GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
טובה עמור: כל רשות עושה מה שהיא רוצה, אין ביקורת במשרד התעשייה, מסחר ותעסוקה בנושא הזה, רשות כזו מחליטה שאת תעבדי ככה, רשות אחת אחרת, כשאנחנו נפגשנו עם תמר אלמוג היא אמרה שעכשיו היא מטפלת במספר ימי עבודה בשבוע, ולנו היא הבטיחה שכל מטפלת תחליט, במקביל היתה אסיפת רכזות והיא אמרה אתן תחלטנה, אז לא יכול להיות כשאנחנו יושבות איתך ואומרות לך שהבטחת שאנחנו נחליט על הימים, ובמעלה החמישה אמרת שהרכזות תקבלנה את ההחלטה.
נאדיה חילו: טובה, אנחנו נמצאים פה כדי למצוא פתרונות, גם אם ישנן נקודות מחלוקת או דברים שאינם ברורים, אני לא אכנס נקודתית לכל מקום, זו לא המטרה של הישיבה הזאת לבדוק איך במקום אחד ובמקום השני, אלא אנחנו מבקשים לעלות את הסוגיות, לגבי הסוגיה הזאת אני חושבת שכאשר הוקמו המשפחתונים היו כללי משחק אחרים בגלל הגודל והמספר המצומצם, היום לקראת מיסוד והרחבה של השירות הזה והכלי הזה שלדעתי הוא מאוד חשוב, זה בהחלט חשוב שתהיה אחידות בהרבה נושאים, גם אם ישנם נושאים שבמהלך השנים היו ברורים מאליהם ומתברר שלא, גם לגבי הנקודה הזאת שאם ישנן הנחיות ברורות בעניין הזה, השאלה שלי, לכם יש כלים לפיקוח על הרשויות, מה כלי הפיקוח במידה ויש?
תמי אלמוג: ועדת היגוי פעמיים בשנה.
נאדיה חילו: ואם ישנן טענות כאלה ואחרות, הן מופנות לועדות היגוי?
עליזה ודעי: יש רשויות שכן עובדות חמישה ימים וישנן רשויות שלא עובדות, את נתת הוראה שרק הרכזת תחליט, מנהלות משפחתונים, אם אני עובדת חמישים שעות שבועיות, האם לא מגיע לי יום חופשי?
עליזה ודעי: מגיע לי, במעונות כן מגיע יום חופשי, הן עובדות ארבעים שעות שבועיות וגם יום חופשי ולנו אין שום יום חופש, אנחנו עובדות עשר שעות נוספות ולא מתוגמלות.
נאדיה חילו: זו כנראה סוגיה, ישנן כמה סוגיות שעדיין בדיונים וצריך לקבל החלטות לגביהן, זו אחת הסוגיות שצריך לקבל, צריכה להיות אחידות.
עליזה ודעי: ברגע שאנחנו נעבוד חמישה ימים אז בעצם הולכים לחסל אותנו במלה אחרת, מפני שהורה שצריך את השירות של יום שישי אין לו את השירות ואז הוא ילך למעון, זה צריך להיות אחיד, אם עובדים חמישה ימים במשק, במשרד החינוך עדיין לא עובדים.
נאדיה חילו: במעונות עדיין עובדים בימי שישי.
עליזה ודעי: נכון, אז למה נותנים פה הטבה שלא ניתן להשתמש בה.
נאדיה חילו: אם אנחנו מדברים, אני כל הזמן מדברת על אחידות ובדיקה של סבסוד בהתאם למעונות ואנחנו לא באים לצמצם כאן את השירות לאמהות, כי אם במעונות זה כך, בעניין הזה זו נקודה שעלתה ואין כרגע פתרון סופי אבל תמי אלמוג תיקח את זה לתשומת ליבה ולדעתי צריכה להיות אחידות גם בעניין הזה.
תמי אלמוג: מעון יום יכול להתנהל שישה ימים ולאפשר לעצמו להעסיק את הטפלות רק חמישה ימים בשבוע בגלל הרוטציה, אין בעיה, אני מקבלת בקשות במשך חמש שש שנים שגם במשפחתונים מבקשים לעבוד חמישה ימים, הגיעו אלי בחמש ארבע השנים האחרונות גם מההורים וגם מרכזות וגם ממנהלות משפחתונים, הם אמרו לי "אנחנו מבקשים גם שתאפשרי לנו לעבוד חמישה ימים", אני הייתי צריכה לדון על זה עם משרד הרווחה ששם ישנה בעיה קשה, למה?
תמי אלמוג: משרד הרווחה בא ואומר "לא לסגור את יום שישי כי איפה אני אשים את הילד בסיכון ביום שישי".
תמי אלמוג: אחרי כל הדיונים וההתלבטויות הקשות, הגענו להסכמות שניתן לתת את זה כאפשרות, מה זו אפשרות?
תמי אלמוג: הרכזת כשהיא עושה את השיבוץ ברמה המקומית היא בוחנת את ההורים ושואלת אם מתאים להם לאסוף את הילד בארבע וחצי ולא ברבע לארבע ובתמורה לזה המשפחתון יהיה סגור ביום שישי, בדינמיקה הזאת מחליטים, והעובדה שנפתחו כמה משפחתונים, יש לנו עובדות בלשכת השר אצלנו כל יום כשהן רואות אותי בשעה רבע לארבע הן אומרות לי "תמי אנחנו מודות לך מאוד" למה?
תמי אלמוג: "אנחנו יכולות לצאת בשעה ארבע מהמשרד בלי לחץ כי בארבע וחצי אפשר להגיע", על כך נתנו מענה.
טובה עמור: ההנחיה הזאת ניתנה על ידי תמי אלמוג, שאמרה לנו בפרוש כאן במסדרון, "תגידו תודה שנתנו לכן את האפשרות, כל מטפלת תחליט אם זה חמישה ימים או שישה ימים ושתודיע במשרד".
טובה עמור: אנחנו מתקשרות למשרד מתברר שאין שם שום הנחיות, כשהגיעו ההנחיות למשרד החליטו שזה מאוחר מדי, אצלי באשדוד נטרלו את זה, אמרתי לתמי אלמוג איך זה קורה שאת אומרת שזו הנחיה והם יקבלו את זה.
נאדיה חילו: אני סוגרת את הדיון בנקודה הזאת.
נאדיה חילו: ישנן גם בעיות פנימיות, ישנן גם רשויות, אבל אנחנו לא נשב כאן עם רשימה לגבי כל רשות, אני מעלה את זה כסוגיה, בסוגיה הזאת ניתנה אפשרות לגמישות מסוימת, לדעתי את התאריך פספס או שההנחיה לא הגיעה, צריך להיכנס למשא ומתן עם הרשות המקומית או עם הרכזת, היה ובאזור מסוים ישנה רכזת כדי לפתור את זה, איני יכולה להיכנס כעת לכל אזור ולבדוק מה קרה שם.
טובה עמור: הנקודה שאנחנו יושבות עם תמי ומדווחים לנו על דבר אחד ובפועל המשרדים מקבלים הנחיה אחרת, אי אפשר להתנהל כך, כשמבטיחים משהו ואת מגיעה לבית ואת מוצאת דבר אחר, וזה לא הדבר היחיד.
תמי אלמוג: הם יעשו, ברישום של ספטמבר הבא.
עליזה ודעי: לגבי ציוד, אנחנו מחדשות את הציוד גם על חשבוננו, היום את יודעת שמיטת תינוק עולה בין שלוש מאות חמישים לארבע מאות שקלים, שנה אחת באים אלי חמישה תינוקות אף אחד לא ממן לי את זה.
נאדיה חילו: בתהליך הבדיקה החדש יעשו את החישובים, זה בדיונים לקראת החלטה בנובמבר דצמבר.
טובה עמור: בוועדה הראשונה שישבנו בוועדת הרווחה שהתקיימה בינואר, שם כבר ניתנה בקשה/הוראה, אני לא יודעת איך לקרוא לזה, לתת נתונים לועדת המחקר כדי שיעשו את כל הבדיקה הזאת כבר בינואר, אנחנו רואים התכתבויות אינסופיות של חברת הכנסת שלי יחימוביץ עם תמי אלמוג, אין תגובות, אין תגובות וכשיש תגובות כבר הן מגיעות בדקה ה- 90, לפני ספטמבר.
נאדיה חילו: מה שלא היה באחריותי אין לי תשובות.
נאדיה חילו: אני יודעת שברגע שזה הגיע לאחריותי וראיתי שהנושא לא התקדם אני ביקשתי ממחלקת המחקר ויש לנו את הנתונים, מה שהיה בעבר, בואו ונתקדם.
פתחיה מסארווה: אתם מדברות על תשלום של אלף ארבע מאות שקלים לילד, כשאצלנו במגזר הערבי לא מקבלים יותר מאלף שקלים השתתפות ההורים.
פתחיה מסארווה: אמרו לנו ללחוץ על ההורים שישלמו, איך אני יכולה ללחוץ על הורים שחיים מהבטחת הכנסה של אלפיים שלוש מאות שקלים, שישלמו לי ארבע מאות שקלים וגם הסעה ע"ס מאה וחמישים שקלים, מה יישאר להם?
נאדיה חילו: היא מדברת על תעריף רווחה של משפחות המקבלות הבטחת הכנסה, מה המינימום של תעריף הרווחה?
תמי אלמוג: ישנן שתי דרגות רווחה, דרגה אחת ושתיים, להערכתי בדרגה אחת המימון עומד על סך של מאתיים שקלים, זה תלוי בתינוק ובפעוט, ולילד קרוב לארבע מאות וחמישים ואז החלק השני מגיע מהמדינה.
נאדיה חילו: וזה משלים את התקרה?
תמי אלמוג: עד לתעריף המלא, מה שקורה במגזר הזה ישנן הרבה מאוד תלונות שהורים לא משלמים גם את חלקם.
נאדיה חילו: אני לא אפתור את הבעיה.
נאדיה חילו: אני מודעת לנושא של המשפחות במגזר הערבי שהן משפחות יותר עניות וזה על פי הסטטיסטיקה, אבל אם יש קריטריון שהורים צריכים להשתתף והתעריף מחושב ובנוי על א' או ב' על מאתיים או ארבע מאות, גם אם אותה אמא ואנחנו יודעים שהשכר של הנשים שם נמוך יותר, כל הנתונים ידועים אבל אני לא חושבת, ואני גם לא אבקש שיהיו שני תעריפים מבחינת השתתפות התעריפים, כמו שבנעמ"ת אין שני תעריפים, לדעתי צריך אולי לחשוב על כלים אחרים של הרשות המקומית, אבל גם שם זו בעיה, אני יודעת שהבעיה קיימת אבל זו לא בעיה שהפתרון הוא שהמשרד ייעשה שני קריטריונים לתשלום, כפי שבמוסד לביטוח לאומי אין שני קריטריונים והמצב שם יותר קשה, אבל זה לא ברמה של המשרד.
תמי אלמוג: ההמלצה שלי היא, לא לקבל את הילדים.
נאדיה חילו: אני חושבת שישנה בעיה ספציפית שאותי מדאיגה יותר, אני יודעת שבעבר החלק של המשרד שעבר לרשויות למקומיות לצורך סבסוד, זה לא הגיע למעונות, זאת בעיה ואנחנו ביקשנו ממשרד התעשייה, מסחר ותעסוקה, כי אנחנו יודעים מה מצבן של הרשויות הערביות ושחלק מהן בקריסה ובחלק מהן יש חשבים מלווים וקיימים גרעונות, חלק התקציב שעובר נבלע או לא מגיע, פה אולי צריך למצוא מסלול, היתה חשיבה למצוא מסלול ישיר איך לעשות ומה לעשות, כאן זו סוגיה ולא התשלום, זו באמת סוגיה כי הם לא מקבלים את החלק של הסבסוד והוא נבלע בתוך התקציב.
נאדיה חילו: מה הפתרון?
תמי אלמוג: כשיש בעיה מהסוג הזה, אנחנו גם מעבירים באופן ישיר לשש מאות מטפלות.
נאדיה חילו: גם אם קיימות מחלוקות, אנחנו נציג אותן ונבקש עליהן תשובות, אבל הטענות אינן טענות אישיות, ממה שאני מבינה ממך תמי אלמוג, כשיש בעיות נקודתיות ברשויות מקומיות שהתקציב הולך דרך הרשות ונבלע, אתם מעבירים את זה ישירות למטפלות?
נאדיה חילו: כי זו היתה הבעיה לפני שנה.
תמי אלמוג: כן, הבעיה היתה כבר לפני שנתיים.
יהודית גלנץ: אני מהשלטון המקומי ואני מבקשת להבין את הנקודה הזאת יותר, הרי בשנה שעברה היו דיונים בינינו ונאמר שברשויות מהסוג הזה אומנם קיים כרגע מנגנון של תשלום ישיר, אבל משרד התעשייה, מסחר ותעסוקה אינו רואה בזה פתרון, משרד התעשייה, מסחר ותעסוקה לא רואה בזה פתרון קבוע, הפתרון הקבוע יהיה להעביר את הכספים דרך עמותות שזוכות במרכזים, הרי בסחנין היה סיפור שלם, זה לא הפתרון ואולי אני לא הבנתי נכון, למה שאני מתכוונת זה שאם מובן פה שהפתרון הוא יצירת זיקה ישירה בין מטפלת לבין משרד התעשייה, מסחר ותעסוקה, אני הבנתי בשנה שעברה שזה לא קיים.
תמי אלמוג: זה אסור לנו גם משפטית, עשינו את זה כפתרון ביניים, הדוגמה של סחנין היא דוגמה קלאסית, היו צריכים להחליט שהם יכולים לשלם ולהוכיח לנו על ידי פלטים שהם משלמים כדי שנדע בוודאות שהמטפלות מקבלות את הכסף, בסקטור מסוים שאליו משתייך אותו הישוב אנחנו נעביר לזכיין ואז הזכיין יפעיל את המשפחתונים, אז אם בסחנין ישבו על המדוכה זמן מה, אמרו לא זכיין, כן זכיין, עכשיו הם מצאו את הדרך והם מקבלים את הכסף.
פתחיה מסארווה: הורים שלא משלמים ארבע מאות שקלים, האם אני זכאית לא לקבל את הילד?
תמי אלמוג: בפרוש כן.
פתחיה מסארווה: עד איזו שעה אני יכולה, אני עובדת יום מלא עד השעה ארבע וחצי, הורים שלא משלמים, עד איזו שעה אני יכולה?
נאדיה חילו: לדעתי את צריכה לפנות גם לרכזות וגם לשירותי הרווחה בישוב ולקבל את ההסכמה ואת ההנחיות שלהם, כי כאן לפי הכללים מי שלא משלם, הכלל היבש אומר שמי שלא משלם לא מקבלים את הילד, השאלה אם באותו מקום הרווחה, האם על פי המורכבות המשפחתית והכללית, זה צריך לבוא בדיאלוג ולא בחתך כזה שמי שלא אז לא, ואם אותו ילד הוצא בגלל היותו על סף סיכון או לא סיכון או משפחת רווחה, או שלא הפעילו עדיין את החוק, זה לא בדיוק כך, לא בחתך כזה וזה צריך לבוא באחריות גם של הרווחה, בכל ישוב יש רווחה ויש מינהל שירותים חברתיים, בישובים קטנים אולי זה עובד סוציאלי אחד או יותר, זה תלוי בישוב ואיתם צריך לקבל את ההחלטה גם אם יש הנחיה מאוד ברורה בעניין הזה, זו ההמלצה שלי.
תמי אלמוג: בחוזר המנהל הכללי של משרד הרווחה מצוין במפורשות שאי תשלום של ההורים עבור השירות יגרור אי קבלת הילד, זכותך.
אסמאהן גוהגיאה: במגזר הערבי יש לנו גם בעיה עם המועצה, אנחנו משלמים ארנונה גם עבור הבית אבל התקשרו מספר בנות שהן משלמות ארנונה על הבית ומשלמות בנוסף גם עבור עסק משפחתי.
שוש גולן: הארנונה היא אלף שש שקל, עבור עסק.
שוש גולן: אני מוכרחה לציין שנתקלתי באותה תופעה לאחרונה, פנינו אליך תמי אלמוג וקיבלתי ממך מכתב דרך רחל פידל שמעיד על כך שמעמדנו הוא כמו מעמד המעונות והם לא יכולים לגבות ארנונה על עסקים.
תמי אלמוג: המעמד שלכם הוא לא כמו של המעונות לצערי כיוון שהמעונות מתקיימים בתוך מבנה ציבורי והוא משתייך לרשות ולכן הם מוגדרים כמוסד חינוכי ולכן בפקודת מיסי העירייה ישנה הוראה, סעיף שפוטר את המעון מארנונה, לגבי המשפחתונים ההסדר היה תמיד הסדר של מלה מול מלה, משרד מול השלטון המקומי שהרשויות לא תגבנה.
תמי אלמוג: על פי רוב לא גובים, אני יודעת שיש כמה מקומות וצריך כאן לערב את השלטון המקומי שזה לא יקרה.
שוש גולן: את מתבלבלת, אנחנו לא ביקשנו פטור מלא מארונה.
תמי אלמוג: אני לא מתבלבלת, אני אומרת שלא ייקחו לכן ארנונה על המשפחתון כעסק, זה ברור.
נאדיה חילו: שוש גולן שהיא רכזת עיריית תל אביב יפו, תכף נשמע גם מעיריית תל אביב על הסוגיה הזאת כי היא מאוד חשובה והיא סוגיה שצריך לבדוק אותה.
יהודית גלנץ: הייתי מבקשת איזו פניה בכתב, כדי שיהיה ניתן לטפל בזה בצורה רשמית.
יהודית גלנץ: תפנו אתם.
עליזה ודעי: בינתיים לוקחים אלף שש מאות שקלים חוץ מהארנונה של הבית.
נאדיה חילו: יהודית גלנץ היא יועצת הרווחה של השלטון המקומי, הנושא הזה גם צריך להיות בכללים ברורים שיחייבו את כל הרשויות המקומיות ואני חושבת שהם הכתובת, ברגע שתהיה הנחיה הם גם יקיימו את זה.
דניאלה שחר: שוש גולן ואני, משמשות כרכזות בעיריית תל אביב יפו, אנחנו הגענו לפה קודם כל מהמקום של לחזק את מנהלות המשפחתונים שאנחנו עובדות איתן בצמוד מדי יום ויומו.
דניאלה שחר: רצינו להציג את ההיבט שלנו כרשות, כמו שתמי אלמוג ציינה היתה מגמה של פתיחת משפחתונים נוספים ואנחנו גם באנו בבקשה לפתוח עוד משפחתונים, קיבלנו אישור שמאוד ברכנו אותו.
דניאלה שחר: בעצם הצורך שלנו בפתיחת השירות הזה היתה בעקבות רשימה גדלה של פניות הורים שרוצים משפחתונים ובעצם לא היה לנו לתת להם מענה, לכן פנינו למשרד וקיבלנו את האישור לפתיחת משפחתונים.
דניאלה שחר: למעלה משנה שאנו מנסים לגייס מטפלות, אנחנו לא מצליחים למצוא, אנחנו עוסקים בזה באינטנסיביות רבה, אנחנו יודעים שזו אינה בעיה של תל אביב, זו לא רק הבעיה של משפחתונים אלא זו גם הבעיה של מעונות היום כי אני בקשר בנושא, נוצר היום מצב בארץ שאי אפשר להשיג מטפלות, אני חושבת שצריך להעלות את זה.
נאדיה חילו: בגלל מה?
נאדיה חילו: מה ההנחה שלך?
דניאלה שחר: אני רוצה להציג את ההיבט שלי כי אני כן רוצה לפתח את השירות הזה באמת מהצורך של האוכלוסייה שלא רוצה מסגרות גדולות לילדים ולא קטנות, רוצה מסגרות מפוקחות במיוחד בעקבות כל התקשורת שעולה לאחרונה בנושא ההתעללות בילדים שעושה הרבה הדים, ההורים מחפשים מסגרת עם פיקוח ומקום עם מטפלות עם הכשרה, סליחה שאני לא כל כך מסכימה אתכן, אבל אני כן חושבת שהמטפלות צריכות את התעודות השונות, זה מהמקום שלי, בסוגרים, יש לי מטפלות וברגע שקיבלנו את ההנחיה שכולן צריכות תעודה כבר לפני שלוש שנים, גם מטפלות של עשרים שנה עברו את הקורס ואנחנו רואות מה זה עשה להן, זה בסוגריים.
דניאלה שחר: הסיבות שלא הצלחנו למצוא הן כמה, ראשית אנחנו חייבות מטפלת מומחית, אני רוצה לחלק את זה לשניים, משרד התעשייה, מסחר ותעסוקה הוציא הנחיות, אני מברכת על כל ההנחיות המקצועיות ן, אני חושבת שכל הנהלים שאתם מוצאים משמשים לנו ככלי עבודה שוטף ביום יום, ובאמת כדי לקיים משפחתון מקצועי ותודה רבה על כך, מנגד עולה הבעיה המאוד גדולה מול מנהלות המשפחתונים שנחשבות כעצמאיות אבל כפופות לחלוטין לנושא הכלכלי שבעצם קשור לתעריפים שהן גובות, וכאן יש כל הזמן דיאלוג עצמאי, הן עצמאיות אבל הן לא עצמאיות.
נאדיה חילו: דניאלה שחר, את יכולה מהניסיון שלך ושל עיריית תל אביב שיש לה רבה מאוד משפחתונים לתחום את הסוגיות של המחלוקת, על חלק כבר התייחסנו בדיונים, אם ישנם דברים נוספים או סוגיות נוספות כדי לנסות להתקדם בדיון, הרי אנחנו תחמנו כבר כמה דברים שהם בעיתיים והם בבדיקה.
דניאלה שחר: עולה עניין השכר, עולה המעמד של המטפלת, עולה העניין של שעות העבודה המרובות שלה, עולה העניין של ההכשרה, ניסנו יחד עם רחל פידל למצוא פתרונות, היום הרבה מאוד נשים אומרות שהן לא יכולות להרשות לעצמן לא לעבוד חצי שנה, ניסנו למצוא פתרונות כמו ללמד אחר הצהריים, גם שם לא הצלחנו, צריכים להבין שזו נקודה בעייתית היום גם להכשיר את המטפלות כי אין מספיק מועמדות שרוצות ללמוד, ולא מספיק מועמדות שהבית שלהם מתאים ונכון ושמוכנות לעבוד בתנאים.
דניאלה שחר: זה בגדול ואני לא אפרט יותר כי באמת העלו כאן את הבעיות.
דניאלה שחר: אני רוצה מהמקום שלנו לעלות את הצורך, צורך מאוד גדול שקיים בשוק לנושא הזה של משפחתונים, אבל היום המעמד של המקצוע הזה כל כך ירד שאנחנו לא יכולים היום לפתח אותו.
דניאלה שחר: זה החלק שלנו כרשות שרוצה לתת מענה.
דניאלה שחר: רציתי לענות לשאלות ששאלתן, לגבי דמי הרישום שאנחנו גובים ואני יכולה להגיד מה אנחנו עושים איתם, דמי הרישום ודמי ההכשרה שהמטפלות משלמות, פעם גבו מאתיים חמישים וחמישה שקלים, אחר כך משרד התעשייה, מסחר ותעסוקה אמר ארבע מאות והיום יותר, אנחנו משלמים ביטוח עבור הילדים - - - -
נאדיה חילו: זה משק סגור?
נאדיה חילו: כלומר הכסף הזה מבחינת הרשות, כל התשלום, ההשתתפות והגביה הולך לקופה של משפחתונים ויוצא בפיקוח לקופה של משפחתונים בסעיפים שציינת עם פיקוח ודיווח.
דניאלה שחר: אני יכולה להגיד איך אצלנו ואני לא רוצה לייצג אף אחד, אנחנו משלמים את הביטוח, אנחנו כן נותנים משהו סמלי למטפלת מתחילה, סכום של שמונה מאות שקלים שזה כלום אבל זה משהו שאנחנו עוד נותנים, אנחנו נותנים את כל ההכשרות במהלך השנה, אחת לשבועיים המטפלות באות להשתלמויות באופן בקבוע, אנחנו כרכזות עושות חלק וחלק הן השתלמויות שאנחנו רוכשים בשכר, כל הדברים האלה עולים הרבה מאוד כסף, הרבה יותר מארבע מאות שקלים שאתן משלמות לשנה, אנחנו כרכזות נמצאות שם גם כדי לעשות את הרישום כפי שתמי אלמוג אמרה, כל הנושא של הרישום של ההורים זה עבודה מאוד מאוד רבה של התשלומים, טפסים, וכדומה, וכדומה, זה הכל נכנס למה שמשרד התעשייה, מסחר ותעסוקה מעביר בסך הכל.
דניאלה שחר: בסופו של דבר כשאנחנו עושות את החשבון אנחנו נותנים הרבה יותר מהסכום של ארבע מאות לחודש ודמי הרישום של ההורים, בתחשיב של סוף שנה, יום האישה, ציוד פה ושם שאנחנו רוכשים, הכשרות שעולות הרבה מאוד כסף, זה הרבה יותר.
דניאלה שחר: לגבי התזונה שאתה התייחסת, אנחנו בתל אביב משתמשים בחוברת של משרד הבריאות, לפני שנתיים ערכתם יום עיון בנושא, אצלנו נותנים כל יום בשר, אני לא יודעת אם לקחתם את זה בחשבון כי במעונות לא נותנים כל יום בשר, ובעצם זה התפריט שמחייב את המטפלות, בסופו של דבר מהשטח אני יודעת שהן נותנות יותר, אנחנו רואים את זה ולפעמים אנחנו מנסים להוריד, אבל זה מה שמחייב אותנו וחשוב לקחת את זה חשבון.
דניאלה שחר: לגבי ימי העבודה, אני הייתי מבין אלה שפנו הרבה פעמים לתמי אלמוג כדי לאפשר רק חמישה ימי עבודה, נכון להיום אנחנו כן נתנו אפשרות למטפלות לבחור, יש עם זה קשיים, ישנם הורים שרוצים שישה ימים, יש הורים שרוצים חמישה ימים, זה לא כל כך פשוט, אבל זה בעצם מהדברים הבודדים שהיום אני מסוגלת לתת למטפלת לבחור כעצמאית, ולכן אני חייבת להגיד לך תודה על כך שאפשרת את זה, גם אם זה בא לפעמים על חשבון הורה שדווקא הוא אחד מתוך החמישה שצריך שישה ימים, עדיין זה הדבר היחיד שאני מצליחה לתת למטפלת להחליט עבורו, כי על התשלום היא לא יכולה להחליט, אז אני חושבת שבעצם זה שחלק מהמטפלות בחרו כך וחלק כך, יש רשויות שיש להן החלטת רשות שעושות את זה וזה בסדר, כל רשות בוחרת וטוב שכך ואני חושבת שצריכה להיות הגמישות הזאת, וצריכים לחשוב על עוד דברים שניתן לתת למטפלות בהם גמישות לבחור כדי שהן תרגשנה את העצמאות המקצועית והכלכלית שלהן בנושא.
נאדיה חילו: יש לכם טבלאות רגילות של כל החופשות וזה שונה למגזר הערבי ולמגזר היהודי.
עליזה ודעי: כן.
נעמי לוי: אני רכזת בפריפריה ואני שייכת לחברה למתנ"סים, מסגרות שהופרטו.
נעמי לוי: למרות שאנחנו בפריפריה ואנחנו מסגרת מאוד קטנה, אנחנו בהחלט משתמשים בדמי הרישום של הורים לתוך המשפחתון, אנחנו כמו תל אביב רואים את עצמנו כמשק סגרו, מטפלות מקבלות מאיתנו גם הכשרות וגם את כל הציוד מאותם הכספים.
נאדיה חילו: מה זאת אומרת כל הציוד?
נאדיה חילו: משפחתון שנפתח אתם נותנים את הכל?
נעמי לוי: בוודאי, אנחנו נותנים משחקים חדשים בסכום של שש מאות שקלים.
נאדיה חילו: באופן חד פעמי, עם פתיחת המשפחתון.
נעמי לוי: באופן חד פעמי, כסאות, שולחנות, לולים, מזרנים וכו', והכל מתוך הכסף של הרישום.
נעמי לוי: גם המטפלות משלמות והכל יוצא מתוך המשק הסגור, בעיניי הנקודה הכי משמעותית זה השכר של המטפלות שבאמת מאוד מאוד נשחק, מי שפתח היום את העיתון ראה שבשנה האחרונה המדד עלה בחמישה אחוזים וזה לא בא לידי ביטוי, כמה שאני יודעת בפנימיות של הרווחה המחירים עלו לדעתי פעמיים במשך השנה האחרונה.
נעמי לוי: בפנימיות של הרווחה זה בא לידי ביטוי בגלל המזונות, האוכל שעלה, במשפחתונים לא.
נאדיה חילו: אני חושבת שאלו הן שתי נקודות משמעותיות.
עמית בן-צור: אני העוזר של חברת הכנסת שלי יחימוביץ.
עמית בן-צור: לגבי השכר – יש לנו את הדוחות של ועדת התעריפים מהשנים הקודמות, אחד הסעיפים שבעקבותם עדכנתם זה שכר המינימום, למשל ביוני 2007 היה עדכון שכר המינימום בעקבות עליית שכר המינימום באפריל 2007, השנה החלטתם לא לעדכן ואמרתם שבבדיקה שעשיתם היה צריך להוריד - - -
תמי אלמוג: בכחצי אחוז.
עמית בן-צור: עצם זה שאתם מסתכלים על המינימום, בתוך התעריפים שאתם בודקים, ומתוך הבדיקה שאליעזר שוורץ ערך שבשורה התחתונה המטפלות במשפחתונים לא מגיעות לשכר המינימום, יש כאן איזה דיסונס שצריך לתת עליו תשובה, זאת אומרת שהבדיקה צריכה להיות אם אתם לוקחים אחריות לבדוק גם שהן משתכרות שכר מינימום אז זה צריך להיות גורף גם בתעריפים וגם לוודא שהן מקבלות את זה בפועל, זו סוגיה קריטית כי בסופו של דבר לגבי מה שהיושבת ראש דיברה על ההרגשה, על המרמור, מי שלא משתכרת לפחות את שכר המינימום ומשקיעה את כל מרצה בדברים האלה היא צריכה ביום יום לטפל בילדים.
רוז לרר כהן: אני מהאגודה הישראלית למען הילד בגיל הרך, אני גם באה קצת מהשטח ואני רוצה להתייחס לכמה דברים, הדבר הראשון שאת אמרת או הצעת שיהיה אותו היחס של מספר הילדים במשפחתון ביחס למעונות, העניין הרעיון הוא רעיון מעולה אבל זה עניין של תקציב וגם של תקנים, אם זה יצא לפועל זה יכול להיות דבר מאוד מבורך, אבל זה יהיה קשה מאוד.
רוז לרר כהן: העניין השני זה מעמד המקצוע, אני חושבת שצריכים לחשוב איך לעלות את מעמד המקצוע, אני כשאני רואה מה שקורה בשטח אני חושבת שמאוד חשוב לעשות משהו בנדון.
נאדיה חילו: חלק מהעניין זה השכר, אם נרצה או לא נרצה זה גם ההתמקצעות וכלים מקצועיים והשתלמויות, אבל חלק מענין השכר זה הסטאטוס וזה גם שכר, ואם הן משתכרות כארבעת אלפים אז ככה גם הסטאטוס של המקצוע ובהחלט צריך לפעול בעניין הזה.
רוז לרר כהן: הדבר השלישי שאני רוצה להתייחס זה העניין של ההכשרה, כל פעם שאני שומעת שיש התנגדות להכשרה מאוד קשה לי עם זה, ואני חושבת שכל אדם רוצה לעבור איזו הכשרה ואני חושבת שאם ישנה אפשרות כן לעזור להן ושהן לא תהיינה ממורמרות בכל פעם שהמלה הכשרה עולה.
נאדיה חילו: אני הבעתי את דעתי בעניין הזה ואמרתי שבסעיף הזה של ההכשרה, ולא מתוך זה שהן לא מנוסות, כי לניסיון במקצוע הזה יש לו משקל גבוה יותר בהשוואה למקצועות אחרים, אבל לדעתי רענון נהלים וקצת לתת כלים נוספים, אנחנו יודעים שעולם גיל הרך מתפתח באופן מאוד מאוד אינטנסיבי וישנה חקיקה חדשה, ישנם דברים חדשים והדגשים חדשים וזה מאוד חשוב.
רחל אברהם: אנחנו מקבלות את זה, אנחנו לא אומרות שאנחנו לא רוצות לקבל, אנחנו מקבלות.
נאדיה חילו: לפני סיכום הדיון, אני רוצה לתת לך תמי אלמוג להגיד מלה, מלה לכן ואז אני אסכם את הדיון.
תמי אלמוג: בשנת 2004, הקמנו ועדה מקצועית במשרד בראשותה של פרופסור מיקי רוזנטל מהאוניברסיטה העברית, המטרה של אותה הועדה היה להגדיר תנאים להפעלת מעון ומשפחתון במדינת ישראל בכל ההיבטים, הדוח אומץ על ידי שר משרד התעשייה, מסחר ותעסוקה דאז והשתתפו בוועדה כל בעלי העניין מכל התחומים כמו בטיחות, הכשרה וכל מי שהיה צריך, היו שלושה פרמטרים מאוד מאוד מובהקים שקובעים את איכות הטיפול בילדים, אחד מהם היחס המספרי בין מטפלת בכל חתך גיל, השני איכות כח האדם והכשרתו, והשלישי זה תנאי ההעסקה והמעמד של כל עובד כזה.
תמי אלמוג: זה קיים בקנה, הסטנדרטים האלה אומצו על ידי השר, ליישם אותם זה להגדיל את התעריף בחמישים אחוזים ממה שהיום, אני אומרת שאם לא יכולים את הכל, אז אני אומרת ומצפה שתצא איזו אמירה של הוועדה הזאת להרים על נס את הדוח הזה ולצאת לדרך כי זה ייתן את המענה גם למנהלות של המשפחתונים וגם למטפלות, גם קשה למצוא מטפלות למעונות בתנאים הקיימים ובשכר הנתון.
נאדיה חילו: תמי אלמוג, אני אומרת לך גם אם לא הקשבתי להן, אם יהיה שכר, הבעיה הבסיסית היא התגמול הבסיסי.
נאדיה חילו: אני בטוחה שאם התגמול הכספי יהיה ראוי ויותר גבוה, גם ההתמרמרות, שגם אני וגם את שמעת עליה, לדעתי גם זה יפחת.
נאדיה חילו: כשהנושא של תוספת מאמץ, בא ויושב על בסיס של התמרמרות מוצדקת, על שכר חרפה עבור העבודה הזאת לפעמים, זה יושב על הדבר הזה ואז ההתנגדות כוללת גם בדברים שאנחנו כן רוצים.
נאדיה חילו: כשאני אמרתי את דבריי גם בהתחלה, אני חושבת שהנושא של ההכשרה ושמענו גם מהרכזות הוא נושא חשוב וצריך לשאוף להמשיך בו ולהכשיר, אבל לא ניתן כל הזמן לצוות הזה או לבוא לאוכלוסייה הנהדרת הזאת, באמת שאתן עושות עבודה נהדרת, ולהטיל עליהן חובות ולהטיל עליהן עוד השקעה של זמן, זו השקעה של זמן ללא תגמול כספי, אני כסיכום של הישיבה הזאת אני חושבת שהנושא העיקרי שעומד כאן הוא הנושא של תגמול הכספי והשכר, לוועדה ברור דבר אחד שצריך לחשוב באילו כלים ובאילו מסלולים צריך לעלות שהן תרווחנה יותר, אני מבינה שהוקמה וועדה לצורך העניין שהמסקנות שלה יהיו בחודש נובמבר דצמבר, אני הצעתי ואני חוזרת על הצעתי שאתן תחליטו על נציגות שלכן כדי להיות בדיאלוג עם הוועדה, ואני גם לא שוללת את הבדיקה העצמאית שלכן.
נאדיה חילו: אנחנו נחכה לקבל את תוצאות הבדיקה ונשקול לקיים דיון נוסף על פי התוצאות.
נאדיה חילו: הנקודה השנייה שעליה צריך בעצם לתת חשיבה, ויכול להיות שזה מתגבש, חלק מהנהלים כבר יצאו אחידים, אבל עלו כאן כל מיני סוגיות שאולי צריך לחדד ולשלוח את ההנחיות לכולם.
נאדיה חילו: הנושא של הגמישות שעלה כבעיה מבחינת ימי העבודה של חמישה ימים או שישה ימים, חצי שעה או רבע שעה, אפשר לראות את זה בשני היבטים אם עושים את זה מסודר, אני בוחרת להסתכל על זה בעין חיובית, אני חושבת שהנושא של הגמישות הוא חשוב גם לאמהות עובדות וגם לכן, אני קלטתי שזה לא מוסדר.
נאדיה חילו: כאן צריך לבוא בדיאלוג, אני מבינה שחלק מהרשויות כבר פתרו, אולי הרשויות הגדולות שיש להן את הבסיס, אני מבינה שברשויות קטנות בפריפריה, במגזר הערבי ישנן בעיות ספציפיות ומאפיינים ספציפיים שצריך לפתור אותם, אני הייתי מציעה להביא את הנושא בכל סוגיה פרטית כזאת לתמי אלמוג, לעלות את הנושא ולנסות למצוא פתרון, אם לא יהיה פתרון ותישאר הסוגיה יפנו אלי ואנחנו נקיים שוב דיון על העניין.
נאדיה חילו: אני חושבת שהמגמה לפתח משפחתונים בפרט כשאני שומעת שישנה דרישה מאוד גדולה לפתרון הזה, זו מגמה מאוד חיובית שצריך להמשיך בה, וצריך במסגרת ההתחדשות והרענון שגם בנושא הזה של ציוד וגביה של סכומים מסוימים לקופה סגורה.
נאדיה חילו: אנחנו שמענו שתי רשויות שמתנהלות אחרת מבחינת הכסף והפתרונות, אני הייתי דווקא בעניין הזה קובעת כללים כי הסכום הוא סכום אחיד, הגביה היא אחידה ולא כל רשות גובה את מה שהיא רוצה, והסכום של הביטוח הוא אחיד, הסכום של הציוד והמשחקים גם הוא אחיד מבחינת ההוצאה, תמי מה שאני חושבת שגם בחלק הזה שתהיינה הנחיות לרשויות שהסכומים שנגבים ונכנסים לקופה סגורה, שתהיינה גם הנחיות לגבי השימוש בכסף, כלומר אם ההנחיה במקום מסוים לגבי פתיחת מעון זה לתת רק דבר אחד ומקום אחר זה לתת משחקים ובמקום שלישי לתת הכל, יש כאן חוסר שוויוניות, חוסר שוויוניות פועל תמיד לרעת המקומות הסגורים ולרעת המקומות שצריכים יותר חיזוק, אני אומרת חיזוק ואני מתכוונת לא רק מבחינת הנציגות של המשפחתונים, אין לי כאן נציגות של ההורים, אני כנציגת הורים, אני אומרת את זה גם בכובע של ההורים שצורכים את השירות הזה, כי כשאמא שמה את הילד וזו ההתחלה, זו גם הורות וכולם יודעים שזה גם לטובת הילדים, זו נקודה שכדאי לחשוב אם עד היום לא היו הנחיות לרשויות.
נאדיה חילו: נמצאת כאן יהודית שהיא צינור של המרכז המקומי ואפשר להעביר דרכה גם את הסוגיה של הארנונה, והסוגיה בנושא של פתיחת מעון, אחד, שניים, ארבעה מה צריכה הרשות לספק מתוך הסל הזה, הרי היא לא תשלם מכיסה, יש כסף ויעשה חישוב כמו שעשינו כאן, החישוב הוא מתמטי של כמה גובים וכמה ההוצאות וכמה עולה פתיחת מעון ושכולם יקבלו את אותו סל עם הפתיחה, הייתי מרחיקה לכת ויכול להיות שזה קיים ואיני יודעת, הייתי מרחיקה לכת ומנסה ליצור נוהל ביניים נוסף ולא רק בפתיחת מעון, אלא בכל חמש או עשר שנים, אתם תחליטו.
רחל אברהם: עוד דבר הינו רוצות לדעת, לוח החופשות אינו זהה בכל המקומות למשל במגזר החרדי יש לוח חופשות שונה, אנחנו מבקשות לדעת למה אנחנו צריכות לעבוד יותר ימים?