GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נאדיה חילו: ואני חושבת שפה האחריות היא אחריות בהחלט כוללת, וכשהשורה התחתונה, צריך שהשורה התחתונה תהיה בחשיבה שאותם ילדים יקבלו את הטיפול.
נאדיה חילו: מפה אנחנו צריכים להתחיל לחשוב: אחד זה לקלוט מיידית, ואם את יכולה לעזור ויש לך להפנות קלינאיות תקשורת או מרפאות בעיסוק, מה שצריך אם יש, זה קליטה מיידית לפחות במענה.
נאדיה חילו: והחלק השני בהחלט לחשוב על הסדר מסויים, שיבוא ובהחלט יקל, אני לא רוצה להציע פה את ההסדר, כי אני חושבת שזה גם לא נכון לעשות את זה.
נאדיה חילו: אבל אם בהחלט, גם אתה וגם עמאל והאחראים על המרכז ישבו וינסו לחשוב, כי אני קשה לי מאוד לקבל פה, גם כאשת מקצוע, גם כשליחת ציבור, שרק בשביל הסדר כזה או אחר ילדים רכים לא מקבלים את המענים, ואז הם מגיעים.
יורם זנדהאוז: אין לי איתך שום חילוקי דעות.
יורם זנדהאוז: אני מציע שמרכז הירש יפנה, יש לכם רשימה של ילדים, תעבירו את זה אלינו, למכבי השלום, זה שייך למחוז המרכז, תעבירו את זה אלינו ואנחנו ננסה לראות מה אנחנו יכולים לעשות.
יורם זנדהאוז: פשוט צריך להעביר את השמות ונראה ביחד מה אפשר לעשות.
יונית גולד: אני רופאת ילדים ומנהלת מינהלת ת"א של קופת חולים כללית, ואני רוצה להציג מה לנו יש.
יונית גולד: למחוז תל אביב יש מרכז להתפתחות ילד חדש, שהמקום המרכזי שלו נמצא בשכונת בבלי שיש לו שלוחה, בן יאיר, שנמצאת ביפו, גבול יפו-בת ים, יפו ד'.
יונית גולד: כאשר הילדים מופנים כולם, יש לנו חמש מרפאות עם רופאי ילדים ביפו, חלקם הגדול דוברי ערבית, ההפניות הולכות במרוכז לבבלי, ומנתבים אותם לפי המגורים, כשילדי יפו מופנים למכון בן יאיר, שסמוך למקום המגורים.
יונית גולד: למכון הזה יש את כל הפונקציות הדרושות לטיפול בהתפתחות הילד.
יונית גולד: כאשר מבחינת קלינאיות תקשורת יש קלינאית תקשורת דוברת ערבית, ואני רוצה להגיד שהיא כמעט מובטלת.
יונית גולד: אני לא יודעת איך זה קורה, היא רואה ילדים דוברי עברית כי אין לה מספיק ילדים.
נאדיה חילו: כמה ילדים מטופלים במכון הזה?
יונית גולד: אין לי את מספר הילדים, אבל אני יכולה להגיד לך כמה שעות יש מכל מקצוע.
יונית גולד: אבל אין לנו סטטיסטיקה כרגע כמה מטופלים.
יונית גולד: אבל מטופלים כמה עשרות.
יונית גולד: יש ילדים שצריכים רק פיזיותרפיה, יש ילדים שצריכים משולב.
יונית גולד: אז עוד פעם, יש כנראה איזה שהוא קצר בתקשורת.
עמאל טטור: מכללית בלבד, יש למרכז מאתיים חמישים ילדים.
עמאל טטור: הפנינו אותם, עם סיכומים, לרופאת ילדים כדי שימשיכו טיפול בכללית.
עמאל טטור: אני מקבלת אותם היום בחזרה כי הם עדיין מחכים לתשובה.
עמאל טטור: אז אני מקבלת המון הפניות מרופאי כללית, מעובדות סוציאליות בכללית לעשות אבחונים פסיכולוגיים לילדים.
נאדיה חילו: למה הם לא מפנים ליחידת הטיפול אם היא מובטלת?
עמאל טטור: אני לא יודעת אם היא מובטלת ואני גם לא יודעת איך זה שהילדים לא מגיעים, כי כל ילד מסיים אצלנו אבחון ושנים עשר טיפולים.
יונית גולד: אבל את הילדים שלנו מפנים למכון שלנו.
יונית גולד: יש פה כנראה איזשהו קצר בתקשורת.
יונית גולד: שזה טוב מאוד שאני שומעת אותו.
נאדיה חילו: ד"ר גולד, לדעתי יש פה קצר, ודווקא אני חושבת שבחלק הזה זה מאוד קל לפתור.
נאדיה חילו: לשבת, כי אם המסלול עצמו של ההפנייה צריך להיות דרככם אז צריך לשבת, ואני מציעה גם בחלק הזה לשבת בצורה מאוד מסודרת, עם כללים של מסלול מהילד, איך הוא יוצא, איך בעצם המסלולים האלה מתקדמים, כששוב אני אומרת, השורה התחתונה שאותו ילד יקבל את הטיפול אצלהם.
נאדיה חילו: האם יש מקום להכיר במרכז הירש, כיחידה טיפולית?
יורם זנדהאוז: בודאי, אבל הם צריכים לפעול בנוהל של משרד הבריאות.
עמאל טטור: אני פניתי.
אשר אור-נוי: האישור הוא זמני.
אשר אור-נוי: אני אומר לנציגי שתי הקופות, אם יש אישור זמני זה כמו אישור קבוע.
אשר אור-נוי: ואתם יכולים להתקשר לאותה יחידה שיש לה הכרה זמנית כאילו שהיתה הכרה.
אשר אור-נוי: שזה יהיה ברור.
יונית גולד: היתה לנו עובדת סוציאלית דוברת ערבית שעזבה לפני חודש, וכעת אנחנו מחפשים.
יונית גולד: לגבי פיזיותרפיה של הגיל הרך, תינוקות עד גיל שלושה חודשים, שזה המתנה בתור של שבועיים, אני לא חושבת שיש פה חשיבות עליונה לפיזיותרפיסטית דוברת ערבית.
יונית גולד: שירותי פיזיותרפיה הם יכולים לקבל, כל עוד האמא יכולה לתקשר ברמה המינימלית.
יונית גולד: אני מסכימה לגבי קלינאית שזה קריטי, לגבי פסיכולוגית שזה קריטי.
יונית גולד: מרפאה בעיסוק לילדים הגדולים יותר שצריכים שיתוף פעולה והיא צריכה לדבר איתם.
יונית גולד: אני רוצה להעלות פה בעיה, שחלק גדול מאנשי המקצוע הפרא-רפואיים לא רוצים לעבוד בקופות בגלל המשכורות שהקופות משלמות, ואנחנו מנסים לגייס ומנסים להציע, והם מעדיפים לעבוד במכונים פרטיים או באופן פרטי.
יונית גולד: גם לקופה שיש משהו שהיא יכולה להציע, אבל היא מוגבלת באיזה שהם הסכמי שכר וכו'.
יונית גולד: יש לנו בעיה לגייס, אני מודה, כי אנחנו לא יכולים לשלם להם כמו שהם רוצים.
יונית גולד: אז אני אומרת שזה אולי לא רק שאין, יכול להיות שיש הרבה, הם רק לא כולם מוכנים לבוא לעבוד במכונים שלנו.
יונית גולד: כל ילד שאנחנו לא מצליחים לתת לו תור בזמינות המתאימה או מקרים שהם באמת יותר מורכבים אנחנו מפנים אותם לבית אברמס, שזה מכון מצטיין ומדהים, בלי תשלום בכלל.
יונית גולד: גם שם אני לא יודעת כמה דוברי עברית יש.
יונית גולד: אבל אנחנו מבחינתנו לא דורשים מהילדים לשלם.
יונית גולד: מכון אברמס זה מכון התפתחות הילד שמסונף לאיכילוב, הוא נמצא ליד שוק הכרמל.
ג'השן נארם: בית אברמס הוא לא מקום זמין או מקום נגיש לאוכלוסיה הערבית שגרה ביפו.
ג'השן נארם: זה די רחוק לאנשים שצריכים להסתדר במוניות, אוטובוסים, זה לא עניין.
ג'השן נארם: אני כמרפאה בעיסוק שהיו לי כמה שיחות עם כל מיני אנשים בעמדות מפתח בכללית ואני הבנתי מהם בצורה מאוד ברורה, לכללית אין שום אינטרס להעסיק מרפאה בעיסוק כי מרכז הירש מכסה להם את כל העניין.
ג'השן נארם: לגבי קלינאית תקשורת, אנשים לא מגיעים.
ג'השן נארם: הם לא יודעים בכלל שזה קיים.
ג'השן נארם: אנחנו מפנים ומסבירים להם, רופאים שלכם לא יודעים שיש.
ג'השן נארם: זה העבודה שלכם לשווק את המרכז שלכם לרופאים שלכם.
יונית גולד: מה שניסיתי להציע, שכל רופאי הילדים שלנו ביפו, עם מרכז הירש, עם מומחי בין יאיר, נעשה איזה שהוא מסלולים של שיתוף פעולה.
יונית גולד: אני רק לא יודעת מי את.
ג'השן נארם: אני מרפאה בעיסוק ואחראית על הצוות הפרא-רפואי במרכז הירש.
ג'השן נארם: אין למטפלים בעיה לעבוד בקופות.
ג'השן נארם: אני עבדתי שנים במכבי ועכשיו אני חוזרת למכבי.
ג'השן נארם: וזאת הסיבה שלא נכנסתי לכללית.
ג'השן נארם: אבל אנשים כן מוכנים לעבוד בקופות, הקופות הוא מקום שהוא מאוד טוב, מאוד מטפח גם עובדים, דואג להשתלמויות, להדרכות טובות, אין פה ויכוח.
ג'השן נארם: הבעיה שאתם לא מוכנים לקלוט, לגבי הקלינאיות תקשורת במכבי, היו פניות של שתיים שעובדות אצלנו למכבי, אמרו להן בצורה מפורשת אין צורך.
יורם זנדהאוז: לא, אין צורך.
יורם זנדהאוז: יכול להיות שהן לא עמדו בקריטריונים?
ג'השן נארם: לא, הן שתי בנות מצטיינות העומדות יפה מאוד בקריטריונים.
יונית גולד: אנחנו הרחבנו את שירותי הקלינאיות והמרפאות בעיסוק במאות אחוזים בשנתיים האחרונות, את יכולה לבדוק את זה.
יורם זנדהאוז: יכול להיות שהן פנו לקלינאית תקשורת מחוזית, ואצלנו במכבי את יודעת שזה מחולק לקלינאיות של כלל האוכלוסיה ולקלינאיות התפתחותיות.
יורם זנדהאוז: כלל האוכלוסיה מטפלות בשמיעה ודיבור ואנחנו במכון זה שפה ותקשורת.
יורם זנדהאוז: אז יכול להיות שהן פנו בקשר לשמיעה ודיבור ואמרו להן שלא צריך, כי שם באמת לא צריך כנראה.
עמאל טטור: אני רוצה להגיד, גם היום מגני ילדים טרום חובה וחובה שנמצאים בלב יפו שדוברי עברית המון הורים ניגשים אלינו.
עמאל טטור: המחסור הוא מחסור ביפו לאוכלוסיה הערבית ואוכלוסיה היהודית גם נמצא.
עמאל טטור: והיום יש לי, באים והם אומרים לי, אין לנו.
מוריה אשכנזי: כאשר האבחון הראשוני למעשה מתבצע בטיפות החלב, זה למעשה הנתיב שאליו מגיעים כל הילדים בעקבות אבחון של אחות שעשתה את האבחנה, ואני מוכרחה פה לציין שלמעשה מכל היישובים שאתה נקבת בשם האוכלוסיה של טיפות החלב באמת נמצאת בידי משרד הבריאות.
מוריה אשכנזי: אם אני מסתכלת על דרום, אתה דיברת רק על רהט.
מוריה אשכנזי: יש את האוכלוסיה במגזר הבדואי שאנחנו לטיפת חלב יוצאים שם עם קונטיינר.
מוריה אשכנזי: מדברים פה באוכלוסיה שהמצב הסוציו-אקונומי שלה נמוך, אוכלוסיה של נישואי קרובים, של זוגות צעירים שנערה מתחתנת כבר בגיל שבע עשרה והמוכנות הנפשית והפיזית שלה בכלל היא רחוקה עולם ומלואו מקיום אפילו יחסי מין או מעבר לזה ללדת ילד ולהתחיל לטפח אותו כדור העתיד.
מוריה אשכנזי: האם נתתם את הדעת דווקא לאיזור הזה, לטובה-זנגריה שזה בצפון, שלהגיע לנצרת זה לא קרוב, אלה מרחקים גדולים לנצרת, קשה גם להגיע מעכו, אני מתייחסת פה למרכזים שטיפות החלב הן של משרד הבריאות והאבחון הוא שלנו.
מוריה אשכנזי: בתל אביב האבחון הוא נעשה על ידי טיפות החלב של תל אביב, כאשר באותו מרכז הירש גם מצוייה שם טיפת חלב.
מוריה אשכנזי: כך שיש קשר הדוק.
מוריה אשכנזי: אשתו של אולמרט יצאה עכשיו בפרוייקט של הקמת המרכזים.
מוריה אשכנזי: האם הועלתה בפניה האופציה, כי מדובר על הקמה של ארבעים מרכזים שלמעשה המערך הטיפולי הולך להיות למעשה זהה, כמעט דומה לתחום שנמצא בו מרכז הירש.
מוריה אשכנזי: האם פניתם אליה וביקשתם ממנה איזה שהוא מתן של מרכז או שניים שלושה מרכזים מתוך הארבעים שמדברים עליהם, אני לא יודעת, או שזה אוטופיה או שזה חזון שבאמת יקום ויתממש, אבל לתת את הדעת לא רק על מרכזים כמו רמת גן או צפון תל אביב, ללכת דווקא לפריפריה, דווקא במרכזים כאלה ולתת את המענה המקצועי.
מוריה אשכנזי: לכן אני אומרת שיש מקום לפנות לעליזה אולמרט.
מוריה אשכנזי: אני מתייחסת לאוכלוסיות שאני יודעת מקרוב, כל מיני נסיונות של איתור מומים מולדים שהאחיות שלנו עשו, אם אנחנו מדברים על טובה-זנגריה.
נאדיה חילו: אחות מוריה, היתה לי ישיבה באופן כללי על כל המרכזים והתכנית עם עליזה אולמרט לא מזמן בביתה, ואני גם ביקשתי, ויש לי את הפריסה התכנונית והלא תכנונית שעדיין בתכנון של כל החמישים או חמישים וחמישה, לפני התכנית, אנחנו גם ישבנו בישיבה מאוד מסודרת ואני הולכת לכנס את כל המרכזים האלה.
נאדיה חילו: אני ביקשתי ממנה, והיא בהחלט אמרה שיש בתכנון גם במגזר, לא ראיתי שבתכנון יש יפו, יש בסכנין וברהט משהו, אולי בתמרה.
נאדיה חילו: אבל מה שאני חושבת עמאל, אני חושבת שיש פה גם אתגר.
עמאל טטור: אני יודעת, הולך להיפתח מרכז ביפו ג', איפה שהיה חוסן לטף, חוסן לטף נסגר ועכשיו התחלה טובה תהיה ביפו ג'.
עמאל טטור: זה ישרת חלק מהאוכלוסיה.
עמאל טטור: אבל אני חושבת שזה לא פותר את קופות החולים מהחובות שלהן לגבי הילדים.
רחל שוכמן: אני לא יודעת למה אני כמשרד החינוך בכלל יושבת פה כשמדברים על מרכזים להתפתחות הילד, אבל אם אני כבר פה אז אני אומר שיש חוסר כוח אדם.
נאדיה חילו: אני אגיד לך גם למה, כי הילדים הם אצלה עד גיל שש ולפעמים גם גיל שבע, שאין להם מענה בסופו של דבר, מערכות החינוך שקולטים אותם, את רובם, זה בתי הספר שלכם.
נאדיה חילו: וחלקם אחרי זה מאובחנים או לא מאובחנים, הם יהיו בחינוך המיוחד.
נאדיה חילו: ודווקא ההורים שלא מגיעים ומשלמים הם יותר נוטים ללכת לחינוך אחר.
נאדיה חילו: אז לכן אני חושבת שחשוב מאוד, ויש לך גם אינטרס.
רחל שוכמן: ברור שיש אינטרס.
נאדיה חילו: את מכירה את החינוך, את מכירה את מערכות החינוך ביפו טוב מאוד, את לא שנה ושנתיים מעורבת, את מכירה את הבעייתיות, ולכן אני חושבת שבעניין הזה האינטרס שלך גם כאשת מקצוע שעומדת בראש מערכת.
רחל שוכמן: אין לי ספק.
רחל שוכמן: אני רוצה להתייחס קודם כל לכוח אדם, אז יש חוסר כוח אדם גם במגזר היהודי.
רחל שוכמן: אין לנו קלינאיות תקשורת, אנחנו משוועים, אני פניתי אישית לעמאל לשאול אותה אולי יש לך לשלוח לי קלינאיות תקשורת למגזר היהודי.
רחל שוכמן: אין לנו כוח אדם.
רחל שוכמן: לא קלינאיות תקשורת, לא מרפאים בעיסוק, לא פיזיותרפיסטים, אין.
רחל שוכמן: וכיתות שפתיות והכל.
רחל שוכמן: אז לכן שאלתי למה מדברים על המגזר הערבי.
רחל שוכמן: אז בואו נעמיד את זה בפרופורציות נכונות, מפני שעם כל הכבוד למגזר הערבי, ואני ממונה גם עליו, הבעיה היא בעיה ארצית, היא בעיה בכל המגזרים ולא צריך לשים את הפרוג'קטור לזה.
נאדיה חילו: תסכימי איתי שהיא יותר גדולה.
רחל שוכמן: היא לא יותר גדולה.
נאדיה חילו: על פי כל המספרים שנמצאים גם אצלי, אני אומרת לא כהתרשמות ולא רק בתחום הזה, זו לא השנה הראשונה שהוועדה הזאת עובדת, הבעיה יותר קשה.
רחל שוכמן: אני מדגישה שאצלנו חסר הן במגזר היהודי והן במגזר הערבי.
רחל שוכמן: במיוחד ביפו, אנחנו מוצאים שההורים מתנגדים ללכת למוסדות ערביים.
רחל שוכמן: הם רוצים רק מוסדות יהודיים.
רחל שוכמן: אנחנו יושבים בוועדות וההורים לא רוצים ללכת לא לגנים ערביים, אנחנו יושבים בוועדות השמה ואני לפחות אישית חושבת שילד צריך להיות במגזר שלו, בתרבות שלו, בשפה שלו, ויש לנו מלחמות מאוד קשות עם ההורים שהם רוצים ללכת לגנים דוברי עברית כשהילד אפילו לא יודע עברית.
רחל שוכמן: בכל זאת הם רוצים ללכת לזה.
רחל שוכמן: אז אני חושבת שגם לקבל טיפולים כמו פיזיותרפיה, ריפוי בעיסוק במגזרים דוברי עברית אין בזה שום אסון.
רחל שוכמן: אני פה שמעתי, ויכול להיות שאני טועה, שלא פנו לזה ולא פנו לזה ולא פנו לזה.
רחל שוכמן: השאלה אם לא קודם צריכים בשטח לעשות עבודה ואחר כך לבוא לכנסת עם דברים.
רחל שוכמן: לא עשו תאום בין זה וזה ולא עשו תאום בין זה וזה ואנחנו כולנו יושבים פה בוועדה בכנסת.
נאדיה חילו: לפעמים כשעושים את הישיבה הזאת בכנסת, בהרבה מאוד סוגיות אנחנו עושים את הדברים ומסכמים ואחרי זה זה גם רץ, כי זה גם מחוייבות אחרת.
נאדיה חילו: משרד החינוך, עיריית תל אביב.
מלכה חסון: אני מנהלת המחלקה לחינוך מיוחד בעיריית תל אביב.
מלכה חסון: אני קודם כל מברכת אותך עמאל טטור על הוועדה, כי היא תבהיר לנו מספר דברים, אולי נצא מכאן גם עם רעיונות איך לקדם את העניין.
מלכה חסון: אני מתחברת מאוד למפקחת רחל שוכמן שאומרת שהאוכלוסיה הערבית מבקשת מאתנו להשתבץ בבתי ספר יהודיים.
מלכה חסון: אני כיושבת ראש ועדות שיבוץ רק לפני שבוע נתקלתי במקרה שהורים לילדה חרשת מכלתחילה ביקשו גן ערבי דובר ערבית, שלחנו אותה לטירה, כי שם יש לנו גן כוללני לדוברי ערבית.
מלכה חסון: היום אנחנו נמצאים כבר בתחילת פברואר, בסוף ינואר הם באו בבקשה לעבור לגן יהודי דובר עברית, כשהילדה לא מבינה, אין לנו שם מישהו שילמד אותה את שפת הסימנים בערבית, הכל בעברית.
מלכה חסון: אז יש לנו גם את המקרים האלה.
מלכה חסון: בעקבות דברי רופאת הילדים של הכללית, אני נמצאת בוועדה אחרת של המשלמה ביפו, שאנחנו דנים נקודתית בעניין הזה איך אנחנו גורמים לאוכלוסיה הערבית לצרוך שירותים.
מלכה חסון: הנקודה הזאת לא מספיק מחוזקת.
מלכה חסון: אצלכם במקרה במרכז הירש אין בעיה.
מלכה חסון: אבל את אומרת בעצמך שיש המון ילדים שלא מקבלים מענה.
מלכה חסון: הם לא מקבלים מענה כי מה, כי אין לך תקנים?
עמאל טטור: הם הולכים לקופות חולים.
עמאל טטור: אני מפנה אותם והם הולכים ולא מקבלים מענה כי אין אנשי מקצוע.
עמאל טטור: ההורים, אני לא מדברת על הורים לפני עשר שנים, כשנכנסנו היה לנו מאוד קשה, אבל אחרי עבודה של חריש בשטח אנחנו עובדים עם הקהילה.
עמאל טטור: אני נמצאת במעונות היום, אני נמצאת בגני טרום חובה, אנחנו נמצאים בגני חובה, אנחנו נמצאים בבתי ספר, יש לנו קבוצות הורים, שמגיעים לטיפת חלב.
עמאל טטור: יש קשר בין כל האוכלוסיות, גם במערך החינוכי, הורים היום מבקשים לבד.
עמאל טטור: הקושי הוא ההורים האלה אם לא יינתן להם מענה הם לא ירוצו עשרים פעם.
עמאל טטור: הם כל כך יש להם המון דברים על הראש שאם לא יקבלו בפעם הראשונה והשנייה הם לא.
עמאל טטור: ואז הם אומרים לי שלושה חודשים אנחנו מחכים לטלפון מקופת חולים, אבל הם לא יתקשרו עשר פעמים לנדנד.
עמאל טטור: זה לא האוכלוסיה החזקה שאני אם לא אקבל את התור שלי בעוד שבוע אני מתקשרת עשר פעמים.
עמאל טטור: הם לא יעשו את זה.
מלכה חסון: גם לנו קשה לגייס כוח אדם במקצועות הפרה-רפואיים.
מלכה חסון: הפרה-רפואיים היו צריכים לעשות סטאג', למשל קלינאית תקשורת, היתה איזושהי מחוייבות שלאחר מספר שנות לימוד היא מחוייבת למערכת וצריכה לעשות סטאג' בתוך המערכות שלנו היינו מרוויחים כוח אדם, אבל זה לא קיים.
מלכה חסון: היא סיימה את בית ספר לתקשורת, היא מייד יכולה להתחיל לעבוד ולהתפרנס.
רינה יצחקי: אני דוברת של "UNICEF", אבל אני לא באה מהשדה היום.
רינה יצחקי: אני עבדתי במכון בשנים הראשונות שהוא נפתח, אני מכירה אותו.
רינה יצחקי: אני לא אדבר על דברים קונקרטיים כי אני לא טובה בזה.
רינה יצחקי: אבל אני חושבת שיש פה עניין של מדיניות.
רינה יצחקי: אם יש באופן סיסטמטי מחסור בכוח אדם מקצועי זה צריך להיות עניין של המערכת.
רינה יצחקי: גם של הרווחה וגם של הבריאות וגם של החינוך, לעודד אנשים להגיע למקצוע הזה.
רינה יצחקי: ויש דרכים לעודד, לתגמל, לתת מלגות, לתת כל מיני תמריצים כדי להביא אנשי מקצוע ולא להטיל את האחריות לקבלת הטיפול על המטופל, שיש לו שבעת אלפים דברים וצרות אחרות על ראשו.
רינה יצחקי: אני חושבת שגם אמא יהודיה במעמד בינוני כשיש לה ילד שזקוק לכמה טיפולים בעת ובעונה אחת לא יודעת מאיפה להתחיל ומאיפה לגמור.
רינה יצחקי: אז היא לא יכולה לדאוג לכל הדברים.
רינה יצחקי: האינטרס של המערכת, ואני מדברת עכשיו ממש בשם המדינה, הוא לטפל בגיל הרך לפני שזו הופכת בעיה בגיל המבוגר, שאז צריכים מערכת תמיכה ושיקום ואישפוז וכל מיני דברים שהם פי אלף יותר יקרים מאשר הטיפול במקום הנכון ובזמן הנכון.
רינה יצחקי: אז אני חושבת שברמה של מדיניות צריכה כאן להיות מדיניות, לפי דעתי זה צריך להיות אינטרס של שתי הקופות ושל כל המוסדות, כולל משרד החינוך, למצוא את הדרכים איך בבתי ספר לרפואה, או איפה שעושים את ההכשרה הזאת לקלינאים וכל יתר בעלי המקצוע הרלוונטיים, איך לתת להם תגמול ולהביא אנשים למערכת הזאת, כי המחסור הזה הוא לא בעיה של אלה שצריכים טיפול, הם לא יכולים להמציא את המטפלים.
מונא חדאד: אני מייצגת את העמותה לזכויות הילדים הערבים בישראל.
מונא חדאד: אנחנו מייצגים את כל הילדים הערבים בכל המדינה.
מונא חדאד: התגובה שלנו היא קודם כל אני מבקשת ממשרד הבריאות אם אפשר לפרסם בעיתונות הערבית על האפשרות למרכזים להתפתחות הילד לפנות למשרד הבריאות לצורך הכרה בהם, וככה אנחנו נפתור גם בעיה על הרקע הארצי.
מונא חדאד: לפרסם הודעה, להודיע לאקדמאים הערבים להגיש מועמדות להעסקתם, קלינאי התפתחות, פסיכולוג ומרפא בעיסוק לגיל הרך, ולהרחיב את ההחזר הכספי לכל המרכזים, גם במגזר הערבי.
מונא חדאד: וגם אני חורגת מהתחום שלי, גם למגזר היהודי.
מונא חדאד: תוך כמה זמן אתם מחזירים את הכסף?
יורם זנדהאוז: הם פונים, ואם יש להם זכאות הם מקבלים את זה, זה לא לוקח הרבה זמן.
יונית גולד: יש גם חוק ביטוח בריאות ממלכתי מגביל קצת גם את מספר הטיפולים שאפשר לקבל.
יונית גולד: וזה גם כן לא פשוט.
יורם זנדהאוז: לגבי ההצעה לעודד לדוגמא קלינאיות תקשורת, אז במכבי יש עכשיו איזו שהיא יוזמה לממן שנה אחרונה של הלימודים של הקלינאיות על מנת שיתחייבו לתקופה של עבודה במכבי.
יורם זנדהאוז: אני חושב שזה לא צריך לבוא רק ממכבי, זה צריך לבוא מהמדינה, זה לא רק ממכבי.
יורם זנדהאוז: במסגרת כל הדיונים שאנחנו מדברים ודנים על התפתחות הילד, וגם פרופ' אור-נוי פה, אני חושב באמת שחברת הכנסת חילו ופרופ' אור-נוי זה רק מוכיח שוב פעם שצריך להקים במדינה הזאת רשות לגיל הרך.
יורם זנדהאוז: עוד פעם זה מוכיח את זה.
יורם זנדהאוז: צריך ארגון גג לעניין הזה.
נאדיה חילו: אני רוצה לסכם.
נאדיה חילו: לאורך כמעט כל הדיונים, ובכל סוגייה אחרת שקשורה לילדים, הוועדה בהחלט מתרשמת, שנושא ההתייחסות הכוללת לילדים בגיל הרך, רוחבית, מקצועית, זה בהחלט לוקה בחסר.
נאדיה חילו: כשיש מחסור באופן כללי גם בתאום וגם מענים טיפוליים לצרכים, זו ההתייחסות שלנו.
נאדיה חילו: כשאין יד עליונה שמכוונת.
נאדיה חילו: אני בהחלט פועלת בכיוון הזה, וגם קראתי, ואתה תתפלא, ניסיתי לעשות את זה גם פוליטי, קראתי לכל ראשי הערים ולנבחרים אפילו שידרשו בבחירות הבאות גם מכל ראש עיר שבעצם ייקח אחריות להקים מרכזים לגיל הרך רוחביים שיתנו את כל המענה הזה.
נאדיה חילו: אני חושבת שזה האידיאל.
נאדיה חילו: הוועדה בהחלט מתרשמת שיש איזו בעיה כוללת במענים הטיפוליים בנושא של הגיל הרך כללי אבל ספציפית, שהוא הרבה יותר חמור במתן מענים ומחסור אצל הילדים הערבים בקרב האוכלוסיה הערבית, שהמחסור בעצם נובע גם מכוח אדם מקצועי, ופה נדרשת בהחלט התערבות ומדיניות מכוונת, ואנחנו בעניין הזה נפנה לכל האוניברסיטאות ונבקש שהם גם יחשבו וישתפו פעולה איתנו לפתרון העניין הזה.
נאדיה חילו: אני רוצה לפנות למשרד הבריאות ולבקש, אני לא רוצה להיכנס לסיבות, אבל לחרוג הייתי אומרת וליזום גם התערבות והצעות בעניין הזה לפתיחת יחידות, גם אם המדיניות היא שהנושא והבקשות מגיעים מהשטח, אני בהחלט רוצה לפנות אליך שכן תנסו גם בכוחות עצמכם לנסות לפנות ולהציע את האלמנטים האלה.
נאדיה חילו: לגבי מרכז הירש, אני חושבת שטוב שהיא מוכרת, גם אם זה זמני, אני לא יודעת מה הפרוצדורות להפוך את זה ליחידה מוכרת לכל דבר.
נאדיה חילו: בהחלט לעשות הכל, וזה מצריך שיתוף פעולה של משרד הבריאות ושל המנהלת עם הגורמים האחראים העירוניים והממשלתיים, אני פשוט לא רוצה לציין, את תמצאי את הדרך לשלב אותם, להכיר בעצם במרכז הזה ולהקים יחידה טיפולית קבועה שם.
נאדיה חילו: אני רוצה להמליץ גם לקופת חולים מכבי, קודם כל אני רוצה לשבח על זה שאתם נותנים שנה מלגה לקלינאיות תקשורת.
נאדיה חילו: אני הייתי מציעה לאמץ את ההחלטה הזאת גם בכללית.
נאדיה חילו: אבל אני רוצה פשוט לבקש, מאחר שהתגלו פה חלק מהמחדלים הם בחוסר, אולי חוסר תקשורת נכונה, לשבת, ואני חושבת שאם עמאל תשב, ויש לה היום כתובת להגיע אתכם, אני לא רוצה להציע את ההסדר, אני חושבת שאתם גוף מוכר ומקצועי ועובד לפי הכללים, ואני סומכת עליכם, לנסות ולהציע את הפתרונות הנכונים, כדי שאותם ילדים שמופנים ממרכז הירש לקופות חולים ינסו מצד אחד לקבל את המענה המקצועי על ידי תגבור הכוחות המקצועיים אצלכם דוברי ערבית, ושניים על ידי החזר כספי בצורה זו או אחרת שזה באמת יתממש.
נאדיה חילו: כלומר שזה יהיה מעשי ולא יהיה מחדל בפני ההורים.
נאדיה חילו: אנחנו נפנה לגב' עליזה אולמרט במכתב מהוועדה, עם המלצה אישית שלי שאני אציע לה לפתוח תכנית מרחבים בנוסף להחלטה ביפו ג', לפתוח את אותה תכנית גם במרכז הירש או לעשות שלוחה כלומר שגם שם יהיה מענה.
נאדיה חילו: אני רוצה לפני הסיכום הסופי שלי, לפנות להתייחסות שלכם כי היא מאוד חשובה, על אף שהיא מאוד לא ישירה.
נאדיה חילו: אנחנו ביפו כן מודעים, כמו במקומות אחרים, במיוחד בערים מעורבות, שישנם הורים, לא רק בגני ילדים, גם בלימודים בבתי ספר, מבקשים, יש להם רצון, ומבקשים שהילדים שלהם יהיו במסגרת גנים יהודים או בתי ספר.
נאדיה חילו: המדיניות שלי גם בדרך כלל בהתייחסות הזאת שרצונו של אותו הורה זה גם כבודו.
נאדיה חילו: בלי להיכנס לסיבות.
נאדיה חילו: ולדעתי אני חושבת, ויש סיבות לזה, ואני לא אכנס לזה, אבל אם הורה מבקש אז מבקש.
נאדיה חילו: גם באותם גנים ובאותן מסגרות ילד זה ילד, אם הוא ערבי, אם הוא יהודי, איפה שאפשר לתת את המענה ואת הפתרון השפתי הוא לא מחדל אז נותנים את הפתרון.
נאדיה חילו: אבל איפה שלא אז גם באותם גנים ואותם בתי ספר צריך בהחלט לחשוב איך גם אותם ילדים באותה מסגרת גם ינסו לקבל את המקסימום ושהמצאותם באותה מסגרת בהחלט לא תפגע בהתפתחותם התקינה.
נאדיה חילו: אני רוצה לשבח את עבודתכם במרכז הירש, גם את המנהלת וגם את הצוות.
נאדיה חילו: אני חושבת שאתם עושים עבודה מאוד מאוד טובה, אתם מתמודדים עם בעיות מאוד קשות ואתם מנסים לפתור אותן על הדרך המאוד טובה, עם כל הקשיים שקיימים שם.
נאדיה חילו: אני בהחלט רוצה תוך תקופה מסויימת לנסות שהוועדה גם תקבל מה הפתרונות, כלומר למה הגעתם מבחינת ההסדרים, גם דרך פתיחת היחידה, אני ארצה לקבל בכתב, אתם תגידו לי בתוך כמה זמן.
נאדיה חילו: קחו לכם את הזמן, אני לא רוצה להגביל, אבל אתם תגידו לי, כי אם אני קובעת תקופה של חודשיים זה נראה לכם?
נאדיה חילו: אז אני מבקשת תוך חודשיים, אני לא אסדיר את המחלוקות, אם בכלל קיימות, כאן, אני רוצה ואני נתתי זמן אמת מאוד סביר, שתוך חודשיים גם הנושא של הכרה ופתיחה, ואם זה מוכר אז איך לעשות לממש את זה, גם ההסדרים הכספיים, והוועדה תרצה לקבל בעניין הזה את המכתב ואת ההתייחסות, את התשובות.
נאדיה חילו: אני רוצה להודות לכולכם שהגעתם מרחוק ומקרוב, אני מקווה שבאמת יימצא פתרון לעניין הזה.
חברי הוועדה: משה גפני אברהם הלפרט
מוזמנים: מוריה בקשי- עו"ד, משרד המשפטים יובל אביעד- עו"ד, המחלקה המשפטית, משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה סיגל מרד – עו"ד, לשכה משפטית, משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה תמי אלמוג – ממונה על אגף למעונות יום, משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה זאב פיש – סגן מנהל המחלקה לבריאות הסביבה, משרד הבריאות אילנה מישר – עו"ד, משרד הבריאות שלמה לרמן – בריאות סביבה, משרד הבריאות עפרה בן-מאיר – המועצה הלאומית לשלום הילד נעמי לנגוס – יו"ר האגודה הישראלית למען הילד בגיל הרך עידית צולמן – האגודה הישראלית למען הילד בגיל הרך ד"ר רוז לרר כהן – האגודה הישראלית למען הילד בגיל הרך שמואל דוד – שתי"ל ליזה ריבקין- הגיל הרך, ארגון נעמ"ת אורית אבישר – נעמ"ת אילה שטרית – מטפלת ליליאן סודרי – מטפלת טובה אמיר – מטפלת אבלין מורד – מטפלת עליזה ידעי – מטפלת רחל אברהם – מטפלת מירי בן-גיגי- מטפלת שמחה סיעידי- מטפלת יפעת גרידי – מטפלת אביטל ברכה - מטפלת
קצרנית: הצעת חוק הפיקוח על מסגרות חינוכיות לפעוטות, התשס"ו-2006
מיכאל מלכיאור: ניהלתי מספר שיחות עם נציגים שונים שחוששים מהחוק הזה.
מיכאל מלכיאור: לא רק שאין סיבה לחשוש, אלא מי שבאמת דואג לשלומם של ילדי ישראל צריך להיות זה שעומד בחזית של המאבק למען החוק.
מיכאל מלכיאור: זה תחום שנמצא בהפקרות .
מיכאל מלכיאור: אני יודע שלא סומכים כל כך על הממשלה, על העיריות או על הכנסת.
מיכאל מלכיאור: ראינו בפעם הקודמת שעלו כל מיני נושאים חשובים שאין להם כל קשר לחוק הזה.
מיכאל מלכיאור: כשמעבירים כסף לעיריות גרעוניות הכסף לא הולך לייעוד אלא לתוך הקופה הגדולה.
מיכאל מלכיאור: הייתה החלטה, שאני לא יודע אם היא טובה או רעה, שבעיריות האלו יפריטו את המשפחתונים והמעונות כדי שלא יהיו יותר במסגרת העירייה.
מיכאל מלכיאור: זה יכול להיות חברת המתנ"סים, נעמ"ת או כל מיני גופים אחרים.
מיכאל מלכיאור: אני רוצה להבהיר בצורה חד משמעית שאין לזה שום קשר לחוק הזה.
מיכאל מלכיאור: המבדקות שאנחנו מדברים עליהן לא תהיינה אחראיות על תקציבים.
מיכאל מלכיאור: למבדקות לא יהיה שום קשר לתשלומים.
מיכאל מלכיאור: אנחנו באים להוסיף על מה שיש היום, לא לגרוע.
מיכאל מלכיאור: אני יודע שיש שחיקה גדולה במצבן של המטפלות וחלק מהן לא מגיע לשכר מינימום.
מיכאל מלכיאור: מפילים עליהן כל מיני דברים אבל לא נותנים להן כיסוי.
מיכאל מלכיאור: שמעתי שיש הוצאות או עלולות להיות הוצאות של אגרה או של דרישה מסוימת לאלה שכבר יש להם סמל מוסד.
מיכאל מלכיאור: המטפלות חוששות שיטילו עליהן הוצאות.
מרב ישראלי: בישיבה הקודמת דובר על כך שכל הוצאה תתבטא בהעלאה של הפיקוח.
מרב ישראלי: מדובר בשיפוי של המדינה על הוצאות נוספות.
ברכה אביטל: אני עובדת 24 שנה.
ברכה אביטל: המשפחתונים שלנו מפוקחים.
ברכה אביטל: מדובר בפיקוח מלא.
ברכה אביטל: הייתה אידיליה מושלמת.
ברכה אביטל: זה נכון שהשכר נשחק בצורה משמעותית.
ברכה אביטל: כל העיריות ירצו בהפרטה.
מיכאל מלכיאור: כל מה שאת טוענת לא נוגע לחוק הזה.
מיכאל מלכיאור: אני לא מוכן להפיל על החוק הזה כל מיני דברים חולניים.
מיכאל מלכיאור: אני מסכים עם החששות, רק אין לזה שום קשר לחוק הזה.
מיכאל מלכיאור: המגמה של הפרטת מסגרות חינוכיות, שזאת מגמה כללית של החברה הישראלית, זה נושא חשוב לדיון.
מיכאל מלכיאור: אני מוכן לקיים את הדיון הזה, רק אין לזה שום קשר לחוק הזה.
רחל אברהם: אני הבנתי שרשות שיש בה בעיה של העברת משכורות יוצאת באופן אוטומטי למבדקה.
מרב ישראלי: החוק מדבר על הפרטה של הפיקוח על המעונות.
מרב ישראלי: ההפרטה שאתן מדברות עליה, בין אם החוק הזה יעבור ובין אם הוא לא יעבור, זה מהלך שהולך בנפרד.
מרב ישראלי: הוא לא קשור לחוק.
תמי אלמוג: בתחילת שנת 2000 פרץ משבר חריף של רשויות מקומיות רבות שהפכו לגרעוניות.
תמי אלמוג: משרד הרווחה מצא את עצמו בסיטואציה מאוד בעייתית לגבי משפחתונים.
תמי אלמוג: רשויות שמחזיקות משפחתונים חותמות על הסכם עם המשרד, כאשר הן מתחייבות למלא אחר X פעולות.
תמי אלמוג: הן צריכות למנות מטעמן רכזת שממונית על ידי המשרד.
תמי אלמוג: הרכזת צריכה לתת פיקוח, בקרה, רישום ילדים, טיפול מול משרד התמ"ת.