GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נאדיה חילו: אולי נשמע את אחד מראשי הרשויות שנמצאים כאן, ראש הרשות בני כרשיאל ממעלה אדומים, או רשות אחרת, שאחד מכם יציג מעשית ובעיקר את חשיבות שיתוף הפעולה ואולי את העבודה בבתי הספר.
רוני מהצרי: "עיר ללא אלימות" זו תכנית ממש צעירה, היא רק התחילה, היא שנה שניה אחרי שהיה פיילוט באילת.
רוני מהצרי: אני חושב ש"עיר ללא אלימות" זו תכנית הרבה יותר טובה, היא ממש ספציפית.
רוני מהצרי: כל עיר במסגרת התכניות נבנו ביחד עם מטה משרדי הממשלה, שמי שמרכז אותו זה משרד לבטחון פנים, שמאפשר יותר תכניות לפי העיר.
רוני מהצרי: בעיר שלנו בחרנו בשילוב של כמה תכניות, החל בחינוך ועד לפעילויות של מניעה כמו מצלמות וכולי.
רוני מהצרי: אבל זו תכנית שמחייבת את הרשות ברצינות בזה שהיא מעמידה תקציב לא קטן, התקציב שהרשות מעמידה שם זה כמעט שני שליש, זה לא מעט כסף.
נאדיה חילו: מה שאתה אומר זה שרשות צריכה להיות עם תקציב טוב.
רוני מהצרי: ולמי שאין שלא יכנס, זה נכון.
רוני מהצרי: אני חושב שזה אחד מהמדדים שרשות רוצה להיות רצינית.
רוני מהצרי: אני יכול לומר לך שאצלנו ברשות הוספנו למעלה מתשע מאות אלף שקלים פרט לנושא מצלמות, וזה כדי להשתלט באזורים מאוד בעיתיים אצלנו.
רוני מהצרי: אנחנו הוספנו כסף לבד, אני מאמין בתכנית הזו.
נאדיה חילו: כמה זמן?
רוני מהצרי: אנחנו כשנה.
נאדיה חילו: אני יודעת שזה זמן קצר, מהי הפקת הלקחים?
נאדיה חילו: האם תוכל לשתף אותנו בהפקת הלקחים?
רוני מהצרי: השותפים מאוד מרוצים מזה, גם בתוך העיר, וגם השותפים האחרים יגידו, ברגע שנכנסנו לבתי הספר הקמנו תכניות אחרות כמו מניעה.
רוני מהצרי: אני יכול לומר לכם שהמשטרה מאוד שמחה מעניין המצלמות, כי גם אותה זה שירת.
רוני מהצרי: שיתוף הפעולה בין המשטרה לבין העירייה בעניין הזה הוא טוב והוא פנטסטי.
רוני מהצרי: "מצילה" לעומת זאת היא תכנית ותיקה מאוד, שהיפה בה שאין בה כסף ויש בה הרבה פעילויות, אני חושב שזה המודל.
קריאה: אמרו שזה שקל תמורת שקל.
רוני מהצרי: עזבו, זה שטויות, אבל כשלוקחים תכניות כמו סיירות הורים שמפעילה אותה אצלנו רכזת "מצילה" זה לא עולה כסף.
רוני מהצרי: ההורים תורמים את הכל ואתם רואים אותם כל יום חמישי מסתובבים בפאבים או בפעילויות שעושים עם ילדים נגמלי סמים, כגון: תאטרון ודברים כאלה, הסכומים הם באמת גרושים, כי דווקא העניין של ההתנדבות ושיתוף הפעולה עם המשטרה, מחלק הנוער והקהילה, זה החלק המשמעותי, לכן "מצילה" שורדת, אחרת אם זה היה תלוי בתקציב אז לא בטוח שהעיריות היו עומדות בזה.
רוני מהצרי: אני חושב שזה מה שצריך כדי לעודד אותם ואנחנו מעודדים אותם דרך הנוער.
רוני מהצרי: מועצת הנוער שלנו היא מועצה חזקה מאוד, יש לנו כארבעת אלפים בני נוער מתנדבים בתוך מועצת הנוער שלנו, הם אלה שמניפים ומזיזים את הפעילויות האלה וזה עובד פנטסטי, אנחנו מביאים את הנוער שהיה בסיכון כמו נגמלי סמים לפעילויות בתוך העיר ולמקומות שהם בחיים לא היו.
נאדיה חילו: יש לכם ועדה בין-משרדית שכל אגפי העירייה שותפים בה?
רוני מהצרי: יש גם בתוך העירייה.
נאדיה חילו: שמתכנסת באופן קבוע?
רוני מהצרי: ישנן ועדות לזכויות הילד.
רוני מהצרי: אני יכול לומר בנוגע לפעילויות, שאנו לוקחים ילדים כאלה ומציבים אותם כמלצרים בכל מיני מקומות כדי שירגישו שהם יכולים לפעול.
רוני מהצרי: ויש עוד המון פעילויות כאלה.
נאדיה חילו: יש לך אינדיקציות ראשונות לגבי אחוזי הפשיעה?
נאדיה חילו: אני יודעת שזה קצר, אבל אינדיקציה ראשונית לגבי שיפור אחוזי פשיעה לעומת התקופה שלא היתה התכנית?
רוני מהצרי: המשטרה הציגה נתונים לשנת 2007 באשקלון, שמראים ירידה בלמעלה מ- 30% בפשיעה בשנת 2007, כשאנחנו יודעים שרוב הפשיעה היתה בקרב הנוער, מספרים מאוד יפים בעיקר בכל מה ששייך להתפרצויות וגניבת רכוש ודברים מהסוג הזה, זה אומר משהו, אם נחבר את כל הפעילויות האלה יחד אין לי ספק שזה הוכיח את עצמו.
רוני מהצרי: עדיין נשארו בעיות אבל אפשר להתגבר.
נאדיה חילו: אני רוצה לשאול את אותה שאלה לראש עיריית מעלה אדומים, כמה זמן אצלך התכנית מופעלת?
בני כרשיאל: אנחנו נכנסנו לפרוייקט של "עיר ללא אלימות" ביחד עם אשקלון, נכנסנו ברגל ימין בגלל תכנית "מצילה" ותכנית שהיתה אצלנו "קידום בריאות קהילתית".
בני כרשיאל: נמצאת כאן לילי הלפרין והיא תוכל להעיד לגבי הסדנאות.
בני כרשיאל: התכנית שלנו היתה מקיפה מגן הילדים ועד כיתה יב' שבה אנחנו חלקנו את התכנית לשניים, אחד – מניעה.
בני כרשיאל: במניעה הכנסנו את נושא ההסברה, פיקוח, הפעלת הנוער, ההורים, בתי הספר וכמובן נושא האכיפה.
בני כרשיאל: בתחום של מניעה והאכיפה יש שיתוף פעולה די פורה עם תחנת המשטרה, מבלי ששניהם יעבדו יחד זה בלתי אפשרי.
בני כרשיאל: תכנית "מצילה" היא תכנית טובה מאוד, רק פשוט היו לנו בעיות של כספים, וכאן אני רוצה לענות לחבר הכנסת שלא נמצא פה, הבעיה הגדולה היא ה- matching כשאנחנו ויתרנו על רכזי עולים, כמו לעניין נוער עולה אתיופי ונוער עולה ממזרח אירופה, רוסיה וכדומה.
בני כרשיאל: היום הנוער הזה הוא הנוער שצריך טיפול מיוחד, טיפול מיוחד לנוער העולה האתיופי ולנוער עולה מברית המועצות לשעבר.
בני כרשיאל: תכנית הסברה ופיקוח – זה בעצם סדנאות להורים, סדנאות למורים, סדנאות לתלמידים, הפעלת הנוער, הקמת מועצת נוער הפעלתו וקביעת מלחמה בנושא אלימות סמים ואלכוהול.
בני כרשיאל: שיתוף ההורים הוא הכרחי, החינוך מגיע מהבית.
בני כרשיאל: למורה עם ארבעים תלמידים בכיתה קשה להסביר, קשה ללמד, במיוחד שמזג האוויר חם וכשהוא מזיע, לכן צריך לארגן את כולם יחד.
בני כרשיאל: אנחנו הקמנו ועדה עירונית בראשותי שכמובן כולם נמצאים, וכן תתי ועדות לכל עניין ועניין כמו הנוער עם המתנ"ס והממונה על המשמר האזרחי והפיקוח על הנוער במשטרה וכדומה.
בני כרשיאל: כאן אנחנו צריכים לומר כמה דברים להפקת לקחים, צריכים להגדיר טבלה של סמכויות ושל מעורבות המשטרה בחיי הקהילה ביחד, כי הרבה פעמים אומרים לי "מה אני העובד שלך שאתה מבקש ממני", מהמשטרה, כן כי היא לא משטרה עירונית, צריכים להגדיר גם את המעמד של המשתתפים בועדות, כלומר ראש העיר ומפקד התחנה חייבים להיות ולא שראש העיר ישלח את הסגן שלו, את מנהל האגף.
נאדיה חילו: במסגרת התכנית הכוללת, הקריטריונים של הפעולה זה לשים קודים ברורים.
בני כשריאל: קודים מאוד ברורים, טבלה מאוד מפורטת, החל מפיקוח על בני נוער בערב ומניעת רעשים וכדומה, סיורים משותפים בנושא מניעת שתית אלכוהול בפארקים, כולל צווי הריסה של בתים שנבנו על שטחים ציבוריים ללא היתרים, כלומר השתלטות על שטחים.
בני כשריאל: למשטרה ולעירייה צריכים להיות קודים ברורים כשהולכים להרוס או כשהולכים להרוס מבנה לא חוקי, זו אלימות לשמה, כי מי שמשתלט על השטחים האלה, הם אנשים אלימים שרוצים להקים בסטה כזאת או דירה משלו שלא לפי הכללים, כלומר צריכים להיות קודים ברורים מפורטים מאוד של שיתופי פעולה, על מנת שלא יהיו כאן שטחים אפורים בין העירייה לבין המשטרה שעלולים להביא למצב של חיכוך מיותר.
בני כשריאל: לגבי ה- matching חייבים לעשות כאן תכנית מסוימת לפי אשכולות.
נאדיה חילו: אני מברכת את מר עדי אלדר יושב ראש מרכז השלטון המקומי ואת כל הצוות המתלווה, ראשי הרשויות והסגנים.
נאדיה חילו: ולפני שאתה ממשיך, נציגת ההורים הגברת אתי בנימין מאוד רוצה לדעת משני ראשי הרשויות, אם ועדי ההורים שותפים בפורום?
בני כשריאל: בוודאי, הם יושבים בועדות, אם זה במסגרת העירונית זה הוועד ההורים המרכזי בעיר שהוא נבחר על ידי ועדי ההורים בבתי הספר.
בני כשריאל: אם זה במסגרת הבית ספרית, חטיבות ביניים וחטיבות עליונות, אז זה הוועד של חטיבת הביניים והחטיבות העליונות.
בני כשריאל: עיקר הפעילות לדעתנו צריכה להיות בחטיבת הביניים.
בני כשריאל: מדובר בגיל שלא קל שמתבטא הלאה, והכנסנו כאן תכנית, ואנו מבקשים מבתי הספר ביחד עם ועדי ההורים להגיש תכנית לראש העיר ולמנהל אגף החינוך.
בני כשריאל: דבר נוסף, חשוב גם ליושבת ראש הוועדה, הכנסנו תכנית לכל בתי הספר היסודיים, לכל חטיבות הביניים ולתיכוניים להגיש לראש העיר ולמנהל מחלקת החינוך תכנית שנתית, כבר בסוף השנה הקודמת תכנית לשנה הבאה, שתכלול פעילות התנדבותית של התלמידים בשני פרויקטים, האחד בנושא איכות הסביבה והשני בפעילות התנדבות קהילתית.
בני כשריאל: זה הוכיח לנו שהחשיפה של בני הנוער לפעילות בנושא איכות הסביבה כמו גינון או אימוץ פארק וכדומה, זו פעילות קהילתית, החשיפה הזו מורידה מתחים, היא נותנת להם יותר מוטיבציה לפעול בקרב הקהילה ועל ידי כך לשמר את מה שקיים בקהילה.
נאדיה חילו: אני רוצה בשלב הזה לעבור ליושב ראש השלטון המרכז המקומי, עדי אלדר.
נאדיה חילו: זה יום מאוד מרשים, בתחילת דבריי בירכתי את המרכז לשלטון המקומי, על כל הנושאים על כל מה שאתם עושים על מנת להוביל את הדיונים, הנושאים הם אפקטיביים וזה בהחלט מאוד חשוב.
עדי אלדר: אין ספק שמבחינתנו כשלטון מקומי נושא האלימות, סמים, והאלכוהול בעיקר בקרב בני הנוער, זה מדיר שינה מעיני ראשי הרשויות.
עדי אלדר: אני רואה בזה סכנה שהיא ברמה לאומית, קיומית של מדינת ישראל, ככה אני רואה את הדברים בשיא החומרה לגביי העניין הזה.
עדי אלדר: לראות בימי שישי בני נוער שמסתובבים ברחובות שתויים וגורמים לוונדליזם או נוהגים בשכרות, זה פשוט תופעה שלא הכרנו במדינת ישראל בעבר.
עדי אלדר: אם אני מדבר על העבר אני מדבר על תקופה של עשרים שנה, וזה הולך ומתגבר.
עדי אלדר: הנושא שנקרא "פיצוציות" זה הדבר שבעיניי הכי פסול ברשות החוק.
עדי אלדר: ה"פיצוציות" האלה זה מקום שבני נוער מגיעים מוכרים להם סיגריות, אלכוהול, ואיני יודע אם לא עוד כמה דברים.
עדי אלדר: מהבחינה הזאת, אנחנו ביקשנו, וזו אולי הזדמנות לעלות את זה בפני השר, שצריך לתת סמכות לא רק למשטרה לטפל בעניינים האלה אלא גם לפקחים העירוניים.
עדי אלדר: אנחנו מבקשים שהפקחים יקבלו סמכות בחוק לפעול כנגד חנויות כאלה שמוכרות לבני הנוער.
עדי אלדר: אדוני השר, אני רוצה לשבח את המשטרה על הפעילות שלה ב"מצילה", אני חושב שזה אחד הדברים הכי יפים, הכי טובים שהמשטרה עושה, כי בעצם זה כוח מניעה מצוין שפועל עם הרשויות המקומיות בשיתוף פעולה.
עדי אלדר: אני יכול להעיד מהעיר שלי שאנחנו ממש עובדים כך, יד ביד.
עדי אלדר: אני חושב שהמשטרה עושה פעילות טובה בנושאים האלה, אני חושב שצריך לתת יותר תקציבים ל"מצילה", כי זו הזרוע שלך.
עדי אלדר: הזרוע של המשרד לבטחון פנים להגיע אלינו כדי לפתור בעיות, ולמנוע אלימות בכל מה שקשור סביב האלימות.
עדי אלדר: אנחנו בכרמיאל, לקחנו רכזי משמעת והצבנו אותנו בארבעת בתי הספר התיכוניים שיש לי בעיר.
עדי אלדר: רכז משמעת כזה הוא חלק מצוות המורים, הוא תחת פיקוד של מנהל בית הספר המקיף, אבל הוא מטפל ספציפית בבעיות אלימות, מניעת אלימות, הוא נפגש בהפסקות עם בני הנוער, ילדים מפריעים שמשתוללים מוציאים החוצה.
עדי אלדר: יש לזה תוצאות מאוד חיוביות, ואנחנו כל שנה נאבקים ומנסים למצוא תקציבים, ראשית לארבעה עובדים שעובדים בשכר מינימום ועושים פעולה נפלאה, ואני קורא פה למשרד לבטחון פנים, לפי דעתי הם צריכים לעבוד בשיתוף עם משרד החינוך כדי לעשות משהו משותף בכל בתי הספר התיכוניים בארץ.
עדי אלדר: אם היה רכז מניעה כזה בטול אלזקריה, אולי היינו חוסכים את מה שקרה.
עדי אלדר: ראשית יש לשלטון המקומי שיתוף פעולה טוב מאוד עם המשטרה, בכל התחומים גם בשיטור הקהילתי.
עדי אלדר: גם לגביי הפעלת השמירה בשכר, יש לנו שיתוף פעולה יוצא מהכלל עם משטרת ישראל.
אבי דיכטר: האמת היא שאנחנו צריכים לעשות אבחנה, ואני לא מתכוון לעבודת המשטרה, העבודה המקצועית בכל מה שקשור לפשיעה ועבריינות נוער בהיבט לאחר שזה מתרסק, כשזה מתרסק זה סיפור אחר, יש כללי משחק ברורים ומשטרת ישראל צריכה לפגוש ולטפל בתופעות המכוערות, לא עלינו מרצח בבית הספר ועד לעבריינות כמו שתיאר כאן עדי אלדר, הוא גם ראש הרשות וגם ראש השלטון המקומי ומכיר את זה גם בעירו וגם ברחבי הארץ.
אבי דיכטר: אין למשל חוק איסור שתית אלכוהול במדינת ישראל, זאת אומרת המשטרה יכולה לטפל בזה מבחינת הסמכות שלה רק ברגע שזה מתורגם לעבריינות.
אבי דיכטר: אגב המשטרה מבינה שאותו נער הוא עבריין, הנער לא מבין שהוא עבריין.
אבי דיכטר: באשקלון, לפעמים אתה רואה את העבירה נגד ענייך.
אבי דיכטר: אני עושה משמר אזרחי כל חודש בערך, אתה פוגש נהג עבריין שעובר ברמזור אדום או בלי לעצור בתמרור עצור, עוצרים אותו מהניידת ושואלים אותו איך אתה מסביר את העבירה שעברת, הוא עונה "אני עברתי עבירה?", אומרים לו היה שם תמרור עצור, הוא עונה "לא היה תמרור עצור", ואתה מחזיר אותו לצומת, וזו צומת שאם שם ואתה לא עוצר זה עניין של פגיעה במכונית או באנשים או לעבור חלק, ואתה מחזיר אותו למקום ואתה אומר לו עברת כאן, אגב אין אפשרות אחרת, הוא עונה "לא יכול להיות, התמרור הזה לא היה כשעברתי לפני כחמש דקות", זה אולי אחד המאפיינים הגרועים ביותר שאתה נתקל, או בעבריינות נוער בתל אביב, או במועדונים בעפולה או בבאר שבע, חיפה או לצערי בכל מיני מונחים בעייתיים.
אבי דיכטר: המפגש הזה מחבר את הגורמים שיש להם יד ורגל במניעה, וגם המשטרה היא שחקן מרכזי בנושא הזה , כמובן שגם הרשות המקומית, גופי המשרד לבטחון פנים, "מצילה", כל הפרויקט של "עיר ללא אלימות" ואפילו בתי הסוהר.
אבי דיכטר: יוסי גודר יכול לשבת פה ולהסביר איך עושים את המניעה אחרי שהוא כבר הגיע לקצה הדרך, לכלא, איך מוצאים אותו לאחר מכן לניסיון הבא, ולהתנסות הבאה עם כלים אחרים, אבל מטבע הדברים זה שלב מאוד מתקדם.
אבי דיכטר: אני באמת רואה בהקשר של הדיון בועדה כאן, וכל מה שמתחבר אצלנו במשרד לבטחון פנים, ולא רק במשרד לבטחון פנים, באמת כחלק מעצירת ההתדרדרות, נשאלת השאלה באמת איפה, איפה אנחנו יכולים לעצור את התדרדרות כי זה נכון שיש כאלה שמתדרדרים ומצליחים לבלום את עצמם, ויש כאלה שלא, והתפקיד שלנו להבטיח שבאמת כמה שיותר נערים ייבלמו בהתדרדרות שלהם בהנחה שהם לא בהכרח יצליחו לעשות את זה בכוחות עצמם.
אבי דיכטר: אני ראיתי את הנתונים, אני מניח שזה נסקר כאן בהרחבה.
אבי דיכטר: אני מסתכל שבמשך ארבע עשרה שנים היתה הכפלה של הפשיעה במדינת ישראל של נוער.
אבי דיכטר: ורק במשך ארבעת השנים האחרונות אתה רואה את הירידה ב- 25%, זה אומר שבדיוק באותה תאוצה שזה עולה אתה יכול להוריד את זה.
אבי דיכטר: אגב בניגוד להרבה מאוד התחושות והשמועות, אני מקווה שנוכל להביא את הנתונים של יפו תוך כדי דיון, כי זו אולי אחת הבעיות שלנו, אני לא מרגיש שיש לנו מנדט.
אבי דיכטר: בכל אופן במשרד לבטחון פנים או בפרויקטים שאנחנו מנהלים, מאגדים הרבה גופים למשאבים, לנו אין מנדט לחיות מסיפורים.
אבי דיכטר: סיפורים מיצרים התרגשות, נתונים מיצרים עשייה אפקטיבית, ואנחנו חייבים להיות עם נתונים לנגד עניינו ולדעת בדיוק איפה התקדמנו, איפה לא עלינו נסוגנו לאחור, ואיפה אנחנו לא עושים מספיק, איפה ההשקעה לא נושאת תשואה, ואיפה באמת מתקדמים, אלו מבחנים מאוד חשובים לנו, אני שמח שיש ראשי רשויות שנמצאים חלקם בפרויקט "עיר ללא אלימות", מפני ש"מצילה" נמצא בשישים וארבע וב שבעים ושלוש.
אבי דיכטר: לשמחתי המספר תמיד גדל, הנושא של "מצילה" הוא נקודתי והוא עובד ב- matching מול הרשות והוא כלל מערכתי, כמו שאנחנו מנסים לייצר "בעיר ללא אלימות.
אבי דיכטר: "מצילה" מובלת על ידי רכז "מצילה" ו"עיר ללא אלימות" מובלת על ידי ראש הרשות, זה הבדל דרמטי, הרציונל של "עיר ללא אלימות", זה דווקא הטיפול בנוער, בבתי הספר או מה שקשור לבתי הספר, סביבת בית הספר, אתר בית הספר, בשעות אחר הלימודים, כל אלה יחד אמורים למצות את היכולת לאפשר לנוער להעסיק את עצמו בדברים שאנחנו מאמינים שהם חיוביים, או לאפשר גם אווירה של התנדבות בסדרה של דברים שמתבצעים בערים השונות.
אבי דיכטר: אנחנו התחלנו את "עיר ללא אלימות" עם פיילוט בעיר אילת לפני שלוש שנים.
אבי דיכטר: ולפני שנה החלטנו להעביר את זה לפרויקט, אגב ההחלטה לפני שלוש שנים היתה להעביר את זה לשש ערים, ואני החלטתי במסגרת ועדת השרים למאבק באלימות להעביר את זה לעשר ערים, לאחר מכן גדלנו לשתיים עשרה ערים שזה המצב היום.
אבי דיכטר: הנתונים ממש מעודכנים כי ישבנו בשבוע שעבר בכנס באילת שהיה באמת מאוד מעניין ולעניות דעתי גם מוצלח מאוד, כי היו שם כל השחקנים המשתתפים, מראשי רשויות, "מצילה", משטרה, שירות בתי הסוהר, משרד החינוך, משרד הרווחה, תנועות נוער, מתנ"סים, כל הגורמים שמשתתפים במהלך הזה וראש הרשות מוביל את המהלך.
אבי דיכטר: זו דרישה קריטית בעצם זהו תנאי יסוד, זה לא סוד שבהתחלה זה התנהל שלא כל ראשי הרשויות היו מוכנים להירתם לזה, הצבנו אולטימטום כולל שראש הרשות לא ראה את עצמו מוביל את המהלך ומינה את סגנו, הודענו לו שהסגן יבטל את האמנה, ו"עיר ללא אלימות" זה ממש חוזה בין המדינה באמצעות המשרד לבטחון פנים לבין הרשות המקומית.
אבי דיכטר: אני מייחס חשיבות רבה מאוד לראשי רשויות בישראל בקביעת איכות החיים במדינת ישראל, בשנתיים שאני שר חוויתי את זה על בשרי בצורה מאוד חזקה, מצפון לדרום, מחוף הים ועד בקעת הירדן.
אבי דיכטר: הכיוון ב"עיר ללא אלימות" מתבסס על עבודה מאוד מסודרת.
אבי דיכטר: יש צוות מקצועי שקובע את הפרוגרמה, מבקר אותה, הוא יוצר תבנית של "עיר ללא אלימות" בכל עיר ועיר אבל הוא יוצר גרעין שהוא קבוע, והתאמות בהתאם לישובים השונים, אם יש לנו עיר כמו נתניה, זה בוודאי גרעין עם חליפה מסוימת, חדרה פחות או יותר דבר דומה, עכו זה כבר דבר שונה כי היא עיר מעורבת שיש בה מגוון בעיות שונה, לכן עכו, לוד ורמלה כערים מעורבות אנחנו מתייחסים אליהן באופן קצת שונה, מעלה אדומים, מיקום וגודל מחייב התאמה נוספת, תמהיל של אוכלוסיה.
אבי דיכטר: אנחנו ארץ קולטת עליה, באשקלון שונה מאשר בערים אחרות, נצרת עילית שונה מעכו ורהט היא בוודאי שונה כי היא ערבית ולקחנו אותה במתכוון כדי להתנסות ב"עיר ללא אלימות" גם במגזר הלא יהודי ואנחנו יודעים שישנם מאפיינים אחרים.
אבי דיכטר: הנתונים שהוצגו בכנס בשבוע שעבר, גם על ידי ראשי הרשויות וגם על ידי גוף אובייקטיבי הם נתונים אובייקטיבים על פי מיטב שיטות המחקר האקדמיות והנתונים שם היו באמת נוטעי תקווה.
אבי דיכטר: הציגו שם ראשי הרשויות ירידה בוונדליזם כנגד רכוש הרשויות בסדרי גודל בין 60% ל- 90%, באילת היתה ירידה ב- 90%, הוא הסביר, "אני בשנה משקיע שלושה וחצי מילון שקלים אז הייתי משקיע שלושה מילון שקלים בשיפוץ מגרשי משחקים, גני שעשועים וכיוצא בזה".
אבי דיכטר: הוא אומר "בשנה האחרונה השקעתי מאות אלפי שקלים בודדים, ואת כל מה שחסכתי לקחתי לבניית מגרשים ושיפוץ הקיימים ובניית חדשים", כך שהפרויקט משלם את עצמו ומשלם את עצמו מהר מאוד, למשל, כולנו מבינים שבקיץ היכולת להעסיק נוער היא רחבה יותר מאשר בחורף.
אבי דיכטר: בחורף מחשיך מוקדם ואתה מוצא את עצמך בסביבות השעה 17:00 ואילך עם מגבלה קשה מאוד.
אבי דיכטר: הרציונל של"עיר ללא אלימות" הוא להאיר את הלילה באותם מקומות ולאפשר גם למתנדבים, לא לדבר על שאר אנשי מקצוע, לטפל בנוער על פני הרבה יותר שעות.
אבי דיכטר: יש פה פרוגרמה מקצועית שלמה, אגב אני ממליץ אם יום אחד תרצו לעסוק רק בנושא הזה, יש צוות מקצועי בראשות דוקטור אולי אינס, שהם יכולים להביא לועדה הזאת תמונה מאוד מייצגת.
אבי דיכטר: אם זה עובד כל כך טוב בכל הערים, מטבע הדברים השאלה המתבקשת, למה לא להגדיל את זה?
אבי דיכטר: ואם מה שעובד טוב בין ראש עיריית אשקלון לבין מפקד תחנת אשקלון, לגורמי "מצילה" למשרד החינוך, משרד הרווחה, מתנ"סים, תנועות נוער, אז למה לא להגדיל את זה?
אבי דיכטר: הרי ההשתתפות היא פחות או יותר: 50% השתתפות הממשלה, קרוב ל- 40% הקרן לידידות ו- 10% או 15% הרשות המקומית.
אבי דיכטר: החלוקה הזאת שאתה הולך ומשכפל אותה, זה כמעט 1.7 מיליון שקלים לרשות, זה נכון שזה לא הסכום הראשוני שרצינו ללכת עליו.
אבי דיכטר: בהתחלה רצינו שתיים וחצי מילון שקלים, אבל היינו מוגבלים כי אנחנו מחויבים לקבל גם את ה- matching גם מהממשלה או מקרן הידידות או להפך קרן הידידות מול הממשלה.
אבי דיכטר: יש לנו בסיס טוב להניח שניתן יהיה לגדול והיעד שהצבנו לשנת 2009 זה לגדול לשישים רשויות, ואת זה גם אמרתי בשבוע שעבר, אנחנו נמצאים במהלכים גם מול הממשלה וגם מול קרן הידידות.
אבי דיכטר: הקריטריונים שעל פיהם יקבעו הערים יפורסמו, ב"קול קורא".
אבי דיכטר: אגב אנחנו ניסנו לצאת בשנה הזו עם יוזמה שבעצם התחילה עם ראשי רשויות שביקשו להצטרף לתכנית "עיר ללא אלימות" במימון עצמי, דרשנו מחויבות חזקה, כתובה ובגלל סיבות שונות אני מניח שבגלל שנת בחירות זה לא היה נוח לחלק מראשי הרשויות, והבנו שאנחנו נאלץ לדחות את היוזמה הזאת, יכול להיות שבשנה הבאה כשנצא עם שישים רשויות שהזכרתי, יפורסמו הקריטריונים, תהיה ועדה ויקבעו בדיוק כפי שנקבעו שנים עשרה הרשויות.
אבי דיכטר: הכוונה באמת לגדול לשישים רשויות, אלו לא סכומים נוראיים, סדר גודל של חמישים מיליון שקלים מתקציב הממשלה, matching של הקרן לידידות והרשויות כשכל רשות נושאת באותו נטל, אני סבור שזה מהלך שאפשר לבצע אותו, נכון לבצע אותו, היעד בסופו של דבר זה להגיע למאתיים שישים או מאתיים חמישים ושש רשויות במדינת ישראל ולעבור מעיר ללא אלימות למדינה ללא אלימות לפחות בהצהרה, למרות שאנחנו מבינים שאלימות זה כנראה נתון שנצטרך לחיות איתו, אבל לצמצם, למנוע התדרדרות בעיקר בקרב בני הנוער.
אבי דיכטר: לדבר הזה יש השלכות מאוד משמעותיות, אני יודע שמשקיעים בזה הרבה מאוד מאמצים כדי לעבוד נכון ברשות באמצעים שעומדים לרשותה כולל הפקחים, כולל סירות הבטחון תחת השמות השונים שיש ברשויות השונות, אבל הנושא הזה של סמכויות פקחים, זה נושא שהבעיה העיקרית שלו היא בעיית חקיקה באותן רשויות שכבר מיצו את היכולות של התקנות אצלן עד הסוף.
אבי דיכטר: מאחר ויש את חוק עיריות מול משרד הפנים ולא רוצים לפלח את זה לפלחים, אז לא כל הרשויות מנצלות גם היום את מלוא הסמכות שהחוק מקנה להם.
אבי דיכטר: יש רשויות שמותחות את זה עד לקצה וזה טוב מאוד, יש רשויות שלמדו לעבוד עם המשטרה במתאם מאוד הדוק, והאפקטיביות גם של גורמי הרשות ובעיקר של השוטרים עולה לעין ערוך, ישנן ערים שהגיעו לרמה מאוד מאוד טובה.
אבי דיכטר: "בעיר ללא אלימות" הדבר החשוב להסתמך עליו זה פעם אחת על דיווחי הרשות המקומית, באם אם זה ראש הרשות או בין אם זה תחנת המשטרה המקומית, פעם שניה להסתמך על הנושא של המחקר האובייקטיבי, כשיש לך מתאם מאוד הדוק בין הממצאים פה לממצאים פה אתה יודע שאתה בכיוון הנכון.
אבי דיכטר: אני לא חושב שהתקציבים שאנחנו מדברים עליהם הם תקציבים שלא ניתן להגיע אליהם במדינת ישראל, זה השלב שאני נמצא מול האוצר, מול ראש הממשלה, מול משרד ראש הממשלה, ערב העברת התקציב בממשלה ולאחר מכן בכנסת.
אבי דיכטר: אני מקווה שנגדל כפי שאמרתי לשישים רשויות, זה ייתן לנו הרבה יותר פריסה לא רק גאוגרפית אלא גם מגזרית,
אבי דיכטר: התנסות בכל המגזרים שאנחנו נוגעים היום, למשל אנחנו מגיעים היום לכל המאפיינים של רשויות למעט הרשויות הגדולות.
אבי דיכטר: חמש עשר הרשויות הגדולות, למעט נתניה נדמה לי שהיא הגדולה ביותר מבין הרשויות שאנחנו נמצאים "בעיר ללא אלימות", אבל באמת לגדול לערים בסדר גודל של תל אביב, ירושלים, חיפה, באר שבע, זה השלב הבא, לא החלטנו איך לעשות את זה האם כפי שנאמר לקחת מקטע בתוך הרשות או לקחת את כל הרשות, אבל נגיע גם לשלב הזה.
אבי דיכטר: בשורה התחתונה אני אומר לעצמנו, הנושא הזה של מניעת התדרדרות של נוער לפשיעה, או החזרת נוער לתלם, לתלם סביר של חיים נורמטיביים, זו השקעה להרבה מאוד שנים, איך עושים את זה?
אבי דיכטר: הביחד זה שם המשחק, זה נכון שיש צורך במאמצים הנקודתיים שמבצע או משרד מסוים או גוף במשרד מסוים.
אבי דיכטר: אני נותן לדוגמה, אם אתה נכנס לגוף, לפנימיה ש"מצילה" עובדת שם בצורה נקודתית, אתה באמת מתמלא התפעלות, אבל אתה יודע שזה במקום מסוים של אוכלוסיה שהיא הגיעה כבר לקצה הדרך וזה המקום שאתה משקם אותה.
אבי דיכטר: שאתה בוחן בתוך שירות בתי הסוהר אתה מבין שאתה מטפל בתוך אוכלוסיה שהגיעה לקצה הדרך ואתה משקם אותה, שם המשחק שלנו זה איך לעבוד בתוך רשות מקומית מול כלל הנוער או מול מרבית הנוער, או מסה קריטית של נוער, ואם נצליח לעשות את זה גם בשנים עשר ערים שאנחנו עובדים היום, זה יהיה מאוד חיובי.
אבי דיכטר: אני מודה שמבחינתי אפילו מאוד מפתיעה, איך מעבירים את זה, משכפלים את זה לערים נוספות, והיעד הוא שישים ב- 2009.
אבי דיכטר: אני מאמין שאם נעבור את השישים בהצלחה זו מסה קריטית שאיתה אפשר לצאת הלאה.
אבי דיכטר: אני רוצה דוגמה למשל, אמרו לנו זה לא ילך, חבל על הזמן, אין סיכוי, לא היה משפט פסימי שלא הושמע, גם בעברית וגם בערבית ואמרנו שאף על פי כן נלך על המהלך הזה, ומי ששמע את ראש העיר טלל נגאורי "בעיר לאל אלימות", אני אומר לכם היה שווה לרדת את כל הדרך לאילת לשבת לשמוע איך ראש רשות מדבר על עירו, על מה עשתה "עיר ללא אלימות" לעירו ואם זה קרה ברהט אין שום סיבה שזה לא יקרה בכל עיר אחרת בארץ.
אבי דיכטר: מי שהיה ברמלה בתיכון ראה את נתוני האלימות של שנת 2007.
אבי דיכטר: הוצגה מסה של אירועים אלימים בבית הספר אחד, וסקרו שם את נתוני 2008, נדמה לי רבעון ראשון או שלישון ראשון, ואתה רואה אפס אירועים, תראו אפס אירועים זה נתון מאוד מדאיג, כי מאפס אתה לא יכול לרדת ולשמר נתון של אפס, זה אתגר אמיתי, כשאתה שומע את זה מאנשים שעוסקים במלאכה, בין אם זה אנשי הרשות, אנשי משרד החינוך, אנשי בית הספר, גם מורים וגם ילדים, אנשי המשטרה, אתה מבין שיש דרכים אפקטיביות, אפשר להציב יעדים, אפשר למדוד את עצמו ולומר על הסקאלה איפה אנחנו נמצאים.
נאדיה חילו: אנחנו מתקדמים מאוד לסיום, אבל מה שאני מציעה, עדי אלדר, מאחר שמה שהוצג על ידי השר ועל פי כל הקריטריונים וכל המדדים המקצועיים, כשאנחנו מדברים על שתי התכניות האלה גם "מצילה" וגם "עיר ללא אלימות" הפוקוס של התכניות האלה הוא מניעה, וכשאנחנו מדברים על מניעה אנחנו מדברים על חתך אוכלוסיה יותר צעיר, נוער, גם החמישים או שישים מיליון בהפעלת התכנית, אפילו במונחים תקציביים כלכליים, העלות של פשיעה של נער, אם אתה עושה נטו, גם מבחינת נזקים מקומיים, וגם מבחינת כל המערכות הנוספות שנכנסות, כמו שירות המבחן וזה וזה, כל המערך הזה, כלכלית אם עושים חישוב תקציבי אנחנו רואים שיש חסכון מאוד רציני, הייתי מציעה לעשות את זה ולהגיש את זה לאוצר שיודע ומבין הרבה פעמים רק את השפה הזאת של התקציב, להוכיח לו בשפה שלו שזה גם רווח תקציבי.
גילי דנה: אני רוצה ללכת בעקבות החזון שלך כבוד השר, מעיר ללא אלימות למדינה ללא אלימות, ולומר שהיום במשרד החינוך רווחת גם התפיסה שהראיה המערכתית והיחידה המוניציפאלית היא הדפוס הנכון לעבוד מול התנהגויות סיכון של בני נוער, ראה תכנית "אסא" שרובינו שותפים לה, והיוזמה של שרת החינוך לגבי נוער במרכז העניינים שאתה בוודאי מכיר, ואני רוצה להציע את המדרגים האלה שאנחנו עושים ברשויות המקומיות בשותפות עם המשטרה, עם "מצילה" עם משרד הקליטה ושותפים אחרים כמדרג ביניים על תשתיות קיימות בדרך לחזון שלך של מדינה ללא אלימות.
לילי הלפרין: לפני כחודש קבוצה של אוהדי בית"ר בדקה השמונים ושש התפרצה למגרש.
לילי הלפרין: אני עובדת עם קבוצת אוהדי בית"ר נוער, ועם ההורים שלהם, חלק מההורים וחלק מהתלמידים, שאלתי אותם לגבי הדבר הזה, נאדיה חילו מובילה כאן את העניין של זכויות הילד, דווקא בעניין, שאלתי את הילדים מה קרה פה, והם טענו שכולם נגדם, שונאים אותם כי הם בית"ר, המשטרה ידעה מהאינטרנט שהם עומדים לפרוץ והם לא עצרו את זה, היתה להם רשימה של תלונות כנגד, לא היה רגע אחד בשיחה שלי על התנצלות וכדומה, זה הכל נגדם, ואני חושבת שכשמדברים על מסגרות, ענישה ועל הדברים החיצוניים האלה, צריך להקדיש המון המון מחשבה על עבודה איטית, כי לפעמים בתיקון הילד מנפשו פנימה.
לילי הלפרין: נאדיה חילו צריך לצעוק על זה, לא רק על דברים שהם ימי שיא ודברים מהסוג הזה, אלא על עבודת תהליך עם הילד על עניין של איפוק, לא לרדת בדקה השמונים ושש אלא דחיית סיפוקים, יכולת לחוש אמפתיה, מה קרה פה, איזה נזק הם גרמו, על היכולת הזאת צריך לעבוד, ענישה לא תביא לשום פתרון.
ז'כי עמאר: אתם דברתם כאן על משאלת לב שאתם חושבים ואתם מאמינים שזה יהיה בכל הארץ, אני רק רוצה להזכיר את המגזר הדרוזי.
ז'כי עמאר: בשנים האחרונות המגזר הדרוזי קיבל תקציבי פיתוח, יש לנו רשת כבישים כמעט בכל הישובים שדורשת יישום החוק בתוך הישובים האלה, לא מספיק שעשינו רשת כבישים, יש שם נוער שמשתולל, יש שם טרקטורונים כמו זבובים וכל זה מסכן את החברה הפנימית וגם החיצונית, כמו שידוע לי בגוף, אם אחד האברים כואב כל הגוף כואב גם כאשר יש ראש בריא, לכן אני אומר היות והמגזר הדרוזי רואה את עצמו, כחלק אינטגראלי מהמדינה הזאת, אני פונה אליך ומבקש שהמשטרה תיכנס, תיישם את החוק בישובים הדרוזים, זה לא מספיק להציב שלטים, יש שלטים, יש מעברי חציה, אף אחד לא אוכף אותם.
נאדיה חילו: מאחר ואני יודעת קצת את הכללים בשלטון המקומי, אני מציעה כשיצא "קול קורא" לגבי התכנית של 2009, פשוט להאיץ ברשויות המקומיות הדרוזיות, שיגישו וירימו את הכפפה כי אני יודעת שחלק מהם כשהיה "קול קורא" ראשון, לא הרים את הכפפה בעניין הזה.