GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלון גל: קודם כול, ד"ר קדמן, אם שואלים ומנסים לחשוב האם ניתן להביא בני נוער לטלוויזיה, ולטלוויזיה מסחרית – התשובה חד וחלק כן.
אלון גל: ד"ר כהן, הרעיון שהצעת להגיש מסמך מובנה יותר לחתימת ההורים חשוב מעבר לכל ספק.
אלון גל: קצת לדבר על הרקע.
אלון גל: אני מבקש להבהיר רק דבר אחד.
אלון גל: צריך להיזהר מאוד לא לשפוך את התינוק עם המים, ובוודאי זה רלוונטי לנושא הדיון שלנו.
אלון גל: לא צריך להיכנס למין "שיחת קמעות" מסוכנת שמבטלת אפשרויות יוצאות מגדר הרגיל.
אלון גל: במדינת ישראל, כפי שאמר קודמי בצדק, לא מוקצים די תקציבים, יש תוכניות מיושנות ולא מתאימות שגורמות לכך שילדים במדינת ישראל הם ילדים בסיכון מעצם היותם ילדים במדינה הזאת.
אלון גל: עוד נתון שכדאי להסתכל עליו, הטלוויזיה במדינת ישראל במאה העשרים-ואחת, אם רוצים או לא רוצים, היא אחד הכלים החזקים ביותר לדבר אל בני הנוער שלנו.
אלון גל: מי שלא מבין את זה חי במאה התשע-עשרה ביחד עם מר פלינסטון.
אלון גל: יש לנו כאן עניין שצריך להתייחס אליו.
אלון גל: גם "אור ירוק" במלחמה שלה בתאונות הדרכים מצאה לנכון להגיע לתוכנית "כוכב נולד" כדי להעביר מסר לילדים: "לא נוהגים אם שותים".
אלון גל: למה?
אלון גל: כי יש מצב חדש.
אלון גל: הטלוויזיה המסחרית היא עוד כאין וכאפס לעומת מה שקורה באינטרנט, שם יש חשיפה ללא פיקוח, בצורה פרועה, וכל אדם שקצת מכבד את עצמו וחושש שהילדים שלו יגעו במקלדת כי 'לך תדע מה קורה שם' מבין על מה אני מדבר.
נאדיה חילו: יש יוזמה להצעת חוק לסגור מספר אתרים באינטרנט.
נאדיה חילו: זה עומד בהחלט על סדר יומה של הכנסת.
אלון גל: מעולה, זה חשוב מאין כמוהו.
אלון גל: אגיד מספר משפטים על התוכנית.
אלון גל: יושב אתנו מר שאול אלבז, מנכ"ל כפר הנוער שפייה.
אלון גל: אני רוצה להגיד לכם, לפני שאומרים דברים נא לבדוק בבקשה.
אלון גל: אילו רצינו ואילו "רשת" רצתה להשיג רייטינג היתה עושה מחר בבוקר אודישנים פתוחים ל"אלופים של החיים" לבני נוער שרוצים לעבור חוויה בסדרה מרגשת.
אלון גל: מאות אלפי בני נוער היו פונים ללא בקרה, ללא שכל והיינו מקבלים מה שאנחנו רוצים.
אלון גל: הרייטינג היה גבוה פי אלף כי הנוער היה מעורב והיה יודע על התוכנית מראש.
אלון גל: אך אף אחד במערכת לא חשב לעשות את זה, ואגיד לכם מדוע.
אלון גל: התוכנית "אלופים של החיים" מבוססת על תוכנית אימון שנבנתה ביחד אתי ועם אנשי מקצוע ופועלת כבר 10 שנים בכל המערכות.
אלון גל: חברת הכנסת נאדיה חילו, אני שמח וגאה לבשר לך שהתהליך הזה, שפועל תחת השם "אל רוּאָד", מטפל גם בבני נוער ובסטודנטים ערבים מדיר אל-אסד, מנצרת, מכל הארץ, מתוך הבנה שבני נוער וערבים צעירים משכילים מתקשים להצליח במדינה הזאת, סטטיסטית אין להם היכולת להגיע בסופו של דבר להצלחה ולהשתלב בציבור הכללי, והתוכנית הזאת פועלת שם.
אלון גל: אני גאה להגיד ש-50 תוכניות כאלה פועלות כרגע בשדרות, בהתנדבות על-ידי ועל-ידי מאמנים שלי, עם אוטובוסים שאנחנו משלמים עבורם, על חשבון הזמן שלי והכסף הפרטי שלי.
אלון גל: התוכנית "משכיני שלום" שפועלת על-פי השיטה הזאת נבדקה על-ידי מכון סאלד, המכון לחקר ההתנהגות במדינת ישראל, שטען על-פי בדיקותיו שזו התוכנית מורידת אלימות מספר אחת שהוא פגש אי-פעם.
אלון גל: התוכנית "אלופים של החיים" נעשתה, על-פי החלטה שלנו, בתוך מרכז לימודי.
אלון גל: קודם כול מדובר בילדים נורמטיביים רגילים שלומדים בבית-ספר רגיל ונורמטיבי, ולא רק נורמטיבי ורגיל אלא איכותי.
אלון גל: אלה בני הנוער של מדינת ישראל על כל הבעיות שהם עוברים עם עצמם.
אלון גל: בדקנו, על כל אחד מן הילדים יש חוות דעת מקצועית של עובדים סוציאליים, של צוות שעובד איתם, של בעלי מקצוע.
אלון גל: לא התערבנו ולו התערבות אחת בעניין הזה מתוך כבוד והבנה שכאשר תהליך דוקומנטרי משודר מן הראוי שתהיה מקצוענות גדולה מאוד בניהול שלו.
אלון גל: כל ההנחיות היו על-פי קביעת בית-הספר ובשיתוף איתו, בשילוב עם הצוות כל הזמן.
אלון גל: בני הנוער מלווים בתוך התהליך וכן במשך שנה לאחר מכן כדי לוודא שחס וחלילה הישגי התהליך לא ייפגעו.
אלון גל: על רצפת העריכה נשארו כל הסצינות הכי מביאות רייטינג שאתם רק רוצים להעלות על הדעת משום שהיה ספק, חס וחלילה אם יש סיכוי שיפגעו באחד מן הילדים.
אלון גל: הכול נעשה מתוך תשומת לב, מתוך כבוד, מתוך אהבה.
אלון גל: אתמול הייתי באשדוד וניגשה אליי קבוצת ילדים בני 13-14.
אלון גל: הראשון בא אליי ואמר: יאללה, אלון.
אלון גל: חשבתי שזה עוד מעריץ.
אלון גל: הוא אמר לי: אני רוצה להגיד לך משהו, אני תמיד לא מתחיל עם בחורות וגם לא מנסה לעשות דברים בבית-הספר כי אני תמיד פוחד שאכשל.
אלון גל: תגיד, טוב לי אם אגיד 'אני טוב'?
אלון גל: חבורת ילדים בני 14 במשך שעה ניהלה איתי שיחה על ערך עצמי.
אלון גל: אתם מקשיבים לי?
אלון גל: במקום לנהל שיחה על מי שורד בארץ לללנד.
אלון גל: אתם חושבים שזה לא ראוי?
אלון גל: השיחה הזאת חשובה, ואם כתוצאה ממנה יהיו אלף ואחד דברים שאנחנו ניישם, כמו למשל הטופס הזה, שזה נכון וחכם, ועוד כלים - - -
נאדיה חילו: זה יהיה חלק מן ההמלצות שלנו.
אלון גל: גברתי חברת הכנסת חילו, אני אומר לך, יש לנו כלים, יש לנו יכולות יוצאות מגדר הרגיל להעשיר ולהוסיף ביחד עִם.
אלון גל: אני מצהיר בזאת שאם את תרצי נשמח להיות מעורבים, ליצור איכות ולהוסיף עוד כלים שלא קיימים היום.
אלון גל: אני מודה לכם מאוד על ההקשבה.
נאדיה חילו: אני מבקשת לעבור לגברת בת שבע גרניט, יושבת-ראש עמותת אסט"י.
נאדיה חילו: אתם פניתם אלינו.
נאדיה חילו: אני מבקשת שתנסי לקצר בדברייך כדי לאפשר לדוברים נוספים להתבטא.
בת שבע גרניט: תודה רבה לגברתי היושבת-ראש, לחברי הכנסת ולקהל הנכבד.
בת שבע גרניט: אני יושבת-הראש והמקימה של העמותה לתסמונת טוראט הפועלת מזה 22 שנים.
בת שבע גרניט: במסגרת הפעילות – ולא ארחיב את הדיבור – רוב מעשינו מטרתם להביא למודעות הציבור את תסמונת טוראט – מה זה, איך זה לחיות עם תסמונת טוראט, הקשיים שעוברים ואיך אפשר להתמודד בדרך הטובה ביותר.
בת שבע גרניט: אנו עושים הרבה מאוד פעילויות למען אנשים עם תסמונת טוראט ובני משפחותיהם.
בת שבע גרניט: אחרי 22 שנים של פעילות רציפה בהתנדבות, תוכנית טלוויזיה אחת שנקראת "גם להם מגיע", שבה הביאו את התסמונת בצורה מאוד-מאוד מכוערת, גורמת נזק גדול.
בת שבע גרניט: האם עלינו להיות כלב השמירה על תוכניות כאלה?
בת שבע גרניט: האם זה תפקידנו, אחרי שאנחנו פועלים כל-כך הרבה למען להביא את הילדים לאיכות חיים טובה ככל האפשר?
בת שבע גרניט: למחרת שידור תוכנית כזאת הילדים מפחדים ללכת לבית-הספר מפני שהם הופכים להיות ילדים מוכים, מועדים לאלימות של הציבור.
בת שבע גרניט: אנו נתקלים במקרים קשים מאוד.
בת שבע גרניט: שלחנו לכם מכתבים, חברים תיארו וסיפרו מה עובר עליהם.
נאדיה חילו: קיבלנו את המכתבים.
בת שבע גרניט: אנחנו לא עמותה מפורסמת כמו אגודות גדולות אחרות.
בת שבע גרניט: אנחנו עושים עבודתנו בצנעה כדי לתת לאנשים את איכות החיים הראויה.
בת שבע גרניט: אנחנו לא באים אל התקשורת לעשות פרסום, אנחנו לא מפורסמים.
בת שבע גרניט: לא ביקשנו לעשות את התוכניות הללו.
בת שבע גרניט: אלו תוכניות שבהחלט פוגעות באיכות החיים של אנשים עם תסמונת טוראט.
בת שבע גרניט: ברשותכם, אעביר את רשות הדיבור לגברת ענת אימבר, הדוברת של עמותת אסט"י.
ענת אימבר: התוכנית "גם להם מגיע" מוכיחה שהרגולציה לא עובדת.
ענת אימבר: זאת נקודה למחשבה.
ענת אימבר: מבחינתנו אנחנו לא נכנסים לדיונים פילוסופיים היכן גבול הפגיעה.
ענת אימבר: מבחינתנו מבחן התוצאה מדבר.
מנשה סמירה: הדמות שבעניינה פניתם לא מופיעה כבר בתוכנית, הם בחרו להוריד אותה.
מנשה סמירה: אז כנראה שהרגולציה כן עובדת.
ענת אימבר: הם בחרו להוריד אותנו למזלנו הגדול.
בת שבע גרניט: הנזק נעשה כבר.
מנשה סמירה: אי אפשר לא לתת אפשרות להתמודד.
מנשה סמירה: בחופש הביטוי צריך לאפשר לתוכניות הטלוויזיה לנסות.
ענת אימבר: לא הפרעתי לך באמצע דבריך.
ענת אימבר: התייחסת בהבנה רבה מאוד לשיקולים מסחריים.
ענת אימבר: אני מבקשת שתתייחס באותה הבנה גם לילדים שנפגעו כתוצאה מן התוכנית הזאת.
ענת אימבר: מבחינתנו התוכניות הללו הן "מדורת השבט".
ענת אימבר: ב"מדורת השבט" החליטו שאנשים עם תסמונת טוראט הם בשוליים, הם סוטים, הם מסכנים ונלעגים.
ענת אימבר: אנחנו כהורים שמייצגים הורות פעילה ורואים את העתיד ברוח הדברים של ד"ר יצחק קדמן, לא יכולים להרשות ולאפשר שהדברים האלה יימשכו.
ענת אימבר: אנחנו רוצים להיות שותפים גם לחקיקה, גם לרגולציה, גם להחלטות, לכול.
ענת אימבר: אנחנו לא מוכנים שמישהו יהיה פטרון וידאג לזכויות של הילדים שלנו.
ענת אימבר: מוטלת עלינו החובה לדאוג לזכויותיהם הטבעיות.
נאדיה חילו: אני עוברת לגברת עדה ליפציגר מן המועצה הציבורית להורים.
עדה ליפציגר: אני נציגת המועצה הציבורית להורים שנמצאת כעת בהקמה.
עדה ליפציגר: בשעות אלה בתיאטרון ירושלים מכריזים על הקמתה ואתם כמובן מוזמנים להצטרף אלינו לאחר הדיון הזה.
עדה ליפציגר: אני גם מנהלת מרכז להורות ולהכשרת מנחי הורים באשדוד.
עדה ליפציגר: מן המקום הזה אני רוצה להביא את דבר המועצה הציבורית להורים לכאן.
עדה ליפציגר: נושא ההורות והמשפחות עולה על סדר היום הציבורי באמצעות הטלוויזיה, וזה דבר מבורך מאוד וטוב.
עדה ליפציגר: הורים רבים ומשפחות רבות נמצאים במצוקה ולכן יש להעלות את נושא ההורות ולדבר עליו.
עדה ליפציגר: השאלה שאנו ההורים מעלים היא שאלת ה'איך'.
עדה ליפציגר: ראשית, באשר לילדים.
עדה ליפציגר: בתוכניות "סופר נני" ו"אלופים של החיים" נחשפים הילדים לעיני העולם ואין שמירה על פרטיות ואנונימיות, וכך גם בתוכניות אחרות.
עדה ליפציגר: ילדים זכאים להגנה למען שלומם הבריאותי, הנפשי והחברתי.
עדה ליפציגר: שנית, באשר להורים.
עדה ליפציגר: הורים מוכנים לעתים לשלם מחיר ציבורי ומשפחתי גבוה מאוד, לעתים מתוך רצון להתפרסם, אך בדרך כלל מצוקתם כל-כך רבה שמתוך כך הם מוכנים לשלם את מחיר החשיפה.
עדה ליפציגר: חשיפה זו עלולה להשפיע אחר-כך גם על מקומם בחברה ובעבודה.
עדה ליפציגר: כאן אני מבקשת להגיד – וחבל שחבר הכנסת מילר לא נמצא – לא תמיד להורים יש את שיקול הדעת הנכון שמביא בחשבון את העתיד שלהם ושל הילדים שלהם.
עדה ליפציגר: מתוך עדויות שקיבלנו, הורים וילדים צופים בצוותא בתוכניות ופעמים רבות מגיעים למסקנה: הם גרועים יותר מאתנו אז אנחנו כבר בסדר, וגם אם חשבנו קודם לכן לעשות שינוי כלשהו – אין צורך.
עדה ליפציגר: לאחרים יש בעיות קשות יותר ולכן הם נזקקים לחיזוק.
עדה ליפציגר: סימן שאנחנו לא צריכים לעשות כבר כלום.
עדה ליפציגר: אנחנו כמועצה הציבורית להורים רוצים שההורים ילמדו ויתחזקו בהורותם.
עדה ליפציגר: הורות משובחת טובה גם להם וגם לילדים שלהם.
עדה ליפציגר: אך בתוכניות כפי שמוצגות כיום נשלל נכס ערכי חשוב ביותר, ערך הכבוד, כיבוד ההורים והילדים שמופיעים בתוכנית, והוא חיוני בשיח הציבורי והאישי ולא נשמר דיו בתוכניות הללו לדעתנו.
עדה ליפציגר: חשוב לדעתנו שהתקשורת תעלה על סדר היום את נושא ההורות, אך לא רק דרך המצוקה והקושי של ההורים.
עדה ליפציגר: וכמובן חייבים לדבר על ה'איך', לא רק על ה'מה'.
עדה ליפציגר: כפי שנאמר, ה'איך' מעורר הרבה מאוד שאלות.
עדה ליפציגר: אין לי ספק שגברת מיכל דליות יכולה להעביר בצורה מצוינת את המסרים שלה להורים – אני מכירה אותה היטב – גם בלי המחירים שנלווים לתוכנית היום.
עדה ליפציגר: המלצתנו כמועצה הציבורית להורים, ההורים צריכים להיות שותפים, ביחד עם אנשי המקצוע הרלוונטיים, במקומות בהם מתקבלות החלטות לגבי הורים ולגבי ילדים, למשל ברשות השידור ובמועצת הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, על מנת שיוכלו להביע עמדתם, ובד בבד שהתוכנית תצליח ותשמור מכל משמר על כבודם וצניעותם של ההורים והילדים.
עדה ליפציגר: הסדרת ייצוג של הורים מטעם המועצה הציבורית להורים במוסדות הרלוונטיים יכולה למנוע מקרים בהם נרמסים כבודם ופרטיותם ולאפשר הידברות שתשמור על כבודם וזכויותיהם, שלהם ושל ילדיהם.
עדה ליפציגר: תודה רבה.
נאדיה חילו: אנשים רבים נרשמו וביקשו רשות דיבור.
נאדיה חילו: אני כבר אומרת שלא לכולם אוכל לאפשר.
נאדיה חילו: אני מבקשת לתת את זכות התשובה לד"ר כהן, היא מבקשת להתייחס לתוכן דבריו של מר אלון גל, ואחרי כן נשמע את נציגת התלמידים.
איילת כהן: מר גל, עדיין מדאיג אותי טקס החשיפה הפומבי, אפילו אם אתה מציין שיש מעקב אחר-כך, ועדיין לא ראינו אותו, אני מבינה שלא עבר די זמן.
אלון גל: עברה חצי שנה.
איילת כהן: חשוב שנראה את התוצאות האלה גם בטלוויזיה.
איילת כהן: עדיין מפחידה אותי התלות במאמן/מטפל טלוויזיוני מול פני האומה.
איילת כהן: העובדה שילדים בני 14 ניגשו אליך וראו בך אדם שיכול לתקן את חייהם מדאיגה אותי.
איילת כהן: מדאיגה אותי גם העובדה שהתוכנית רגשית מאוד וישירה מאוד.
איילת כהן: ואני לא בטוחה שאנשים יודעים מה בדיוק הם עושים שם.
איילת כהן: יש בתוכנית משהו מקומם מאוד מבחינת העוצמה הרגשית שבה, יש בה משהו מפחיד.
נאדיה חילו: אני מבקשת לשמוע את בר גזית מפנימיית "כנות".
נאדיה חילו: אני רוצה להודות לכם במעמד הזה על העבודה הטובה מאוד שעשיתם והגשתם לוועדה, בפיקוח ומטרייה של המועצה הלאומית לשלום הילד.
נאדיה חילו: העבודה, שכותרתה "ילדים ותקשורת: השתתפות ילדים בתוכניות טלוויזיה – הטוב, הרע והמכוער", נמצאת לפניי.
בר גזית: חבריי לפנימייה ואני השתתפנו בכנס באר-שבע לשלום הילד, במושב שנקרא "ילדים בתקשורת – הטוב, הרע והמכוער".
בר גזית: בנייר עמדתנו דיברנו על כך שלחשיפת ילדים בתוכניות טלוויזיה יש השלכות חיוביות ושליליות.
בר גזית: בעינינו חשוב מאוד שתהיה מודעות לנושא בקרב הציבור על כל מרכיביו, בעיקר כאשר מדובר בילדים קטנים שבדרך כלל לא הם שהחליטו על השתתפות וחשיפה בתוכניות טלוויזיה אלא ההורים שלהם לקחו על עצמם החלטה כזאת.
בר גזית: בהסכם לעבודת ילדים של ערוץ "ניקולודיאון", שההורים חתומים עליו, סעיף 9 קובע: "אנו מתירים לכם ו/או למי מטעמכם לעשות שימוש בשמו ובתמונתנו של ילדנו על-פי שיקול דעתכם הבלעדי".
בר גזית: נוח מאוד להגיד: אבל ההורים חתמו, אבל ההורים הסכימו.
בר גזית: בעיקרון טלוויזיה היא טלוויזיה.
בר גזית: מי ששומע את המילה "טלוויזיה" מתרגש.
בר גזית: גם אני כנערה, כאשר אני שומעת "טלוויזיה" אתרגש ולא אחשוב פעמיים ואסכים להשתתף, כי כך הנערים, כי כך הילדים.
בר גזית: אז כנראה, כן, גם ככה ההורים מתנהגים.
בר גזית: הם שומעים "טלוויזיה" ושיקול הדעת שלהם קצת 'לא במקום' באותו רגע.
בר גזית: נאמר כאן שצריך לחוקק חוקים שיעזרו לילדים האלה.
בר גזית: החוקים קיימים, אך אין די אכיפה, זאת הבעיה.
בר גזית: נאמר גם שהילדים נחשפים במילא למצבי משבר בבית, לכן אין מניעה שייחשפו לזה גם בטלוויזיה.
בר גזית: אני סבורה שהמשברים בבית כבר מספיקים בשביל נפש הילד ולא צריך להוסיף על זה בטלוויזיה, ובמיוחד ילד שמשתתף בסצינה כזאת או אחרת שעוסקת במשבר.
בר גזית: חבר הכנסת מילר אמר: אם יש שיטות לעזור למשפחות ולילדים האלה בואו נעזור.
בר גזית: העזרה והשיטות יכולות לפעול, אבל לא בטלוויזיה.
בר גזית: יש גופים ועמותות שזאת עבודתם – לעזור למשפחות ולילדים, כי בטלוויזיה יש גם השפעות שליליות.
בר גזית: בואו נפסיק עם זה כי כולנו יודעים שרייטינג זה כסף, אז כל דבר שיעשה רייטינג הם יפרסמו, גם אם זה ילד יורק או ילד שמרביץ לאמא ולאבא שלו, כי רייטינג זה כסף, זה משפט המפתח כאן.
בר גזית: ולא משנה כמה פסיכולוגים יהיו בערוץ, ולא משנה כמה עזרה, גם שנים אחרי התוכנית, תינתן לילד.
בר גזית: מר אלון גל, העניין הוא שהילד צריך את העזרה.
בר גזית: זה מה שלא בסדר, שאחרי ששידרתם דבר כזה הילד צריך עזרה, וזה ממש לא בסדר.
בר גזית: לא צריך בכלל לשדר משהו שבעקבותיו הילד יזדקק לעזרה כלשהי.
בר גזית: תוכנית הטלוויזיה צריכה להיות חינוכית, לא תוכנית שאחרי שידורה הילד יזדקק לעזרה.
בר גזית: זה ממש לא בסדר.
בר גזית: (מחיאות כפיים)
נאדיה חילו: למרות שלא נהוג למחוא כפיים, אני מבקשת לומר דבר כללי.
נאדיה חילו: המודל של שיתוף בני נוער, גם בפרויקטים מסוימים, המודל של המועצה לשלום הילד שמובילה במשך שנים לשיתוף ילדים ונערים בכל מיני פרויקטים ודיונים מקצועיים וימי עיון, הוא מודל חיובי מאוד בעיניי.
נאדיה חילו: הייתי בהחלט ממליצה שגופים נוספים יאמצו אותו יילכו על-פי אותו מודל.
נאדיה חילו: רשות הדיבור למשפט אחד בלבד לנציג מועצת התלמידים והנוער הארצית.
נאדיה חילו: אני מתנצלת, לא בשל חוסר החשיבות של האנשים, אבל לא אוכל לאפשר לכולם לבוא לידי ביטוי.
בר סיטון: גברתי היושבת-ראש, אני מבקש להסיט את הדיון לשורש העניין.
בר סיטון: מה שנראה בתוכנית זה רק מיקרוקוסמוס למה שקורה היום בחברה הישראלית.
בר סיטון: התוכנית הזאת היא הרע במיעוטו.
בר סיטון: במקום שמערכת החינוך קרסה והסמכות ההורית קרסה מופיעות תוכניות כאלה, ועוד יופיעו תוכניות כאלה.
בר סיטון: הפתרון צריך להיות הקמת בית-ספר להורים בחינם.
בר סיטון: היום ההורים שלנו מקבלים מודל לחיקוי ממר אלון גל או מגברת מיכל דליות.
בר סיטון: אני מקווה מאוד שהוועדה תקדם הקמת בית-ספר להורים בחינם כי היום למקצוע החשוב ביותר אין בית-ספר.
בר סיטון: (מחיאות כפיים)
נאדיה חילו: רשות דיבור למר אבירם אלעד, מנהל התוכניות ב"קשת", בבקשה.
אלון גל: אני מבקש לומר רק משפט אחד לבר גזית.
אלון גל: איזו עזרה הם מקבלים?
אלון גל: התהליך נועד מלכתחילה להימשך שנה.
אלון גל: מה שצולם – צולם, והתהליך ממשיך.
אלון גל: לא נשאר שום דבר שהם נדרשים בו לעזרה.
בר גזית: אמרת שהצוות החינוכי בבית-הספר מעורב כולו בתהליך ויעזרו לילדים גם שנה אחרי שהתוכנית תשודר.
אלון גל: אמרתי שתוכנית האימון נמשכת שנה.
אלון גל: זה לא תוכנית אינסטנט, אלא תהליך שנמשך שנה.
נאדיה חילו: כדאי שהדיאלוג בין הגופים שונים יימשך גם אחרי הישיבה.
נאדיה חילו: רשות הדיבור למר אבירם אלעד, בבקשה.
אבירם אלעד: תודה רבה על רשות הדיבור.
אבירם אלעד: אני שמח להשתתף בדיון הזה, ועוד יותר שמח לשמוע כאן את מרב הדעות.
אבירם אלעד: אני מבקש להתייחס ספציפית לתוכנית "סופר נני" כי עלו כאן כמה וכמה דברים שנוגעים לתוכנית ואני רוצה לעשות בהם סדר.
אבירם אלעד: התוכנית "סופר נני" היא תוכנית ש"קשת" כגוף שידור גאה לשדר.
אבירם אלעד: אנו מרגישים תחושה של שליחות חברתית בשידור התוכנית הזאת.
אבירם אלעד: אנו סבורים שהתוכנית הזאת משנה חיים, תוכנית שיכולה להביא לשינוי אמיתי בחיי אנשים, וספציפית בחיי הורים לילדים קטנים.
אבירם אלעד: התוכנית הזאת משודרת בכל רחבי העולם.
נאדיה חילו: בעינינו זאת לא סיבה לשדר אותה.
אבירם אלעד: אני מתייחס לדבריו של ד"ר קדמן.
אבירם אלעד: התוכנית הזאת משודרת בכל העולם, לרבות במדינות אירופה הנאורות.
אבירם אלעד: ראש ממשלת בריטניה לשעבר, מר טוני בלייר, צפה באחד מפרקי התוכנית והחליט על הסטת תקציבים להקמת בית-ספר להורות, אותו בית-ספר שהוזכר כאן, ואנחנו בהחלט מצדדים ברעיון הזה.
אבירם אלעד: בבריטניה זה נעשה בשל תוכנית הטלוויזיה.
אריה אלדד: מה תעשה "קשת" אם אחד הילדים יתאבד כתוצאה מן החשיפה שלו בתוכנית?
אריה אלדד: גם אז תהיה בטוח שהתוכנית טובה לילדים?
אבירם אלעד: מטרת התוכנית הזאת לתת כלים להורים.
אריה אלדד: הבנתי את מטרתה, אבל האם הגנתם על הילדים המשתתפים?
נאדיה חילו: בדרך כלל אני מאפשרת רק לחברי הכנסת להעיר תוך כדי דיבור של מישהו, אבל בהחלט אתן לך להמשיך ולהשלים את דבריך.
אבירם אלעד: נתתם רשות דיבור לחברינו מ"רשת" ואשמח אם תאפשרו גם ל"קשת" להתייחס.
נאדיה חילו: תנסה להתייחס ספציפית ולא באמירות כלליות.
אבירם אלעד: התוכנית נעשית ברגישות רבה.
אבירם אלעד: הצבנו לעצמנו הרבה מאוד קווים אדומים בעריכה של התוכנית ובתהליך של התוכנית.
נאדיה חילו: אמרת שבתהליך ההכנה של התוכנית היתה חשיבה עמוקה מאוד.
נאדיה חילו: האם תוכל להגיד לנו אם נעזרתם באנשי מקצוע ספציפיים ובמומחים לנושאים הללו, ומי הם?
אבירם אלעד: המשפחות מלוות לאורך כל התהליך על-ידי מומחים ממכון אדלר, עוד שבועות לפני התוכנית וגם לאחריה.
נאדיה חילו: אני לא מדברת על המשפחות אלא על צוות התוכנית.
נאדיה חילו: אמרת שהצוות הקדיש חשיבה עמוקה מאוד לאופן הפעלת הדברים.
נאדיה חילו: האם באותו צוות נכללו אנשי מקצוע מומחים לתחומי ילדים?
אבירם אלעד: כן, הצוות בהחלט נעזר באנשי מקצוע, גם פסיכולוגים, גם מומחים ממכון אדלר, גם גברת מיכל דליות שהיתה מנהלת בית-הספר להורות במכון אדלר, שנחשבת למומחית בתחום, שבקיאים ושותפים בתהליך העריכה ונמצאים בתוך אותן סיטואציות.
אבירם אלעד: אני יכול להגיד שאנחנו נתקלים בסיטואציות לא קלות, ורבות מהן אנחנו בוחרים להשאיר על רצפת חדר העריכה ולא להכניס לתוכנית, למרות שאלה סיטואציות עתירות רייטינג ועתירות צפייה, אין לי ספק.
אבירם אלעד: יש דוגמאות מובהקות מאוד, ואנחנו בוחרים להשאיר אותן על רצפת חדר העריכה ולא להכניס אותן לתוכנית.
אבירם אלעד: אנחנו מתייחסים ברגישות ובעדינות למשפחות.
אבירם אלעד: אנחנו מקבלים מאות פניות של הורים שאומרים לנו: תודה שנתתם לנו כלים להצליח ולגדל את ילדינו בצורה טובה יותר.
נאדיה חילו: התייחסנו כבר לעניין הסכמת ההורים ושיתופם.
נאדיה חילו: אני ממקדת את הדיון הזה קצת מעבר להסכמה, קצת מעבר למיקום של ההורים, אלא מבחינתנו כוועדה הילד נמצא במרכז.
נאדיה חילו: לצערי לא התרשמתי שהילד נמצא במרכז ההתייחסות שלך, ואני מצרה על כך.
נאדיה חילו: אני רוצה לעבור לגברת לילי הלפרין.
נאדיה חילו: עסקת במשך שנים רבות, ואת עוסקת עדיין בחינוך, באופן פורמלי ולא פורמלי, בנושאים שקשורים לחינוך ילדים ולתופעות של אלימות נגד ילדים.
נאדיה חילו: בהחלט הייתי רוצה לשמוע את דעתך המקצועית על החשיפה הזאת, ולא על תוכניות ספציפיות אלא כדעה רוחבית, בבקשה.
לילי הלפרין: אני מנחה עשרות ומאות קבוצות של מתבגרים – אצלנו הגדרה של מתבגר כוללת ילדים מגיל 12 ועד סוף התיכון – בחינוך הפורמלי והבלתי פורמלי.
לילי הלפרין: התוכניות עוסקות בהפחתת תוקפנות והעצמה אישית.
לילי הלפרין: אחד הדברים שהפריעו לי במיוחד בתוכנית "אלופים של החיים", כאשר אנחנו פותחים תוכנית למתבגרים מספר המשתתפים נע בין 12-16 ואנו מקפידים מאוד על חוזה הסודיות.
לילי הלפרין: מנהלות בתי-ספר, יועצות ורכזות שכבה מתחננות לשבת בקבוצות האלה.
לילי הלפרין: הן גם טוענות, בצדק, שההשתתפות שלהן בתוכנית תעזור כי יוכלו לשמוע קצת על קשיים של בני הנוער.
לילי הלפרין: אנחנו לא מאפשרים את זה כי יודעים שבקרב מתבגרים השאלות איך אני נראה ומה יגידו עליי כל-כך חשובות ומשמעותיות.
לילי הלפרין: לכן אנחנו לא מאפשרים כניסה של אנשים נוספים לקבוצות, וגם חשיפה אישית של מתבגרים אנחנו מאפשרים רק מהמפגש החמישי.
לילי הלפרין: עד המפגש החמישי מנסים לעסוק בתיאוריות, בכלים וכדומה.
לילי הלפרין: השיחות האישיות הן חדירה לעומק, שבאה רק אחרי שיש לילד המתבגר ביטחון בקבוצה שהדברים לא ייצאו, שהדברים יותר אוניברסליים ולא יפגעו בו אחר-כך.
לילי הלפרין: אנחנו מגינים עליו מפני השותפים בתוך הקבוצה.
לילי הלפרין: וכאן פתאום אותן אמירות, שאנחנו כל-כך חוששים מהן ומאפשרים שיבואו רק בשלב מתקדם, מופיעות בפני כלל האומה.
לילי הלפרין: אני חוששת מה יקרה בעוד מספר שנים לילדים האלה.
לילי הלפרין: סטטיסטית אנחנו יודעים ש-40% מכל טיפול, קבוצתי או פרטני, מצליח ו-60% לא.
לילי הלפרין: אם נאמץ את הסטטיסטיקה למקרה הזה, 40% מן המשתתפים בקבוצה אצלך יצליחו ויהיו להם כוחות להתמודד גם עם אמירות שיפגעו בהם.
לילי הלפרין: ומה קורה עם היתר?
לילי הלפרין: כאן אני חוששת מאוד.
נאדיה חילו: רשות הדיבור לגברת איריס ברנט מהסתדרות הפסיכולוגים.
איריס ברנט: אני יושבת כאן כנציגת הסתדרות הפסיכולוגים.
איריס ברנט: אני מבקשת להשמיע בצורה ברורה את הקול של הילדים בתוכניות האלה, בלי כחל וסרק.
איריס ברנט: ההשתתפות של ילדים בתוכניות ריאליטי בעייתית ברמת החשיפה שהם נחשפים, ברמת הפולשנות והחודרנות לאינטימיות, לחיים הפרטיים שלהם, ברמת האינטנסיביות שנכנסים לתוך החיים שלהם ויוצרים שינויים מהירים.
איריס ברנט: לא בטוח תמיד מי רוצה את השינוי – הילד, ההורים, המפיקים.
איריס ברנט: של מי השינוי בכלל בתוכניות האלה?
איריס ברנט: המקום של הילדים בעייתי מאוד בתוכניות הללו.
איריס ברנט: אני רוצה להגיד את זה בצורה ברורה.
איריס ברנט: בניסיון שלי בקליניקה אני פוגשת ילדים והורים ששוקלים האם להופיע בתוכניות כאלה או לא.
איריס ברנט: לאחר מספר דקות של הרהור בדבר כאשר הם חושבים על המשמעויות, על החשיפה, על כל ההשלכות שכרוכות בזה הם מגיעים למסקנה שעדיף לא, שעדיף לקבל עזרה בצורה הרגילה למרות שמה שקוסם להם מאוד בתוכניות הללו זה האינסטנט שבעניין, זה השינוי מהיום למחר, במובן מסוים גם הכניסה אל תוך החיים שלהם, אבל לא המצלמות שנכנסות.
איריס ברנט: הצורך של הורים להשתתף בתוכניות האלה מראה לנו יותר מהכול את המצוקה ואת הצורך של הורים בישראל, את חוסר האונים שלהם, את הבלבול שלהם, את הצורך המשווע שלהם בהדרכה.
אבי גור: אין בלבול של ההורים.
אבי גור: ההורים עושים עבודה טובה, והתוצאות מוכיחות.
איריס ברנט: הנהירה של הורים לתוכניות הללו מראה על הצורך שלהם בהדרכה.
איריס ברנט: אני רק סבורה שמה שקורה בהן הוא הפרטה של נפש הילד במדינת ישראל.
איריס ברנט: במקום שבו המדינה, הלאום צריך לקחת אחריות ולספק שירותי הדרכה, ייעוץ וטיפול בהורים וילדים, במקום שבו יש את החסר הזה נכנסים כל הגופים האינטרסנטיים, והם נכנסים אל תוך הרִיק שנוצר.
איריס ברנט: אני מקווה ומאחלת שהקמת המועצה הציבורית להורים, בטקס שמתקיים ממש כעת בסמוך לכאן, בתיאטרון ירושלים, מסמנת שיש התגייסות כלשהי של הבנה.
איריס ברנט: הגיע הזמן, במיוחד עבור הורים במדינה שלנו, עם המצוקות של המדינה שלנו, שיקבלו מענה בצורה הולמת ולא יצטרכו לחפש אותו דרך הרייטינג.
איריס ברנט: אני רוצה לקוות שמכאן ייצא לפחות קול ברור אחד, שכאשר ילד נכנס להשתתף בתוכנית ריאליטי כזאת או אחרת ייעשה אתו בירור באמת מקצועי של גוף חיצוני, לא של אנשי הטלוויזיה אלא של איש בריאות הנפש חיצוני שיישב עם הילד ויברר מה גורמי הסיכון שלו, מה הצדדים החזקים של הילד, האם זה מתאים לו או לא.
איריס ברנט: אני משוכנעת שבכל משפחה שהולכת לפרויקט כזה יש קולות בעד וקולות נגד.
איריס ברנט: הרי לא ייתכן שהמשפחה כולה כגוף אחד תומכת בפרויקטים הללו.
איריס ברנט: אני רוצה לוודא שגם הקולות שיוצאים נגד, איש מקצוע חיצוני ישמע אותם.
איריס ברנט: אני רוצה שמכאן יצא קול ברור, שאיש מקצוע חיצוני מבריאות הנפש צריך ללוות את הילד גם במהלך השינויים שמתרחשים בתוכנית וגם אחריהם.
נאדיה חילו: רשות הדיבור לנציג ארגון ההורים הארצי, מר אבי גור, בבקשה.
אבי גור: כפי שאמרו כאן, כרגע מתקיים דיון של המועצה הציבורית להורים, שאני גם שותף לו מהבוקר, והפסקתי את השתתפותי שם ובאתי לכאן כי הנושא חשוב.
אבי גור: מדוע הנושא חשוב?
אבי גור: מכיוון שעד שנות השבעים חשבו שההורים ובית-הספר הם שאחראים על החינוך של הילד, אבל משנות השבעים נכנסה לכאן הטלוויזיה.
אבי גור: היום אפשר להגיד במפורש שהילד מבלה בבית-הספר בין 4-6 שעות ביום ומבלה בצפייה בטלוויזיה ובאינטרנט בין 4-6 שעות ביום, לא פחות.
אבי גור: כל השאר הוא זמן איכות של ההורים, שנמשך הרבה פחות מאשר שני הגורמים האחרים.
אבי גור: לכן אנו בארגון ההורים סבורים שעל המחוקק להיכנס לתמונה.
אבי גור: אם בעבר כל רשויות השידור היו תחת כותרת משרד החינוך, והיום זה רשות עצמאית, יש מקום לדעתי להכניס את האלמנטים והכללים והחוקים של אנשי המקצוע שעובדים במשרד החינוך אל תוך מערכת שידורי הילדים במדינת ישראל.
אבי גור: יותר מזה, אנו סבורים שאפשר להגיע לפתרונות כמו הפתרון אליו הגעתי בבג"ץ, שייערך דיון באולפן לאחר שידור תוכנית שמעורבים בה ילדים על מנת להבהיר את המסרים, שלא יהיו אי-הבנות.
אבי גור: ויותר מזה, יכולים להיות שיתופי-פעולה עם רשתות האינטרנט, עם רשתות הרדיו, לקיים דיון כפי שנערך בנושאים אחרים.
אבי גור: הגענו לזה בפשרה עם ערוץ 1 ורשות השידור.
אבי גור: אני קצת מצטער שכרגע לא נמצאים כאן נציגים שאחראים מטעם הרשות המבצעת על התחום הזה.
אבי גור: אני קצת מצר על כך שחושבים שההורים לא ממלאים את תפקידם.
אבי גור: רוב ההורים הם לפי הססמה של משרד החינוך "יש הורים להצלחה".
אבי גור: רוב ההורים במדינת ישראל עושים עבודה יפה, והילדים שלנו הם ההוכחה.
אבי גור: כלים נוספים שאולי יתחילו לתת לאנשים ב"קשת" וב"רשת" זמן למחשבה – אפשר לצרף את ההורים ל"רשת" ול"קשת", לגופים שקובעים את תכני השידור.
אבי גור: אנו ארגון הורים יציג שמייצג 4 מיליון הורים וכ-2 מיליון תלמידים, אנחנו אפוטרופוסים של הילדים.
אבי גור: מבחינה חוקית אין שום מניעה שיתקיים דיון.
אבי גור: אפשר לסיים את הדיון היום במחשבה אחת קדימה כדי ללכת לכיוון שמר אלון גל ציין.
אבי גור: בואו נתחיל להעלות רעיונות של איכות, של מצוינות, של שיתוף פעולה ושל בריאות, ונעשה את זה ביחד.
אבי גור: ביחד אפשר לנצח.
נאדיה חילו: אני נותנת את זכות התגובה הקצרה מאוד ל-3 אנשים: חבר הכנסת אלדד, שהוא אחד מיוזמי הדיון החשוב הזה, ד"ר כהן ומר אלון גל.
אריה אלדד: כמה הערות קצרות.