GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מרים שלר: אני יודעת על כמה וכמה בתי ספר שמחלקים דף, וזו ההתייחסות לנושא.
שוש צימרמן: אני לא נכנסת לשיחה.
שוש צימרמן: אני מציעה שלא כרגע תיכנסי אתי.
שוש צימרמן: תיכנסי לאינטרנט, תסתכלי בדיוק מהן יחידות הלימודים בכיתה א', ב', ג' – ו', ז', ח', ט'.
שוש צימרמן: תסתכלי על זה.
מרים שלר: אני לא מערערת על כך שיש תוכנית כזאת, אבל אני שואלת, אם יש בית ספר שאת מציינת בשבוע העלאת מודעות, שהמורה מחלקת דף ובזה מסתכמת ההתייחסות.
שוש צימרמן: סליחה, מרים.
שוש צימרמן: אני לא מקבלת את הטיעון הזה, כי זה יפה מאד לקחת מקרה אחד ולהפוך אותו - - -
מרים שלר: לא אחד.
שוש צימרמן: לא, אני לא מקבלת את זה.
שוש צימרמן: היה לנו מחקר שבדק בדיוק את הנקודה הזאת.
שוש צימרמן: מחקר ארוך שהוא מפורסם באינטרנט, את מוזמנת לעיין בו.
שוש צימרמן: וגם את רוצה להתווכח עם עובדות, אז זכותך.
שוש צימרמן: אני לא רוצה, כרגע.
שוש צימרמן: אני לא רוצה יותר לענות על זה.
מיכאל מלכיאור: יש לנו עשרים דקות.
מיכאל מלכיאור: אנחנו רוצים לשמוע מגורמים שונים פה – מבקר המדינה, מהמשטרה, ולא נספיק לעשות את זה אם כל רגע לא נאפשר לדוברות לדבר.
שוש צימרמן: אני רוצה לגמור את הנושא הזה ועוד כמה דברים.
שוש צימרמן: במסגרת התפיסה שהידע צריך להישאר בבית הספר, ומורה שלימד את זה פעם אחת הוא מורה שיוכל להמשיך ולאתר ילדים במהלך עבודתו, יוכל גם לשוחח ולדבר אתם על הנושא הזה, אנחנו מאד מאמינים שהעבודה צריכה להיעשות בתוך בית הספר.
שוש צימרמן: השילוב עם סדנאות מבחוץ הוא בהחלט אפשרי.
שוש צימרמן: אבל לבנות רק על סדנאות מבחוץ זה מנוגד לתפיסה שלנו.
23653: זו גם לא המדיניות שלנו.
קריאות: לא ביקשנו.
קריאות: גם אנחנו.
שוש צימרמן: לכן אנחנו אומרים לכל בית ספר שיש לו את הבחירה, או לפתח את הידע מבפנים, או או להזמין מבחוץ, ואנחנו לא כופים על בית ספר להזמין סדנאות מבחוץ.
שוש צימרמן: אני רוצה גם להוסיף שבמחקר האיכותני שעשינו, בו נעשו תצפיות ב-21 בתי ספר שנערכו בהם סדנאות כאלה, עלה, שבכיתה שבה היה קשר חם וטוב עם הדמות שהעבירה את הסדנא, הסדנא נתפסה כהרבה יותר משמעותית על ידי בני הנוער.
שוש צימרמן: אז ברור שיש תלמידים שטובות להם גם סדנאות מבחוץ, אבל בוודאי שאי אפשר להציג את הדברים בצורה חד מימדית.
גלית דשא: בדקתם גם בתי ספר שניתנו בהם סדנאות מבחוץ ולא מבפנים?
שוש צימרמן: בין השאר, בתצפיות, היו גם בתי ספר שניתנו בהם סדנאות מבחוץ.
23653: אנחנו לא מתנגדים להכשרת פרחי הוראה ומורים.
שוש צימרמן: אני לא רוצה כרגע.
שוש צימרמן: בואו נפתח דיאלוג במקום אחר.
שוש צימרמן: זה לא נראה לי המקום הנכון להמשיך את זה.
מיכאל מלכיאור: זה אולי כן המקום הנכון, אבל אין לנו את הזמן.
רונית תירוש: זה כן המקום הנכון, אבל אנחנו נתייחס לזה בהזדמנות אחרת.
שוש צימרמן: יש בינינו דיאלוג ארוך טווח, עם מרכזי הסיוע.
שוש צימרמן: יש לנו גם תפיסה מאד שונה מה זה שיתוף פעולה.
שוש צימרמן: האם שיתוף פעולה זה להזמין אותנו לתת שתי הרצאות בין 8 ל-12, או ששיתוף פעולה זה להבנות ביחד עבודה משולבת?
שוש צימרמן: ואנחנו לא הצלחנו גם בעניין הזה להגיע לאיזשהו עמק שווה, ואני חייבת להגיד שמשרד החינוך מאד התגמש פה עם מרכזי הסיוע, עם התפיסה שלו.
שוש צימרמן: אני רוצה לדבר על הכשרת מורים.
שוש צימרמן: במסגרת הרפורמה נקבעו כרגע קריטריונים חדשים להכשרת מורים.
שוש צימרמן: מתווה חובה להכשרת מורים – שישים שעות בכל שנה, והכנסנו שתי יחידות להכשרת מחנכים.
שוש צימרמן: אחת, יחידה שמדברת על איתור תלמידים בסיכון, וזיהוי, ויכולת להכיל את זה – כי הבעיה היא לא רק העדר ידע אלא פחד מאד גדול ממה שאני הולך לגלות – והיחידה השנייה היא יכולת לשוחח על זה.
שוש צימרמן: ללמד מורים לנהל שיח כיתתי בנושא הזה, שזה גם לא פשוט.
שוש צימרמן: עוד משהו שהשרה קודם הזכירה, זה ברמה של השיחות הפרטניות.
שוש צימרמן: פותחו כל מיני כלים, ביניהם כלי שנקרא "דיאלוג מורה-תלמיד".
שוש צימרמן: זה כלי שנכתב ישירות אל המורה ברמה סדנאית, שמסייע לו, מרחיב את היכולת שלו גם להכיל, גם להתנהל במצבים של שיח כזה, אישי, שבו נחשפים דברים קשים.
אבי גור: אבל המשטרה לא מגינה על המורים.
מיכאל מלכיאור: אבי, אתה לא ברשות דיבור.
מיכאל מלכיאור: אני שמח שהגעת, אבל אתה לא ברשות דיבור.
שוש צימרמן: בהזדמנות הזאת אני רוצה להגיד – אני לא יודעת מי אדוני, אבל אני רוצה להגיד ש- 70% מהדיווחים לפקידי הסעד לחוק נוער על פגיעה בהתעללות מגיעים ממערכת החינוך.
שוש צימרמן: והמספרים האלה מדברים בעד עצמם.
שוש צימרמן: זה נכון שצריך להמשיך את החינוך וזה לפעמים קשה לדווח, נכון שלגננות קשה לדווח כי הן עומדות לפעמים לבד במערכה מול הורים, ויש אוכלוסיות במדינת ישראל שהנושא של הדיווח גם שם קשה להן מאד, אבל לא צריך להתעלם מהנתון ש-70% מהדיווחים מגיעים ממערכת החינוך.
שוש צימרמן: בתחילת השנה, בנובמבר, אנחנו מפרסמים הוראות חדשות על חובת הדיווח, שעושות אינטגרציה של כל החוקים שיצאו בנושא עד היום, והחוזר הפעם יהיה כתוב בצורה מאד מאד ידידותית.
מיכאל מלכיאור: זו עלייה מהשנים הקודמות?
שוש צימרמן: ה-70%?
שוש צימרמן: לא, זה מצב די סטטי.
שוש צימרמן: הדבר האחרון – אני אדבר על טיפול.
שוש צימרמן: כמו שאמרתי כמה פעמים בוועדה הזאת, 500 מתוך 2100 פסיכולוגים חינוכיים, עברו קורסים ממושכים לטיפול בקורבנות פגיעה מינית.
שוש צימרמן: ב-22 יישובים היום אנחנו מקיימים ועדות בין משרדיות עם משרד הרווחה, בריאות, עמותת אשלים ועמותות אחרות, לטיפול.
שוש צימרמן: היום ההובלה של הנושא הזה עברה למשרד הרווחה יחד עם תקציב, כשהפסיכולוגים החינוכיים מטפלים, מתוך כלל הילדים הנפגעים, בילדים שעברו פגיעה קלה ושניתן להעריך שהטיפול שלהם הוא קצר מועד.
שוש צימרמן: דבר אחרון להגיד, שאנחנו, החל מהשנה הבאה, יחד עם מכון חרוב, מתחילים לפתח מענה לילדים עם התנהגויות מיניות פוגעות, מתחת לגיל 12, שני קורסים שיפותחו במרכז ובאזור הצפון, והפסיכולוגים החינוכיים לוקחים על עצמם, החל מהשנה הבאה, מחויבות גם לתת מענה מערכתי, אבל גם להתחיל לטפל בילדים שגם שם, אין להם בעיה כרונית קשה של התנהגות סדרתית, אלא ילדים שניתן בהתערבות פסיכו-חינוכית קצרה לטפל בהם.
שוש צימרמן: אין למעשה גבול למה שאפשר עוד לעשות, ואנחנו גם לא שוקטים על השמרים.
23653: נמצא כאן המשנה למבקר המדינה שבדק את הדברים.
מיכאל מלכיאור: אנחנו רוצים לשמוע אותו.
עמוס סלייפר: תודה.
עמוס סלייפר: אני מבין שיש בעיה של זמן אוויר, אז אני אשתדל לקצר.
עמוס סלייפר: מבקר המדינה ביקש שאני אייצג אותו בדיון הזה, ואני מאד מקווה שבשנה הבאה לא יהיה דוח, לא יהיה שום דבר, והבעיה תיגמר, אבל אני לא משלה את עצמי שזה מה שיהיה.
עמוס סלייפר: מרכזי הסיוע, בצניעות, ציטטו את הדוח שלנו, אבל שכחו לתת את הקרדיט לעצמם, כי בדוח שלנו יש עוד משפט אחד שנוגע אליהם ישירות, אני ברשותך אקריא אותו רגע: "ברחבי הארץ פועלים עשרה מרכזי סיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית.
עמוס סלייפר: מרכזי הסיוע מקיימים סדנאות הסברה מקצועיות בבתי הספר.
עמוס סלייפר: המשרד מכיר בחשיבות פעילותם של המרכזים, אך מנהלי בתי הספר נרתעים מקיום סדנאות הסברה במוסדותיהם.
עמוס סלייפר: המשרד לא מיסד קשרי עבודה בינו ובין מרכזי הסיוע, שנועדו להגדיל את הזמינות והנגישות של המרכזים לתלמידות ולתלמידים שנפגעו מהטרדות ומבריונות מינית במסגרת המוסד החינוכי".
עמוס סלייפר: אז פה יש לנו את נקודת החיבור בין המשרד לבין הגוף המכובד הזה, שמגיש היום את הדוח שלו.
עמוס סלייפר: בצירוף מקרים מוצלח מאד אנחנו ממשיכים מיד אחרי הוועדה הזאת לוועדה לביקורת המדינה לדיון על הדוח שלנו, שהוא דוח רחב יותר שמתעסק בתופעת האלימות והבריונות בבתי הספר, שהנושא של הפגיעות המיניות הוא רק חלק קטן, לשמחתנו, מכל התופעה – כי אוי ואבוי אם זה היה מרכז העניין – ושמחתי לשמוע פה, גם מהגברת וגם מהשרה, שמשרד החינוך מתייחס דווקא מאד ברצינות לעניין ומתחילים כן להזיז דברים, והמבחן יהיה בעשייה.
עמוס סלייפר: לא בדיווחים ולא בסטטיסטיקה.
עמוס סלייפר: המבחן יהיה בעשייה ובמיגור התופעות האלה.
23653: מלאכתם של צדיקים נעשית בידי אחרים.
רונית תירוש: לא בדי אחרים, בידי המבקר.
מיכאל מלכיאור: ברשותך, אנחנו נשמע את המשטרה ואחר כך את השרה.
מיכאל מלכיאור: ויש עוד הרבה שביקשו.
יולי תמיר: יש לנו עוד ישיבת הכנה לישיבה ההיא, אני לא יכולה להיות בשתי ישיבות בעת ובעונה אחת.
יולי תמיר: אז אחריהם אני אשמח לדבר, ואני חייבת לצאת.
מיכאל מלכיאור: אנחנו כולנו נגמור את הישיבה ב-11.
גלית זיו: אני אהיה מאד קצרה, אני רק אתן את הנתונים של המשטרה, כי פה מוצגים נתונים של מרכזי הסיוע, והם מדברים באמת על נתונים מאד גבוהים של פניות למרכזי הסיוע.
גלית זיו: אני ממחלקת הנוער במשטרה.
גלית זיו: אז קודם כל, לתקן את מה שאמרה מיכל רוזין – בהצגה הראשונית שלך, את אמרת שבשנת 2005 המשטרה דיווחה על כ-5000 תיקים.
23653: 2006.
23653: על תלונות שהוגשו למשטרה.
גלית זיו: על תיקים של עבירות מין שנפתחו נגד קטינים, אז ב-2006 נפתחו 2451 תיקים בגין העבירה הזו - - -
23653: - - -
גלית זיו: סך הכל עבירות מין שבוצעו כשהקורבן הוא קטין.
גלית זיו: ב-2451 תיקים האלה יכול להיות שהחשוד הוא בגיר, והחשוד יכול להיות קטין.
גלית זיו: אני יכולה להגיד לך שבקומץ יחסית קטן מהתיקים מדובר כשהחשוד הוא קטין.
גלית זיו: בחציון הראשון של שנת 2008 נפתחו 1354 תיקים בגין העבירה הזו, זו ירידה של 4% מהחציון הראשון של 2007.
גלית זיו: במוסדות חינוך נפתחו 221 תיקים בחציון הראשון של 2008.
גלית זיו: אנחנו מסכימים עם מה שנאמר פה כאשר החשוד, ברוב התיקים, הוא מכר.
גלית זיו: ביותר מ-95% מהמקרים אפשר להגיד שהחשוד הוא מכר, בצורה זו או אחרת, של הקורבן הקטין.
גלית זיו: רוב עבירות המין נגד קטינים מבוצעות במטה המגורים.
מיכאל מלכיאור: יש מגמת עלייה במספר?
גלית זיו: לא.
גלית זיו: אני יכולה להגיד לך שכשאנחנו בודקים את הנתונים של עבירות המין במוסדות חינוך – אני בכוונה מפלחת את זה בצורה כזאת, כי פה מדובר בעיקר על מוסדות חינוך – במוסדות חינוך, כאשר התקופה היא שנת לימודים מול שנת לימודים, אז החל משנת תשס"ה יש ירידה מסוימת, קטנה, בתיקים שנפתחו.
מיכאל מלכיאור: למה את מבדילה את מוסדות החינוך?
מיכאל מלכיאור: אנחנו מדברים על הטיפול במוסדות חינוך בכלל עבירות המין, ולא רק באלה שמבוצעות במוסדות חינוך.
גלית זיו: אז יש קורלציה בין סך כל עבירות המין שמבוצעות נגד קטינים.
גלית זיו: לא רק במוסדות חינוך, יש ירידה בכל שנה.
גלית זיו: ירידה קטנה, אבל ירידה.
גלית זיו: כמו שאמרתי, בחציון הראשון של 2008 לעומת 2007, יש ירידה של כ-4% בנתונים בתיקים האלה.
גלית זיו: אני שוב מתכנסת לנושא של הישיבה – בבתי הספר, א-פרופו חובת הדיווח שצוינה פה, באמת יש חובת דיווח בגין עבירות מסוימות, שהן עבירות מין, העבירות החמורות.
מיכאל מלכיאור: יש קורלציה בין העובדה שמספר הטיפולים והילדים שמגיעים עולה ומספר התיקים שנפתחים יורד?
גלית זיו: בהחלט.
גלית זיו: חשוב לשים על השולחן.
גלית זיו: באמת מדובר פה בשני מספרים שהם שונים לגמרי.
גלית זיו: כאשר פה מוצגת העבודה של מרכזי הסיוע, כאשר הן מדברות על דיווחים ופניות שהן קיבלו, לעומת תיקים פליליים שהוגשו במשטרה, שזה פלח מאד מצומצם.
גלית זיו: למה?
גלית זיו: נאמרו פה חלק מהדברים על השולחן.
גלית זיו: אני לא רוצה להיכנס לזה, אין לנו זמן.
גלית זיו: מסך כל 40,000 פניות שמצוין שדווח בשנת 2007, פלח מאד קטן, רק 2366 תיקים פליליים נפתחו בעבירות האלה.
גלית זיו: זה מתקשר לכל מה שנאמר פה וגם לפעילות הרחבה שנעשית מצד כל הגורמים, גם מצד משרד החינוך וגם מצד מרכזי הסיוע.
גלית דשא: לא, זו לא ירידה בכמויות, זה פחד מדיווח, זה פחד מפניה.
מיכאל מלכיאור: אנחנו לא יכולים להרחיב, אבל זה דבר שאנחנו חייבים לטפל בו.
מיכאל מלכיאור: כי לא יכול להיות שהפער הזה הולך וגדל לפי הנתונים.
מיכאל מלכיאור: מספר התיקים הולך וקטן, והבעיה נחשפת ברמות שונות, גם בזכות מערכת החינוך ודרך מרכזי הסיוע, ומספר יותר קטן של תיקים שנפתחים זה פשוט דבר בלתי נסבל.
גלית זיו: חשוב לסייג ולומר שהוצגו פה נתונים שפלח מאד נכבד מהדיווחים שמגיעים למרכזי הסיוע זה ילדים עד גיל 12, ועד גיל 12 זה מתחת לגיל האחריות הפלילית כך שהם לא מטופלים במשטרה ולא נכללים בסטטיסטיקה שציינתי, אלא מטופלים על ידי פקידי הסעד לחוק הנוער.
מיכאל מלכיאור: לא, סליחה, סליחה.
מיכאל מלכיאור: זה גם לא נכון.
מיכאל מלכיאור: המספר הגדול הוא לא של התוקפים.
מיכאל מלכיאור: תוקפים, יש גם עלייה מסוימת.
מיכאל מלכיאור: אבל המספר הגדול הוא אלה שנפגעו.
מיכאל מלכיאור: סליחה, זה פשוט לא נכון, וזה לא שייך לנקודה הזאת בכלל.
מיכאל מלכיאור: אלו שמתחת לגיל 12 הם בהחלט קורבנות, כמו אלו שמעל לגיל 12.
מיכאל מלכיאור: אבל לא דובר פה על התוקף, עם כל הכבוד.
מיכאל מלכיאור: תודה גלית, אבל בזה אנחנו חייבים לטפל בישיבה נפרדת.
מיכאל מלכיאור: שרת החינוך.
יולי תמיר: כן, אני חייבת לצאת, אז אני רוצה לומר שלושה דברים, כי שוש הציגה את עמדת המשרד בצורה הטובה ביותר.
יולי תמיר: קודם כל, המשרד עשה שלושה מהלכים מערכתיים.
יולי תמיר: המהלך הראשון הוא הכנת תוכנית כישורי חיים שכל הילדים, מאל"ף, עוברים אותה בהתאם לרמתם ודנים בשאלות שבעצם מכשירות אותם להודות בפני עצמם ואחר כך בפני אחרים, שהם היו חשופים לאיזושהי תופעת התעללות מינית.
יולי תמיר: היא פעם ראשונה תוכנית חובה, הקצינו לה שעה במערכת, היא מאד משמעותית מבחינת הכשרת הילדים וכמובן, הכשרת המורה שמעביר אותה.
יולי תמיר: שנית, דיברה שוש על הכשרת הסגל המקצועי, המייעץ, בבתי הספר, לעסוק בנושא.
יולי תמיר: והדבר החשוב ביותר זאת הכשרת חובה למורים במסגרת הרפורמה, במסגרת אופק חדש והשעה הפרטנית.
יולי תמיר: הכשרה שתכשיר את המורים להתמודד ולשוחח עם ילדים על הסוגיות הללו.
יולי תמיר: יש כאן ויכוח מסוים שתכף יהיה גם בוועדה הבאה, לגבי השאלה האם המשרד אמור לעבוד עם גורמים מצוינים, אבל חוץ-מערכתיים, או עם המערכת הפנימית שלו.
יולי תמיר: למשרד החינוך יש שירות פסיכולוגי מעולה.
יולי תמיר: הוא מכין את התוכניות, וגם בדיון הבא וגם בדיון הזה, אני חושבת שתפקידנו ליצור, קודם כל, גורם פנים מערכתי, שהוא הגורם המכוון והמוליך.
יולי תמיר: הפעילות הנוספת היא תוספת, באמת, ולא הלב.
יולי תמיר: הלב הוא הלב של מה שהמשרד מכין, מפעיל ומחייב.
יולי תמיר: למה זה חשוב?
יולי תמיר: אני רוצה שתבינו את זה.
יולי תמיר: ישבתי בחלק מהפגישות עם המרכזים ויש לי הרבה מאד הערכה למרכזים.
יולי תמיר: בית ספר לא יכול שיהיו לו עשרות תוכניות חיצוניות בנושאים שונים ועם מסרים שונים.
יולי תמיר: כל גורם בא עם דגש אחר בבית הספר.
יולי תמיר: הגורמים המקצועיים, המורים, יוצאים מאד מבולבלים, שפעם בא גורם חיצוני בנושא אלימות, פעם בא גורם חיצוני בנושא הטרדה מינית ופעם בא גורם חיצוני בנושא אחר, וכל אחד מהם יש לו מסר חינוכי אחר.
יולי תמיר: לכן, קיבלנו החלטה מערכתית, שקודם כל הקצאת המשאבים של המשרד היא לליבת העשייה המנוהלת על ידי המשרד והמשרד לוקח אחריות על הדברים שהוא מפעיל.
יולי תמיר: הוא שמח לשתף פעולה ולעשות, ועשינו דברים השנה בשיתוף ונעשה דברים בשיתוף, אבל קודם כל אנחנו צריכים לעשות את זה מבפנים.
יולי תמיר: לכן השאלה עד כמה המערכת מבצעת פעילות, צריכה להיבדק קודם כל בשאלה הפנים מערכתית.
יולי תמיר: מה משרד החינוך עושה בכליו, מתקציבו, ועל פי הנחיית הגורמים המקצועיים שלו.
יולי תמיר: ואחר כך גם שאלת שיתופי הפעולה שהיא חשובה.
יולי תמיר: תראו, אי אפשר בישיבה אחת לומר למשרד החינוך שכל היום הוא פותח את שעריו לגורמים חוץ מערכתיים, ובישיבה אחרת להגיד לנו שאנחנו לא יכולים לנהל את המערכת מתוך התפיסה הפנימית של הגורמים המערכתיים שלנו.
יולי תמיר: אני חושבת שיותר מדי שנים בנושאי ליבה – וזה נושא ליבה להערכתי - - -
מיכאל מלכיאור: אגב, לא אמרנו את זה בישיבה הזאת, להיפך.
מיכאל מלכיאור: אמרנו שיש גורמים שליליים, ורצוי שהמשרד יכוון איזה גורמים הוא רוצה שיהיו ואיזה גורמים הוא לא רוצה.
מרים שלר: המסר הוא לא שרק הגורם החיצוני יעשה את זה, אלא בפירוש יעשו עבודה גם בתוך בתי הספר.
יולי תמיר: אבל מרים, אני רק רוצה לומר דבר מאד – כי אני יודעת שזה פיתוי מאד גדול, זה נשמע בעייתי, אבל אני בעניין, כתפיסה פדגוגית של המשרד – אני אומרת את זה פה ואני אגיד את זה תכף לעיר ללא אלימות.
יולי תמיר: אלה כולם גורמים מצוינים, אבל אם המשרד לא שומר על ליבת עשייה ממוקדת, שהמשרד מממן ומפעיל על פי – תראו, אם יש לי תוכנית מקצועית - - -
23653: אנחנו בעד שמשרד החינוך יפעיל.
קריאות: אנחנו בעד.
מרים שלר: - -
יולי תמיר: רגע, רגע.
גלית דשא: אני רוצה להזמין אותך – אני באמת רוצה לנצל את ההזדמנות ולהזמין אותך ללוות אותי לסדנא ליועצות.
גלית דשא: אני מזמינה אותך.
גלית דשא: או לחדר מורים.
יולי תמיר: קודם כל, אני אשמח לבוא.
יולי תמיר: אני אשמח.
יולי תמיר: לאן שתזמיני אותי, אני כבר אומרת לך שאני אבוא.
מרים שלר: ההפך הוא הנכון, אני הייתי שמחה מאד – כשאנחנו מדברים על הדבר הזה זה נשמע מאד מאד מרשים, והייתי שמחה מאד אם זה היה קורה בשטח.
מרים שלר: ושוש, אני באמת שואלת, כשאתם מדברים על כישורי חיים, מה ההכשרה שהמורה קיבלה כדי להעביר את הנושא של תקיפה מינית בכישורי חיים.
מרים שלר: זה מה שאני שואלת.
מרים שלר: עם כל הכבוד, אם מזכירים את הנושא הזה באות או בדף, או שמדברים על זה חמש דקות – איזו הכשרה המורה עברה כדי להעביר את הנושא?
מרים שלר: זה שצריכה להיות עבודה בתוך בתי הספר, אנחנו לא מתנגדות.
מרים שלר: ההפך.
מרים שלר: גלית בדיוק דיברה על זה שהפילוסופיה שלנו היא לעשות דברים ביחד.
יולי תמיר: גם אם אני מסכימה אתך שההכשרה שלך עולה עשרת מונים על המורה בכיתה, כדי להגיע לרמה מערכתית, אני חייבת להכשיר את המורים.
קריאות: אבל לא אמרנו שלא.
קריאות: אבל זה לא קורה.
קריאות: אנחנו מסכימות.
יולי תמיר: קודם כל, אפשר אולי לשפר את ההכשרות.
יולי תמיר: ואני פתוחה לזה, ואני אבוא לראות סדנאות, ונראה אם אפשר לשפר את ההכשרות.
יולי תמיר: שעת ההכשרה חובה ב-in-service training היא דבר חדש לגמרי, שנובע מהרפורמה של אופק חדש.
יולי תמיר: אנחנו לומדים, אנחנו משתפרים.
יולי תמיר: אני חושבת שכרגע יצרנו שני כלים.
יולי תמיר: יצרנו כלי של כישורי חיים – אולי אפשר לשפר אותו, נשפר אותו.
יולי תמיר: יצרנו כלי של חובת הכשרה.
יולי תמיר: 60 שעות לכל המורים.
יולי תמיר: אפשר לשפר אותו, ונשמח ללמוד מכם ולשפר אותו, אבל בסוף – אתם חייבים להבין אותי לרגע.
יולי תמיר: דבר אחד, שאני אומרת אותו בכל מקום: יש לי מערכת מקצועית.
יולי תמיר: אם אני לא מגינה על המקצועיות שלה, אני לא יכולה לנהל משרד.
יולי תמיר: אני אומרת את זה כי פעם אחרי פעם יש רצון טוב.
יולי תמיר: לכם יש את הידע הכי טוב בהטרדות מיניות, יש גופים שיש להם את הידע הכי טוב במשהו אחר.
יולי תמיר: אני, בסוף, את הלב של התוכנית, חייבת לעשות עם המערכת שלי.
23653: אנחנו בעד.
מרים שלר: אין ויכוח.
יולי תמיר: אני אשמח לשיתוף פעולה, אני אשמח לבוא לסדנא, תזמינו אותי, אני אבוא.
23653: ותאפשרו לנו להכשיר את המורים.
מרים שלר: הנקודה שאמרת, לגבי זה שמורות מאד מבוהלות עכשיו מאופק חדש, שפתאום הן צריכות להתמודד – ואני שומעת את זה מהמון מורות, שפתאום יש להן שעה עם תלמידה או תלמיד, אחד מול אחד, זה דבר שנורא נורא מבהיל.
גלית דשא: כשהן עדיין לא התמודדו עם עצמן.
מרים שלר: כדי שזה יהיה אפקטיבי, זה שזיהיתם שזה דבר מבהיל – זה מאד מאד חשוב שתהיה הכשרה מתאימה כדי שזה לא יהיה מבהיל.
יולי תמיר: מאה אחוז.
יולי תמיר: אנחנו נעשה את זה, אני אשמח לשתף פעולה ותזמינו אותי לסדנא, אני אשמח לבוא.
רונית תירוש: אני, בדרכה של השרה החוצה, רוצה לומר שהדברים נשמעים מאד יפה, אבל אני מטילה ספק בכך שזה יקרה מהסיבה הפשוטה – חבל שהיא יצאה.
רונית תירוש: אבל נמצאת פה השותפה דרך הסתדרות המורים – כידוע לי, משרד האוצר לא נתן ואינו מתכוון, כנראה, לתת, אגורה שחוקה אחת לנושא השתלמויות.
רונית תירוש: אז כל הדיבורים וההבטחות – שעה פרטנית והשתלמויות – כחלק ממסלול הקידום של המורים, אני יודעת שזה עורבא פרח.
עופרה דונסקי: אנחנו לא נוותר על זה, כי זה חלק - - -
רונית תירוש: לא תוותרו.
רונית תירוש: אז כשהשרה מבטיחה שזה חלק מההשתלמויות, שתגיד שזה בעירבון מוגבל, כי אין לה כסף כרגע, ואני גם לא רואה איך הכסף הזה מגיע.
רונית תירוש: זה שההסתדרות עשתה מעשה חכם ואמרה שהיא תקדם את המורים גם בלי השתלמויות – זה בסדר, אז היא מגינה על המורים, אבל אנחנו עכשיו מדברים על תכנים שכנראה לא יינתנו.
רונית תירוש: דבר נוסף שאני רוצה להדגיש, שוש, ואני מאד מעריכה את הגישה הזאת: אני גם חושבת שכדי ליצור יחסי אמון בין ילד למי שהוא מכיר, זה יותר קל מאשר לילד שיש לו היכרות עם מרצה, מקצועית ככל שתהיה, אבל מזדמנת, לצורך העניין.
גלית דשא: דווקא בנושא של הפגיעה המינית יש נתונים אחרים.
רונית תירוש: רגע, אני אתכן, אני לא נגדכן.
רונית תירוש: אני רוצה לגשר פה.
רונית תירוש: ולכן אני אומרת, שוש, גם אתם לא צריכים להיבהל.
רונית תירוש: מה שהן מציעות – את הניסיון המקצועי שאף אחד לא חולק עליו, קחו במסגרת הכשרת מורים, לא במסגרת מגע ישיר עם הילד.
רונית תירוש: הן לא תבואנה בסדנאות מול הילד.
רונית תירוש: ככל שמנהל יסכים להכניס את זה וימצא תקציב, נהדר.
רונית תירוש: הן תסכמנה.
רונית תירוש: אבל כן אפשר, כאסטרטגיה מובנית, להחליט – ופה השרה אמרה את זה, אז אנחנו נעקוב שזה קורה – שכן יהיו שיתופי פעולה בעניין הזה, שבעלי המקצוע בנושאים הללו – ואין חולקין שיש להן התמחות יותר טובה מלכל איש במשרד, יהיה מקצועי ככל שיהיה, כי זה לחם חוקן היום יומי, והן מתמחות רק בתחום הזה.
רונית תירוש: לכן אני אומרת שראוי שכן תפתחו את שערי המשרד למרכזים הללו, אל מול קבוצות המורים, בהכשרות, בתקווה שיימצא לזה כסף.
רונית תירוש: הדבר האחרון שלא נרחיב עליו דיבור, אבל אני כן רוצה להעלות אותו, לפחות לפרוטוקול, אולי גם לישיבת המשך – יש בעיה קשה מאד בהתנהגות כלפי התוקפים.
רונית תירוש: בדרך כלל מי שניזוק זה הילד המותקף.
רונית תירוש: הוא זה שמורחק מבית הספר, כי ההורים שלו פשוט מיואשים מדרך הטיפול של המערכת, ואז הם לוקחים את הילד החוצה, כדי שלא יראה ביום יום את מי שתקף אותו, בין אם זה מבוגר ובין אם זה ילד.
רונית תירוש: ואני חושבת שגם פה צריך לתת את הדעת.
רונית תירוש: אני יודעת שיש תמיד איזה חשש ליועצת המשפטית של המשרד בעניין הזה – יש לי הרבה ביקורת עליה בעניין הזה וכנראה זה לא השתנה – שהיא לא יודעת והיא די מגמגמת בשאלה איך היא מטפלת בילד התוקף ומה פתאום היא תוציא אותו עכשיו.
רונית תירוש: בסוף הוא נשאר והנתקף והמותקף הוא זה שעוזב.
רונית תירוש: אז גם פה צריך לתת את הדעת.
קריאה: יש לי הערה קצרה.
מיכאל מלכיאור: ב-11 יש ישיבה אחרת.
מיכאל מלכיאור: אני לא יכול לדחוס יותר בתוך ישיבה אחת.
מיכאל מלכיאור: יש המון דברים שאנחנו צריכים לעבוד אתם.
מיכאל מלכיאור: אני אתן לשלוש נשים להגיד משפט.
מיכאל מלכיאור: כל אחת משפט ואז נעשה סיכום.
מיכאל מלכיאור: בבקשה, עפרה.
עופרה דונסקי: אם זה משפט אחד, אני רוצה להתייחס ליכולת של הכנסת להתערב בעניין הזה.
עופרה דונסקי: מורים מודעים לחובת הדיווח, מורים מאד מבוהלים מהקטע מה יבולע להם.
עופרה דונסקי: כי בדרך כלל, הם מיד מקבלים איומים לעצמם ועל משפחותיהם.
עופרה דונסקי: צריך למצוא איזושהי דרך שהדיווח ייעשה תוך מתן הגנה למורים, כדי שיוכלו למלא את תפקידם.
עופרה דונסקי: הם עושים את זה, אבל הם נכנסים לפאניקה.
מיכאל מלכיאור: אין ספק שכל הנושא של חובת הדיווח, נמצא בתפר הזה של הפער בין ריבוי המקרים של מרכזי הסיוע לבין התיקים המעטים שנפתחים, וגם את זה צריך לבדוק – כמה תלונות יש, לעומת התיקים שנפתחים.
מיכאל מלכיאור: לא יכולנו להיכנס לעומק בישיבה הזאת.
עופרה דונסקי: מה שאני מבקשת – הגנה למורים.
מיכאל מלכיאור: הגנה על המורים, זה קשור לישיבה הבאה שלנו.
אבי גור: אבל המשטרה ברחה.
מיכאל מלכיאור: זה קשור לישיבה שעכשיו נטפל בה.
עדה פליאל-טרוסמן: אני מייצגת את משרד הרווחה.
עדה פליאל-טרוסמן: אני רוצה להגיד משהו בהמשך לכל מה שנאמר כאן.
עדה פליאל-טרוסמן: אנחנו תומכים – משרד הרווחה תומך במרכזי הסיוע בהיקף של בין 30% ל-75% מהתקציב שלהם, וזאת עבור הפעילות השוטפת שלהם.
מיכאל מלכיאור: מה זה בין 30% ל-75%?
מיכאל מלכיאור: זה 30% או שזה 75%?
עדה פליאל-טרוסמן: זה תלוי בסדר הגודל ובפניות של המרכזים.
עדה פליאל-טרוסמן: לא משנה, יש קריטריונים.
עדה פליאל-טרוסמן: אנחנו תומכים במרכזי הסיוע בהיקף של למעלה מארבעה מיליון לשנה.
מיכאל מלכיאור: מתוך?
מיכאל מלכיאור: מה התקציב הכולל שלכם?
נועה הריס: כל אחד זה משהו אחר.
נועה הריס: זה נע בין 20% ל-25%.
עדה פליאל-טרוסמן: יש מרכזים שאנחנו תומכים בהם ב-75%, ובמרכז הכי גדול שלהם בעד 30%.
מיכאל מלכיאור: אבל לא יכול להיות ממוצע של 25% אם את נותנת בין 35% ל-75%.
עדה פליאל-טרוסמן: אני לא דיברתי על ממוצע.
עדה פליאל-טרוסמן: מרכזי הסיוע מקבלים, על פי הפניות שלהם – יש קריטריונים, הכל מסודר.
עדה פליאל-טרוסמן: אנחנו תומכים בהם בהיקף של למעלה מארבעה מיליון ₪ לשנה.
מיכאל מלכיאור: זה מעט מאד.
עדה פליאל-טרוסמן: Sorry.
מיכאל מלכיאור: אני רק אומר – אם את אומרת את זה כנקודה לציון – בבקשה, את יכולה להמשיך.
עדה פליאל-טרוסמן: מה שאני רוצה להגיד זה שזה אחד הדברים הכן ממוסדים ומרכזי הסיוע עושים את כל הפעילויות בבתי הספר ואת הסדנאות האלה, אז למשל אני יכולה להגיד שמידי שנה אני מקבלת בקשות שלהם לעומת העזבונות, ואני מאשרת, שהם יוכלו לעשות סדנאות בבתי הספר מתקציבי העזבונות.
עדה פליאל-טרוסמן: עכשיו, מה שאני רוצה להגיד בכך, זה שאני חושבת שצריך באיזושהי צורה למסד את הקשר בין מרכזי הסיוע למשרד החינוך, כדי שכן תהיה איזושהי תשומה של משרד החינוך.
מיכאל מלכיאור: את אומרת: לא הכל צריך להיות על חשבון משרד הרווחה.
עדה פליאל-טרוסמן: משרד הרווחה נותן לפעילויות השוטפות.
מיכאל מלכיאור: מובן.
מיכאל מלכיאור: בבקשה, אמירה אחרונה.
יוליה דור: אני מאגודה ישראלית למען ילדים עולים.
יוליה דור: אני קודם כל מברכת אתכם על העבודה הטובה ועל הנחישות שלכם לחשוף אותנו לממצאים שהגעתם אליהם.
יוליה דור: האוכלוסייה שאני מייצגת זה נערות עולות – כשעולות זו הגדרה רחבה.
יוליה דור: יש לנו גם נערות שנולדו בארץ ועדיין אנחנו רואים בהן נערות עולות.
מיכאל מלכיאור: אנחנו מדברים על משפט.
יוליה דור: משפט אחד.
יוליה דור: אוקי.
יוליה דור: אותן מסגרות שאתם באמת חושפים את הפעילות שלכם, בשביל הנערות שלי הן לא רלוונטיות.
יוליה דור: יש נשירה גדולה מאד מבתי הספר, נשירה סמויה.
יוליה דור: הן לא חלק מתנועות הנוער, מתנ"סים.
גלית דשא: נכון.
גלית דשא: אנחנו דילגנו במצגת על כל הנושא הזה.
גלית דשא: אנחנו עובדות בסדנאות ברוסית, בערבית, בוכרית, אמהרית – הכל קיים.
מיכאל מלכיאור: לא הייתי אומר שהן לא רלוונטיות.
מיכאל מלכיאור: הן רלוונטיות מאד, רק לא מגיעות למספיק נערות.
יוליה דור: אנחנו עכשיו מפעילים פרויקט עם משרד הרווחה ומשרד הקליטה, שאנחנו מאתרות נערות ברחוב, שלא מגיעות לשום מקום ולשום סדנא.
23653: נשמח לשתף אתך פעולה.
מיכאל מלכיאור: אנחנו חייבים לסיים, אז ברשות רונית אני אנסה לעשות סיכום, ואת תוסיפי את כל מה שחסר.
מיכאל מלכיאור: קודם כל, אנחנו באמת רוצים לברך, להודות ולהלל את עבודת הקודש המסורה, המפרכת, מול תופעה בלתי נסבלת של החברה הישראלית, עבודה שעושים כל מרכזי הסיוע ברחבי הארץ.
מיכאל מלכיאור: אתם באמת שליחים, שליחות, של כולנו בעבודת הקודש הזאת, והתיאור המכוער שקיבלנו על הגידול המבחיל, גם של הפגיעות הקשות של האונס וגם של הפגיעות הקשות אולי טיפה פחות, אבל המגונות לא פחות, ההטרדות המיניות, את התיאור הזה קיבלנו בתחושה מאד קשה פה, בכל שלושת הוועדות של הכנסת, ואנחנו מאד מודים לכם על העבודה הזאת.
מיכאל מלכיאור: אין ספק שבתמונה שקיבלנו ראינו פה עלייה ניכרת מאד בנפגעים ובעיקר נפגעות, צעירות יותר ויותר.
מיכאל מלכיאור: זה יכול להיות גם, חלק, בגלל החשיפה היותר גדולה של הנושא, העבודה הברוכה שלכם, וזה יכול גם להיות בגלל שיש עלייה באלימות, גם באלימות המינית, בתוך החברה שלנו.
מיכאל מלכיאור: אנחנו רואים גם בצער גדול שיחד עם העלייה בחשיפה ובמספר המקרים שמגיעים למרכזי הסיוע, יש ירידה במספר התיקים שנפתחים במשטרה, וזה דורש טיפול נפרד ומעמיק, לראות את הגורמים ואיך אנחנו יוצרים הלימה בין הנתונים הללו.
מיכאל מלכיאור: אנחנו גם מברכים על עבודה שאתם עושים בבתי הספר.
מיכאל מלכיאור: מברכים גם על התוכניות שיש בתוך משרד החינוך, להרחיב את תוכנית כישורי החיים ולהכשיר מורים.
מיכאל מלכיאור: אנחנו חושבים שחייבת להיות תוכנית בסיסית בכל המוסדות להכשרת מורים.
מיכאל מלכיאור: גם המוסדות של האוניברסיטאות וגם של המכללות.
מיכאל מלכיאור: חייבת להיות תוכנית בסיסית.
מיכאל מלכיאור: אם זה יהיה במסגרת של הכנה לאופק חדש או אחרת, זה כבר אתם תחליטו.