז'נסקי: האם מישהו אמר של”אמונה” אסור למכור?
תמר גוז'נסקי: ברור שאם רשום בטאבו “אמונה”, ל”אמונה” מותר למכור.
תמר גוז'נסקי: אין לנו ויכוח על הזכות המשפטית.
שמואל מהלה: יש לנו ויכוח גם על זה.
תמר גוז'נסקי: אם הקרקע אכן רשומה על שם “אמונה” ישראל, זה לא משנה כרגע.
תמר גוז'נסקי: המצב המשפטי היום הוא כזה.
תמר גוז'נסקי: אנחנו הרי לא באנו לקיים דיונים על מצבים משפטיים, באנו לדבר על חינוך.
תמר גוז'נסקי: לדאבוני, לא הצלחנו לזוז מהנקודה של הכסף.
תמר גוז'נסקי: לכן השאלה היא מה אנחנו יכולים לעשות כגופים ציבוריים.
תמר גוז'נסקי: אתם כהורים, אתם כעמותה, ואנחנו ככנסת, שכולנו גופים ציבוריים.
יוסף צוריאלי: יש פה משרד העבודה.
תמר גוז'נסקי: עמדתו של משרד העבודה היתה שהם ישמחו מאוד שהמוסד ימשיך להתקיים, אבל אם “אמונה” תמכור אז זכותה למכור.
שמואל דב: כל זמן ש”אמונה” ישראל רצתה למכור, “אמונה” אנגליה התנגדה.
שמואל דב: בסוף הם ראו שאין ברירה בשל עניין רשמי משפטי, שכן הקרקע רשומה על שמה של "אמונה" ישראל.
שמואל דב: יש לי תיק מכתבים שמראה יש התנגדות למכירה כל הזמן.
תמר גוז'נסקי: מה מעמד העמותה?
שמואל דב: אנחנו הנציגים של אנגליה.
תמר גוז'נסקי: אתם עמותה רשומה פה?
שמואל דב: בוודאי.
תמר גוז'נסקי: האם לעמותה יש נכסים?
שמואל דב: לעמותה אין נכסים.
שמואל מהלה: הם דיירים במשך 40 שנה.
תמר גוז'נסקי: אתם דיירים?
תמר גוז'נסקי: אתם משלמים שכר דירה?
תמר גוז'נסקי: מאחר שהם לא שילמו, אז הם לא דיירים.
שמואל מהלה: הם קנו.
שמואל מהלה: הכסף הוא מאנגליה.
תמר גוז'נסקי: זה לא משנה מאיפה הכסף.
מרים מהלה: הפתרון שהיא הציעה הוא לא פתרון.
מרים מהלה: אבל מעבר לכל, בארמון הנציב המבנה היום משמש מעון לילדים של השכונה.
מרים מהלה: בשביל לשחק את המשחק הזה שאפשר להגיד לתורמים שיש מעון חלופי, סגרו את ההרשמה שלו בפני הילדים שלומדים שם היום, והודיעו לצוות שנמצא שם היום שמפזרים אותו.
מרים מהלה: אני חושבת שלפחות לעניין הזה, ועד כמה שאני מבינה שם זה לא קרקע פרטית, צריכים להיכנס פה לתמונה גם משרד העבודה והרווחה וגם כל מי שמתעסק בחינוך.
מרים מהלה: שם זה לא קרקע פרטית.
איילה אלבוחר: עיכבו את זה בכמה ימים עד היום.
מרים מהלה: למרות שהמקום לא נשמר.
מרים מהלה: אבל לאותם 50 ילדים שנמצאים שם היום אמרו שהם לא יכולים להירשם עכשיו, כי הם מעבירים את גן אומן.
מרים מהלה: לצוות שעובד שם ולמנהלת שעובדת שם אמרו שהם מתפזרים, כי מעבירים לשם את גן אומן.
מרים מהלה: המשחק הזה הוא לא נכון.
שמואל מהלה: אגב, אי אפשר להעביר את השלט לשם כי המקום תפוס עם שלט אחר, אז העבירו את השלט לראש העין.
איילה אלבוחר: פסגת זאב מלכתחילה נקרא פאני ויליאמס.
מרים מהלה: “אמונה” באה באצטלה של הרחבת פעילות ומקבלת הקצאה של גנים.
מרים מהלה: היום לא בונים, היום מקבלים מהעירייה את המגרש עם הבניין עם הכל, באצטלה של הגדלת פעילות.
מרים מהלה: בפועל מה שהיא עושה, היא סוגרת מבנים שלה.
מרים מהלה: אז פה המשחק הכספי של הכיסאות המוסיקאליים לא יכול לעבור מבחינת מינהל תקין.
מרים מהלה: לא יכול להיות שגוף שמחליט במקום למכור את המשרדים למכור מוסד, יקבל מוסדות אחרים.
מרים מהלה: אז שיקצו את זה לגופים שכן משקיעים את הכסף שלהם בחינוך ובילדים, ולא למישהו שבהתחשבנות הכספית שלו מעדיף להשאיר את המשרדים, להגדיל את המשכורות ולסגור גן פעיל כי הוא נמצא במושבה הגרמנית.
עדיה דסטלמן: אני מסכימה מאוד עם מה שאת אמרת, היא הפכה את זה לעניין עקרוני.
עדיה דסטלמן: העניין הוא שבדרך לעקרון הזה היא עושה דברים שהם בעניין של מינהל תקין.
עדיה דסטלמן: היא יושבת-ראש “אמונה” ישראל, אנחנו היינו במשא ומתן עם כמה מחברות ההנהלה.
עדיה דסטלמן: הן לא קיבלו את כל המידע שעלה פה על השולחן.
עדיה דסטלמן: לו היה להם כל המידע, אין לי ספק שהן היו משנות את ההחלטה.
עדיה דסטלמן: היא סיפרה להם שאנחנו גן גרעוני.
תמר גוז'נסקי: זה מופיע פה.
תמר גוז'נסקי: המעון פועל בגירעון תפעולי של 400 אלף שקל לשנה.
עדיה דסטלמן: זה מה שהיא אומרת.
שמואל מהלה: הסבסוד נועד ל-25% מילדי הגן שהם ילדים נתמכים.
שמואל מהלה: בכסף הזה הגן תומך באופן פנימי בלי לבקש שום דבר.
תמר גוז'נסקי: אני יכולה לפנות לעיריית ירושלים, למשרד העבודה והרווחה, להציג את הנושא הזה ולהגיד שאם “אמונה” מבקשת להרחיב את הפעילות שלה, מוטב שהיא לא תסגור את המוסד הזה.
תמר גוז'נסקי: השאלה היא, אילו עוד צעדים ניתן לעשות.
תמר גוז'נסקי: האם לדעתכם יש דרך להשפיע על הנהלת “אמונה”?
תמר גוז'נסקי: יש אפשרות כמובן לפנות במישור הפוליטי, “אמונה” קשורה למפד"ל, במפד"ל יש אנשים.
תמר גוז'נסקי: אני מוכנה לדבר עם השר יצחק לוי.
תמר גוז'נסקי: אגב, היא מחזיקה ביד את העניין של שינוי יעוד, וזה הדבר המרכזי.
תמר גוז'נסקי: לכן שאלתי אותה אם יש לה שינוי יעוד פה.
יוסף צוריאלי: יש כבר החלטה לעשות את שינוי הייעוד.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שבמוסד כזה, שההורים כל כך אוהבים אותו, מגיע לילדים גם לא לחיות בשוליים של העיר, מותר לילדים להיות במרכז העיר.
תמר גוז'נסקי: כי אחרת, במרכז העיר יהיו לנו רק חברות ביטוח ובנקים, כל היתר יהיו בשוליים.
תמר גוז'נסקי: או שיש עיר או שאין עיר.
שמואל מהלה: הבעיה היא בגישה שאנחנו שומעים, שכל משפט מתחיל במלים: "אני עושה לכם טובה", ומסתיים ב: "תגידו לי תודה".
שמואל מהלה: הגישה הזאת היא לא נכונה, כי היא ארגון ציבורי, היא חיה מכספי ציבור.
שמואל מהלה: הם יושבים על הלשד הציבורי ומוצצים אותו, והם חיים על ההקצבות של המדינה.
שמואל מהלה: אגב, הקרקע הזאת ניתנה ב- 15% ל"“אמונה”" ויש לנו גם את המסמכים על זה.
שמואל מהלה: אני חושב שהוועדה הזאת יכולה לקחת על עצמה להיות הנאמן של הקרקע הזאת ולקזז מהכסף שמגיע ל"“אמונה”" את ערך הקרקע על מנת שאפשר יהיה לבנות כיתות גן.
שמואל מהלה: העבירו חוק חדש, חוק חינוך לילדי הגיל הרך.
שמואל מהלה: היא סוגרת כאן 200 מקומות גן.
שמואל מהלה: מי יבנה את זה?
שמואל מהלה: כספי ציבור יבנו את זה אחר כך.