GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שלמה אלישר: לא, אם זה לא דו-צדדי, אין לזה משמעות.
שלמה אלישר: אם ילד שומע שמיעה מלאה באוזן אחת ובשנייה יש לו ירידה, נגיד של 50 דציבלים.
שלמה אלישר: איזה משמעות יש לזה?
שלמה אלישר: הוא שומע.
שלמה אלישר: גמרנו.
מיכאל מלכיאור: אז למה לא אמרת את זה בישיבה הקודמת?
מירב ישראלי: אז הוא זקוק למעון יום שיקומי?
מירב ישראלי: אז זה כתוב.
שלמה אליישר: לא כתוב.
מירב ישראלי: זה כתוב בתנאי, שהוא זקוק למעון יום שיקומי.
מיכאל מלכיאור: התנאי המקדמי, שהוא זקוק---
טליה אגמון: התנאי המקדמי הוא שהוא זקוק לטיפול.
מירב ישראלי: כתבנו את זה בסעיף, בדיוק בגלל מה---
אשר אור-נוי: מי קובע את התנאי?
אשר אור-נוי: החוק קובע.
מיכאל מלכיאור: אתה.
מירב ישראלי: 'נדרשת השמתו במעון יום שיקומי', גם ב-4 וגם ב-5.
אשר אור-נוי: אבל ברגע שאתם מדברים על חוק, החוק קובע מי נכנס, לא אני.
אשר אור-נוי: אם אני יכול לקבוע, אז אני עושה את זה כמו החוק.
מירב ישראלי: שיקול הדעת, כתוב, 'מי ששר הרווחה והשירותים החברתיים הסמיכו לכך קבע כי הוא עיוור או שיש לו לקות ראייה', ואז אתם אמרתם שלא כל עיוור ולקוי ראייה צריך מעון יום שיקומי, אז הכנסנו, 'ונדרשת השמתו במעון יום שיקומי', זה אמור לתת לכם את התשובה.
אשר אור-נוי: אבל מי קובע שנדרשת?
מירב ישראלי: אתה, או נציג משרד הרווחה.
מירב ישראלי: אין בעיה פה, לדעתי.
אשר אור-נוי: אז אין לי בעיה.
מיכאל מלכיאור: אין לך בעיה.
מיכאל מלכיאור: אני מוכן גם עוד דבר, כדי שזה יהיה ברור לגמרי, בנאום כשאני אציג את החוק, אני אדגיש בהדגשת יתר את הנקודה הזאת כדי שזה יהיה ברור.
מיכאל מלכיאור: לא באים פה בשביל להביא מישהו שלא צריך את זה.
שלמה אליישר: ברשותך, אדוני היושב ראש, להדגיש כאן שתי נקודות בעניין הזה.
שלמה אליישר: קודם כל, כשאתה אומר שנדרשת השמתו במעון יום שיקומי, אז כשאתה אומר 'נדרשת השמתו', זה עניין של שיקול דעת מקצועי של ועדת השמה.
שלמה אליישר: זה דבר ראשון, אז צריך לומר את זה במפורש.
מיכאל מלכיאור: אמרנו.
שלמה אליישר: דבר שני, מתוך זה גם נובע בבירור ובאופן חד משמעי, וזה גם נאמר כאן בדיון הקודם, שישנם ילדים שייפלו לקטגוריות האלה, אבל הם לא זקוקים למעון יום שיקומי---
מיכאל מלכיאור: נכון, לכן שינינו את הטקסט.
רן כהן: לכן היתה התוספת.
מיכאל מלכיאור: אנחנו לא רוצים שאף ילד שלא זקוק מאוד לעניין, ייכנס.
אשר אור-נוי: אני מוכרח לומר שאני חשבתי, בשיחה שהיתה לי עם האוצר לפני פחות משעה, שהעניין סגור, מפני שקיוויתי, בדרך כלל אני מתבטא מאוד ברור, שהדברים היו ברורים.
אשר אור-נוי: איתך דיברתי?
אשר אור-נוי: אני פשוט לא יודע.
אוהד ריפן: כן, איתי דיברת.
אשר אור-נוי: וסיכמנו את השיחה, נכון?
אוהד ריפן: נכון.
אשר אור-נוי: אוקי.
אשר אור-נוי: מה שאני רוצה להציע - איפה כאן החשש?
אשר אור-נוי: החשש לא יהיה, לא בסי.
אשר אור-נוי: טי ולא בשמיעה ולא בראייה, כי הדברים הללו, בישלנו אותם, אנחנו עשינו את זה שנה וחצי, אפשר להמשיך בפיילוט עוד חצי שנה---
מיכאל מלכיאור: אבל להם יש חשש בסעיפים האלה, הוא כל הזמן אומר לי.
מיכאל מלכיאור: הם לא סומכים על---
אשר אור-נוי: איפה החשש?
אשר אור-נוי: החשש, לדעתי, ויכול להיות שאני לא קולט את האוצר נכון, אבל החשש לדעתי הוא מהפִּסקה של ילדים בגיל חצי שנה עד שנה, ששם יכול להיות, נֹאמר, זרם של ילדים.
אשר אור-נוי: הפסקה הזאת, אנחנו התנהגנו לפיה, אלא מה?
אשר אור-נוי: אנחנו התנהגנו לפיה רק לגבי אותם ילדים שהביטוח הלאומי אישר להם גמלה והיות והם עכשיו בני חצי שנה והביטוח הלאומי מתחיל לשלם רק בגיל שנה, אישרנו אותם באותה תקופת מעבר של חצי שנה.
אשר אור-נוי: זה מגביל אותם בצורה דרסטית.
אשר אור-נוי: זה כמה עשרות ילדים בקושי.
אשר אור-נוי: אם מוסיפים את הסעיף הזה, האם זה יהיה מקובל עליכם?
אשר אור-נוי: כי אני חוזר, כל הדברים האחרים, לא השתנה שום דבר.
אשר אור-נוי: אם אנחנו מגבילים את זה, אז גם זה לא משתנה, מפני שזה בדיוק מה שהיה.
אשר אור-נוי: אם אנחנו הולכים על זה, אמרתי לך שאנחנו מדברים בערך על 120 מכסות לשנה, שזה בערך 150, 160 ילדים, כי חלק מהילדים נכנסים ל-3, 4, 5 חודשים.
אשר אור-נוי: הילדים מגיל חצי שנה עד שנה, נכנסים למקסימום חצי שנה, חלק מהם לשלושה חדשים---
שלמה אליישר: חלק מהם, לא כולם.
אשר אור-נוי: לא, אם הם מאושרים על ידי הביטוח הלאומי, אז זה המקסימום.
אשר אור-נוי: אז למעשה, אני חוזר, אם אי אפשר לעשות את השינוי הזה.
אשר אור-נוי: .. אני מוכרח לומר, אני לא אוהב לתת ערבויות, אבל בדרך כלל, ועדים פה לפחות אנשים שמכירים אותי גם בכנסת, כשאני מדבר על מספרים מסוימים, אין סטייה, הסטייה היא מינימלית, ואני אומר, על סמך הניסיון שלנו, שלא יהיו יותר מאשר 120 מכסות לשנה, אלא אם כן מספר הילדים הכולל יגדל, זה סיפור אחר.
מיכאל מלכיאור: לא, אבל לזה הוא לא מתנגד ש---
שלמה אליישר: הוא לא מדבר על בייבי-בום.
אשר אור-נוי: אנחנו מדברים על משהו כמו 10% עד 12% מכלל הילדים.
מיכאל מלכיאור: זה לא הפריע לו, הוא היה מוכן גם לעשות הצמדה ל---
אשר אור-נוי: אחוזים, נכון.
רן כהן: מספר הילדים לא גדֵל, הוא קטֵן.
מיכאל מלכיאור: אחרי ששמעת את הדברים האלה, מר אוהד ריפן.
אוהד ריפן: אני אגיד קודם כל את העמדה הרשמית שלנו והעמדה הרשמית שלנו---
מיכאל מלכיאור: אני אמרתי את העמדה שלכם.
אוהד ריפן: נכון, שכל עוד אין מגבלה תקציבית אפקטיבית על כלל הסעיפים, אנחנו לא נוטים להסכים לחוק הזה.
אוהד ריפן: אחרי שאמרתי את זה, אני מנסה להבין מה אתה אמרת, שישנו את הצעת החוק כך שלא ייכנסו ילדים מגיל חצי שנה עד שנה, אלא אם כן הם קיבלו---
אשר אור-נוי: אלא אם כן הם אושרו על ידי הביטוח הלאומי.
אוהד ריפן: זה לא מה שכתוב.
אוהד ריפן: תקנו אותי אם אני טועה, זה לא מה שכתוב היום בחוק.
אשר אור-נוי: אני יודע ולכן זה מה שמטריד אתכם.
אשר אור-נוי: אותי פחות, אבל כדי להרגיע אותך.
אשר אור-נוי: ..
אשר אור-נוי: אותי פחות, מהסיבה שמעט מאוד ילדים מאובחנים מתחת לגיל שנה.
אשר אור-נוי: dq לא יכול להיקבע מתחת לגיל שנה, למשל, שזה אחד הסעיפים.
אשר אור-נוי: ליקוי ראייה קשה וליקוי שמיעה קשה, מספר קטן של ילדים, ואז הביטוח הלאומי במילא מאשר אותם.
בני גליק: כמה ילדים עם תסמונת דאון יש בשנה?
מיכאל מלכיאור: לא נפתח דברים---
אשר אור-נוי: תסמונת דאון, אני יודע שאני אישרתי מתחת לגיל שנה אולי עשרה ילדים.
בני גליק: בשנה?
בני גליק: אבל יש יותר.
בני גליק: כמה נולדים בישראל?
אשר אור-נוי: בסביבות 80 ילדים.
בני גליק: אז כבר יש לך תוספת של 80 ילדים.
הניה מורמורשטיין: לא שמונים ילדים מבקשים עד גיל שנה להיכנס למעון יום שיקומי.
בני גליק: הם יבקשו.
הניה מורמורשטיין: ממש לא.
רן כהן: אין שום הגבלה של הביטוח הלאומי, אז לא כולם נכנסים.
אשר אור-נוי: עוד פעם, אם הביטוח הלאומי מאשר אותם, והעובדה היא שלא מאשרים אותם---
בני גליק: הם אוטומטית מקבלים אישור.
אשר אור-נוי: אבל אני אומר לך עוד פעם, אני מדבר על סמך ניסיון של שנה וחצי---
בני גליק: בסדר, אבל הם יבואו, הם יבואו.
אשר אור-נוי: לא, מפני שההורים מחזיקים אותם.
איה דביר: אי אפשר לבנות על זה שההורים יחזיקו אותם.
איה דביר: אם יש זכאות, הם יכולים להביא אותם מחר.
מיכאל מלכיאור: בוא ננסה להבין אותו נכון.
מיכאל מלכיאור: מה אתם אומרים בפורום על ההסתייגות הזאת?
ולרי זילכה: אנחנו אומרים שאין לנו שום כוונה להרחיב את הפיילוט ואם פרופסור אור-נוי אומר שאלה הנתונים של הפיילוט, אנחנו נסכים לזה.
מירב ישראלי: אני רוצה רק להבין, הכוונה היא שהכל יהיה שנה מלבד מספר 2, נכון?
מירב ישראלי: זה מה שאתה אומר.
אשר אור-נוי: נכון, אלא אם כן ילדים אושרו על ידי הביטוח הלאומי.
ולרי זילכה: אני רוצה לשאול את פרופסור אור-נוי, להיות בהירה, האם סעיף 6, אותו סעיף שמדבר על---
מירב ישראלי: לא, סעיפים 1, 3, 4, 5 יהיה משנה עד שלוש, 2 - מחצי שנה עד שלוש.
אשר אור-נוי: ומ-55 ומטה זה מגיל שנה.
ולרי זילכה: לא לזה אני מתכוונת.
ולרי זילכה: לגבי הסעיף שאומר שעקב מוגבלות ניכרת ונסיבות משפחתיות נדרשת השמתו במעון יום שיקומי, הסעיף הזה לא חל מגיל חצי שנה?
ולרי זילכה: הסעיף שאומר ששר הרווחה ושר הבריאות, עקב המוגבלות הניכרת ונסיבות משפחתיות, נדרשת השמתו במעון יום שיקומי, על מנת למנוע פגיעה משמעותית.
ולרי זילכה: זה גם שנה או חצי שנה?
אשר אור-נוי: את מדברת על מה שאנחנו קוראים הסעיף הסוציאלי?
ולרי זילכה: כן.
אשר אור-נוי: אני לא יודע.
אשר אור-נוי: אני לא חושב שהיתה פנייה לילד -אני לא זוכר- מתחת לגיל שנה בסעיף סוציאלי.
אשר אור-נוי: אישרנו בסעיף סוציאלי אולי 20 ילדים, עד כמה שאני זוכר.
מיכאל מלכיאור: זה אומר שמה?
מיכאל מלכיאור: בפועל?
מיכאל מלכיאור: באיזה סעיף אנחנו צריכים להכניס?
אשר אור-נוי: את הסעיף של מגיל חצי שנה.
מיכאל מלכיאור: תיקח את החוק.
מיכאל מלכיאור: אני אתן לך אחד אם אין לך.
מיכאל מלכיאור: זה בכלל של חבר הכנסת אורון, הוא לא יודע שזה קיים בכלל.
מיכאל מלכיאור: היתה רשימה של אנשים ואני חושב שחבר הכנסת אורון הבא בתור, אני הצעתי והוא היה רשום משום מה, הוא לא היוזם, אבל הוא---
רן כהן: הוא ירש את זה.
רן כהן: אבל אני זוכר שאני הייתי חתום על זה.
מיכאל מלכיאור: כנראה על החוק הזה היית רק חתום יותר למטה.
מירב ישראלי: אני אגיד לכם.
מירב ישראלי: חבר הכנסת נסים דהן נמחק, חברי הכנסת חיים אורון, אזולאי, ארדן, בניזרי, גפני, נסים זאב, יחיאל חזן כבר לא, דוד טל.
מיכאל מלכיאור: רן כהן רשום שם?
מירב ישראלי: איתן כבל.
מירב ישראלי: רן כהן לא, בחוק הזה לא.
מירב ישראלי: זה מה שהוחל עליו רציפות.
רן כהן: לא יכול להיות.
מיכאל מלכיאור: פרופסור אור-נוי, יש לך את החוק בפניך?
מיכאל מלכיאור: תגיד בדיוק מה שצריכים לעשות כדי לקיים את רצון האוצר.
אוהד ריפן: לא את רצון האוצר, את רצון משרד הבריאות.
מיכאל מלכיאור: רצון משרד הבריאות, אוקי.
אשר אור-נוי: אני עובר על זה עכשיו - ילד הזקוק לטיפול, שמלאו לו לא שישה חודשים, אלא שמלאה לו שנה.
אשר אור-נוי: נתחיל מזה.
אשר אור-נוי: בסעיף בהגדרה עצמה.
אשר אור-נוי: זה בעצם הדבר המרכזי, מבחינה זו.
אשר אור-נוי: סעיף 1 נשאר כמו שזה.
אשר אור-נוי: 2, 'משתלמת בעדו גמלת ילד נכה לפי סימן ו' בפרק ט', בחוק הביטוח הלאומי', רק לגבי הסעיף הזה מגיל חצי שנה.
מירב ישראלי: צריך להיות בסעיף זה, מגיל חצי שנה.
מירב ישראלי: ננסח, בסדר.
מיכאל מלכיאור: זהו.
אשר אור-נוי: אבל אם כבר מתקנים, אני מבקש להוסיף, שתי עיניים, שתי אוזניים ולסי.
אשר אור-נוי: פי - שתי גפיים, כי זה מאוד חשוב, שיתוק מוחין.
מירב ישראלי: בסדר, אם הוא פותח---
אשר אור-נוי: אבל צריך לקבל את ההסכמה של האוצר, אם כבר עושים את השינוי.
מירב ישראלי: אתה רוצה לדחות את הרוויזיה?
מיכאל מלכיאור: לא, אז לא יהיה לנו זמן השבוע.
רן כהן: אדוני היושב ראש, אני מבקש---
מיכאל מלכיאור: אם זה מקובל על כל הגורמים, אני---
רן כהן: אני מבקש להגיש את זה כהסתייגות שלי.
מיכאל מלכיאור: אבל בשביל זה אנחנו צריכים לעשות רוויזיה.
מיכאל מלכיאור: אז קודם נצביע על הרוויזיה.
מיכאל מלכיאור: מי מצביע בעד הרוויזיה?
רן כהן: אני נמנע.
מיכאל מלכיאור: 1 הצביע בעד.
מיכאל מלכיאור: מי נגד?
מיכאל מלכיאור: מי נמנע?
מיכאל מלכיאור: הרוויזיה עברה.
מיכאל מלכיאור: הרוויזיה עברה 1 בעד, 1 נמנע.
רן כהן: עכשיו אני מבקש להגיש את מה שהציע פרופסור אור-נוי כהסתייגות שלי.
מירב ישראלי: לא צריך הסתייגות, אפשר להכניס את זה לחוק.
מיכאל מלכיאור: לא, הסתייגות.
מירב ישראלי: לא, את הדו-צדדי והשאר.
מיכאל מלכיאור: את הדו-צדדי נכניס בחוק, אבל את הסיפור של פרופסור אור-נוי, זה יהיה ככה שיהיה כלי בידי מר אוהד ריפן לבוא למשרד ולהגיד---
אוהד ריפן: לא, זה---
מיכאל מלכיאור: כלי, כדי שיבוא לאוצר ויגיד להם שעבר דבר ראוי.
מירב ישראלי: כרגע עוד יש לכם את ההסתייגות ההיא.
מיכאל מלכיאור: יש עדיין הסתייגות אחת של האוצר, שעדיין עומדת כהסתייגות.
מיכאל מלכיאור: ההסתייגות שלי, אני מסיר.
מיכאל מלכיאור: יש פה שלושה שינויים.
רן כהן: ההסתייגות שלי.
מיכאל מלכיאור: אנחנו עוד נפיל את ההסתייגות שלך.
מיכאל מלכיאור: תגיד את השינויים שאתה מציע.
אשר אור-נוי: אני חוזר, פעוט עם מוגבלות, סעיף 2, שורה 3.
אשר אור-נוי: ילד שזקוק לטיפול שמלאה לו שנה, עד שמלאו לו שלוש שנים.
אשר אור-נוי: פה מוחקים את הששה חודשים.
מיכאל מלכיאור: לא, זו ההסתייגות.
מיכאל מלכיאור: אני אמרתי לפני ההסתייגות, קודם את השינויים בטקסט, מה שגם במשרד הרווחה בדאגה לנושא הזה, אני רואה.
אדי וייס: אני אחזור עליהם.
אדי וייס: בסעיף 4---
אשר אור-נוי: 'דו צדדית', זה כבר כתוב פה בנוסח שיש פה.
מירב ישראלי: כן, אני הכנסתי, כי הכנסתי את ההערות שלכם לצורך הרוויזיה.
מיכאל מלכיאור: זה חשוב שהוועדה תשמע.
אשר אור-נוי: 'מי ששר הרווחה והשירותים החברתיים הסמיכו לכך, קבע כי הוא עיוור או שיש לו לקות ראייה דו צדדית ונדרשת השמתו במעון יום שיקומי'.
אשר אור-נוי: אחר כך יש להם את אותו דבר על השמיעה.
מירב ישראלי: יש לי שאלה.
מירב ישראלי: אנחנו התלבטנו בזה בניסוח, צריך כמו בעיוור או לקות ראייה להגיד 'חירש או לקות שמיעה'?
מירב ישראלי: או שמספיק לקות שמיעה, כי אתם כתבתם רק לקות שמיעה.
אשר אור-נוי: חירש זה מובן מאליו.
אשר אור-נוי: גם לקות ראייה כוללת, אבל---
מירב ישראלי: לכן אני שואלת, כי יש אי התאמה בין 4 ל-5 בניסוח.
טליה אגמון: אני חושבת שעיוור זה מונח שהוא קיים, יש תעודת עיוור ו---
מירב ישראלי: גם חירש.
מירב ישראלי: אני שואלת מבחינה מקצועית, אין לי בעיה.
אשר אור-נוי: 'הסמיכו לכך, קבע כי הוא חירש או שיש לו לקות שמיעה דו-צדדית'.
טליה אגמון: לקות ראייה, קל וחומר עיוור, כבד שמיעה, קל וחומר חירש.
מירב ישראלי: אין לי בעיה, רק תגידו לי מקצועית מה נכון להגיד ניסוחית, כי זה קצת מוזר שיש הבדל.
איה דביר: וגם מבחינת משפטית, זה עדיף מבחינת האמנה של שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.
איה דביר: לא לכנות אדם, לא ליצור זהות בין המוגבלות לאדם, אלא אדם עם לקות.
מירב ישראלי: אז להוריד גם עיוור?
אשר אור-נוי: אני הייתי מוריד את שניהם, בהחלט.
מיכאל מלכיאור: כן, עיוור וחירש מורידים, יש לו לקות ראייה ויש לו---
אשר אור-נוי: 5, אמרנו 'לקות שמיעה דו צדדית', ו-6 זה בסדר.
אשר אור-נוי: 7, כמו שכתוב כאן, היה כתוב---
מיכאל מלכיאור: היא הכניסה את הדברים שלך, אני ביקשתי ממנה.
אשר אור-נוי: כן, נכון.
אשר אור-נוי: בשתי גפיים לפחות.
מירב ישראלי: ויש את ההערכה ההתפתחותית.
מירב ישראלי: רציתי לדעת אם זה ניסוח או לא ואם יש מישהו ש---
אשר אור-נוי: זה ניסוח מיוחד כי זה לא אדם אחד.
אשר אור-נוי: ההערכה היא על ידי כמה אנשים.
מירב ישראלי: אז לא מבחן התפתחותי מלא, אלא הערכה התפתחותית מלאה.
אשר אור-נוי: נכון.
מירב ישראלי: אז גם את זה קיבלנו.
מיכאל מלכיאור: עם השינויים האלה, יש עוד מישהו שברגע האחרון, לפני---
שלמה אליישר: היתה הצבעה, לא?
מיכאל מלכיאור: היתה הצבעה, אבל אתם רוצים לשנות, אז אני עושה שינויים.
מיכאל מלכיאור: הכל מגביל פה, אני מקווה שרושמים את זה באוצר, הכל מגביל.
מיכאל מלכיאור: השינויים האלה הוכנסו.
מיכאל מלכיאור: עכשיו באה ההצעה של---
רן כהן: הם הוכנסו, אבל לא הצבעת.
מיכאל מלכיאור: הוכנסו, נצביע בסוף.
מיכאל מלכיאור: הוכנסו להצעה, כמו תמיד כשאנחנו מדברים על חוק.
מיכאל מלכיאור: עכשיו באה ההסתייגות של חבר הכנסת רן כהן, שרוצה לאמץ את ההסתייגות של פרופ' אור-נוי וזה לשנות בהתחלה, כשכתוב 'ילד שמלאו לו שישה חודשים', לכתוב 'שמלאה לו שנה עד שמלאו לו שלוש שנים'.
מיכאל מלכיאור: זה שינוי אחד.
מיכאל מלכיאור: ובסעיף 2, שם כן לכתוב מגיל ששה חודשים וזהו.
מיכאל מלכיאור: מקובל?
מיכאל מלכיאור: עכשיו מצביעים קודם על ההסתייגות שלך, חבר הכנסת כהן.
מיכאל מלכיאור: זו הסתייגות של חבר הכנסת רן כהן.
מיכאל מלכיאור: עכשיו אנחנו מצביעים על החוק כמות שהוא, עם התיקונים, אבל בלי ההסתייגויות.
רות ליתצ'ר: מבחינת ההגדרה הרפואית של לקות הראייה ולקות השמיעה, זה מובן פה שזה לפי ההגדרות של המוסד לביטוח לאומי למתן קצבה?
שלמה אליישר: לא, ממש לא.
אשר אור-נוי: אני לא רציתי להכניס את הדציבלים.
שלמה אליישר: אנחנו מדברים על ירידה דו-צדדית של 45 דציבלים.
רות ליתצ'ר: זו ההגדרה של המוסד לביטוח לאומי.
רן כהן: על פי ההגדרה הרפואית, לא?
רות ליתצ'ר: אני רציתי להיות בטוחה שזה מוגדר כך, כי אחרת זה פתוח...
אשר אור-נוי: לא, השאלה אם לא להכניס את זה להצעה.
מירב ישראלי: זה לא נכנס ב-2? זה משהו אחר?
אשר אור-נוי: לא, לא, לא.
טליה אגמון: אם הולכים לפי המבחנים של הביטוח לאומי בלבד, אז למעשה הוא ייכנס למשבצת של 2.
מיכאל מלכיאור: אנחנו הולכים לפי...
מיכאל מלכיאור: בדיוק מה שאת אמרת, לא הולכים לפי ההגדרה של---
טליה כהן: זה עניין של שיקול דעת.
מיכאל מלכיאור: אני חוזר לאיפה שהיינו.
מיכאל מלכיאור: עכשיו אנחנו מצביעים על החוק כמות שהוא, בלי ההסתייגויות.
מיכאל מלכיאור: מי מצביע בעד?
מיכאל מלכיאור: 2 בעד.
מיכאל מלכיאור: זה אומר שאין מתנגדים הפעם ואין נמנעים.
מיכאל מלכיאור: אני בטוח, אגב, שכל הכנסת, אם היו יושבים פה, כולם היו מצביעים אותו דבר.
מיכאל מלכיאור: אבל זה כרגע מי שהגיע בשעה זאת של יום ראשון אחר הצהריים.
מיכאל מלכיאור: החוק עבר 2 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים
רן כהן: אדוני היושב ראש, אני מבקש שכן נגיד שאם האוצר יואיל לתמוך בהסתייגויות שאני הגשתי, אנחנו נכלול אותם בהצעת החוק ונבוא איתם למליאה.
מיכאל מלכיאור: כן, אני חושב שהאוצר יודע את זה.
מיכאל מלכיאור: אני רוצה ממש מכל הלב קודם כל להודות למשרדי הממשלה הרלוונטיים שבאו לפה בגישה קונסטרוקטיבית וברוח ההסכם.
מיכאל מלכיאור: אני רוצה לבקש מכל הלב ממשרד האוצר, קיבלתם פה את הדעה הכי מוסמכת שיש במדינת ישראל, אולי בעולם כולו, אני לא יודע מה יש מעבר לגבולות, אבל אין לכם מה לחשוש ואנחנו הגבלנו את זה פה בכל הגבולות והיה שיתוף פעולה מלא גם של הפורום שדואגים על כל ילד ויודעים מה המשמעות של כל ילד וילד, וברוח הטובה שהיתה ביחסים בינינו במשך השבוע, אני מאוד מבקש מכם שנוכל לעשות את זה בהסכמה ובצורה הראויה ביותר, כפי שנהגתם, אגב, במשך השנה של הפיילוט גם ובמשך הימים האחרונים של המשא ומתן.
מיכאל מלכיאור: אני מודה לכולכם על הישיבה.
נאדיה חילו: צהריים טובים.
נאדיה חילו: אני פותחת את ישיבת הוועדה לזכויות הילד.
נאדיה חילו: הנושא של היום הוא גם בעיתוי של התקופה שבה אנחנו נמצאים, לצערי זה כל הנושא של היפגעות ילדים והחמרה בהיפגעויות ילדים בתקופת החופש הגדול.
נאדיה חילו: אני רוצה לתת כמה היבטים לנושא הזה לפני שאני פותחת את הדיון.
נאדיה חילו: אנחנו יודעים שבתקופת הקיץ קרוב לשני מליון תלמידים יוצאים לחופשה, אנחנו מדברים על ילדים גם בגיל מאוד צעיר וגם על ילדים שהם בחטיבות ביניים ותיכון, כשאני מדברת על ילדים שזה קשור לכל אוכלוסיית הילדים.
נאדיה חילו: לפי הנתונים שיש לנו ואנחנו עשינו עבודת בית מסודרת לצורך הישיבה ובהזדמנות זו אני גם רוצה להודות לגורמים שהעבירו לנו, ארגון בטרם ועוד ארגונים, גם ה-מ.מ.מ שעזר לנו.
נאדיה חילו: מה שאני רואה בהשוואה למדינות נוספות, מדינת ישראל מובילה מבחינת ימי חופשת הילדים, היא עומדת בראש הטבלה בהשוואה למדינות נוספות שזה 93 ימי חופש, כשלהורים, וזה מאוד חשוב ההשוואה הזאת, הורים שעובדים בדרך כלל יש להם 19 ימים.
נאדיה חילו: אני לקחתי בחשבון אפילו את המקסימום כי יש מקומות שיש פחות ימים.
נאדיה חילו: אנחנו רואים ככה, יוון, ארצות הברית, ספרד, אנגליה, צרפת, גרמניה, ניו זילנד, אוסטרליה, איטליה, דנמרק ואם גם הייתי מוסיפה עוד מדינות אנחנו יכולנו לראות שהרשימה מתארכת והרשימה מראה על הפער המאוד רציני של הרבה ימי חופשות.
נאדיה חילו: ובהשוואה להורים שהם בחופש אנחנו גם רואים שהפער הוא הרבה יותר גבוה בהשוואה להורים שמקבלים את החופש.
נאדיה חילו: אנחנו גם מדברים על עידן שנקבעו החופשות מזמן, כל השיטה של החינוך והשיטה של ימי החופשה וזכויות עובדים, אולי המספרים של נשים שאז עבדו היו פחות, כמו בהרבה מאוד חוקים אנחנו רואים שעולם העבודה באופן כללי ואני קושרת את זה גם אם הדיון הוא לא על הנושא הזה, שלא היתה שום התאמה מבחינת עולם העבודה לעבודתן של נשים.
נאדיה חילו: בהקשר הזה אני מזכירה את חופשת הלידה, החוק הזה הוא משנת 1955, אולי גם חוקים אחרים במערכת החינוך והחופשות שנקבעו, אולי פה ושם מוסיפים יום כזה או יום אחר, אבל בסופו של דבר אנחנו רואים שאחוז מאוד גדול גם של אימהות, מה שפעם לא היה ומה שאולי פעם יותר הם היו בתקופה של החופשה של הילדים יותר עם הילדים, הנושא הזה הולך ומצטמצם והנושא הזה מביא לכך שקבוצה מאוד גדולה במספר של ילדים שהיא נשארת עם שני הורים שעובדים.
נאדיה חילו: וזה מעצים את הבעיה מצד אחד ומצד שני זה זועק לשינויים מסויימים ולפתרונות בתקופה הזאת ומעבר לנתונים שאני רוצה להציג של היפגעות ילדים, אני חושבת שהמערכת הציבורית כולה צריכה להיערך לשנות את הכללים האלה ולהתאים אותם למצב החדש שנוצר מצד אחד בכלל במשק ובמשפחות ובעבודה ומצד שני לנסות, ולדעתי האחריות היא לא רק על ההורים שהם בהחלט אחראים, ואני מעמידה את זה לדיון את הנושא של אחריות המדינה, אחריות השלטון המרכזי בנושא הזה, לצד מספרים מאוד גבוהים של היפגעויות ילדים.
נאדיה חילו: אני רוצה לציין ש-60% מכלל היפגעויות שהסתיימו גם בתמותה בחודשים מאי - אוגוסט הם היו בתקופה הזאת, אני גם רואה לפי כל הנתונים שיש לי שנרשמה עליה באחוזים של ילדים שנפגעים בתקופה הזאת ואני מדברת על הכל, אני מדברת על תביעות, אני מדברת על תאונות דרכים, אני מדברת על נפילות ואני מדברת על תאונות, גם בתוך הבית וגם מחוץ לבית.
נאדיה חילו: מהנתונים שיש לי ביולי - אוגוסט מספר מקרי המוות גבוה מעל הממוצע החודשי.
נאדיה חילו: ב-2007 לדוגמה, התרחשו 20 מקרי מוות ובחודש אוגוסט באותה שנה התרחשו, אני משווה, 26 מקרי מוות, אני מדברת על 2007.
נאדיה חילו: אני לא רוצה לחזור על כל הנתונים שנמצאים, אבל הנתונים הסטטיסטיים, שאת חלקם ציינתי ואת חלקם לא, מראים על מגמה מאוד ברורה של חשיפתם של הילדים בחודשים האלה להיפגעות וגם למוות, היא הרבה יותר גדולה.
קריאה: יש פרטים?
נאדיה חילו: כן, יש פרטים, מסמכים.
נאדיה חילו: אני גם רוצה לציין שאני לא רק מדברת על החופשה הגדולה, אם אני מסתכלת על כמה ימי חופשה באופן כללי, הילדים יוצאים ל-41 חופשות חגים במהלך השנה, שזה כולל שבתות שזה 47, זה בנוסף לימי הקיץ כשההורים בתקופה הזאת גם לא יוצאים לחופשה.
נאדיה חילו: זה מאוד מינימאלי.
נאדיה חילו: זה נתון נוסף.
נאדיה חילו: עולות הרבה מאוד שאלות היום כשהמטרה שלנו יהא למנוע את האחוז המאוד גבוה של היפגעות ילדים, מה עוד ניתן לעשות בענין הזה, איזה כלים המערכת הציבורית צריכה להציב בפני הורים ופתרונות לילדים, איזה כלים מערכת החינוך צריכה להציב כשהמטרה שלנו מאוד ברורה שהאחריות בתקופה הזאת היא לא רק על ההורים אלא המדינה צריכה ליטול חלק באחריות הזאת והגיע הזמן שנעשה שינוי בחשיבה ושינוי מבני לקראת הורדת אחוז הפגיעות בילדים ולקראת העסקתם בצורות שונות.
נאדיה חילו: אני פותחת את זה לדיון.
נאדיה חילו: אני ערה לכך שבתקופה הזאת יש קייטנות, אני ערה לכך שיש פעילויות, אבל גם אם אני שואלת, קיטנה זה בדרך כלל שבועיים שלושה, העלויות הן גבוהות, מה שחושף נתון שאולי אין לי אותו אבל לדעתי אם אנחנו נבדוק את זה מחקרית, ואני הולכת להגיד משהו מאוד קשה, שאם אנחנו נפלח את הילדים שנפגעו ומתו מבחינת איזה שכבה סוציו אקונומית ומאיפה, אנחנו נראה שהאחוז היותר גבוה הוא דווקא בילדים שהם בשכבות יותר נמוכות, ילדים שהם ממשפחות חסרות יכולת כלכלית, לא מספיק את כל המכות שהם מסביב, ילדים עניים, ילדים שנמצאים במעגלים חברתיים מסויימים שההורים לא יכולים אולי לספק להם את הכל, אני בטוחה, אין לי את הנתון הזה מחקרית, אבל אני בטוחה שזה מה שיהיה אם אנחנו נפלח.
נאדיה חילו: כך שסוג מסויים יותר חשוף ופחות מועסק בתקופה הזאת ואני חושבת שאי הצדק שקיים בחברה כלפי ילדים בכלל וכלפי מעוטי יכולת יותר ומרובות ילדים, גם בנושא הזה מכה בצורה מאוד אכזרית את הילדים.
נאדיה חילו: ולכן אני החלטתי לקיים את הדיון הזה היום.
נאדיה חילו: אני רואה בדיון הזה תהליך ופתיחת פתח, זה לא מתחיל ומסתיים רק בישיבה אחת, אני בהחלט רוצה להוביל וגם לבקש מכל הגורמים ששותפים פה, לנסות ולהציע פתרונות, אני רוצה להוביל לפתרונות, גם רעיונות לחקיקה בענין הזה וגם אם אנחנו בפגרה מהכנסת הוועדות עובדות ואנחנו נמשיך לקדם את זה בתקופת הקיץ כדי להגיע בשנה הבאה לפתרונות יותר ישימים שיביאו את כולנו לראות מספרים אחרים.
נאדיה חילו: לצערי בקרב אוכלוסיות מסויימות ההיפגעות או חתך ההיפגעות הוא יותר גבוה, הוא יותר גבוה לא רק בחודשי הקיץ, הוא יותר גבוה גם במהלך השנה, אני מדברת על אוכלוסיית הילדים הערבים ששם הנושא של תאונות דרכים ותאונות בית באחוז יותר גבוה במשך כל השנה, אבל גם בתקופה הזאת של תאונות סביבתיות האחוז הוא יותר גבוה והפתרונות יותר דלים.
נאדיה חילו: אני פותחת את הדיון וראשונת הדוברים המועצה הציבורית להורים.
תמר טסלר: המועצה הציבורית להורים בישראל, חלק מההנהלה התכנסה אתמול וגיבשה איזה שהוא גילוי דעת והייתי רוצה להביא אותו בפניכם, הוא בהחלט תואם לדברים שנאדיה עכשיו אמרה והוא מדבר על הצעה אסטרטגית יותר מאשר הצעות אופרטיביות, למרות שגם העלינו כאן כמה רעיונות להצעות אופרטיביות.
תמר טסלר: אני אקרא את הקול קורא.
תמר טסלר: סוגיית חופשת הקיץ של הילדים במערכת החינוך ובמערכת מעונות היום היא מקרה קצה של בעיה הורית ישראלית בכלל.
תמר טסלר: הבעיה לדעתנו היא היעדר תאום והיעדר איזון בין שלוש מערכות המשפיעות וקובעות את מציאות חייהם של הורים וילדים בחברה הישראלית.
תמר טסלר: אחת היא מערכת העבודה, השניה היא מערכת המשפחה והשלישית היא מערכת החינוך והמעונות.
תמר טסלר: הורים פועלים ומתפקדים בשלוש המערכות ולצידן.
תמר טסלר: ההתנהלות הנפרדת והלא מתואמת של כל מערכת יוצרים מציאות הורית ובעיקר מציאות אימהית לחוצה, מעיקה ומורכבת.
תמר טסלר: מציאות זו פוגעת לעיתים אף בילדים שמוצאים את עצמם לא פעם ללא קשר מיידי עם מבוגר אחראי.
תמר טסלר: אנחנו רואים את זה מאוד חזק בימי החופשה.
תמר טסלר: המועצה הציבורית להורים בישראל מציעה להתמודד עם סוגיה זאת בגישה אסטרטגית מתוך ראיית נושא חופשת הקיץ כמקרה מבחן היוצר מציאות הורית תובענית ומתסכלת ומציאות ילדית שעלולה להיות מסכנת ואנחנו ראינו כאן את הנתונים.
תמר טסלר: הצעת המועצה היא הצעה אסטרטגית והיא מתחברת להצעה שאנחנו כבר הגשנו לנאדיה בעבר ואני חושבת שאנחנו בהחלט נלך לקראתה, להקים תת ועדה להורים ובמסגרת תת הוועדה שתעסוק בתפקיד זכויות וחובות של ההורים, מוצע להקים במסגרת תת הוועדה הזאת ולהפעיל מנגנון הידברות בין המערכות הנוגעות בדבר, מנגנון קבע, וזה מתחבר למה שנאדיה עכשיו אמרה, בו יקבעו מקום וזמן למפגש ולדיון בין אנשי המערכות לבין ההורים, כי אנחנו חושבים שהבעיה העיקרית כאן זה בעיה של הידברות בין המערכות שהיא לא קיימת היום כמעט.
תמר טסלר: יובאו בו דעות והצעות שונות ויגובשו הפתרונות הרלוונטיים להתמודד עם המציאות ההורית והילדית.
תמר טסלר: לאור סוגיית חופשת הקיץ מוצע שהמנגנון יכלול נציגי הורים, נציגי מערכת החינוך, ארגוני מורים, משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה, מעסיקים, מרכז השלטון המקומי וארגוני עובדים.
תמר טסלר: קבוצת דיון כזאת תקים בנק רעיונות ותגבש פתרונות עד הוק ופתרונות אופרטיביים להתמודדות מטיבה עם סוגיית חופשת הקיץ בשיתוף כל הנוגעים בדבר.
תמר טסלר: התוצאה המצופה ברמה החברתית היא יצירת סביבה תומכת משפחה, תומכת הורים וילדים ומקיימת מערכות עבודה חינוך וחברה שפועלות ומתפקדות ולא כמו שראינו כאן שיש כל כך הרבה בעיות שלא היינו רוצים שהם יהיו.
תמר טסלר: התוצאה המצופה ברמת תת הוועדה שתתקיים זה פיתוח וקיום מנגנון הידברות בין נציגי ההורים ובין מערכות החינוך והחברה.
תמר טסלר: זאת הצעתנו.
נאדיה חילו: לפני שאני ממשיכה אני רוצה רק להודיע, הדיון הזה מאוד חשוב לי אבל באחת אני אצטרך לצאת להצביע בוועדת הכנסת כי אין שם מישהו שמחליף, בדרך כלל ההצבעות הן רק של חברי הכנסת וזה שלושה חוקים שלי שם, אז אני רוצה גם לראות אם מישהו יכול, אם אנחנו לא נמצא עד אז להחליף אז אני אעשה הפסקה של כמה דקות ואני אחזור לנהל את הדיון ואם אנחנו נצליח לחפש מישהו מחברי הכנסת מחברי הוועדה שיוכל להחליף אותי.
נאדיה חילו: אני רוצה לעבור למשרד החינוך.
נאדיה חילו: אני רוצה לנסות להוביל לחשיבה אחרת ואני אומרת את זה מאוד ברור.
נאדיה חילו: אחד הרעיונות הוא קיצור החופשה השנתית, זה רעיון ולא רק העסקה או קיטנה או משהו כזה, זה אחד הרעיונות.
קריאה: אני מעלה את הרעיון הזה כל שנה.
נאדיה חילו: אני רוצה לפתוח את זה לדיון, אני יודעת שזה לא פשוט, אני יודעת שזה תקציבים, אני יודעת שזה אולי יתקל בהרבה מאוד מחסומים, אבל אני הולכת להגיד משהו, עם כל הקשיים וכל החסמים וכל המכשולים וכל התקציבים, זה לא עומד בחיי ילדים שנפגעים.