GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מאיר ברקוביץ: נקבל את הדיווח האנונימי על התעללות בילד ונעביר את זה לפקיד הסעד כפי שהחוק מחייב אותנו, קודם כול לקבל את חוות דעתו של פקיד הסעד.
מאיר ברקוביץ: הוא יוכל לספר כאן מה יש לו לעשות עם הדיווח הזה.
מאיר ברקוביץ: הרבה הוא לא יוכל לעשות.
מאיר ברקוביץ: הוא יחזור אלינו ויגיד: לא מצאנו שום דבר, ובסופו של דבר התיק הזה ייסגר וייתכן שבדרך גם ייפגע מישהו מדרך הטיפול הזאת כי מישהו אמר דבר מה לא רציני.
מאיר ברקוביץ: אבל נניח אפילו שזה משהו אמיתי, לא תלונת שווא, באמת מישהו דיווח על התעללות שאולי ראה או חשב או שמע, כי הרי רמת הוודאות הנדרשת על-פי החוק נמוכה מאוד כדי להקים את חובת הדיווח.
מאיר ברקוביץ: היום יש אפשרות כזאת אבל לכולם ברור שדרך המלך היא דיווח מסודר.
מאיר ברקוביץ: כעובד ציבור שממלא תפקיד מוטלת עליך אחריות כלפי הילדים שבהם אתה מטפל.
נירה למאעי: עובד ציבור בוודאי צריך להזדהות.
מאיר ברקוביץ: אם יכניסו סעיף כזה לחוק לדעתי זה יסיג אותנו לאחור בהרבה מאוד מובנים.
מאיר ברקוביץ: הייתי חושב על זה פעם נוספת.
מאיר ברקוביץ: דבר שני, באשר להבדל שבין נעדרים ובין חובת הדיווח.
מאיר ברקוביץ: ההסדרה של נושא הנעדרים איננה בחוק.
מאיר ברקוביץ: החוק המסמיך שמכוחו אנחנו פועלים קובע שלמשטרה יש אחריות לשמירת הנפש והרכוש, מכוח זה היא מטפלת.
מאיר ברקוביץ: לגבי נעדרים אין חוק מסודר כמו לגבי חובת הדיווח.
מאיר ברקוביץ: בין הנושאים שעליהם יש חובת דיווח ושמפורטים בחוק העונשין בחובת הדיווח, חשש שילד נעדר לא מקים חובת דיווח.
מאיר ברקוביץ: אם רוצים לנסות דבר מה אולי נוכל לנסות ליצור תהליך שכאשר לרשויות או למישהו נודע על אדם שנעדר זה ייכנס לאיזה מסלול של דיווח, אבל אני חושב שאם נכניס כאן סעיף על אפשרות למסירת הודעה אנונימית ככותרת של השינוי, אני חושש שנגרום הרבה נזק לדרך שבה אנחנו פועלים היום, עם כל מה שיש לשפר.
מאיר ברקוביץ: נאמר שיש לשפר את הממשקים, את הכיסוי של הגילאים הצעירים, את המקומות שזה עוד לא מגיע למשטרה ואף אחד לא יודע שיש בכלל מה לדווח.
מאיר ברקוביץ: אלה המקומות שצריך לטפל בהם.
מאיר ברקוביץ: אבל להתחיל מהנקודה שלדעתי גורמת הרבה יותר נזק מאשר תועלת – זה דבר שצריך לחשוב עליו לפחות פעם נוספת ולא לירות סתם מן המותן.
חניתה צימרין: לא אקדים במבואות משום שאת נתת סקירה מצוינת של המצב וד"ר קדמן נתן סקירה.
חניתה צימרין: אני רוצה לומר כאן כמה הערות אחרות.
חניתה צימרין: ד"ר קדמן אמר שבהערכה יש כ-5 מקרי רצח של ילדים על-ידי הורים בשנה.
חניתה צימרין: אני רוצה לא רק להצטרף לאמירה הזאת אלא אף להחמיר.
חניתה צימרין: אני מעריכה שיש יותר מקרים שבכרוניקה המשטרתית, או בזאת של בתי-החולים, מופיעים כנפגעי תאונות או כהתאבדויות של ילדים.
חניתה צימרין: יש הרבה יותר מקרים כאלה.
חניתה צימרין: שוב, אני לא יכולה להוכיח את זה אבל אני יכולה לומר את זה עם תחושת בטן חזקה.
חניתה צימרין: גם בקו המצוקה שלנו קורה שאנחנו מקבלים דיווח ועוד דיווח ועוד דיווח, ואז מגיע טלפון: מספיק, לא צריך לעשות עוד כלום, הילדה מתה.
חניתה צימרין: אני מדברת על מקרים אמיתיים.
חניתה צימרין: אני רוצה שנהיה ערים לכך מכיוון שכאשר מקרה מגיע לבית-חולים, או כבר אחרי בית-חולים, צריך לחשוד קצת יותר.
חניתה צימרין: לפני שלושים שנה אמרתי: לחשוד קצת יותר כאשר ילד מגיע עם סימני מכות.
חניתה צימרין: היום אני אומרת: לחשוד קצת יותר כאשר ילד נפטר, נהרג.
חניתה צימרין: הדבר השני זה מושג שלא קיים ולא הגיוני ואני רוצה לשים על הבמה הזאת – הרצח הכרוני:
חניתה צימרין: הילדים שלא סיימו את חייהם הפיזיים אבל הם נרצחים כל יום.
חניתה צימרין: יש כל-כך הרבה מקרים שאנחנו צריכים לשים אליהם לב.
זאב אלקין: תוכלי להסביר במשפט או שניים למה התכוונת?
זאב אלקין: מה זה רצח כרוני?
חניתה צימרין: אני מדברת על ילדים שעוברים התעללות יום אחר יום, שעה אחר שעה ונפשם נרצחת כל יום, גופם נרצח כל יום.
חניתה צימרין: הם לא מתו, אבל אני לא מדברת רק על הסבל הנוראי והצד המוסרי של העניין אלא גם לְמה הילדים האלה הופכים כאשר הם מתבגרים ומעבירים את זה לדור הבא.
חניתה צימרין: נקודת אחרת היא משהו שאני בשנתיים-שלוש האחרונות מרגישה כקול קורא במדבר גם בבית הזה, כאשר אני אומרת ישיבה אחרי ישיבה, וגם בוועדה הזאת, אנא לשים לב להזנחה, לפגיעות פיזיות ולפגיעות נפשיות.
חניתה צימרין: מדינת ישראל מקדישה תשומת לב אדירה, וטוב שכך, לנושא הפגיעות המיניות.
חניתה צימרין: כל התקציבים הענקיים לטיפול, והחוק שנדבר עליו ביום רביעי, עוסקים בפגיעות מיניות.
חניתה צימרין: רבותי, פגיעות מיניות הן אחוז קטן, חשוב, אני לא רוצה לפגוע בתהליך הזה, אבל אני רוצה לשים לצד זה - - -
ענבר יחזקאלי-בליליוס: על-פי הנתונים האחרונים אחד מכל 7 ילדים מתקיים גילוי עריות במשפחתו.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: המספרים לא כל-כך מצומצמים.
חניתה צימרין: הרשי לי להסתייג מכל מיני דיווחים ומספרים שנזרקו בזמן האחרון.
חניתה צימרין: מבחינת הפגיעה במדינת ישראל ההזנחה נמצאת במקום הראשון, ההזנחה היא התופעה השכיחה ביותר.
חנה סלוצקי: כך אכן מראים הנתונים.
חניתה צימרין: אנחנו מדברים על הזנחה חמורה של ילדים, כה חמורה עד שהם מתים בסופו של דבר, אבל היא לא דרמטית.
חניתה צימרין: הזנחה היא למשל שלא נתנו לילד ארוחת ערב, על זה לא מגישים תלונה למשטרה, ועוד פעם לא נתנו ועוד פעם, ואחרי חצי שנה – הגיע אלינו למקלט ילד בן 18 חודשים במשקל 6 קילוגרם.
חניתה צימרין: זה לא דרמטי, זה לא מעורר התלהבות, זה לא מרגש אותנו, אבל זה חמור.
חניתה צימרין: יתרה מזאת, הפגיעות הנפשיות.
חניתה צימרין: לא אפרט כאן על פגיעות נפשיות, אבל אני רוצה להעלות אותן בדרגה ברמת המודעות שלנו, לשים אליהן לב.
חניתה צימרין: אנחנו לא יכולים לדבר רק על הדברים שמרגשים אותנו.
חניתה צימרין: כאן היו שני מקרים של רצח ילדים והרצח הוא שריגש אותנו, לא צורת הפגיעה, ואני רוצה להתייחס גם לזה.
חניתה צימרין: דבר שלישי, שני הילדים האלה, ואולי במיוחד רוז היא ילדה שהיתה מתחת לרדאר, ועל כך מדברים כל הזמן.
חניתה צימרין: אלה ילדים שנעו מתחת לרדאר.
חניתה צימרין: מדינת ישראל לא יכולה למנוע את זה לחלוטין.
חניתה צימרין: אנחנו לא יכולים ללכת כל הזמן ולספור את כל אחד מ-2 מיליון הילדים שלנו, אבל עלינו להיות יותר יצירתיים.
חניתה צימרין: עלו כאן כל מיני רעיונות: לשתף פעולה, להעביר אינפורמציה ממודיעין לנתניה.
חניתה צימרין: כל הדברים הללו חשובים, ואני רואה את זה גם לא רק בהתעללות בילדים.
חניתה צימרין: שכנה שלי – ואני גרה בשכונה טובה – קיבלה ילדה לאומנה.
חניתה צימרין: אמרתי: איזה יופי.
חניתה צימרין: הצצתי במה שקורה שם וראיתי שהילדה הזאת משמשת כמשרתת בבית.
חניתה צימרין: כאשר ניסיתי לבדוק הסתבר שהאומנה התחילה בעיר אחת והמשפחה עברה לעיר אחרת.
חניתה צימרין: האישה הזאת, שבהחלט יכולה להרשות לעצמה עוזרת, לקחה ילדה כמשרתת, ואני לא אומרת כעוזרת, ואף אחד לא ידע.
חניתה צימרין: כלומר זה לא רק ההתעללויות הרגילות.
חניתה צימרין: יש את המעבר של האינפורמציה, שצריך אכן לחזק אותו, אבל בואו נהיה יצירתיים.
חניתה צימרין: דיברת על מרכז ההגנה.
חניתה צימרין: מרכז ההגנה מחבר את האינפורמציה בנקודת זמן קטנטנה, בזמן של האבחון, וטוב שכך.
חניתה צימרין: אבל מה לפני ומה אחרי?
חניתה צימרין: אנחנו צריכים שתי רמות של מאגרי מידע.
חניתה צימרין: מאגר מידע אחד שמדברים עליו כבר שנים רבות ולא נעשה לגביו הרבה הוא על ילדים בסיכון, אותם ילדים שההורים מביאים אותם פעם לבית-חולים אחד ופעם לבית-חולים אחר על מנת לטשטש עקבות.
חניתה צימרין: אבל יש גם מאגר מידע של ילדים לא קיימים.
חניתה צימרין: נראה לי שהפורום הזה הוא לא הפורום המתאים.
חניתה צימרין: צריך לשבת פורום קטן ולחשוב אחרת: מה עושים עם הרישום במשרד הפנים מול הרישום בקהילה מול הרישום במקומות אחרים.
נאדיה חילו: הצלבות של אינפורמציה.
חניתה צימרין: יש המון דברים לעשות.
חניתה צימרין: בקו החם שלנו יש לנו תוכנה שנבנתה במיוחד לקו החם.
חניתה צימרין: כאשר אנחנו מתחילים להקליד מקרה חדש עם כל מיני פיסות אינפורמציה, על כתובת ותעודת זהות ושֵם וכל מיני דברים, התוכנה מקפיצה לנו מקרים אחרים שהיו אצלנו בקו שמתחילים להיות דומים.
חניתה צימרין: כלומר התוכנה בנויה כדי להקפיץ את המקרים למעלה, שברירי מידע.
חניתה צימרין: זה דבר שאפשר לעשות.
חניתה צימרין: זה מחייב השקעה, אבל זה אפשרי ומתחייב.
חניתה צימרין: צריך לעשות מאגר מידע על ילדים שכבר נתגלו אחרי שכבר אירע דבר מה, על ילדים בסיכון, אבל גם מאגר מידע על ילדים לא בסיכון כדי שלא יגיעו לסיכון.
חניתה צימרין: עלינו לדבר על מניעה.
חניתה צימרין: לפני 25 שנים הדפסנו את הנייר הזה בפרויקט שעשינו באל"י והפצנו אותו בבתי-יולדות לכל אמא שיצאה עם החיתולים הראשונים.
חניתה צימרין: כתוב בו כך: "הורים יקרים, נהוג לחשוב שלהיות הורה אין קל מזה.
חניתה צימרין: חושבים שהתינוק נולד, יוצא לאוויר העולם ואתו נולדת גם תחושת ההורות.
חניתה צימרין: כבר אנחנו אוהבים אותו, יודעים ומסוגלים לדאוג לכל צרכיו.
חניתה צימרין: אך לא תמיד זה כך.
חניתה צימרין: הורות היא אחד התפקידים הקשים שאנו נוטלים על עצמנו וכמעט תמיד ללא הכנה או הכשרה מוקדמת.
חניתה צימרין: לעתים כרוכה ההורות בהרגשת מצוקה, חוסר אונים, בתחושה של שלילת החופש, ברגשות קשים כלפי התינוק או הילד הקטן.
חניתה צימרין: אם קשה לכם, אם אתם מרגישים שאין לכם יותר כוח או סבלנות אל תפנו זעמכם וכעסכם אל הילד.
חניתה צימרין: פנו אלינו – וכאן מופיעה הכתובת.
חניתה צימרין: אנחנו יודעים שזו אינה רק הבעיה שלכם.
חניתה צימרין: זה בעייתם של הורים רבים ויש דרכים להתמודד איתה.
חניתה צימרין: פנו אלינו ונשמח לסייע".
חניתה צימרין: אותן ההצעות שמופיעות כאן בכתובים לכל מיני פרויקטים, צריך שיהיו בהן שני אלמנטים מרכזיים שמופיעים כאן.
חניתה צימרין: הדבר הראשון, שזה יהיה נגיש וקל מאוד.
חניתה צימרין: אנחנו באנו אל ההורים והם לא באו אלינו.
חניתה צימרין: והדבר השני, שזה יהיה לא שיפוטי.
חניתה צימרין: לא להגיד: אנחנו חושבים שאתם הולכים להכות את הילדים שלכם ולכן פנינו אליכם, אלא: אנחנו מבינים כמה זה קשה.
חניתה צימרין: זה צריך להיות אלמנט משותף לכל התוכניות שיופנו להורים.
נאדיה חילו: רשות הדיבור לגברת רינה כהן מן האגף לחינוך מבוגרים במשרד החינוך שהיא יושבת-ראש הוועד המנהל של המועצה הציבורית להורים בישראל ושותפה בוועדה שלנו להרבה יוזמות והרבה הצעות, בבקשה.
רינה כהן: אני מודה לך.
רינה כהן: אני רוצה להמשיך את דבריה של ד"ר צימרין ואת הדברים שנאמרו כאן לפני כן.
רינה כהן: במשוואה שאנו עוסקים בה היום יש שלושה חלקים: הילדים, רוז וכל אחיה ואחיותיה, השירותים שפועלים במשאבים מצומצמים ועושים מעל ומעבר למה שאפשר ובלב ונפש, וההורים.
רינה כהן: חייבים להעלות את נושא ההורים וההורות על סדר היום הלאומי והציבורי.
רינה כהן: הורים חייבים לדעת, בהמשך למה שנאמר בגלויה בת 25 השנים, שנות דור, ונשארנו כנראה באותו המקום, שהורות איננה הפקר.
רינה כהן: הורים חייבים לדעת קודם כול, כפי שנאמר שם, שהם לא לבד, ובדידות זה אחד המאפיינים הגדולים של ההורות.
רינה כהן: הורים חייבים גם לדעת שיש מי שיכול לעזור ויכול לסייע.
רינה כהן: הורים צריכים גם לדעת שיש גם מי ששם עין.
רינה כהן: החוויה שכולנו עברנו בשבועות האחרונים לא מגיעה לנו.
רינה כהן: לא מגיע לשירותים שעמלים כל-כך, לא מגיע לנו כחברה, לא מגיע לילדים.
רינה כהן: אנחנו נמצאים באיזו סיטואציה שלא מגיעה לנו.
רינה כהן: ועכשיו השאלה איך אנחנו יוצאים ממנה.
רינה כהן: בגילוי הדעת שכתבה המועצה הציבורית להורים בישראל מופיעות כמה הצעות.
רינה כהן: אני רוצה להיות מאוד ספציפית בעניין הזה: "לא ניתן לנתק ילדים מהורים.
רינה כהן: הורים וילדים ירדו יחד כרוכים לעולם ויש להם מופע משותף.
רינה כהן: הם תלויים אלה באלה ומשפיעים אלה על אלה".
רינה כהן: ההשקעה בילדים היא טובה ונהדרת, היא לא מספיקה, אבל ההשקעה בהורים על אחת כמה וכמה לא מצויה כמעט, ובוודאי ובוודאי שאינה מספיקה.
רינה כהן: כל השירותים הכי טובים שישנם, ממנהלת לשכת הרווחה וכן הלאה לא מסייעים מספיק כדי שלא נימצא במצבים שלא מגיע לנו להימצא בהם, ולא מגיע לילדים ולא מגיע לשירותים ולא מגיע לאף אחד.
רינה כהן: חייבים לדעתי, וכמובן שאפשר לשמוע גם הצעות אחרות, להקים רשות לאומית להורים, מבוססת חוק ומגובת משאבים.
רינה כהן: אלה השקעות, אבל ההשקעות הזולות ביותר.
רינה כהן: כמה עולה עכשיו לחפש את רוז בדיעבד, ירחם השם?
רינה יצחקי: עוד יחליטו לייבש את הים התיכון ...
רינה כהן: אנשים לא יכולים לסבול את הסיטואציה הזאת, מוכנים לייבש כבר את כל מה שצריך לייבש.
רינה כהן: זה מנהמת ליבם של אנשים.
רינה כהן: מה עוד אפשר לעשות?
רינה כהן: איזה מחשבה עוד לא חשבו?
רינה כהן: והצער הזה שממלא את כולנו חייבים להתמודד אתו.
רינה כהן: צריכים לייצר מקום וכתובת נגישה להורים בכל ישוב וישוב.
רינה כהן: לא מתוך שיפוטיות אלא מתוך למידה ומתוך חינוך ומתוך עזרה ומתוך סיוע ומתוך יציאה מן הבדידות.
רינה כהן: צריך לצופף את הרשת שאת דיברת עליה, שיש בה את החורים הגדולים יותר, באמצעות פיתוח קהילות הורים.
רינה כהן: זה דבר שלא קיים עדיין וצריך לפתח קהילות הורים.
רינה כהן: חייבים לייצר מסמך לאומי של אמנת ישראל להורים, שמקבץ את מחויבותם של המוסדות, השירותים והמעסיקים כדי לחזק את ההורים ואת ההורות, כי חולשתם של ההורים וההורות מצביעה על חולשתנו כחברה.
רינה כהן: בנושא הזה התגלתה חולשה גדולה מאוד, לצערי, וחייבים לחזק את ההורים.
רינה כהן: אני מודה על הזכות להגיד את הדברים.
נאדיה חילו: אנחנו מקיימים כל הזמן דיאלוג בינינו.
נאדיה חילו: למרות שבסיכום הדיון אציג כמה הצעות ורעיונות, נשמח לקבל מכם גם הצעות נוספות כיצד לשפר את הנגישות ולשפר את הגנת הילדים.
רינה יצחקי: אני מן הוועד הישראלי למען יוניס"ף, שזה קרן האו"ם למען הילד.
רינה יצחקי: הפעם אדבר מן הכתב כדי לא להיסחף בפן הרגשי.
רינה יצחקי: זה יקצר וימקד אותי.
רינה יצחקי: אני מקווה שאתם ישנם היטב הלילה, אך עשרות אלפי הורים צעירים אינם זוכים ללילה שקט במשך חודשים ארוכים.
רינה יצחקי: אותם הורים צעירים עובדים את עצמם לדעת כדי לפרנס בכבוד את משפחותיהם, וזה אומר יותר ויותר שעות עבודה ופחות ופחות שעות עם הילדים.
רינה יצחקי: ילדים מגיבים על החסך הזה ביתר עצבנות, חוסר שינה, הפרעות קשב ומה לא.
רינה יצחקי: המסגרת האולטימטיבית לגידול ילדים היא ללא ספק משפחה, ועל כך כאילו אין ויכוח.
רינה יצחקי: הפונקציות הדרושות במשפחה זה הורות--
נאדיה חילו: אולי תוכלי לקצר בדבריך כי הזמן שלנו קצר ותנסי להגיע להמלצות.
רינה יצחקי: אני יכולה לעבור להמלצות.
רינה יצחקי: ההמלצות שלי הן בשני כיוונים שקשורים זה בזה.
רינה יצחקי: אני מצטרפת כמובן להמלצה הבלתי נמנעת של ד"ר קדמן לצאת בקמפיין אדיר על חובת הדיווח.
רינה יצחקי: אני חושבת שהיא מוצר או תוצר או חוק שידוע ליחידי סגולה שעוסקים בנושא אך רבים וטובים לא יודעים.
רינה יצחקי: אני מציעה שכפי שיודעים בציבור את מספר הטלפון של המשטרה, של מגן דוד אדום ושל מכבי-אש, או שכל הארגונים האלה גם יקבלו פניות לעזרה ודיווחים, או שיתווסף אליהם מספר רביעי, וזה לא עולה כל-כך הרבה כסף, ואפילו לפני הקמפיין.
רינה יצחקי: שאלתי בשבוע האחרון עשרות אנשים, שאלתי כל מי שפגשתי: אם היית יודע על מקרה למי היית מדווח?
רינה יצחקי: ואף אחד לא ידע לענות.
רינה יצחקי: זה צריך להיות עוד לפני הקמפיין.
רינה יצחקי: צריך לפרסם את המספר ולְמה הוא מיועד.
רינה יצחקי: כל הקווים החמים, כולל הקו של אל"י, הם קווים נעלמים לציבורים רחבים שלא עוסקים בנושא.
רינה יצחקי: כן, אני יודעת אותם, אבל זה לא מספיק.
רינה יצחקי: אני מציעה ללכת בכיוון חשוב ביותר, שיכול להיות גם באמצעות חוק למרות שחוק לבד לא יעשה את הכול – קורסים של הדרכה להורות, לא רק בבית-החולים ליולדות, שהיום מלמדים שם כל מיני דברים נחמדים, לא רק חיתולים ופורמולות של מזון, אלא גם יחס לילדים, אבל להתחיל הרבה קודם.
רינה יצחקי: נושא המשפחה צריך להילמד מכיתה י'.
רינה יצחקי: התלמידים בכיתות י' חיים במשפחה ובעוד 4-5 שנים הם בעצמם יקימו משפחה והם לא לומדים את זה בשום מקום.
רינה יצחקי: הדבר הבא הוא ליווי הורים, ליווי משפחות צעירות.
רינה יצחקי: גם אם נתנו או ניתן הדרכה זה לא מספיק.
רינה יצחקי: משפחות צעירות נמצאות במצוקה, ואני מחזקת כאן את כל הרעיונות שנאמרו, לתת להם הכשרה וליווי.
נאדיה חילו: בסיכום אציין שהצעת החוק שלי על חובת הדרכת הורים מוכנה ואניח אותה על שולחן הכנסת.
רינה יצחקי: תשלחו לנו העתקים של הצעות החוק.
נאדיה חילו: ברור שצריך עוד הרבה דברים לגבש ולפעול, לחשוב אילו סנקציות יוטלו ואיך לבצע וכן הלאה, אבל הכנו הצעת חוק.
נאדיה חילו: הרעיון הזה עלה מכל מיני כיוונים וצריך לראות איך נוכל לבצע אותו וליישם אותו על הצד הטוב ביותר.
נאדיה חילו: על זה אין ויכוח, יש הסכמה שהורים חייבים לקבל הדרכה וכלים, בין אם נקרא לזה רישיון ובין אם נקרא לזה הקניית מיומנויות, לא משנה, אבל צריך להכשיר אותם.
נאדיה חילו: רשות הדיבור לגברת ורד סויד, יועצת ראש הממשלה לחברה ורווחה.
נאדיה חילו: אני יודעת שגם אתם העליתם את הרעיון של הכנה להורות.
נאדיה חילו: אשמח שכל מי שיש לו רעיונות טובים ואפקטיביים יצטרף ליוזמת החקיקה הזאת.
נאדיה חילו: הצעת החוק נמצאת בשלב ראשוני.
נאדיה חילו: נהיה פתוחים לאמץ רעיונות, להכניס תיקונים ולבחון הצעות.
נאדיה חילו: אנחנו רואים בכל הגורמים שותפים להכנת הצעת החוק הזאת.
ורד סויד: אני רוצה לברך אותך על כינוס הישיבה ועל הצעת החוק ועל כל הפעילות בנושא.
ורד סויד: הועלו כאן רעיונות חשובים מאוד.
ורד סויד: קראתי את הרעיונות, גם הרעיונות של ד"ר יצחק קדמן, גם הרעיונות של המועצה הציבורית להורים בישראל ושל ד"ר חניתה צימרין.
ורד סויד: יש לפעול להקמת צוות בין-משרדי שיכין המלצות וגם, אם צריך, להיאבק מול אלה שאמרת שלא נמצאים כאן היום.
ורד סויד: הגיע הזמן לעשות איזה תהליך של הצבת יעדים, החל ממימוש חוק חינוך חובה מגיל 3 והמשך באכיפת חובת הדיווח על השכנים.
ורד סויד: נכון שבעיר האחרונה הסבא ידע לבחור בניין מגורים שהוא בניין של תיירים, אבל בעיר הקודמת אנחנו רואים את השכנים רצים לתקשורת וכל אחד מספר עד כמה האישה לא יכלה לרדת לזרוק זבל לבד ועל הצעקות שהיו שם, ובסופו של דבר לא מוגשים כתבי אישום נגד השכנים.
ורד סויד: לכן לדעתי מעבר למבצע ההסברה אנשים יצטרכו להבין שאפשר למנוע חלק מן המקרים האלה בעשייה אפקטיבית.
ורד סויד: אני משוכנעת שצוות בין-משרדי, שיכלול גם נציגים של המגזר השלישי וגם של כל משרדי הממשלה הרלוונטיים שציינתם: חינוך, קליטה, בריאות ורווחה כמובן יסייע.
ורד סויד: המקרה הזה לא מעיד על הכלל.
ורד סויד: היה כאן תפקוד יעיל מאוד, גם של מערכת הרווחה וגם של מערכת המשטרה.
ורד סויד: זה משפחה שפשוט לא הביאה את הנתונים.
ורד סויד: חודשים וחצי אחרי ההיעלמות נזכרו לדווח.
נאדיה חילו: גם על זה צריך לחשוב, איך בכל זאת ולמרות הכול ניתן יהיה לאתר ילדים בסיכון גם במקרים חריגים כאלה.
חנה סלוצקי: ד"ר קדמן אמר שצריך לשנות משהו בחברה, באווירה של החברה, בהתנהלות של החברה ובהתנהגות.
חנה סלוצקי: הדבר היחיד ששאלו בכל המקרים: איפה היו שירותי הרווחה ולמה הם לא פעלו.
חנה סלוצקי: זאת היתה השאלה הראשונה.
חנה סלוצקי: לא שאלו לגבי הסביבה הקרובה שבה הילדים חיו, לא שאלו לגבי בני המשפחה, לגבי בני הזוג, מה הם ידעו, איך הם ידעו וכולי.
חנה סלוצקי: חשוב לצאת בקמפיין, אבל כמו בכל העולם יש פרסום כל הזמן של קווים חמים וכל הזמן פרסום על ילדים.
חנה סלוצקי: זה לא משהו חד-פעמי, שאתה מפרסם וגמרנו.
חניתה צימרין: אצלנו בארץ מפרסמים את המספרים של הקווים החמים בעיתונים.
חנה סלוצקי: זה לא מספיק.
חנה סלוצקי: אנשים לא מגיעים לעיתון.
חנה סלוצקי: תשאלי היום מי קורא עיתון.
חנה סלוצקי: אנשים גולשים באינטרנט ומסתכלים במקומות אחרים ובטלוויזיה בתוכניות ריאליטי.
חנה סלוצקי: שם צריך לפרסם את כל מספרי הטלפון הללו.
רינה יצחקי: צריך לפרסם משדר חסות כל יום.
חנה סלוצקי: דבר שני, יש היום שירותים מופרטים.
חנה סלוצקי: משפחות הולכות לקבל שירותים באופן פרטי.
חנה סלוצקי: יש רופא משפחה פרטי.
חנה סלוצקי: פעם היתה תחנה לאם ולילד שנתנה שירות אוניברסלי, היו הולכים לתחנה ומקבלים שם ילדים.
חנה סלוצקי: אם משפחה היתה עוברת ממקום אחד למקום אחר התיק היה עובר עם המשפחה וקודם כול היינו יודעים אילו ילדים נולדו.
חנה סלוצקי: היום במדינת ישראל כאשר נולד תינוק ומגיע לישוב לא יודעים עליו בכלל כי הם לא מגיעים לתחנת טיפת חלב.
חנה סלוצקי: במקרה הספציפי הזה דיברתי עם דובר של אחת מקופות-החולים.
חנה סלוצקי: הוא הסביר לי שכאשר משפחה עוברת למקום מגורים אחר היא יכולה להמשיך להגיע לתחנת טיפת חלב של אותה קופת-חולים מבלי שיודעים במקום המגורים החדש שיש בכלל תינוק ומבלי שבודקים שהוא מקבל בכלל טיפול.
חנה סלוצקי: אז איך אנחנו יכולים לדעת על אותם המקרים?
נאדיה חילו: לכן אמרתי שצריך לעשות חשיבה והצלבת אינפורמציה.
חנה סלוצקי: בגיל הרך, בכל הנוגע להעברת אינפורמציה משהו כאן לא תקין.
חנה סלוצקי: לפני שמתחילים בהליכי חקיקה, אנא ממך, אני מבקשת, בחובת הדיווח היום זה פתוח, אנשי מקצוע חייבים לדווח בכתב.
חנה סלוצקי: לא כתוב שם איך לדווח.
חנה סלוצקי: מבני משפחה ומקרובים אנחנו לא מבקשים אף פעם לבוא ולהגיד מי אני ומי אתה.
חנה סלוצקי: הם יכולים לדווח אנונימית ואנחנו מטילים על פקידי הסעד את העבודה של החיפוש והם הולכים מבית לבית, ולא חשוב אם זה בית מלון או בית מגורים.
חנה סלוצקי: אנחנו מחפשים כדי למצוא את המשפחה.
חנה סלוצקי: ודבר אחרון, גם אנחנו צריכים ללמוד.
חנה סלוצקי: אני אוציא הנחיות נוספות וחדשות, ואעביר לך את ההעתק, לגבי כל מיני נושאים שאפשר לשפר, בעיקר לגבי הגיל הרך.
חנה סלוצקי: כאשר פעם אחת מדווחים על ילד, עושים את הבדיקה לגבי ילד ואם לא מוצאים שיש שם משהו פלילי אז העניין נסגר ונשכח.
חנה סלוצקי: מי עושה היום מעקב אחרי ילדים ותינוקות לבחון מה קורה להם?
חנה סלוצקי: האם תחנת אם וילד מעבירה לנו דיווחים אם ההורה לא הביא את הילד לבדיקה או כדי לתת לו חיסונים?
חנה סלוצקי: זה לא חוק, זה לא חובה ולא חייבים.
חנה סלוצקי: כלומר יש הרבה לקונות, יש הרבה רווחים וצריך לסגור אותם.
נאדיה חילו: משפט אחרון לגברת יהודית גלנץ, נציגת מרכז השלטון המקומי.
יהודית גלנץ: לא אחזור על כל הדברים החשובים שנאמרו כאן.
יהודית גלנץ: אני רוצה להצטרף להסתייגות שאמרו נציגי המשטרה באשר לדיווח אנונימי.
יהודית גלנץ: אתייחס לנקודות שנוגעות יותר לשירותי הרווחה ברשויות המקומיות.
יהודית גלנץ: ברשויות המקומיות חלק גדול מן המאבק בין החינוך ובין הרווחה הוא על קבלת אחריות.
יהודית גלנץ: דיווח אנונימי זה פתח להתנערות מאחריות.
יהודית גלנץ: המסמך שהוגש על-ידי המועצה הלאומית לשלום הילד הוא בהחלט מכלול שיכול לשפר את התמונה.
יהודית גלנץ: אני רוצה להתייחס בכל זאת לתקן של פקידי סעד לחוק הנוער.
יהודית גלנץ: באמת הגיע הזמן שתהיה הגדרה בעניין זה.
יהודית גלנץ: והערה נוספת באשר לפקידי סעד בכלל.
יהודית גלנץ: אולי זה נשמע שולי מאוד, אבל מעמדם בציבור מעורער ביותר.
יהודית גלנץ: הם נתפסים כ"איש הרע" בכל מקרה, או שהם "חוטפי ילדים" או שהם "לא עשו שום דבר, איפה הם היו?".
יהודית גלנץ: קמפיין תקשורתי, גם אם זה נשמע כרגע שולי, צריך להיות גם לשיפור מעמדם של פקידי הסעד והבהרת התפקיד החשוב שיש להם על מנת שיהיו נגישים לציבור.
נאדיה חילו: אני נאלצת לסיים את הישיבה.
נאדיה חילו: אני רוצה להודות לכל המשתתפים שבאו.
נאדיה חילו: אני יודעת שלא פשוט להגיע לכאן ב-1 בספטמבר, באמצע יום, בחופשה, אבל הנושא באמת חשוב מאוד.
נאדיה חילו: על אף שמיצינו את הדיון הפתרונות עוד רחוקים, אבל זה לא אומר שאנחנו לא אמורים להתחיל להניע תהליך, גם אם הוא יתמשך.
נאדיה חילו: בהחלט צריך להניע את התהליך הזה בכמה וכמה שבילים.
נאדיה חילו: אני מתכוונת להניח שתי הצעות חוק על שולחן הכנסת.
נאדיה חילו: ברור שהתוכן של הצעות החוק עדיין ראשוני ונהיה פתוחים לשמוע כל המלצה, כל תוספת, כל הצעה.
נאדיה חילו: הקשבתי קשב רב למה שנאמר על חובת הדיווח, על ההסתייגות ועל החששות ואני בהחלט מבינה.
נאדיה חילו: צריך בכל זאת לראות איך ניתן מצד אחד לשפר ומצד שני לא לפגוע בקיים.
נאדיה חילו: הצעת החוק הראשונה שלי עוסקת בחובת השתתפות בהדרכה לקראת הורות, או הכנה להורות.
נאדיה חילו: הגיע הזמן לקבע את זה בחוק.
נאדיה חילו: אין לי מושג מה קורה היום בעולם וביקשתי ממחלקת המחקר והמידע של הכנסת לבחון את זה.
נאדיה חילו: אולי למישהו יש מידע שהוא יכול להעביר לי על מה שקורה בעולם בתחום הזה, אם מופעלים מודלים כלשהם, איך הם מופעלים, מה הסנקציות.
נאדיה חילו: החשיבה הראשונה שלי היתה, הרי כל אדם שהופך להיות הורה עובר בדרך כלל בבית-חולים ושם אפשר כבר בשלב הזה להתחיל את התהליך.
נאדיה חילו: שאלו מאין יבוא התקציב.
נאדיה חילו: בשלב הזה אני לא רוצה לחשוב על תקציב.
נאדיה חילו: גם אם הורים יצטרכו לשלם – הם ימצאו אפשרות לשלם עבור הקורס, אולי מתוך מענק הלידה.
נאדיה חילו: אפשר גם לחשוב על סנקציה למי שלא ישתתף בקורס כזה.
נאדיה חילו: אני לא רוצה להתחיל עם ענישה כי זאת לא הכוונה, אבל צריך לחייב לעבור את הקורס הראשוני הזה באופן גורף וטוטלי, חובה לפחות בלידה של ילד ראשון ואפשר גם עם לידת ילדים נוספים.
נאדיה חילו: צריך לחשוב איך לבצע את זה דרך מנגנונים מסוימים.
נאדיה חילו: ברור לי, ואני אומרת את זה גם לגורמי המקצוע, צריך להרכיב את מערך ההשתלמות הזאת מאנשי מקצוע, שיכללו בקורס את התכנים הרלוונטיים.
נאדיה חילו: שמענו כאן על כמה כיוונים ועל כמה רעיונות לתכנים.
נאדיה חילו: בחנתי גם תוכניות והצעות שהגיעו אליי.
נאדיה חילו: הגוף שאמור להיות אחראי על התוכן המקצועי יהיה גוף מקצועי ומוכר וכל אמא, כל זוג, וגם אימהות חד-הוריות, כלומר כל משפחה תהיה חייבת לעבור את התהליך הזה על-פי חוק.
נאדיה חילו: זה אחת ההמלצות שלי, ואני מתכוונת להניח את הצעת החוק הזאת כבר היום.
נאדיה חילו: הצעת החוק השנייה נמצאת בשלב ראשוני למדי ועוסקת בתיקון סדר הדין הפלילי באשר לדיווח על התעללות בקטין והיעדרות של קטין.
נאדיה חילו: המוקד אינו בחוק אלא בכך שתהיה תוצאה.
נאדיה חילו: אם יהיו נהלים פנימיים במשטרה שירעננו ויחדדו שיש להתייחס לכל תלונה ואף לתלונה לא מזוהה על היעדרות אני מסכימה אתך מאוד שחובת הדיווח אמורה להיות מופעלת, והחוק מטיל ענישה של 3 חודשי מאסר למי שלא מדווח ומאפשר לנקוט בכל האמצעים, במיוחד כלפי מערכות החינוך.
נאדיה חילו: אבל אני בהחלט סבורה שצריך גם לחשוב, בלי לפגוע במסלול הזה שאמור להיות מסלול ברור ושצריך לחזק אותו, גם על מסלול נוסף מתוך ראייה שחלק מן האנשים יודעים ופוחדים וגם להם צריך לתת מענה, כאשר אנחנו רואים לנגד את עינינו את התוצאה.
נאדיה חילו: התוצאה של הדיווח האנונימי יכולה להיות מניעת התעללות ומניעת קורבנוּת של ילדים.
נאדיה חילו: זה עוד הצעת חוק שאני מבקשת להניח על שולחן הכנסת, וגם נהיה פתוחים ליוזמות, לשינויים ולתוספות.
נאדיה חילו: אני רוצה להמליץ על הידוק היחסים בין הערים לגבי משפחות בסיכון.
נאדיה חילו: כאן אני סומכת בהחלט על פקידת הסעד הארצית ועל משרד הרווחה גם לרענן נהלים וגם להוציא נהלים חדשים.
נאדיה חילו: גברת חנה סלוצקי, גם כאשר יש הפרטה ניתן למצוא פתרון.
נאדיה חילו: הרי המסגרות המופרטות מקבלות תקציבים כלשהם מן המדינה והן בפיקוח כלשהו של השירותים החברתיים.
נאדיה חילו: צריך למצוא שבילים שגם מערכות כאלה יהיו כפופות להנחיות של משרד הרווחה והשירותים החברתיים באשר לדיווח על משפחות בסיכון שעוברות ממקום למקום.
נאדיה חילו: אני רוצה לבקש שבמסגרת הקמפיין, או העלאת המודעות לאיתור, גם אם משרד הבריאות לא כאן, שגם טיפות החלב וגם קופות-החולים למיניהן יפרסמו את מספרי הטלפון במקום בולט, לאן הורים יכולים לפנות.
נאדיה חילו: צריך לתת להם את מספרי הטלפון וידע ראשוני מה ניתן לעשות כאשר יש חשד להתעללות, היכן משפחות במצוקה יכולות לקבל סיוע וגם היכן ניתן להודיע על חשד כאשר נדלק אור אדום.
נאדיה חילו: המספרים הללו צריכים להיות בולטים בטיפות חלב, בבתי-חולים ליולדות – זה מקום מרכזי מאוד שהוא פוטנציאל אדיר.
נאדיה חילו: שכל אמא שיולדת תדע שיש לה כתובת אם היא זקוקה, אבל שתדע שגם אם היא לא זקוקה ומכירה מישהו אחר שזקוק יש כתובת.
נאדיה חילו: נושא הקמפיין חשוב מאוד.
נאדיה חילו: הוא גם הוכיח את עצמו לאחרונה.
רינה יצחקי: מי יעשה אותו?
נאדיה חילו: בשלב הזה כשמדובר במערכות הבריאות זה משרד הבריאות וקופות-החולים.
נאדיה חילו: נשלח להם את סיכום הדיון הזה ואת ההמלצה שלי בעניין הזה.
נאדיה חילו: אני קוראת לתגבור מחלקת הנוער במשטרה.
נאדיה חילו: אני חוזרת שוב על ההמלצה שלי להחזרת הטיפול בילדים שהם קורבנות של התעללות למחלקת הנוער, או יצירת מסגרת אחרת או מסגרת מקבילה שתהיה ממוקדת בעניין הזה.