GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יצחק קדמן: אין כמעט יעוץ משפטי זמין שיכול לתת תמיכה לעובדים הסוציאליים בשטח, זה דבר שצריך לתקן אותו.
יצחק קדמן: אני יודע אדוני השר שאתה עושה מאמצים בכיוון הזה, אבל אנחנו לא יכולים לעמוד שוב ושוב, בגלל שאין גיבוי ציבורי, ובגלל שאין יעוץ משפטי ובגלל שאין מערך של פתרונות מספקים לילדים שנמצאים בסכנה, וזה הולך לאורך כל הדרך.
יצחק קדמן: חלק ממרכזי החירום והמקלטים כפי שהם קוראים, מתמלאים, מחזיקים ילדים תקופה שהיא מעבר לתקופה שהם מיועדים לה, ולמה הם מחוזקים שם?
יצחק קדמן: כי השלב הבא הוא שצריך להעביר את הילד למערכת אחרת ללא פנוי.
יצחק הרצוג: יש פחד להעביר אותם למסגרת השניה של האומנה עד שיהיה הסדר משפטי, ולוקח זמן להסדיר הסדר משפטי.
יצחק קדמן: כל הצנרת במערכת, במרכאות, נסתמת, זה לא טוב, זה לא בריא למערכת וזה עוד יותר לא טוב לילדים.
חניתה צימרין: וזה גם לא מאפשר לילדים שצריכים את המערכת להיכנס.
יצחק קדמן: אני רוצה לומר עוד משהו אחד שאולי אינו נוגע ליושבים פה אבל אני מוכרח לומר זאת.
יצחק קדמן: זו גם מערכת המשפט, לא יכול להיות שתיקים נגד הורים מתעללים נסגרים בטענות סרק שונות כולל הטענה "מה לעשות ההורים באו ממדינה שבה היה נהוג להתעלל בילדים", ראשית זה לא נכון, אין מדינה שבה נהוג היה להתעלל בילדים, ב' אני מתאר לעצמי שאף בית משפט לא היה אומר למישהו שהוא מוותר על תביעה ועל תיק בענייני קבלת שוחד כי הוא בא ממדינה ששם היה נהוג היה לקבל שוחד.
יצחק קדמן: אף אחד לא היה מקבל את זה, אי אפשר על סמך דברים כאלה, ואני מדבר על דברים שהיו, על התעללות קשה בילדה שכללה לא רק מכות במשך שלוש שנים, אלא הכנסת ראשה בכוח לאסלה, על דברים חמורים שאי אפשר לסגור תיקים.
יצחק קדמן: ואי אפשר שבמדינת ישראל, שמונה עשרה שנה מאז שנחקק החוק שמחייב חובת דיווח, כחובה חוקית ולא רק מוסרית, אולי חמישה אנשים במשך הועמדו לדין על אי מילוי חובת הדיווח.
יצחק קדמן: מזלזלים בעניין הזה ואין מספיק מסר לציבור שחובת הדיווח היא לא רק המלצה על התנהגות יפה ונאותה.
יצחק קדמן: חובת הדיווח לפעמים מבדילה בין אם אנחנו נדע לבין זה שאנחנו לא נדע על ילד בסיכון.
יצחק קדמן: אם נדע או לא נדע, אם נציל או לא נציל ילד, אגב גם במקרים האחרונים שגברתי היושבת ראש התייחסה אליהם, לפחות מחלק מהמקרים ואני אומר לך בוודאות שאנשים בסביבה הקרובה ידעו ולא דיווחו כולל בני או בנות זוג של המתעללים.
נאדיה חילו: יצחק קדמן, זה בדיוק הזמן, נמצאת איתנו הגברת אסנת ושדי, באמצעות חבר הכנסת מנחם בן ששון שהוא יושב ראש ועדת החוקה, אחותה של האמא מבית שמש.
נאדיה חילו: אנחנו נבקש ממך רק דוגמה כי אנחנו לא נוכל להיכנס לפרטי פרטים של המקרה ולדון כי הנושא עדיין בחקירה, ואני חייבת לעשות את האיזונים, אבל רק כדוגמה ולא כנושא שאותו אנחנו ננתח כאן, אני כן רוצה לתת לגברת אסנת ושדי להגיד כמה משפטים בנוכחות השר.
קריאה: רק בלי שמות.
נאדיה חילו: תנסי בלי פרטים, לא שמות כי זה צנעת הפרט, זה למען יראו ויראו ולהפקת לקחים יותר.
נאדיה חילו: אנחנו כאן לא נדון לא בפרטי פרטים וגם לא בחקירה שהיום נמצאת בעיצומה, אני גם התייעצתי במקרה הזה וצריך להיות מאוד זהירים אבל בכל זאת אני רוצה לאפשר לך לומר כמה משפטים כדי לתרום לנושא הזה, לכל הסוגיה ולא כטיפול פרטני.
אסנת ושדי: אני מדווחת לרשויות בסביבות שלוש עשרה, ארבע עשרה שנים עם העתקים, מה שנקרא לכל תפוצת נטו.
אסנת ושדי: אני מתקשרת עם הרווחה, עם עיריית בית שמש, עם ראש העיר, עם מנהל מחלקת החינוך, עוד פעם הרווחה ועוד פעם עם הרווחה בעיריית בית שמש, ולא נעשה שום דבר, אני כותבת מכתבים מפורטים ומבקשת שיכנסו למשפחה, אני כותבת שיש התעללות, אני כותבת שלא נעשה שם ביקור סדיר כי הילדים בבית, אני מפרטת מה נעשה עם זה ומה נעשה עם זה.
אסנת ושדי: אני צועקת במשך שלוש עשרה שנים, תכנסו לשם הביתה, תכניסו איש מקצוע שיבדוק את היכולת של אמא לטפל, לא עזר שום דבר, עברתי הלאה, יש בידי את המסמכים ואני שולחת העתקים לשירות למען הילד במחוז ירושלים, לשירות המבחן לנוער, ולא עזר כלום, אמרו לי לגשת לועדת ערר, אני פונה לועדת ערר ואחרי כמה ימים היא מקבלת רגליים קרות לאחר שהיא הזמינה אותי ואומרת שאני מעבירה את זה הלאה לעוד גברת איפה שהוא במשרד הרווחה, וכותבים לי שמפאת צנעת הפרט אנחנו לא נספר לך מה נעשה, אנחנו עובדים.
אסנת ושדי: מהכרותי עם המשפחה לא נעשה שום דבר, יש מכתב, באחד המכתבים, לא משנה מה כתוב בו, יש העתק של מר יצחק קדמן מהעומתה לשלום הילד.
אסנת ושדי: אף אחד מהמכותבים לא דאג לכתוב לי קיבלנו את המכתב.
יצחק הרצוג: יש לנו סט של כל הפניות האלה?
יצחק הרצוג: אנחנו מיננו ועדת חקירה מקומית?
: אני בגישה לא לחשוף גם אם יש מחדלים, וקיימים לפעמים.
: ואני מצטרפת לההערכת העובדים הסוציאליים על כל מה שהם עושים.
: אבל על כל מה שאת מציינת, ואני סומכת את ידי על מערכת הרווחה שתדע להתייחס לכל המחדלים והמקרים והתלונות שציינת, שתחקור אותה ותפיק את הלקחים.
: הוועדה תקבל את המסקנות ואפילו נקיים דיון נוסף אם יהיה צורך בעניין, זה לא קל.
יצחק הרצוג: אני מציע שהמשנה למנהל הכללי גם יהיה.
נאדיה חילו: בהחלט, אני רוצה להודות לך, אני יודעת שזה לא קל לא בעבר ולא בתקופה הנוכחית.
נאדיה חילו: אני יודעת כמה היית בקשר עם כמה חברי כנסת וגם איתנו, וגם עם חבר הכנסת פרופסור מנחם בן ששון שפנה אלי, בנוגע לרגישות והאחריות שלקחת.
נאדיה חילו: זה לא פשוט, ואני רוצה לומר שהמשך הטיפול בפרשה הזאת, זה שברור לי שהילד יהיה במרכז וטובת הילדים והפקת הלקחים בהחלט תעשה גם לגבי מקרים אחרים.
נאדיה חילו: אני רוצה להעביר את רשות הדיבור למר מוטי ונטר שהוא גם אחראי על המערך הזה של ילדים ונוער.
יצחק הרצוג: אני מציע שידבר לגבי הבדיקה מנחם וגשל.
מנחם וגשל: הבדיקה נעשית באינטנסיביות רבה.
מנחם וגשל: הסיבה שהיא לא הושלמה זה בגלל שנכנס פסח באמצע אבל אנחנו רוצים לסיים אותה כמה שיותר מהר.
מנחם וגשל: כל התכתובות שהגברת העלתה אותם נמצאות לפני הוועדה.
מנחם וגשל: אנחנו כמובן בהתאם לנוהל נעביר את המסקנות שלנו לשר, והשר אחר כך יחליט איך להעביר.
יצחק הרצוג: מתי היא צפויה?
מנחם וגשל: נדמה לי שהוועדה קיבלה הארכה לעוד כשבועיים, ועד אז יהיו לנו מסקנות ואנחנו נציג אותם לפניך אחר כך.
יצחק הרצוג: אני רוצה לומר לפרוטוקול שאנחנו לא נטייח שום דבר.
יצחק הרצוג: אנחנו ניתן טיפול נחרץ לפחות בגזרה שלנו, ברור לנו שאיפה שיש בעיה בעירייה אנחנו נצטרך להתמודד.
אסנת ושדי: אני צריכה לצאת מפה עם מישהו אחד שאני מתקשרת איתו שיאמר לי בואי תגידי לי אחד שניים שלוש ארבע, ואני אתן לך תשובות מידיות כי בינתיים לא נעשה כלום, לא עם הבגירים ולא עם הצעירים לא נעשה שום דבר.
יצחק הרצוג: ישנה כאן טענה שנעשתה.
אסנת ושדי: הוא טוען כרגע שיש ועדת בדיקה.
יצחק הרצוג: תבחיני בין החקירה לבין הטיפול.
מנחם וגשל: תעשי הבחנה בין שני הדברים, לגבי החקירה.
אסנת ושדי: אני לא מדברת על החקירה.
מנחם וגשל: לגבי הטיפול השוטף, מה שמה של פקידת הסעד המחוזית?
חנה סלוצקי: איילת רצון, ראשית אני רוצה להבהיר שני דברים.
חנה סלוצקי: כל הילדים נמצאים היום בהליך הכרה בהזדקקותם בבית משפט לנוער, כל הילדים נמצאים במסגרות בפיקוח משרד הרווחה כאשר על פי החוק, אני מכירה את הטענות שלך לגבי ביקורים וכדומה.
חנה סלוצקי: וכל מה שנעשה היום זה באישור החוק ובאישור בית המשפט.
חנה סלוצקי: מה שאני ממליצה ואני מאוד מבקשת, זה שתהיה לך כתובת אחת ולא תתפזרי בין כולם.
חנה סלוצקי: אני עברתי על כל המכתבים שכתבת וזו היתה טעות כי כל אחד גלגל את זה לשולחנו של האחר, ובאמת לא לקחו את האחריות ולא עשו את מה שהיו צריכים לעשות, וצר לי על כך, אני ממש מצטערת.
חנה סלוצקי: תהיה פקידת סעד מחוזית אחת והיא תהיה בקשר איתך, אני אומר לה להיות איתך בקשר, היא תרכז את הטיפול גם לגבי המשפחה הזאת וגם לגבי ההמשך, אני יודעת שאת מעורבת ושאת רוצה המשך.
יצחק הרצוג: רק תעדכני את מנחם וגשל, שנדע שזה בוצע ושיש קשר.
חנה סלוצקי: אני רוצה להתייחס גם באופן כללי.
חנה סלוצקי: אני מסכימה כמובן עם שר הרווחה ואני מאוד מודה על הגיבוי שניתן היום לפקידי הסעד ולעובדים הסוציאליים בכלל, כי מזמן לא זכינו לגיבוי כל כך חזק, זה לא אומר שהוא מסכים עם כל מה שעושים ולא מבקר אותנו, אבל מבחינת גיבוי ותמיכה אני חושבת שזה ראוי לציון ואני חוזרת ואומרת את זה.
חנה סלוצקי: כעת אני רוצה להתייחס לכמה נקודות.
חנה סלוצקי: אני לא אכנס לפרטים של המקרה אבל אני רוצה לדבר בכלל על שנת 2007, אני רוצה לומר שהיתה לנו שנה מאוד קשה.
חנה סלוצקי: יש לנו היום איסוף נתונים וכמו שדוקטור יצחק קדמן ציין יש לנו בערך כ- שלושים וחמישה אלף דיווחים אבל מה שיותר מדהים הוא מספר המקרים שנשארים בטיפולם של פקידי הסעד לחוק הנוער.
חנה סלוצקי: כי אם בעבר היה חלק גדול שהיו עוברים לעובדים סוציאליים אחרים, אז חלק אחר היו דיווחי סרק שבאמת לא היינו צריכים להתערב.
חנה סלוצקי: אנחנו מדברים על אוכלוסיה מאוד מורכבת של ילדים עם בעיות מאוד מאוד קשות, ועיריית ירושלים עשתה בדיקה ומסתבר שלפקיד סעד אחד יש בין מאה למאה חמישים ילדים.
חנה סלוצקי: אני רוצה לשאול האם זה אפשרי שפקיד סעד אחד יטפל?
חנה סלוצקי: יש להם מעל לשלושת אלפים דיווחים מינואר עד היום, וישנה עליה מאוד גדולה של דיווחים באוכלוסיה החרדית.
חנה סלוצקי: אני רוצה להתייחס לנושא של בתי המשפט לנוער שדוקטור קדמן דיבר עליהם, ואני רוצה לומר שלא רק שאין גיבוי אלא יש אקלים חברתי מאוד מאוד קשה.
חנה סלוצקי: כאשר פקיד הסעד מגיע היום לבית המשפט וצריך לדון בתינוקות בגיל הרך, אז בתי המשפט אינם מקבלים את המלצות פקידי הסעד, ולא רק זה, אלא במקרה הזה שדוקטור יצחק קדמן דיבר על אור יהודה, אז בית המשפט החזיר את הילד.
חנה סלוצקי: יש מספר מקרים שאנחנו יודעים לציין ששופט מסוים החזיר ילדים הביתה, ילדים נפגעו ונאלצנו להוציא אותם במצבי חירום הרבה הרבה יותר קשים, ואנחנו עומדים חסרי אונים כי כמו שנאמר פה, אין לנו גיבוי משפטי, אין לנו לווי משפטי, ואין לנו יחידות ערעור, ואנחנו לא מערערים לא כי אנחנו לא רוצים.
חנה סלוצקי: אני רוצה לציין בנוגע להתקפה התקשורתית.
חנה סלוצקי: אני פונה אליך חברת הכנסת ויושבת ראש הוועדה, אני חושבת שאם לא יעשה משהו מהבית הזה, ומפה תהיה קריאה.
חנה סלוצקי: אנחנו יושבים על המקרים, ולא יתכן שבסופו של דבר הפגיעה, ההשמצות והזלזול יהיו באנשים שמשקיעים כל כך הרבה עבודה.
נאדיה חילו: חנה סלוצקי, אני רוצה להפסיק אותך לשניה ולבקש מכם, מקרים של שופטים שמגיעים אליכם, כאלה שציינת עכשיו, כאלה שלפי דעתכם המקצועית נהג השופט לא נכון מבחינת טובת הילד.
נאדיה חילו: אני כיושבת ראש הוועדה מבקשת אישית להעביר לי את שמות השופטים, אנחנו נשקול מה לעשות, אני חושבת שגם מערכת המשפט אינה מוגנת מפני בקרת של הוועדה של הבית הזה, ואם יהיו לי מקרים כפי שאת מציינת כמו הדוגמה הזאת ועוד מקרים, אני מבטיחה לך שאני אדאג איך לפעול גם מול מערכת פרסונאלית של שופט כזה או שופט אחר.
נאדיה חילו: את ציינת את המצבים שעובדים סוציאליים ועובדי סעד עומדים בהם, לא רק מבחינת מערכת המשפט.
נאדיה חילו: אני שמעתי שגם בהרבה מקרים צריך לשמור ולשלוח איתם גם שומרי ראש כשהם בחדר ההמתנה, וזה המקום לציין ששביתת העובדים הסוציאליים נכנסת היום להחמרה יותר, כשאחד הגורמים שם, הוא כולל את ההגנה על העובדים הסוציאליים ו"הזלזול" על כל המשמעות של הנושא הזה בעבודתם המקצועית.
אבי גור: הוציאו אותם מבתי ספר, לא נתנו להם להיכנס, רק בטירת הכרמל ובנשר ישנן הצלחות יפות.
חנה סלוצקי: יש היום תחושה של חוסר אונים בכל המערכת במדינה לגבי אנשים שלוקחים לעצמם את החוק לידיים.
חנה סלוצקי: אנשים יוצאים בכל מיני פרסומים גם באינטרנט וגם בכל מיני מקומות, פוגעים באישי ציבור ודבר לא נעשה.
חנה סלוצקי: אנחנו מדברים על הגנת ילדים, יש לי תחושה שאנחנו לא מצליחים היום להגן על ילדים, זו תחושה כבדה מאוד בנושא הזה.
אבי גור: ומענישים את מי שמגן.
חנה סלוצקי: מענישים ופוגעים.
חנה סלוצקי: רק לפני שבוע היתה אלימות כלפי פקידת סעד בבית המשפט, עמדו בבית המשפט אנשי הבטחון, אף אחד לא ניגש לעזור לה, להפריד או לעשות משהו.
חנה סלוצקי: אני רוצה לומר שהבעיות של הילדים הרבה יותר מורכבות היום ואני חושבת שהפתרונות אכן צריכים להיות יצירתיים מאוד.
חנה סלוצקי: העוצמות הנדרשות היום לגבי מספר ילדים הוא הגבוה ביותר, כלומר כדי שבאמת יהיה אפשר למצוא פתרון טוב ולטפל גם בהורים וגם במשפחה, יש צורך בהשקעה של שעות שאין לנו היום ואין לנו את כוח האדם הנדרש.
חנה סלוצקי: בכל זאת אני רוצה לומר שנעשים הרבה מאוד דברים, ואני כן רוצה לציין מעט דברים שכן נעשים לטובתם של ילדים.
נאדיה חילו: אני יודעת שזה לא באחריות הישירה שלך, אולי מנחם וגשל יתן לנו קצת מידע בנושא חוקרי ילדים וקציני מבחן, זה על אותה סוגיה בעצם, הרקע הוא אותו רקע.
חנה סלוצקי: אני אסיים בכמה נקודות.
חנה סלוצקי: ראשית את יודעת והשר ציין זאת שעל התקציבים שמגיעים לפיתוח שירותים בקהילה, יש מגוון מאוד גדול של פיתוח שירותים שבהחלט מאפשר עבודה גם עם ילדים וגם עם הורים.
חנה סלוצקי: נעשית היום עבודה מאוד רצינית עם המגזר החרדי, עם ועדות רבנים בנוגע לכל הנושא של חובת הדיווח.
חנה סלוצקי: כלומר יש עדיין אוכלוסיות במדינת ישראל שלמרות שעברו שמונה עשרה שנה, עדיין אין דיווח.
חנה סלוצקי: אנחנו לא מדווחים מממערכת החינוך החרדית כי אנו לא מצליחים להגיע לאותה אוכלוסיה.
חנה סלוצקי: ישנה פריצת דרך ואני רוצה לברך על זה, כי אנחנו משקיעים היום הרבה מאוד עבודה מול הרבנים, באמת כדי להגיע להבנות ולתובנות.
חנה סלוצקי: לגבי הנושא של איתור ילדים וכדומה, אני לא אפרט היום מה אנחנו עושי.
חנה סלוצקי: אמרת רגישות תרבות אבל גם בתחום הזה נעשית עבודה גדולה, ישנה תכנית היום שאנחנו קוראים לה תכנית "מגן".
חנה סלוצקי: זוהי תכנית קהילתית שבה תהיה כתובת אחת ברשות המקומית.
חנה סלוצקי: המחלקה לשירותים חברתיים תהיה אחראית לקבל את הדיווח מכל אחד לגבי מצבו של קטין, כלומר זה לא יהיה שיעבירו דיווח ממזכירה לפקיד הסעד, או מפקיד הסעד לעובד סוציאלי, אלא תהיה כתובת אחת ברשות המקומית.
חנה סלוצקי: קראנו לזה חדר מצב, הוא עוד יוגדר אחרת אבל זה יהיה ממש חדר שיהיו בו אמצעים ובו יהיה אפשר לדווח ישירות לאותו אדם.
נאדיה חילו: הוא בשלב הזה?
חנה סלוצקי: אנחנו כרגע נמצאים בתהליך של פרויקט ניסויי.
חנה סלוצקי: התהליך עצמו הוא לגבי עשרים רשויות ברחבי הארץ, אבל לגבי התכנית הספציפית זה חמישה ישובים שבהם ניתן אפילו חצי תקן של אדם ושהוא ישב ויקבל את כל הדיווחים.
חנה סלוצקי: כלומר זה עניין של הפקת לקחים מכל מיני אירועים, וממה שאנחנו למדים זה, שצריכה להיות כתובת אחת ברשות מקומית.
חנה סלוצקי: התכנית הזאת תתייחס גם לפיתוח מערך לאיתור ילדים.
חנה סלוצקי: בנוגע לנושא של הסברה, מניעה בקהילה עצמה, אין לנו כל כך זמן לעשות את זה, אנחנו יותר מגיעים למניעה השניה ואנחנו לא עושים את המניעה הראשונה עם ההסברה וכל הכרוך בזה.
חנה סלוצקי: אני רוצה לבשר שקיבלנו תקציב מאוד מבורך לנושא בטיפול בילדים שנפגעים מינית, ויחד עם ביטוח לאומי וקרן רש"י הקמנו מיזם ארצי שבכל רחבי הארץ היום יינתן טיפול לכל ילד וילדה.
נאדיה חילו: יש גם הצעת חוק בעניין.
חנה סלוצקי: אני יודעת ואנחנו הולכים יחד, הצעת חוק על זכאות של כל ילד.
חנה סלוצקי: יצרנו קשרים עם עמותות נוספות גם לגבי ההכשרה כדי לבצע את כל העבודה הזאת וללמוד לאבחן טוב יותר עם איזו משפחה אפשר לעשות תכנית בקהילה, באיזו משפחה צריכים מיידית להוציא את הילדים, אני חושבת שגם ההכשרה הוא אחד מהנושאים המאוד מרכזים והחשובים שצריך לפתח.
חנה סלוצקי: נקודה נוספת אחרונה, השר כן הזכיר שכל מי שיושב כאן לגבי הנושא הזה של קהות חושים, אני חושבת שאחד האפיונים של פקידי הסעד, שאנחנו כל הזמן מנסים ללמוד ולהפיק לקחים מהשטח, ואחד הדברים שאנחנו הולכים לעשות בכל הנושא של הנהלים שלנו, זה שהולכים לבדוק את הנהלים מה כן נכון ואת מה צריך לשפר.
חנה סלוצקי: אנחנו הולכים להוציא כעת נוהל חדש לגבי מצבי חירום ולהגדיר את הנושא של הגיל הרך.
חנה סלוצקי: הגיל הרך הוא נושא קריטי, אלו הם תינוקות שאין לנו יכולת לבדוק מה קורה איתם, הם ברובם אינם נמצאים במסגרות הקהילתיות שאנחנו יכולים להגיע אליהם, הם לא יכולים לספר מה קורה להם, הם לא יכולים להיחקר, זו אוכלוסיה שצריכים בהחלט לשים עליה את זכוכית המגדלת ולבחון היטב מה קורה איתה.
נאדיה חילו: אני מודה לך מאוד ואני רוצה לעבור למנחם וגשל בנוגע לנושא של חוקרי ילדים וקציני מבחן, וגם לגבי המחסור וההגנה על קטינים.
מנחם וגשל: ישנן כאן שלוש סוגיות שנמצאות גם על סדר היום, אני אומר מילה על כל אחת מהסוגיות.
מנחם וגשל: המחסור הגדול מאוד בקציני מבחן הוא גם לנוער וגם למבוגרים.
מנחם וגשל: כאן אנחנו מדברים יותר על נוער, המחסור הזה קיים.
מנחם וגשל: ציינת שיש שיפור בזמן האחרון מפני שמרגע שהוגדרו התקנים של המשרד, הנושא של האיוש שהיה תמיד עקב תוכנו של סיפור.
מנחם וגשל: מעבר למחסור גם לא היה ניתן לאייש קציני מבחן, נכון לרגע זה נבנו מנגנונים שאיפשרו את האיוש, אני צריך לומר שהתזכירים מוגשים באיחור בהשוואה למה שהם צריכים להיות מוגשים, המצב הזה הוא קריטי לגבי ילדים, הוא קריטי לגבי מבוגרים בעיקר שמדובר לגבי מעצרים, אבל האפשרות לאייש היום את התקנים בהחלט יוצרת אווירה אחרת, וכשאת ציינת את השיפור שהיה זה בעיקר על העניין הזה, לא על הפתרון של המחסור, אלא על האפשרות לאייש את התקנים הקיימים.
נאדיה חילו: השאלה מה מבחינת תכנון עתידי מבחינת המשך תקינה, לקראת תקנים נוספים.
מנחם וגשל: השר מדבר ויש כרגע מגמות, גם לגבי פקידי סעד, גם לגבי קציני מבחן וגם לגבי עובדים סוציאליים בקהילה.
מנחם וגשל: אנחנו נמצאים במחסור מאוד גדול, חנה סלוצקי אמרה לגבי העובדות לנערות במצוקה, את אמרת שכשיש לעובד מאה חמישים או מאתיים תיקים הדבר היחיד שהוא יכול לעשות זה להעביר את התיקים מצד אחד של השולחן לצד השני של השולחן, שאף אחד לא יצפה כדי שהוא יהיה מסוגל להיכנס ולטפל באופן מעמיק במקרים האלה.
אבי גור: למה לא מזמינים אתכם לבית הספר?
אבי גור: שם מרכז ההתעללות.
נאדיה חילו: אנחנו ניתן למר מנחם וגשל לסיים את דבריו.
מנחם וגשל: לגבי חוקרי ילדים יש לנו מפתח תקינה עם האוצר.
מנחם וגשל: האוצר עומד כרגע במפתח התקינה, השנה לאור העליה הקטנה שהיתה חסרים לנו שני תקנים, אנחנו נקבל אותם.
מנחם וגשל: אמר פעם יצחק קדמן, אני חשבתי שאני ארצה לפתוח אחרי הדברים שלך ושל השר, אבל כל המוסיף גורע.
מנחם וגשל: אני חושב שהדברים שנאמרו הם דברים כדורבנות, אבל יחד עם זאת חסרים לנו כרגע באיוש שישה חוקרי ילדים שהם יוצרים את הסיפור שנאמר, ואני לא רוצה להתחייב כרגע למה שנאמר בנושא של האיוש שלהם כי אלה הם תהליכים בירוקרטיים , בעיקר הליכים של מכרז שכרגע המשרד לא פטור מהם וזו בעיה פשוטה.
מנחם וגשל: אני רוצה שזה יהיה ברור, הדבר הכי חמור שיש כרגע זה דווקא במעונות חסות לנוער, מפני שכידוע ומי שלא יודע אני הייתי ממונה על המעונות הרבה מאוד שנים, אני ניהלתי את המערכת הזאת, ותמיד בדיונים האלה בועדה הזאת ובועדות אחרות היה מדובר על מחסור במקומות, אני לא מדבר היום על מחסור במקומות, מה שיש היום הוא מקומות בשפע, מפני שיש בכל המעונות מקומות שלא ניתן לקבל בהם מטופלים חוסים, לא נערים ולא נערות בגלל העיכובים בקליטת כוח אדם.
מנחם וגשל: אי אפשר לקלוט מדריכים היום למעונות, אי אפשר לקלוט עובדים סוציאליים, זה ויכוח נצחי בין נציבות שירות המדינה אגף התקציבים והחשב הכללי.
מנחם וגשל: ובמצב הקיים היום, נעולים או לא נעולים, תקראו היום את הידיעה "בידיעות אחרונות", הידיעה מדברת כרגע על שביתת העובדים הסוציאליים ועל העובדה שלא ניתן למצוא מי שיסיע את הנערה, אבל הידיעה פותחת בעובדה שהנערה חיכתה הרבה מאוד זמן עד שהיה לה מקום בשביל להיכנס למעון.
מנחם וגשל: המצב הזה הוא מצב אבסורדי שאני לא זוכר כמותו מאז שאני מנהל את המערכת הזאת.
מנחם וגשל: יש כרגע מקומות, יש כרגע תקציבים, ויש בעיה בירוקרטית בקליטת העובדים.
נאדיה חילו: זה באוצר בעיקר.
מנחם וגשל: בשלושת המקומות שציינתי, אני לא אומר באוצר בעיקר כי בכל פעם כשאתה פותר את הבעיה באגף התקציבים, יש בעיה עם החשב הכללי, פתרת עם שניהם אז יש בעיה בנציבות וכשפתרת את זה חזרת חלילה.
אלון גרוסמן: אני שותף לדעת הרוב פה שלא מדובר פה בגל.
אלון גרוסמן: אם אני מסתכל על הנתונים היבשים ההפך הוא הנכון וישנה איזו ירידה בנושא האלימות נגד קטינים במשפחה, אבל אנחנו לא רגועים מהירידה הזאת, צריכים לשאוף כל הזמן להמשך הירידה הזאת לאורך השנים, משנת 2004 ישנה ירידה וזה באופן כללי.
אלון גרוסמן: המחסור בקציני מבחן.
נאדיה חילו: ישנה עליה בעבירות שנרשמות נגד קטינים ועבירות שמבצעים קטינים, עד כמה שהנתונים שבידי נכונים, יש עליה מאוד רצינית של עבירות המבוצעות על ידי קטינים, בעצם העליה הזאת אמורה להיות גם מתורגמת לכוח אדם שייתן מענה וטיפול שהם קציני מבחן.
אלון גרוסמן: אני בדיוק עובר לנושא של קציני מבחן וחוקרי ילדים.
אלון גרוסמן: אנחנו מרגישים את המחסור הזה, זה מפריע לנו במיצוי חקירה, זה מפריע לנו להגיע לאותם חשודים שמאוחר יותר נאשמים, אני חושב שזה רע מאוד המחסור הזה וזה משפיע מאוד עלינו, הדבר האחרון שאני רוצה להוסיף, זה הפגיעה בעובדי ציבור בכלל ובקציני מבחן, פקידי סעד.
אלון גרוסמן: כמשטרה ולאו דווקא כראש מחלקת נוער, אנחנו רואים את זה בחומרה רבה, לא יכול להיות שאזרח כזה או אחר ייקח את החוק לידיים.
אלון גרוסמן: אני ביקשתי להעביר אלי כל מקרה כזה, למרות שזה לא תחת אחריותי אני אדאג שבכל יחידות השטח בארץ יטפלו בזה במלוא החומרה.
חניתה צימרין: יש לי הרבה מאוד דברים אבל אני רוצה להתמקד על כמה נקודות בקצרה.
חניתה צימרין: האחת, אנו החברה הישראלית עברנו דרך ארוכה בנושא של הדיווח ואנחנו קצת לאור המספרים שגדלו ולאור ההצפה של המקרים ישבנו על זרי הדפנה ואנחנו צריכים לזכור שצריך לחדש את הדיווח, את הקמפיין של הדיווח מידי פעם, ולשנות אותו.
חניתה צימרין: האווירה היא שלפעמים אין דיווח, אני יכולה לתת רק כנתון ואני לא אציין את שמו של המקום, אני אוכל למסור אחר כך.
חניתה צימרין: אנחנו התחלנו בפרויקט מניעה באחת הערים בארץ, פרויקט מניעה בגני הילדים, בשבוע הראשון נחשפו שמונה מקרים של התעללות מינית, בעקבות הפרויקט, ביום הראשון של השבוע שלאחריו קיבלנו טלפון מהרשות המקומית שהיא מבקשת שנפסיק את הפרויקט, כלומר שהיא לא אומרת איזה יופי בואו נמשיך אלא מבקשת להפסיק, לא הפסקנו וזה הסתדר, אבל זה יהיה לך מעניין לך לשמוע איפה זה קרה.
חניתה צימרין: הדבר השני זה לגבי העניין של הדיווח, הגברת המודעות.
חניתה צימרין: אנחנו צריכים לא רק לא להפסיק אותו אלא לצבוע אותו בצבעים של תת קבוצות בחברה, בצבעים של התרבויות שהביאו העולים, בצבעים של התרבויות שנמצאות בארץ, ואני יכולה לדבר לא רק על האתיופים ולא רק על הרוסים, ורוסים זה לא דבר אחד ולא רק על החברה הערבית.
חניתה צימרין: אני יכולה לדבר על הקיבוצים, על הקבוצות הסגורות, אני יכולה לדבר גם על פנימיות, כל אחת מהן היא תת קבוצה שצריכה, בתהליך הגברת המודעות צריך להתייחס אליה בצורה אחרת, ויש חברות שכן ההתעללות בילדים זה דבר לגיטימי וכן צריכים להתייחס לזה.
אבי גור: לגיטימי לדווח?
חניתה צימרין: לא, יצחק קדמן אמר שבכל חברה ההתעללות בילדים אסורה, זה לגמרי מדויק.
חניתה צימרין: נקודה נוספת שאני רוצה לעלות.
חניתה צימרין: ברגע שיש דיווח, אני רוצה להתייחס לתקופת ההמתנה, אני רוצה להתייחס לאותה תקופת ההמתנה שדיברו עליה, חמש מאות מקרים מחכים לחקירה, עד שתורו של הילד מגיע אין לך כבר ילד, אני מדברת על תקופת המתנה לטיפול בתחנות לבריאות הנפש של משרד הבריאות שהוא בממוצע שמונה חודשים.
חניתה צימרין: עד שהילד מגיע אין לך במי לטפל, ואני רוצה גם לעלות את תקופת ההמתנה בתהליך המשפטי כשהוא כבר נידון.
חניתה צימרין: כשאני מוזמנת לפעמים לעדות בארצות הברית, כעד ממוחה בנושא של התעללות בילדים, אני יושבת בבית המשפט שישה ימים רצופים או חמישה ימים רצופים ואנחנו גומרים את המקרה, ולא מושכים את הדיון לעוד תקופה של שלושה חודשים ולעוד תקופה של שישה חודשים.
חניתה צימרין: אני חושבת שזאת צריכה להיות הגישה.
חניתה צימרין: אתה לוקח את הזמן אתה לוקח את המקרה ואתה מסיים אותו.
חניתה צימרין: הנקודה השלישית היא, שהמקרים האחרונים שעלו למודעות היו כמעט כולם מקרים של פגיעות פיזיות.
חניתה צימרין: היו מקרים של פגיעות פיזיות, ואני מוכרחה להגיד שאני מאוד מברכת על זה, מכיוון שבשנים האחרונות היתה תופעה של לשכוח מפגיעות פיזיות ולשכוח מפגיעות נפשיות ולשכוח מהזנחה, וזה עיקר המקרים של התעללות בארץ.
חניתה צימרין: אנחנו כל כך מתרגשים מהנושא המיני, אנחנו כל כך נעמדים על הרגליים האחוריות כשילד נפגע מינית, בנוסף ללובי בכנסת וללובי בעיתונות, כל הנושא של פגיעות מיניות, פגיעה פיזית היא לא פחות חמורה, כלומר אני לא נגד ההתרגשות והעשייה בנושא של הפגיעות המיניות, אבל כשאתם מדברים פה על הכספים שהולכים לטיפול, אתם מדברים על פגיעות מיניות.
חניתה צימרין: מה קורה לילד שאבא בועט לו בבטן וקורע לו את הטחול, הוא לא צריך טיפול?
חניתה צימרין: כלומר איפה הטיפול בפגיעות מסוג אחר?
חניתה צימרין: אנחנו לא יכולים לשכוח אותן, נדמה לי שאנחנו שמים אותן בצד ומתרגשים רק מהנושא של פגיעות מיניות, אז אנא להוסיף גם את הפגיעות האחרות.
נאדיה חילו: האמת שאני הגשתי עוד הצעת חוק.
מוטי ונטר: לפני כעשרים שנה, דיברתי בעיקרו של דבר על פגיעות מיניות.
מוטי ונטר: עיקר האוכלוסיה מתייחסת לעזובה, ואנחנו השקענו את מרבית המשאבים שלנו בכיוון של עזובה, אלא שהנושא של פגיעות מיניות נפל בין הכיסאות במשך שנים רבות, ועד שהופיע התיקון בשנים האחרונות.
חניתה צימרין: אני מברכת על כל העשייה בתחום, ואני חלק מהעשייה הזאת, אבל רוצה שלא נשכח את סוגי האלימות.
נאדיה חילו: כן בהחלט, האמת היא שהכאב גם כאן וגם כאן, והקורבנות לא ניתנות להשוואה מבחינת הפגיעות כי כל פגיעה היא בפני עצמה.
נאדיה חילו: לי ברור, ואני מניחה שלכולם ברור שמטפלים גם בקורבנות אלימות מינית וגם פיזית, ואני בעניין הזה נמצא מתוך ידיעה, ומציאות קשה של הליכים משפטיים שמתמשכים לרוב הרבה זמן.
נאדיה חילו: אני גם הנחתי הצעת חוק בנושא הזה שתחייב במקרים שיש פגיעה בחסרי ישע, לא משנה אם היא פגיעה פיזית או פגיעה מינית, יש לחייב זירוז הליכים וסיום ההליך המשפטי כי הוא גם חלק מטיפול אחרי זה, והוא גם חלק מהפקת הלקחים והעיכוב הוא רק פגיעה גם בילד וגם בכלל בכל הנושא הזה.
נאדיה חילו: אני רוצה להודות לך דוקטור חניתה צימרין שתמיד מלווה אותנו בועדה הזאת, ולעבור בכמה משפטים למר מרדכי פרישטיק, אתה רצית להתייחס לחברה החרדית, אני נותנת לך להתייחס לנושא הזה ואחרי זה אני עוברת אליך ציפי בר נציגת איגוד העובדים הסוציאליים בירושלים.
מרדכי פרישטיק: לגבי המגזר החרדי ידוע מעט, אני רוצה רק לייצג.
מרדכי פרישטיק: ישנו ארגון בבני ברק שנקרא "אור למעמקים" שהוא חודר בפנים לסקטור החרדי, זאת אומרת שיש אמונה מתלמידי תורה, מהחרדים ביותר בבני ברק כשהם פונים לארגון הזה ביחס לילדים וביחס לאלימות מינית וביחס לכל הנושאים שעלו כאן.
מרדכי פרישטיק: אני רואה שיש שם נתק בין המסגרות הרגילות למסגרת הזאת.
מרדכי פרישטיק: ישנן עוד מסגרות חרדיות שיש אמונה בארגונים האלה, האנשים האלה יכלו לגלות את מה שקורה במשפחות לארגונים האלה אבל לא יסכימו ללכת למקומות אחרים.
מרדכי פרישטיק: אני חושב שצריך לבנות שיתוף פעולה בין הארגונים האלה לקבוצה הזאת, שיהיה דיאלוג ולראות מה לעשות בשיתוף פעולה.
נאדיה חילו: אנחנו נבקש שתעביר אלינו את הנתונים של אותו ארגון ואני מתחייבת להעביר אליך חנה סלוצקי את הנתונים, ואני חושבת שזה באמת חשוב שאם ישנו ארגון שקיים אז שימלכד את הפניות.
נאדיה חילו: אנחנו גם נעביר את זה למועצה לשלום הילד מתוך אמונה שהדיאלוג פה רק יועיל.
רונית טייטל: אני מייצגת את משרד החינוך, היו לי הרבה תגובות אבל אני רוצה להתייחס לנקודה הזאת.
רונית טייטל: נעשית כרגע תכנית מאוד נרחבת בעבודה עם שיתוף החינוך המוכר, הלא רשמי אבל מוכר כדי להגביר יותר יותר את המודעות, וגם על מנת לאתר.
נאדיה חילו: אני רוצה לבקש ממך גברת רונית טייטל בעניין הזה, הרבה פעמים המסגרות בשטח, אחד עושה ויד ימין גם לא יודעת מיד שמאל.
נאדיה חילו: אני רוצה להציע כאן משהו, שכל העשייה שלכם תועבר למסגרות של הרווחה שגם הם יהיו שותפים מבחינת הניווט הכללי של העניין, בהחלט זה חשוב.
ציפי בר: אני חושבת שאין מילים, כל מילה כפי שאמר.
ציפי בר: לא באנו לשכנע את המשוכנעים אני חושבת שכל אחד כאן מאוד מדבר ומשוכנע שזה מצב בלתי אפשרי, לא הגיוני, לא נכון, ומדברים כאן על עתידם של ילדים, מצבם של ילדים.
ציפי בר: אנחנו באיגוד דואגים לשלומם של כל האנשים וכל הלקוחות ולכן לא החלטנו מתוך קפריזה לפני פסח לצאת בקריאה מאוד חזקה ודומיננטית לבוא ולהגיד אנחנו רגע אחת לפני התהום, ואנחנו רואים את התהום, למה אני מתכוונת?