GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יצחק קדמן: אגב, ל- 42% מההורים היו גם בנים וגם בנות, ל- 32% רק בנות, ל- 31% רק בנים.
נאדיה חילו: אבל אין הלימה, אם אני מתרשמת נכון, אין הלימה בין דעתם של ההורים וחובתם ותפיסת אחריותם ההורית, לחנך או להדריך את הילדים, לבין בעצם דפוסי ההתנהגות שלהם מבחינת הביצוע הלכה למעשה.
יצחק קדמן: הזכירו פה תוכנות חסימה.
יצחק קדמן: לפי הנתונים של ההורים בסקר הזה, רק 20% מההורים התקינו תוכנות חסימה.
יצחק קדמן: 80% טענו שלא התקינו תוכנות חסימה, ו 80% אפילו לא טרחו להתקין איזה שהיא תוכנת חסימה.
יצחק קדמן: מצאנו דבר מאוד מעניין בנוגע לסוגי האוכלוסיות לפי השכלה נמוכה או השכלה גבוהה, דתיים, חילוניים וכדומה, הם משפיעים גם על רמת הידע וגם על רמת העשייה בפועל עם הילדים.
יצחק קדמן: הורים בעלי הכנסה נמוכה היו גם עם ידע נמוך בנושא של פגיעות מיניות.
יצחק קדמן: מי שעוד היה בעל ידע מאוד נמוך זה מי שהגדירו את עצמם דתיים וחרדים ומי שהגדירו את עצמם כעולים חדשים.
יצחק קדמן: כל הדברים האלה יש השתמעויות מעשיות מאוד גדולות.
יצחק קדמן: הורים שהסבירו מעט לילדיהם.
יצחק קדמן: זאת אומרת אני לא הסברתי לילד שלי על אף אחד מהדברים האלה, שוב דבר מאוד מעניין, אותה קבוצה, עולים חדשים, דתיים וחרדים ובעלי הכנסה נמוכה, כמעט לא הסבירו לילדים שלהם כלום בנושא של פגיעות מיניות.
יצחק קדמן: נתון מעניין בנושא תוכנות סינון, פה דווקא מי שלא התקין תוכנות סינון במובהק, הם היו אוכלוסיה שהגדירה את עצמה כחילונית, הדתיים והחרדיים היו באחוז הרבה יותר גבוה של אלו שהתקינו.
מיטל שוורץ: בדקתם כמה הורים רצו, היו מתקינים תוכנות סינון אם היו מודעים לזה שיש?
יצחק קדמן: לא, שאלנו אותם רק אם התקנתם או לא התקנתם.
יצחק קדמן: התלבטנו הרבה מאוד אם לשאול את ההורים האם אי פעם הילד שלך סיפר לך שפגעו בו מינית?
יצחק קדמן: זאת שאלה שקשה מאוד לענות עליה והיו לנו היסוסים לא מעטים ובסוף החלטנו בכל זאת לשאול את השאלה.
יצחק קדמן: כשנתנו להורים את האפשרות הברורה שעל השאלה הזאת אני מסרב לענות.
יצחק קדמן: וכאן מצאנו דבר שבעיניי הוא מדהים, 5% מההורים סיפרו שהילדים הגיעו אליהם ואמרו להם שהם נפגעו מינית, אם עושים את החישוב, את ההשלכות שיש לזה בהנחה שהמדגם הוא מדגם מייצג, אנו מגיעים למספרים בסדרי גודל ענקיים.
יצחק קדמן: נתון נוסף הוא, שמונה אחוז מההורים אמרו שהם מסרבים לענות לשאלה הזאת.
יצחק קדמן: עכשיו, לא צריך להיות מומחה גדול שאם לא קרה כלום אז למה אתה מסרב לענות על השאלה הזאת, זה פתח מילוט שמעניין שהוא נותן גם אינדיקציה שלפחות חלק מאלה שסירבו לענות היו צריכים למעשה להיות בין אלה שהילדים שלהם נפגעו.
יצחק קדמן: אם אנחנו לוקחים את המספרים שמשתמעים מהעניין הזה, אנחנו מגיעים למספרים עצומים.
יצחק קדמן: לפני יומיים צלצל אליי מישהו ממשרד בריאות הנפש, וסיפר שהם עושים מחקר בין אוכלוסייה מסוימת שקשורה למשרד הבריאות.
יצחק קדמן: באופן מדהים הם שאלו גם את השאלה, שם מדובר באנשים מבוגרים, האם נפגעת מינית בילדותך?
יצחק קדמן: והם קיבלו מספרים מאוד זהים למספרים שאני מציין פה, זאת אומרת, סקר אחר לחלוטין, אבל מגיע לאותם מספרים.
יצחק קדמן: המשמעות של העניין, זה מה שאמרנו קודם גם, שמספר הילדים שנפגעו מינית ולא כלולים בסטטיסטיקות של חוקרי הילדים, ובמטופלים באל"י ובילדים אחרים שאולי הגיעו למישהו במשרד החינוך להתייעץ לגבהים וכדומה.
יצחק קדמן: שהמספרים האמיתיים גדולים בהרבה באופן משמעותי ממה שאנחנו באמת יודעים.
יצחק קדמן: אני חושב שאנחנו צריכים לראות בהורים דמויות מפתח לכל הנושא של המניעה.
יצחק קדמן: היום מסתבר שחלקים גדולים מההורים, או שמפחדים מהנושא או שאין להם כלים או שאין להם את הידע, או שאין להם את הרצון, הם במידה רבה מאוד לא עושים את הדברים האלמנטאריים.
יצחק קדמן: ההשתמעות של זה צריכה להיות מחייבת את כל משרדי הממשלה, את כל מי שעוסק בנושא הזה.
יצחק קדמן: אנחנו מוכרחים לרתום את ההורים לנושא של הסברה לעניין המניעה.
יצחק קדמן: לתת להם את הכלים הנכונים, קודם כל מבחינת ידע ועובדות.
יצחק קדמן: לא יכול להיות שמחצית מהאוכלוסייה סבורה שמי שפוגע בילדים זה רק אנשים זרים.
יצחק קדמן: אנחנו צריכים לתת להורים את המידע האלמנטארי הזה.
יצחק קדמן: הדבר השני, אנחנו צריכים לתת להורים כלים לדבר עם הילדים שלהם.
יצחק קדמן: אם ההורים לא מדברים עם הילדים שלהם, אנחנו למעשה שולחים את הילדים לבדם לגמרי, אנחנו מקבלים אותם אחר כך בחלק קטן מהמקרים שהם כבר נפגעו, מבלי שאנחנו נותנים להם כלים אמיתיים להתמודד עם העניין.
יצחק קדמן: הנושא של מניעה, הסברה, שיתוף ההורים בעניין הזה.
יצחק קדמן: פה לא מדובר בתקציבים ענקיים, פה צריכה להיות מודעות של כל משרדי הממשלה שעוסקים בנושא, של העמותות שעוסקות בנושא, אנחנו צריכים הרבה יותר לעשות כדי שהורים ידעו יותר וכדי שהורים לא יפחדו לדבר עם הילדים שלהם בנושא.
יצחק קדמן: זה כך לגבי כלל האוכלוסייה וזה כך לגבי קבוצת אוכלוסייה ספציפית שאנחנו יודעים שגם אחר כך נפגעים יותר, כמו אוכלוסיות העולים החדשים.
יצחק קדמן: אנחנו צריכים לעשות את זה מבחינת ההתאמה לשפה.
יצחק קדמן: ואני אזכיר פה עוד קבוצה אחת וזאת הקבוצה של הילדים בעולם החרדי.
יצחק קדמן: זאת קבוצה שהיא נשארת לבדה לחלוטין.
יצחק קדמן: כל מה שאמרתי קודם נכון על כלל האוכלוסייה.
יצחק קדמן: באוכלוסייה החרדית, מי שמכיר ומתמצא, יודע שיש שם פגיעות מיניות בשיעורים גבוהים מאוד.
יצחק קדמן: ושם הידע הוא אפסי, ההסברה של ההורים לא קיימת ואם כבר משהו כזה מתגלה אז נעשים ניסיונות קשים מאוד להשתקה.
יצחק קדמן: אני מוכרח לומר שיש הבדל של שינוי בעולם החרדי לגבי נכונותם להיכנס לעניין הזה, לפחות בחלקים עיקריים של המגזר החרדי, כבר לא אומרים אצלנו אין דבר כזה, הם יודעים שכן יש דבר כזה, גם שם צריך ללכת לפעמים על קצות האצבעות ולעשות את זה תלוי בתרבות ותלוי בשפה.
יצחק קדמן: שפה זה לא רק עניין של עולים חדשים.
יצחק קדמן: גם עם העולם החרדי צריך לדבר בשפה שלהם, בשפה שהם מסוגלים לקבל אותה, לקלוט אותה ויכולים לדבר עליה.
יצחק קדמן: נדמה לי שדוקטור צימרין התכוונה לאותו מקום שגם אני מתכוון אליו, שבו במשך למעלה משנתיים עשרות רבות של ילדים נפגעו מינית ובחלק מהמקרים לא היה להם אפילו את המילים לספר למישהו, וכשהם סיפרו למישהו זה נחסם לחלוטין.
יצחק קדמן: אני אומר שוב, אנחנו מוכרחים לא לחכות עד שהעניין במקרה מתגלה.
נאדיה חילו: אני חושבת שהמחקר בנושא הזה הוא מחקר מאוד חדשני שנותן לנו היבטים נוספים על התופעה ועל ההתייחסות.
נאדיה חילו: ללא ספק דוקטור קדמן, כשהמועצה לשלום הילד דנה בעניין הזה ובעניינים אחרים שקשורים לילדים ולקורבנות ולטיפול, בהחלט יש לכם משקל מאוד רציני לא רק בהבאת הנושא על סדר היום, אלא גם בהצעות חקיקה וחוקים רבים מאוד שחלקם אני יודע שהתקבלו, חלקם בדרך ואני חושבת שיש עוד הרבה מה לעשות, אבל בהחלט המשקל הוא של המועצה לשלום הילד, והאחריות בעיניי היא בהחלט על המשרדים הממשלתיים.
נאדיה חילו: הוועדה מייחסת חשיבות מאוד גדולה לנושא של הורים, לא רק כמחנכים, אלא גם סוכנים, סוכני שינוי הייתי אומרת.
נאדיה חילו: בכלל בתהליך הסוציאליזציה של התפתחות הילדים.
נאדיה חילו: ובהחלט על כל הגורמים להמשיך לשלב ידיים בעניין הזה ולעבוד למתן כלים והסברה שאותם הורים גם אם כוונותיהם טובות, הרבה פעמים חסרה להם לא רק הידע אלא היכולות ואת הכלים.
נאדיה חילו: ובלי קשר לעניין, אני בהחלט לא חושבת בשום פנים ואופן שהגופים שגם קשורים לעניין הזה, יכולים להתנער מאחריותם בהטלת אחריות רק על ההורים.
נאדיה חילו: ונאמר מקודם ש- 80% בכלל מההורים, בכלל לא חשבו על חסימה באינטרנט.
נאדיה חילו: זה לא אומר ששמונים אחוז מההורים האלה לא מודאגים ולא חשוב להם טובת הילדים.
נאדיה חילו: אבל הייתי עושה סטייה מאוד קטנה על רעיון עכשיו שעולה לי, אולי כן כדאי לצאת בקמפיין, פרסום הנתונים אבל לצאת בקמפיין דרך כל הכלים, גם דרך האינטרנט שיודעים לשים מידי פעם גם הבזקים כאלה ואחרים של מודעות או פרסומים, להורים, להגיד להם, יש אפשרות פשוט לחסום אתרי אינטרנט, ואני גם מציעה אולי לשקול, כלומר גם העמותות למיניהן שעובדות בעניין הזה, בשילוב ידיים או לחוד לצאת בקמפיין כזה שמבוסס על המחקר הזה.
נאדיה חילו: כי אני חושבת שעצם קיום המחקר הוא מאוד חשוב לחשוף את התופעה, אבל המחקר הוא גם אמצעי בעניי כדי להוציא ממנו ולגבש קו המשכי של דפוס התנהגות או התנהלות.
נאדיה חילו: והייתי גם מציעה למשרד החינוך בעניין הזה וקוראת לנסות בכלים שיש לכם למצות את העניין בקרב הורים, הרי ישנם ערבי הורים, ישיבות הורים, ועדי הורים, ישיבות למיניהן, כל מסגרת שקשורה להורים במגע עם בית הספר שהנושא הזה יושם כחלק מהאג'נדה, כלומר פשוט להביא למודעות.
נאדיה חילו: כמובן שזה לא מספיק, הכלי הזה הוא לא לבד וצריך להשתמש בכל הכלים של המשרדים שנמצאים במגע הישיר עם הורים, להפוך את הנתונים האלה ולהביא להורים שזה לא מספיק להיות עם רצון טוב ולא מספיק שהם סבורים שזה התפקיד שלהם, ולא מספיק שהם דואגים לילדים ולא מספיק שהם מצהירים את טובתם, אלא הלכה למעשה לבוא ולהגיד להם איך לעשות את זה, מה לשאול, איזה סימפטומים ואיזה סימנים ואיזה אור אדום הם צריכים לזהות.
נאדיה חילו: כדי שהפער בין רצונם ויכולתם יהיה פער יותר מצומצם, אני מתרשמת מפער רציני בין הורים שתופסים את תפקידם מצד אחד, רצונם וטובת ילדיהם אני לא מפקפקת בה, אני לא מעמידה אותה אפילו כסימן, ובין הביצוע, בין המבוכה ובין מה לעשות ואיך לעשות.
נאדיה חילו: וקשר השתיקה פה, גם בנושא הזה שמתקיים בין הורים וילדים ובין הורים בניהם לבין עצמם הוא קשר שצריך להפר אותו בכלים בהחלט מקצועיים.
נאדיה חילו: ולכן אני חושבת שחשיבות הדו"ח הזה והמלצתי היא לתרגם אותה הלכה למעשה לתוכנית אקטיבית שתמומש על ידי המשרדים השונים שיש להם מגעים עם הילדים.
נאדיה חילו: נתתי קודם דוגמה למשרד החינוך, הוא לא הגורם היחיד מבחינת האחריות.
יצחק קדמן: גם המשרד לביטחון פנים.
נאדיה חילו: בהחלט, כל המשרדים.
יצחק קדמן: המשרד לביטחון פנים עשה למשל בשעתו קמפיין איך לשמור על זה שלא יפרצו לך הביתה, איך להתקין מנעולים, למה שהם לא יעשו משהו דומה גם בעניין הזה?
נאדיה חילו: אני בתהליך של החשיבה העכשווי, עולה לי עכשיו עוד רעיון, שאני אומרת את זה, אולי זה שווה לבחינה.
נאדיה חילו: המוסד לביטוח לאומי שיש לו נגיעה וקשר עם כל ההורים שיש להם ילדים על ידי מתן קצבה אוניברסאלית לילדים, אם אנחנו נבקש, אם אתם המועצה לשלום הילד או עוד גופים תפנו, אפילו תסגננו להם פניה כתובה, ותבקשו, לשים את הדף הזה של הסבר בכל השפות, בעברית, בערבית, ברוסית, שפות שאתם תבחרו, איגרת להורים על הנושא הזה.
נאדיה חילו: אני חושבת שזה כלי מאוד חשוב שגם אין לו עלויות בעניין הזה, וגם אם ישנם עלויות, אז העלויות הן מינימאליות.
נאדיה חילו: אני אתן גם חשיבה נוספת על כלים נוספים.
נאדיה חילו: ואני חושבת שבעניין הזה הוועדה תהיה מוכנה לשתף פעולה, לפנות, אפילו לקיים ישיבות, להזיז את הדברים עם המנכ"לית החדשה של ביטוח לאומי, משרד החינוך או כל דבר אחר.
נאדיה חילו: אם יש לכם אולי גם גופים נוספים שעובדים, רעיונות נוספים לבחינה שנוכל בעצם לקדם את המסקנות והסקת המסקנות והפקת הלקחים מהדו"ח הזה.
מיכל צדוק: רק לעניין של משרד החינוך, כי הסקר שבאמת פרסמנו, דורית בכר הממונה על העניין הזה, הנתונים בהחלט עולים בקנה אחד עם הנתונים.
מיכל צדוק: קרה משהו עם ההורים שהוא מאוד מעניין, כל הפעילות השנה סביב יום האינטרנט הבטוח, היה סביב המודעות של ההורים להעצים את זה, בגלל הממצאים החמורים שעלו מהסקר שלה.
מיכל צדוק: היא ערכה כנס לכבוד ההורים, היא החליטה לשים את ההורים במרכז ולזמן אותם לכנס כשהם המוקד של העניין, ההיענות שלהם הייתה אפסית ביותר, כמעט ולא הגיעו הורים לכנס הזה.
נאדיה חילו: יש לי חדשה בעניין ואני השארתי אותה אחרונה , ואמרתי שהוועדה מייחסת חשיבות מאוד גדולה לתפקידם ומעורבותם של הורים.
נאדיה חילו: הדרישה הזאת הגיעה אלינו ופנייה מהרבה מאוד הורים בשטח שפנו לוועדה בכל מיני סוגיות וביקשו להתארגן ולהקים איזה גוף ארצי בעניין הזה, הם רוצים להיות מעורבים בהחלטות שקשורות לילדים שלהם, הם רוצים לקחת חלק.
נאדיה חילו: הם יהיו חלק מהוועדה הזאת, הם יוזמנו לישיבות.
נאדיה חילו: ואני חושבת שכפרטנרים גם, בסוגיה כזאת ועוד סוגיות אחרות, אנחנו בהחלט נשמח מאוד לרתום אותם ונשמח מאוד שגם גופים אחרים יוכלו להשתמש במשאב הזה וכולכם מוזמנים.
חווה פרידמן: אני חושבת שהממצאים לגבי ההורים הם מעניינים אבל הם לא מפתיעים במובן של הקושי של הורים לקיים שיח עם ילדיהם כאמירה כוללת.
חווה פרידמן: עכשיו, כל רעיון שעלה כאן הוא כמובן רעיון מבורך ויש לבחון אותו.
חווה פרידמן: אני רוצה להגיד כאן משפט אחד לגבי התחום של פגיעות מיניות, וזה המילה פחד.
חווה פרידמן: אם המורה לא יודעת שיש מי שיחקור את הילד ויש מי שיטפל בו, היא גם לא רוצה לדעת ולכן כל הפירוק הזה הוא סכנה.
חנה סלוצקי: הורים הם הכי חשובים בכל המערכת.
רחל סעדה: סליחה, זאת ועדה שגובשה בתמיכה של משרד החינוך, המחלקה לחינוך מבוגרים וזה כבר שנה שהם מתארגנים וכבר כמה פעמים דיברו על זה.
נאדיה חילו: צהריים טובים לכולם, אני מתכבדת לפתוח את הישיבה המאוד מיוחדת היום, גם מבחינתי זו לא עוד ישיבה של הוועדה לזכויות הילד, אני גם מברכת את חברי יושב ראש וועדת החינוך הרב מיכאל מלכיאור שמצטרף לישיבה החשובה הזאת.
נאדיה חילו: בעיניי זו אחת הישיבות, מבחינת התוכן והאוכלוסיה, החשובה ביותר, ואני אומר למה, הנושא של הקמת מועצה ציבורית להורים זה מהאתגרים החשובים ביותר, לא רק העכשוויים אלא גם העתידיים, כולנו יודעים את משקלם של ההורים בתוך תהליך הסוציאליזציה והחינוך של הילד, השפעתם ותפקידם, לא הייתי אומרת שהתפקיד הזה מתבצע על הצד הטוב ביותר, אבל ברור שאנחנו אמורים לחזק ולגבות את התפקיד הזה ולתת לו עוצמה לא רק מקומית, הורית, חינוכית, ואזרחית אלא לתת לו גם עוצמה ציבורית וחברתית.
נאדיה חילו: כולנו עדים בתקופה האחרונה גם לתופעות שליליות שקורות בחברה בקרב ילדים וצעירים, שבעיניי הצד השני של המטבע זה הוא בעצם חיזוק המערכת המשפחתית-ההורית והצבתם במרכז המעגל והעשייה, גם מבחינת קבלת החלטות וגם מבחינת המעורבות.
נאדיה חילו: הרבה מסגרות בחברה דנות היום ומדברות בשם הילדים, אנחנו עדים גם לפעילות של עמותות, אני מברכת על כל פעילות על כל עמותה, שבדרך כלל עוסקות בשוליים ובתופעות היותר קשות בנושא של הקורבנות של הילדים, ואני מברכת אותם ואני חושבת שמקומם חשוב.
נאדיה חילו: אנחנו עדים לגורמים מקצועיים שונים, ופה כשאנחנו מדברים על ילדים יש ריבוי משרדים, החל ממשרד החינוך, משרד הרווחה והשירותיים הציבוריים, משרד התעשייה, מסחר ותעסוקה מתעסק גם בנושא הזה ועוד משרדים נוספים, ההתעסקות היא גם במישור הקומי וגם במישור הארצי, אבל דברו של הילד, או אמירתו או קולו, לא נשמע מספיק.
נאדיה חילו: בשביתה האחרונה שהיתה בנושא החינוך, שביתת המורים שהיתה, היו המון דיונים בוועדת החינוך, ואני מברכת את יושב ראש הוועדה שהוביל את הנושא הזה בצורה מאוד מקצועית, אבל הוועדה הזאת קיימה דיון אחד, שבעיניי מבחינת חשיבותו מאוד נחוץ, ואני הייתי אף אומרת שהוא חשוב יותר מכל הדיונים שהיו על השכר ונושא המורים, באמצע השביתה בחרתי לקיים דיון עם נציגי התלמידים בלבד, נציגות ארצית לשמיעת קולם של התלמידים והשלכת השביתה עליהם כדי לשמוע מפיהם ובלשונם, גם הורים השתתפו, כי הפן הזה הוא פן מאוד חשוב בעיניי, הוא לא פן שנופל מבחינת המשקל שלו ומוסריותו, מההסכמים ומקולם של ההורים לגבי הסכמים ותנאים וכל השאר, אבל הקול הנוסף של הילד, הוריו ומשפחתו הוא קול, על פי תפיסתי, שצריך להישמע יותר גבוה בחברה שלנו, זה קול שאמור היום להוביל, אפילו באמירות של חקיקה מסוימת, אני רואה בכם זרוע מאוד אפקטיבית ומרכזית בהשתתפות
נאדיה חילו: כם במהלכים המתרחשים היום, ביוזמות, רעיונות ליוזמה, וכן יוזמות לפעילות גם המקצועית וגם החקיקתית וגם הפרלמנטרית וגם האזרחית.
נאדיה חילו: לדעתי במדינה נאורה, משקל הפרט נעשה הרבה יותר רציני, לא ניתן להתעלם ולהחריג את נושא הפרט והאזרח הקטן, את הילד ואת ההורים, זה אמור להיות תהליך מקביל וככל שהמערכות המקצועיות הציבוריות מתעצמות, והן מתעצמות, כלומר במישור המקצועי, בנושא פרויקטים, הפרטות למיניהם, עמותות למינהים, אני רואה בכם מערכת נוספת מקבילה שאמורה גם להיות ולהתעצם כדי להוות מקבילה למערכות הנוספות, לצערי עד היום זה לא קרה, אנחנו ראינו דהירה של מנגנונים מקצועיים, חברתיים וציבוריים שמדברים בשם הילדים, הם אמורים לייצג אותו ואת טובתו ומצד שני היה חסר בזירה הרחבה הזאת עוצמה נוספת של הורים ושל ילדים.
נאדיה חילו: בנימה מאוד אישית, הרקע שלי הוא רקע של עבודה סוציאלית טיפולית מקצועית, הרבה שנים בתחום הילדים והנוער כאחת המתמחות והמקצועיות בעניין, מחקר שאני ערכתי בזמנו, נושא התיזה עוד כשהייתי קצינת מבחן לנוער וחוקרת ילדים, זה היה בדיוק החלק של הפיקוח ההורי ומשקלם של ההורים בנושא הקונטרול וההשפעה על חייו, על שוליות, על העצמה ועל התפתחות.
נאדיה חילו: אני לא אחזור היום על כל התוצאות, וכל מה שגילנו במחקר הזה, אבל אני רוצה לומר דבר אחד, ברור מעל כל ספק, שהמשקל של ההורים, אני מדברת על משקלם של ההורים מגיל מאוד, מאוד צעיר, אני מברכת את חבר הכנסת הפרופסור אבישי ברוורמן.
אבישי ברוורמן: אני הגעתי כהורה גאה, הורה מודאג לילדים בני 13.5.
אבישי ברוורמן: ו- 15.5.
נאדיה חילו: הימצאותך כאן חבר הכנסת אבישי ברוורמן היא מעבר להיותך חבר כנסת, אין אחד שאינו יודע את משקלך במערכות חינוכיות בעבר, בהווה ובעתיד, כולנו הורים וזה בעצם המכנה המשותף וכולנו אמורים להיות מאוד מודאגים למה שקורה היום, אני לא מדברת רק על דאגות ואני לא מדברת רק על הגנה, תבינו אותי באופן מאוד ברור, החלק ההגנתי, המעטפת ההגנתית מאוד חשובה אבל גם מדברת על הקצה השני של העוצמה, אנחנו כהורים, אנחנו ואני מכלילה את עצמי וגם את חברי הכנסת שנמצאים פה, כי אנחנו יחד, אנחנו שייכים לאותו מעגל ואני מרשה לעצמי לומר באמירה קולקטיבית שזה אנחנו, אני חושבת שאנחנו אמורים להוביל גם את הקצה השני של העצמת ילדים, הצד החזק, הצד היפה, הצד הטוב והצד האיכותי וגם זה חשוב לא פחות מהזוית החריגה ומהילדים החריגים ששם התפקיד שלנו, מבחינת האחריות החברתית לשמש גם לחלק הזה, לצרכים מיוחדים והורים לילדים עם צרכים מיוחדים גם לשמש להם פה וגם אוזן וגם הכל.
נאדיה חילו: אני חוזרת ומברכת על היוזמה הזאת, היא מאוד חשובה ואני מצפה שבעתיד הוועדה הזאת, וועדת זכויות הילד תהיה פתוחה גם למועצה הזאת, לנוכחות, להשתתפות בדיונים ואני בטוחה גם שוועדות אחרות שעניינם נוגע לילדים כמו וועדת החינוך, וועדת הרווחה ילכו באותה הדרך של פתיחת דלתות ולראות בכם קולגות ופרטנרים לאותה המטרה שאמורה להוביל את כולנו.
נאדיה חילו: לעשייה יש כוח על הכל, אני מודה לכל הצוות, לכל האנשים, לכל ההורים שנמצאים פה וגם לאלה שאינם נמצאים אבל היו שותפים, ואתם מכירים אותם יותר טוב מאיתנו, הורות בתפיסה שלי זה שני הורים גם אם יש לנו משפחות חד הוריות, אבל גם זו הורות בעיניי, ואני בהחלט רואה גם בצלע של ההורה והאב צלע מרכזית וחשובה.
נאדיה חילו: אני רוצה להעביר את רשות הדיבור לחברי, חבר הכנסת מיכאל מלכיאור יושב ראש וועדת החינוך והתרבות והספורט שגם כיהן כיושב ראש וועדת זכויות הילד בעבר, הוא פרטנר ושותף לחקיקות רבות שעניינם הוא ילדים.
מיכאל מלכיאור: תודה רבה לחברת הכנסת נאדיה חילו, אני לא מדבר רק כיושב ראש וועדת החינוך, התרבות והספורט אלא גם כחבר בוועדה לזכויות הילד, כפוף למנהיגותה של חברת הכנסת נאדיה חילו שאני מאוד שמח להיות כפוף למנהיגות הזאת בודאי בזכויות הילד ובודאי גם בנושאים אחרים, אני רוצה לשבח אותה על כך שהיא מכנסת את הישיבה החגיגית הזאת בנושא הקמת מועצה ציבורית להורים בישראל, אני מצטער שנודע לי על כך בזמן די מאוחר כך שאני ברחתי מישיבה אחת ואני חייב להיות בעוד כמה דקות בישיבה אחרת, אחרת הייתי נשאר, אני לא אוהב להיות בין חברי הכנסת שנכנסים ויוצאים מישיבות ולא שומעים ולא לומדים, אבל זאת המציאות שלי כרגע ואני שמח בכל זאת להיות פה.
מיכאל מלכיאור: אני מבקש לומר דבר אחד, אנחנו מגיעים 60 שנה אחרי קום המדינה, מגיעים לכמה שאלות מרכזיות מאוד, בכל התוכן של היותנו פה, עד עכשיו טיפלנו בעיקר במסגרת החיצונית של הישרדות ושל קיום, בטחון, מלחמה, שלום, בתקופה של הקמת המדינה היה ברור שללא תוכן לא יהיה גם בטחון ולא תהיה משמעות להיותנו פה, אבל זה נשכח עם הזמן, במיוחד קרה משהו בשנת ,1977 מפנה מאוד משמעותי מבחינה מחשבתית, בהובלת הדברים, לא ניכנס לשאלות פוליטיות, אבל היה לזה חיבור, בשנים האחרונות בצורה מאוד חזקה המשפחות והילדים הועזבו מאחור, אני זוכר שבשנת 2001 שהתרעתי שנגיע לכך ששליש מהילדים בישראל יגיע לתחת קו העוני, בקצב הקיצוצים שאז התחילו בהם, ושהם קיבלו רק העצמה משנת 2003 שאז התחילו בצורה כבדה, כולם הגיבו ואמרו הוא סתם צובע את כל הדברים בשחור, הוא מגזים, וכשעכשיו הגיענו לכמעט 36%, עברנו כבר את השליש, אני לא חלמתי שנגיע עד כדי כך, זה סיוטים, וזה לא בגלל שזה לא נושא חשוב, לא על הנושא של ילדים וחינוך הולכים לבחירות, הולכים לבחירות על מלחמה ושלום ובטחון, לא מביאים לא בטחון ולא שלום, אבל זה סיפור אחר ולא לחדר הזה.
מיכאל מלכיאור: באיזה שלב אנחנו נצטרך להחזיר את הנושא המרכזי של היותנו פה, נושא המשפחה, החינוך, הילדים למרכזיות המחשבה אם אנחנו רוצים שעוד יהיה לנו עתיד פה.
מיכאל מלכיאור: בתוך ההתגבשות הזאת המצב של ההורים היה הכי חלש, הייצוב של השנים האחרונות, על אף שהיו נציגים, וכמה מהם אף יושבים בחדר הזה, יושבת פה אתי בנימין שהיא פעילה, משתתפת ותורמת ויהודה סקר ועוד כמה נציגים, אבל בגדול הקול של ההורים נדם בשנים האחרונות, גם בגלל כל מיני דברים שהיו עם ארגוני הורים וכדומה, מה שקורה כתוצאה מכך בחינוך, ספציפית, אני לא רוצה לדבר על מכלול בעיות החינוך במדינת ישראל, אבל ספציפית יש איזונים ובלי האיזונים האלה אי אפשר להגיע לפתרון, ואז זה הופך להיות עניין כוחני, אם זה מורים מול ילדים, באווירה הכוחנית של החברה הישראלית אנחנו מגיעים לתוצאות מאוד רעות ושלב הביניים שמשלים את התמונה הוא הורים שמשלימים את המשולש הקדוש, אם אפשר לקרוא לזה ככה גם כאן, נאדיה חילו היא היושבת ראש אז אפשר לדבר על משולש קדוש, המשולש בין המורים הורים והילדים, יש משהו שנשבר שם, אם רוצים להגיע לפתרון של הבעיות החינוך, גם בנושאים האחרים, רווחה ועוד, אבל בבעיות החינוך הבסיסיות ניתן לעשות את זה רק אם יש קהילת בית ספר, קהילה שתכלול את המורים והנהלה, וזה הילדים וזה הילדים, זו קהילת בית הספר שיחד ובלי כוחנות של זה מול זה אלא ביחד הם מרימים את האתגרים שהחינוך מציב ואת כל הגזרות הרעות שבאות, אני לא רוצה לומר מאיפה, כי אז אני אסתכסך עם שרת החינוך וזה לא טוב כי אנחנו רוצים לעבוד ביחד, ככה אפשר לפתור, רק אם הקהילה לוקחת על עצמה את האתגר של מכלול הרמת החינוך, ובשותפות, בהסכמות, באמנות, בהידברות ולא בכוחנות של זה מול זה, מבלי זה, זה יסוד לכל רפורמה אמיתית בחינוך.
מיכאל מלכיאור: אני רוצה לברך, אני אשמח מאוד וכפי שנאדיה חילו כבר נדבה את השתתפותי, אגב אני רוצה לומר משהו בנושא האבות, כי הלכתם קצת על זה, חשוב לי מאוד להדגיש כי הורות זה תפקיד של שני הורים, אני רואה גם מסביב לשולחן הזה משקל יתר, אני כמובן שמח על כל אמא, אבל הורות זו אחריות של האבא ושל האמא, ויש מספיק עבודה להורה היום, מספיק עבודה בשביל שניים לפחות, ולכן אני מאוד מאוד רוצה לעודד את אבות ישראל להצטרף לאמהות שכבר מובילות את הדרך, וטוב שכך, אני מאוד רוצה להצטרף ולומר זו הורות מהיום הראשון, מהיום הראשון אחריות משותפת של אבא ואמא ואנחנו רוצים לעודד גם את הפן הזה של שוויוניות, וזה גם יאפשר שוויוניות יתר, אנחנו יושבים פה בחדר של הוועדה לזכויות האישה, ואם יש חלוקה גם בעול וגם בשמחה של גידול הילדים ושל תפקידי ההורות מול בית הספר או מול כל גורם אחר אז ישנה אפשרות לשוויוניות גם בתפקידים הציבוריים והדברים האחרים שבדרך כלל, כרגע הם מוטלים על Superwomen כפי שאני קורא להן, נשים שמסוגלות הכל, הכל, הכל מכל לעשות אבל אי אפשר לצפות ככה מכל אחת ואחת.
מיכאל מלכיאור: אני מודה לכם על היוזמה, אני אצפה מאוד לשותפות עם וועדת החינוך, לא צריך להגיד שהמועצה מוזמנת באופן קבוע בכל דבר ועניין ואם אתם רוצים גם לעלות נושאים, הלחץ עצום כי המצוקה היא כל כך גדולה, אנחנו הכפלנו את מספר הישיבות של וועדת החינוך, היום עברנו את 400 הישיבות שזה למעלה מכפול ממה שהיה באיזו תקופה מקבילה, ואנחנו מרגישים שאנחנו לא מספיקים, אבל חשובה לי מאוד השותפות הזאת וזה חסר לי מאוד על אף החוליות שנמצאות, ואני משבח אותם מאוד, חסר לי מאוד, אי אפשר להגיע לדברים אם זה לא באמצעות הידברות משותפת של כלל הקהילה החינוכית בישראל.
נאדיה חילו: אני מודה לך חבר הכנסת הרב מיכאל מלכיאור גם על הנכונות וגם על הדברים המאוד מקצועיים ואני רוצה להעביר את רשות הדיבור לחבר הכנסת אבישי ברוורמן, כפי שהוא אמר הוא גם איש מקצוע אבל הוא גם אב.
אבישי ברוורמן: אני נכנסתי לכאן רק כדי להזדהות כי אני צריך להתראיין, אני פרופסור לכלכה, על הנושאים הכלכליים.
אבישי ברוורמן: אני מבקש לומר שלושה דברים, ראשית אני מחזק את נאדיה חילו, דבריו של ידידי הרב מיכאל מלכיאור, אני אומר לכם את האמת אני התעסקתי כ- 30 שנה בעשייה, 14 שנה עבדתי בפיתוח כלכלי ברחבי העולם, 15 שנה באוניברסיטה ובבית הזה אני שנה וחצי, אני שואל את עצמי שאלה מאוד פשוטה, איך זה שבמטר מרובע של המדינה יש יותר צעירים, מבוגרים מוכשרים והגונים מרוב המדינות, איך זה שרמת החינוך שלו הכי נמוכה במערב?
אבישי ברוורמן: שכר המורים והסטטוס שלהם הכי נמוך והכי ירוד, איך זה שהיא המדינה הכי עניה במערב, האי שוויונית במערב, איך זה שאין יותר בטחון פנים, משטרה, אני לא מדבר על המערכות החיצוניות, והיום אתם גם רואים גם כן כניסת בורסה, שינויים, בסופו של דבר אנחנו בנינו שלוש מדינות, תל אביב, ירושלים שלא ברור לי איך זה, ויתר ישראל, פה מתחילה הבעיה של העוצמה, כי סופו של דבר מדרבים פה על הורים, ההרגשה היא הרגשה של אימפוטנציה, הרי 50% לא רוצים להצביע בבחירות, הם באים לבית הזה, הם שומעים את הדיונים האלה והם חוזרים הביתה ואומרים, הרי התפקיד של הממשל הוא לבצע, התפקיד של הממשל הוא להגיד מהן סדרי העדיפויות, עכשיו אנחנו הגענו לפה אחרי 2,000 שנה, בן גוריון, עוד מעט תהייה פה הקאנצלרית של גרמניה, מרקל, אני לא יודע מה שמעון פרס הנשיא אמר לה, אבל כשבן גוריון כשהחליט להקים את מדינת ישראל הוא דיבר על "אור לגויים", מה זה אור לגויים?
אבישי ברוורמן: זו מדינת מופת, מדינה צודקת, מדינה בר קיימא, מדינה שיש בה מצוינות, מדינה שיש בה צדק.
אבישי ברוורמן: היום הילד שלי בן ה- 12.5, אני נשוי פעם שניה, יש לי ילדים בני 15 ובן 12.5, הוא מכור להישרדות, אז אני יושב איתו ורואה גם כן, אני אומר לו הישרדות זה הסמל לקריסת המערב, ולקריסת מדינת ישראל, מה זו הישרדות?
אבישי ברוורמן: זו לא הישרדות של קבוצה, זו לא הישרדות של משפחה, זו לא הישרדות של מדינה, זו הישרדות של פלנטה, זו הישרדות של הממזר והתחכמן, והיום אם אתם תשאלו הרבה מאוד אנשים מהי מטרת מדינת ישראל, הם יגידו לכם קיום פיזי, ולכל אחד הצלחה אישית פיננסית, ולא חשוב איך, כשאני גדלתי והיתה לי מורה, עכשיו היא בת 93, המורה רוזנפלד, אני גדלתי בשכונה ברמת גן, ואנחנו מעריצים אותה כולם, אישה בת 93, כבוד אליה ותרבות וכדומה, והיום, היום כתבתי איזה מאמר בידיעות אחרונות אז ציטטתי במדור הכלכלי את חיים גורי המשורר, חיים גורי המשורר אמר לי פעם בשיחה, אני לא יודע אם הוא כתב את זה, הוא אמר שההבדל בין עכברים ואנשים זה תרבות הזכרון, אם אין זכרון עכברים כאנשים.
אבישי ברוורמן: רבותיי, לא זכרון לגבי יהדות, לא זכרון לגבי ערכים, לא זכרון לגבי הומניות ואני מדבר כיהודים, אני בטוח שבחברה הערבית זה לא פחות גרוע בדברים האלה, לנו פחות או יותר, יש לנו משבר מוסרי, איך פותרים משבר מוסרי?
אבישי ברוורמן: אפשר לשבת ולדבר על חינוך מכאן ועד להודעה חדשה, אבל כשאני הולך לבית הספר בליך, שם הייתי פעם קפטן בכדורסל, ואני מדבר עם הסטודנטים ואחר כך אני מדבר עם התלמידים, ואחר כך עם המורים והמורים אומרים לי לאף אחד מהילדים שלנו אנחנו לא ניתן לו להיות מורה, למה שהתלמידים שלנו יהיו מורים עם שכר וסטטוס כזה?
אבישי ברוורמן: וזה אחרי השביתה, ואם זה היה סינגפור?
אבישי ברוורמן: אם זה היה אירלנד?
אבישי ברוורמן: אם זה היה במקומות אחרים בעולם?
אבישי ברוורמן: אם זה היה בארצות הברית?
אבישי ברוורמן: אומרים אפשר לשנות, הולכים ליושב ראש ההסתדרות ואומרים מחריגים את הסכם השכר של המורים, זה לא שייך לאחיות ולמהנדסים, שבע שמונה שנים הולכים ועושים פעולות, אני יכול לתת לכם את כל הנקודות, אבל כאן, בבית הזה אומרים לכם זה בלתי אפשרי, אי אפשר לשנות, אפשר רק בשוליים, אז מה קורה?