GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אריה אלדד: ייתכן שמר אלון גל הוא מטפל טוב, אינני יודע.
אריה אלדד: מחר יבוא מישהו אחר לבית-ספר ויגיד: יש לי תוכנית דומה, אני יודע לעשות אותם דברים.
אריה אלדד: מי הוא מטפל?
אריה אלדד: מי הוא מאמן?
אריה אלדד: מי הסמיך אותו?
אריה אלדד: מי לימד אותו?
אריה אלדד: מי מפקח עליו?
אריה אלדד: השוק פרוץ לגמרי.
אריה אלדד: מונחת בימים אלה על שולחן הכנסת הצעת חוק שמנסה להגדיר את המקצוע הזה ולקבוע לו מגבלות, כדי שהשוק לא יהיה נתון בידי שרלטנים.
אריה אלדד: לפני שבוע התפרסם ב"הארץ" מקרה מזעזע על רופא שיניים שמחמת תקלה חשף מטופלת שלו למכשיר שקודם לכן טיפל בחולה איידס.
אריה אלדד: כתוצאה מחשיפת שמו של האיש באינטרנט למספר מאות אנשים, האיש התאבד.
אריה אלדד: לא בטעות שאלתי את השאלה איך מרגישה ילדה שמציגה עצמה כשמנה ודחויה בפני 2 מיליון בני אדם, ומה תעשה מפיקת התוכנית, הזכיינית, מי שעשה את התוכנית ואחראי על כך שהילדה הזאת לא תוכל לעמוד בלחצים האלה.
אריה אלדד: מה היה קורה אילו כדי להגן על הילדים הטלוויזיה היתה מטשטשת את פניהם?
אריה אלדד: היינו מגיעים לאותן תוצאות חינוכיות בדיוק, אבל פחות רייטינג, היו מוכרים פחות פרסומות.
אריה אלדד: אז בואו נשים את הדברים על השולחן: אפשר להגן על הילדים, אבל זה יקלקל את ההכנסות של הזכיינים.
אריה אלדד: אי אפשר כאן להיתמם ולהגיד: אנחנו גאים בתוכנית החינוכית שיצרנו, הכול יפה.
אריה אלדד: אפשר להגן על ילדים גם בתוכניות דוקומנטריות.
אריה אלדד: לא מוכרחים כדי למכור פרסומות לחשוף אותם למצבים שהם חד-משמעית מבזים ומשפילים.
אריה אלדד: נציג ארגון ההורים אמר שהגשתם עתירה לבג"ץ.
אריה אלדד: אינני יודע אם הטלוויזיה לפעמים לא רוצה שתגיש עתירה לבג"ץ כי זה משפר את הרייטינג.
אריה אלדד: אני אומר את זה בשיא האחריות.
אבי גור: אתה צודק.
אבי גור: אבל הם התפשרו.
אבי גור: הם נתנו לנו עוד שעה דיון באולפן.
אריה אלדד: גברתי היושבת-ראש, אני מציע שתקבעי לוח זמנים, מסגרת זמן של 6 חודשים שלאחריה גופי התקשורת העיקריים יציגו לוועדה לזכויות הילד את הטיוטה שלהם לתקנון אתיקה שהם מאמצים ושיחול על הארגון.
אריה אלדד: נזמן את מועצת העיתונות לתקשורת הכתובה, את רשות השידור ואת הרשות השנייה ולטלוויזיה ולרדיו.
אריה אלדד: צריך להכניס בתוך זה הסכמה מודעת.
אריה אלדד: מה שמתקיים כאן הוא ניסוי בבני אדם בקנה מידה ענק בלי הכללים הבסיסיים ביותר של ניסוי בבני אדם.
אריה אלדד: אפשר לשפר את המצב על-ידי הסכמות עם הגופים הללו.
אריה אלדד: רק בסוף צריך יהיה לעשות חקיקה אם אלה לא יקבלו על עצמם תקנון וולונטרי.
איילת כהן: שתי הערות מהירות.
איילת כהן: אחת לגבי התוכנית "גם להם מגיע" שלא התייחסנו אליה.
איילת כהן: התוכנית הזאת מוצגת כתוכנית סאטירה, בשונה משתי התוכניות האחרות שדיברנו עליהן.
איילת כהן: כאשר מראים אדם שלוקה בתסמונת כמושא ללעג בלבד, אין לזה שום הצדקה, זה וולגרי, זה פוגעני ולא צריך להיות.
איילת כהן: אני שמחה שהסירו את הדמות הזאת מן התוכנית.
איילת כהן: הנזק נעשה, ונקווה שלא ייעשה שוב, חד וחלק.
איילת כהן: הערה שנייה לגבי סאטירה, כאן יש כוח למדיה לבקר את עצמה, והם עושים את זה.
איילת כהן: אולי ראיתם, היתה תוכנית שבה ביקרו את תחקיר הפדופילים של ערוץ 10 והציגו סאטירה חריפה וחשובה על עצמם.
איילת כהן: צריך להבחין בין לעג כלעג ובין סאטירה מתקנת.
יצחק קדמן: סאטירה עושים על חזקים, לא על חלשים.
איילת כהן: והערה אחרונה, בהמשך לדבריו של חבר הכנסת אלדד.
איילת כהן: לצרוך או לא לצרוך תקשורת זה לא החלטה אלא חובה לדעתי, זה מיומנות אזרחית.
איילת כהן: עלינו לדעת איך לצרוך תקשורת.
איילת כהן: בבית-ספר להורים שהצעתם להקים צריך להיות מרכיב כזה.
איילת כהן: למשל דבר שבכלל לא התייחסנו אליו, שכאשר ילדים רואים חדשות, סתם חדשות, הם רואים אימהות מתעללות, ארסנל שלם של כלי נשק שפגע בילד, ואחר-כך פרסומות.
איילת כהן: החיבור הזה בתוך החיים היום-יומיים שלהם, כאשר אמא שלהם יושבת על-ידם והשכנה ממול יכולה לעשות שימוש לא נעים בפטיש, זה דבר שאנחנו לא מתייחסים אליו בכלל.
איילת כהן: אנחנו רואים חדשות כשקופות, כמשהו שלא מעניין ולא רלוונטי לילדים, ונגד זה אני רוצה להתריע במסגרת הרעיון שיש ללמד מיומנות צפייה ביקורתית בטלוויזיה של הורים וילדים, מגן הילדים ודרך מערכת החינוך כולה.
אלון גל: קודם כול, אני מקבל רבים מן הדברים שנאמרו כאן.
אלון גל: אני סבור שיש מחירים לכל דבר, אני לא תמים.
אלון גל: מתוך הדיון הזה התוצר הכי חשוב אולי הוא איך אפשר לנצל את הטלוויזיה.
אלון גל: זה המקום שממנו אני בא.
אלון גל: לא הרווחתי ולא לקחתי אגורה אחת על כל הפרויקט הזה, עבדתי 4 חודשים בהתנדבות מתוך רצון ואהבה.
אלון גל: צריך לחשוב איך אפשר לנצל את הטלוויזיה על מנת לחולל מהפיכות חשובות, שכולנו שותפים להבנה שצריך לעשות אותן.
אלון גל: אינני יודע אם אנחנו עושים את זה בדרך הכי נכונה.
אלון גל: אני סבור שזה דיון חשוב.
יצחק קדמן: השאלה רק מי עושה אותן ואיך עושים אותן.
אלון גל: אני מסכים אתך לגמרי.
בת שבע גרניט: אין לי טענה איך משחקים את הדמות של בעל תסמונת טוראט, אבל הפרומו המכוער של אנשים סוטים, מכוערים, רוצחים וכדומה אין לו שום מקום.
נאדיה חילו: דיברנו על זה.
נאדיה חילו: הדיון תם ולא נשלם.
נאדיה חילו: אני מבקשת לסכם את הדיון.
נאדיה חילו: 1) הוועדה תהיה בהחלט מחויבת לעסוק ולהמשיך את הדיאלוג הזה.
נאדיה חילו: אני רואה בישיבה הזאת פתיח שאמור להתמשך מאחר שהמדיה בחיינו האזרחיים יש לה משקל.
נאדיה חילו: אם אני מסתכלת בהיבט עתידי, לא רק בהיבט עכשווי, משקל המדיה יילך ויקבל נפח גדול יותר, מה שמחייב גם הקדשת מאמצים, חשיבה, לימוד והסקת מסקנות באופן רחב בהרבה.
נאדיה חילו: ההמלצה הזאת מופנית לא רק לבית הזה אלא גם לגופים מקצועיים שאמורים לתת משקל רחב מאוד בהתייחסות היום-יומית שלהם לפן הזה, שלדעתי עד היום נדון אבל לא די ולא הוסקו די מסקנות להמשך הדרך.
נאדיה חילו: 2) הוועדה סבורה בהחלט שלא פעם נעשה שימוש מבזה בילדים בשם הרייטינג.
נאדיה חילו: הופעת ילדים בטלוויזיה תהיה מבוקרת חברתית ומקצועית, תוך שמירה על כבודו וזכויותיו של הילד.
נאדיה חילו: 3) התוצאות של אותן תוכניות לדעתנו לא נבחנו דיין מזווית של טובת הילד, כאשר הילד נמצא במרכז, אלא נבחנו מזוויות נוספות, שאף הן חשובות אמנם.
נאדיה חילו: 4) אני ממליצה לגופי השידור על כל גווניהם וחלקיהם לגלות אחריות רבה יותר ולהעמיד קווים אדומים, גם אם המטרה טובה.
נאדיה חילו: אני בהחלט מתרשמת מכל הדוברים שהמטרות של כל התוכניות, של כל העוסקים במלאכה, היו טובות, אבל כפי שנאמר לא תמיד זה עוזר לילדים.
נאדיה חילו: הסכמה של הורים אינה סיבה מספקת, ואינה סיבה בכלל לחשיפת ילדים ולאפשרות פגיעה בהם.
נאדיה חילו: 5) הוועדה קוראת הן למועצת העיתונות והן למועצת הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו להכין באופן מיידי כללים מפורטים ומחייבים להסדרת המותר והאסור בהופעת ילדים ובני נוער בטלוויזיה.
נאדיה חילו: הוועדה גם קוראת לגופים הללו להיעזר במומחים חיצוניים, כדוגמת נציגי המועצה לשלום הילד, השירות הפסיכולוגי וגופים נוספים שאני לא רוצה למנות, השורה ארוכה מאוד, כדי לגבש כללים אלה.
נאדיה חילו: הוועדה מצפה לקבל טיוטה של הכללים בתוך פרק זמן של 4 חודשים.
נאדיה חילו: במידה ולא תהיה היענות להסדרה העצמית, הוועדה לא תהסס ליזום מהלך שיסדיר את הנושא גם באמצעות חקיקה.
נאדיה חילו: בשלב הזה אני מעדיפה בהחלט שהדברים יוסדרו, ומאמינה שדרך דיאלוג ושיתוף אפשר להסדיר דברים בצורה חיובית.
נאדיה חילו: אבל אם לא יהיה מנוס, מוטלת עלינו אחריות ונצטרך לחשוב על שימוש בכלים של חקיקה בעניין הזה.
נאדיה חילו: 6) במסגרת ההסדרים העצמיים יש לעמוד על כך שנוסח טופס ההסכמה שנמסר למשתתפים בתוכניות יעבור ביקורת של כל הגופים שצוינו קודם ושהנוסח הסופי יתקבל גם על דעתם.
נאדיה חילו: החל הדיון בסוגייה הזאת.
נאדיה חילו: נצטרך להמשיך ולבחון את העניין בעין ביקורתית ואוזן ביקורתית.
נאדיה חילו: בשלב הזה אני מבקשת להודות לכל המשתתפים, גם לאנשי המדיה והתקשורת שמצאו זמן להגיע לכאן, גם לכל אנשי המקצוע, גם לחברי הכנסת, גם ליוזמים, גם למשתתפים, למועצה לשלום הילד, למועצות התלמידים.
נאדיה חילו: אני מודה לכם, ומזמינה את כולכם להיות שותפים לדיונים חשובים בעתיד.
נאדיה חילו: אני מקדמת בברכה את כל הנוכחים אני פותחת את ישיבת הוועדה השניה היום של זכויות הילד בנושא לא פחות חשוב מהנושא הראשון, נושא מאוד מאוד חשוב כשאנחנו מדברים על פגיעות ילדים ותאונות כאלה ואחרות, כל סוגי התאונות באופן כללי.
נאדיה חילו: היום ייחדנו את הדיון בפגיעה בילדים בקרב האוכלוסיה הערבית, על פי כל הנתונים הפגיעה של ילדים מהאוכלוסיה הלא יהודית או הערבית שנפגעים באופן כללי הוא פי 2.2 מהמספר הארצי, לא שהמספר הארצי, על אף שיש ירידה, כיושבת ראש הוועדה המספר שאותי יספק הוא כשנגיע לנתון של אפס פגיעת ילדים, זה יהיה בעצם הנתון המקובל בנושא של פגיעה בילדים, אבל אנחנו מדברים על 170 ילדים שנהרגים מידי שנה, אני חושבת שהמספר הזה הוא אפילו יותר מתאונות דרכים ויותר מכל מספר אחר, 24,000 ילדים מתאשפזים, כולכם יודעים מה המשמעות של מתאשפזים ומה זה, ומה הם נזקים בריאותיים ופגיעות פיזיות למיניהם.
נאדיה חילו: 185,000 ילדים מופנים לחדרי מיון, המספרים מופיעים בדוח מאוד מקיף שנמצא לפניכם, מה שחשוב לי להדגיש שפגיעה בילדים היא לא רק עניין פיזי בלבד, אנחנו לא מדברים רק על תשלום מאוד גבוה במוות, אלא גם הפגיעות הרבה פעמים משאירות ילדים נכים, משאירות פגיעות לא רק פיזיות אלא גם נפשיות, כלומר פגועים ושרוטים לארוך כל חייהם, כי הפן הנפשי הוא לא פן מדיד, הוא פן שלא מתייחסים אליו הרבה מאוד פעמים אבל בפגיעות מתאונות בית למיניהם יש גם פגיעה מאוד קשה נפשית ופסיכולוגית בילדים שהיא גם בולמת את המשך התפתחותם התקינה, לא כפי שאמרתי רק פיזית.
נאדיה חילו: היום אנחנו מקיימים את הדיון, לא רק כדי לזכור את הנתונים, הנתונים קיימים, המטרה שלנו, ואני מבקשת מכל הדוברים להתייחס בדבריהם לתכניות פעולה, הפקת לקחים ובעצם מניעה והפחתתה של התופעה הזאת, ולא רק סקירה והעברת נתונים על המדדים ועל גודל התופעה, אנחנו יודעים שזה לא יקדם אותנו לדעת, אני רוצה להתקדם לפתרון ולהמלצות שגם יכולים להוביל אותנו שבשנה הבאה נשב ונציג נתונים של פחות בפגיעות ילדים.
נאדיה חילו: אני ארצה לפתוח את הדיון ולתת לדוקטור מיכל חמו לוטם שהיא המנהלת הכללית של "בטרם" זה אולי הזמן גם להודות לכם, אני יודעת כמה את והצוות שלך שגם ישב איתי במהלך השבוע ובשבוע שעבר, עושים בעניין הזה עבודה מאוד מאוד חשובה ברמה הארצית, אני גם יודעת שתרגמתם הרבה מאוד מהחומרים שלכם לערבית, כולל ההדרכה הגדולה להורים ובהחלט אני חושבת שהארגון שלכם עושה עבודה מאוד מאוד טובה, ובאמת זה הזמן לברך אתכם, אני מעבירה אליך את רשות הדיבור, ואני אצטרך אולי, וחשוב לי להגיד את זה, אולי לכמה דקות אני אצא לעניין חשוב מאוד, ואם כן חברי חבר הכנסת חנא סוויד ימשיך וינהל את הדיון כשאני נעדרת, בבקשה.
מיכל חמו לוטם: בוקר טוב, כבוד יושבת ראש הוועדה חברת הכנסת נאדיה חילו, חברי הכנסת, מכובדיי, עמיתי, קולגות יקרים, אני מתכבדת לפתוח את שבוע בטיחות הילד מספר 8, השנה הוא מרגש אותנו במיוחד כי שבוע הבטיחות של הילד מתקיים בשיתוף שבוע השלטון המקומי של מרכז השלטון המקומי, זה מאוד מרגש אותי לראות פה כל כך הרבה שותפים, ואחר כך כמובן אני אזכיר את כולכם.
מיכל חמו לוטם: אני קיוותי להראות לכם בהקרנת בכורה סרטון שהוא בעצם הקמפיין שיכניס אותנו לאווירה, אני לא יודעת אם הטכנולוגיה תאפשר.
נאדיה חילו: אולי נוותר, אני מציעה גם מפאת קוצר הזמן לוותר, את תספרי לנו אולי בקיצור.
מיכל חמו לוטם: אני רוצה לספר לכם, שאנחנו מדברים על מה שבעצם ארגון הבריאות העולמי הגדיר כמגפה של האלף השלישי, באמת המסר הוא שנחלנו הצלחה במלחמה במחלות שממיתות ומטילות מומים בילדים ולא יכול להיות שנעמוד ככהה בידיים שלובות בעוד שילדים מידי יום נפגעים מהמגפה הזאת.
מיכל חמו לוטם: המגפה הזאת פוגעת בכל הילדים, כל הילדים הם בסיכון, בכל המדינות, וגם במדינת ישראל, בכל המשפחות, בכל הדתות, בכל הערים, אם תסתכלו כשיש לנו כשני מיליון ושלוש מאות אלף ילדים בישראל, אז המגפה הזאת גורמת לכך שיותר ממיליון ילדים נפגעים בקהילה, אנחנו לצערי במקום הראשון בכל המדינות ה- OECD, אנחנו רואים כ- 185,000 אלף פניות למיון, ואני לא אחזור על הנתונים, כ- 170 ילדים מתים כל שנה, זו קבוצת המחלות הכי קטלנית בילדים, פי שנים מהקבוצה השניה שזו מחלות הסרטן, המגפה הזאת למרות שהיא פוגעת בכל הילדים ובכל המשפחות, היא פוגעת יותר בילדים שהם בסיכון, וזה ילדים ממשפחות סוציו-אקונומיות, ממעמד סוציו-אוקונומי נמוך, זה ילדים שגרים באזורים דלי משאבים, באזורים כפריים וכן רואים בהחלט שילדים ערביים מצווים בסיכון מוגבר להיפגע מהמגפה הזאת.
מיכל חמו לוטם: הכאב הגדול שאנחנו רואים, ורק הבוקר נפתח במקרה של מוות של ילד בן ארבע, ממשגב שלום, ילד בדואי, שוב הסיפור כנראה, אנחנו לא עשינו את התחקיר, של דריסה לאחור, שוב זה האבא שלו, שוב נהרסו החיים של כל המשפחה, תחשבו איך ההורים האלה, הסבל הנוראי הזה, וברור אין פה אשמים אף אחד לא רצה לעשות כזאת קטסטרופה ובכל זאת המקרים האלה קורים, המסר הכי חשוב שהייתי רוצה שאנחנו נזכור שתאונות ניתן למנוע, את המגפה הזאת ניתן למנוע, הספרות המדעית מדברת על כך ש- 95% מהתאונות ניתן למנוע באמצעים סבירים.
מיכל חמו לוטם: אני אתן לכם דוגמאות, הרבה מאוד מדינות החליטו להוביל תהליכים לאומיים, להוביל תכנית לאומית רב שנתית בנושא הזה, לדוגמה בימים אלה מבשיל מהלך של האיחוד האירופי שבו כבר שמונה עשר מדינות באיחוד הצטרפו ומתכננות תכנית לאומית רב שנתית, ואני שמחה פה לעדכן שישראל, אנחנו מיוצגים שם באמצעות משרד הבריאות, והצטרפה גם היא למהלך.
מיכל חמו לוטם: לראשונה הולך לצאת דוח של ארגון הבריאות העולמי ויוניפיל.
נאדיה חילו: אנחנו מכירים את הפעולה של "בטרם" באופן כללי ויש כאן חומר, אבל תנסי להתמקד בפעילות שלכם והקיפה באוכלוסיה הערבית, איזה אחוז היא מכסה?
נאדיה חילו: במה אתם נתקלים?
נאדיה חילו: מה ההמלצות שלכם?
נאדיה חילו: מה התכניות העתידיות שלכם?
מיכל חמו לוטם: ראשית אנחנו חושבים שלישראל צריכה להיות תכנית לאומית והיא צריכה להדגיש את החברה הערבית, אבל שתהייה תכנית.
מיכל חמו לוטם: אנחנו שמנו דגש מיוחד כל השנים על העבודה עם החברה הערבית, יש לנו צוות מקצועי מדהים, חלק מהאנשים יושבים פה בחדר, אנשי מקצוע ערביים שמתמחים, יש לנו את עשרות המדריכים, אני מקווה שיגע תכף נאסים עאסי שהוא הממונה על הפעילות בחברה הערבית, המסר הוא כך, צריך לעשות בכל הרצף, ראשית צריך לגייס משאבים, אנחנו שמים דגש על זה במיוחד לפעילות בחברה הערבית, זה דורש משאבים מיוחדים, אחרי שמגייסים את המשאבים צריך לבנות את השותפויות הנכונות, תכף תראו כמה הרבה שותפים יושבים בחדר ומעבר לזה, אחרי זה צריך לפתח את הפרויקטים, את השירותים, את התכניות, וזה לא תרגום זה פיתוח מיוחד לחברה הערבית, שמסתכלים על הנתונים, על התפיסות, על התרבות ואחר כך בוודאי דוקטור חאלד אבו עסבה עמיתי יציג לכם מחקר מיוחד כדי להראות מה שונה כי זה לא אותו דבר, זה דבר שונה גם בתוך החברה הערבית, שונה המגפה ממה שרואים בשלוחה של "בטרם" "ברמב"ם" ממה שרואים בשלוחת "בטרם" "בסורוקה" בחברה הבדואית.
מיכל חמו לוטם: אחרי שמפתחים את אותם פרויקטים ושירותים צריכים לעבוד בצמוד, אנחנו עושים את זה כל הזמן, עם התקשורת וגם עם הממשל לטובת חקיקה והקצאת משאבים מיוחדים לחברה הערבית.
מיכל חמו לוטם: אנחנו פועלים בשיתוף עם המרכז לשלטון מקומי, אנחנו מכסים בתכנית "בטרם בעיר", יש היום "בטרם" בנצרת, בעיר כרמל, אום אל פחאם, בכפר קאסם, ברהט ברשויות רבות שאני לא אפרט, ערבה, טמרה, שפרעם, כפר יאסין, באמת רשימה מרשימה שלקחו על עצמם כחלק ממהלך עולמי לקיים את תכנית של עיר בטוחה לילדים, אנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם משרד החינוך ומלווים מספר בתי ספר בפיתוח של תכניות לימודים, אנחנו עובדים עם "עאז'יק" בחברה הבדואית, עם אוהל המתנדבים ועם המרכז לחקר החברה הבדואית כדי לתת תכניות ומענים מיוחדים לילדים הבדואים, אנחנו עובדים עם המוסד לביטוח לאומי, עם קרן למפעלים מיוחדים כדי ללמוד איך להעביר מידע לילדים ערביים ולהורים ערביים באופן שיהיה קביל, כדי שהמסר יעבור, ומפתחים כלים מיוחדים, ועובדים הרבה מאוד עם משרד הבריאות ועם מערכות הבריאות, גם עם קופות החולים, ונמצאים כאן נציגים בכירים בחדר, גם מערכת הבריאות מיוצגת פה, גם עם בתי החולים כי שם באמת רואים אחר כך את התוצאות הטרגיות האלה, זו מערכת שבכל המדינות רואים, כשמערכת הבריאות לקחה אחריות מיד הצטרפו כל המערכות האחרות, אנחנו עובדים מאוד צמוד עם משרד התחבורה והרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, עכשיו יצא פרויקט מאוד גדול שמיוחד כולו לחברה הערבית, אני יודעת שבוודאי יש כאן נציגים, זה מבורך שהמשרד והרשות הלאומית החליטו לשים את הילדים ואת האוכלוסיה הערבית בכלל ואת הילדים בפרט על סדר היום, הרבה מאוד עם משרד הפנים אגף הדתות, אני יודעת שנמצא פה נציג, זה פרויקט ארצי עם כל האיממים שזכה בפרס בינלאומי מאוד יוקרתי, זה עדיין לא לתקשורת, סיפרנו את זה, באמת עבודה יפיפה של בניית כלים והחומרים ואז האיממים הולכים ומטמיעים את זה בדרשות וזה מרגש, אנחנו עובדים עם הרבה מאוד אוניברסיטאות ומכוני מחקר ומכון מסאר, עם התקשורת כפי שהזכרתי.
מיכל חמו לוטם: אני רוצה לבקש אולי מידידי חאלד אבו עסבה להמשיך.
נאדיה חילו: ראשית אני מודה לך, אבל מנהלת את הישיבה, אבל אני התכוונתי באמת לפנות דוקטור חאלד אבו עסבה שיציג, יש לי גם נרשמים לשאת דברים, אני לא מבטיחה שכלום ידברו, אבל אנחנו מנהלים רישום מדויק למי שרוצה גם להתייחס, אני עוברת לדוקטור חאלד אבו עסבה שישלים את התמונה, עם דגש על תכנית פעולה והמלצות לעשייה.
חאלד אבו עסבה: נתבקשתי על ידי ארגון "בטרם" שהמכון שלנו יערוך מחקר והמחקר הוא על עמדות ותפיסות של הורים לגבי תאונות בית, ותפיסות של תאונות בית, כאשר אנחנו בוחנים למעשה עמדות ותפיסות מתוך השקפה סובייקטיבית של ההורים, וההיבט השני שניסינו לבדוק אותו זה כיצד הם מתייחסים, מה הן העמדות והתפיסות של ההורים כלפי הרשות המקומית, מידת אחריותה במה שקורה בתחום תאונות הבית.
חאלד אבו עסבה: אני פחות אנסה לתת ממצאים שנתקבלו כי יצא דוח ויש דוח מחקר מאוד רציני שגם התפרסם ויש פה גם את התקציר של המחקר ולכן אני פחות אדגיש את הממצאים ואני יותר אדבר על תובנות בעקבות הממצאים, למעשה זה מה שצריך לעורר אותנו ולדעתי הדיון גם צריך להתנהל במובן הזה.
חאלד אבו עסבה: אחד הממצאים שאנחנו קיבלנו אותה והתובנה שיוצאת ממנה, שיש נטייה בקרב האוכלוסיה להפחית בתפיסת הסכנות או התאונות בתוך הבית, לא רק שיש מיקוד שליטה חיצונית לגבי הפציעות, שני שליש שמצאנו אותם, טענו שזה יד הגורל, תאונות קורות כיד הגורל, זה מיקוד שליטה מבחינתו חיצונית ולכן הנושא הזה צריך לקבל משמעות ומשמעות מאוד חזקה בשינוי תודעה בתהליכים חינוכיים ארוכי טווח, ולא רק עבודה ספורדית פה ושם, זה נושא מאוד חשוב שצריך להדגיש אותו.
חאלד אבו עסבה: נקודה שניה שעולה בצורה מאוד משמעותית ולדעתי גם כן מחייבת התייחסות גם של הרשויות אבל גם של התושבים עצמם, רק 20% מאלה שסקרנו אותם טוענים וחושבים שהבתים החדשים שנבנים היום, הם חדשים שעומדים בסטנדרטים של בטיחות, רק 20%, זה נתון שהוא מאוד מדהים, הם מודעים לזה שהוא לא בטיחותי ובכל זאת הם מתגוררים בתוך הבתים האלה, לדעתי גם זה מחייב שינוי בתודעה, בתפיסה, ובתהליכים ארוכי טווח עם ההורים לאו דווקא עם הילדים, לפעמים אנחנו טועים, וזה המחקר שמגלה אותו, שאנחנו ממקדים את הפעולה שלנו רק עם הילדים וזו טעות, צריך למקד את הפעולה גם בקרב הקהילה וגם בקרב ההורים, גם בקרב הילדים והתלמידים במסגרת תכניות הלימודים בבתי הספר - דברים שפחות או יותר נעשים בצורה זו או אחרת, אבל גם בקרב ההורים ובקרב הקהילה, שם צריכה להיות ההתמקדות ושם צריך ולנסות לעגן משאבים כיצד עושים את זה בתכניות ארוכות טווח ברמה הוליסטית וברמה יישובית.
חאלד אבו עסבה: עולה מתוך הממצאים שהורים גם מזהים שישנם מפגעים סביבתיים בתוך הבתים, אנחנו מגלים בתוך הממצאים שלנו, למשל אלה שגרים בקומה השניה, שקיים פתח, האם יש שער נעול לקורת הגג, אנחנו מקבלים משהו כ- 40% מההורים שמצהירים שאין דלת, או כשיש דלת אין מנעול והוא לא סגור, אנחנו גם שאלנו גם לגבי המטבח והיכן מאחסנים כל מיני דברים וכדומה, הם מודעים לסכנה אבל המודעות שלהם לא כל כך גבוהה ולכן זה מחייב איזו עבודה יסודית, והם מודעים גם לסכנות הקיימות בסביבתו של הילד.
חאלד אבו עסבה: מה שעולה מתוך המחקר והתובנות העולות מהמחקר, שאין למקד את הפעולה רק עם הילדים, אלא בקרב המבוגרים, העבודה תהייה הוליסטית בקרב כלל האוכלוסיה, יש לעבוד עם הרבה מאוד ארגונים בתוך הישוב עצמו, גם משרד הבריאות, גם טיפות חלב, גם קופות חולים, גם מחלקת הרווחה, גם מחלקת הבריאות בתוך הרשות המקומית, גם מערכת החינוך, העבודה צריכה להיות לא ספורדית של פה ושם של איזה פרויקט כזה או אחר אלא עבודה שתקיף את כל האוכלוסיה ואת כל הקהילה.
חאלד אבו עסבה: נקודה אחרת שעלתה אצלנו, עבורי וזה הרגיז אותנו תוך כדי המחקר, אנחנו רצינו לקבל תשובות של הורים גם נשים וגם גברים, וברגע שאנחנו התקשרנו, זה היה מחקר טלפוני מאוד ארוך, כמעט כחצי שעה לראיון, כשהתקשרנו ושאלנו לגבי ילדים, גם כשענה הגבר הוא מיד העביר את השיחה לאישה, זה לא מפתיע, הוא אמר "בענייני ילדים האישה מטפלת", כאילו שזה נמצא באחריותה, ולכן במחקר שלנו, לא הייתי אומר הטייה מבחינה זאת, אנחנו ניסנו לשקלל את הממצאים שלנו, אבל כ- 75% מהמרואיינים היו נשים ורק 25% היו גברים, מכאן לדעתי התובנה שעולה, אוקיי זה מצב נתון, אני מניח שגם באוכלוסיה היהודית היו מתקבלים פחות או יותר אותם ממציאים, אולי 60/40 ולא 75/25, ולכן זה מחייב לעלות את רמת התודעה בקרב ההורים הגברים הזכרים, לגבי אחריותם כלפי מה שקורה עם הילדים ולא רק להעביר את זה לפתחה של האישה שהיא האחראית, בכל התחומים ובעיקר בכל מה שקשור לילדים ובנושא הזה עוד יותר.
חאלד אבו עסבה: היו שני נתונים מזעזעים שקיבלנו אותם ופה צריך לשים את הדגש, אחד מהם שכמעט 75% מההורים אמרו שהם משאירים ילדים מתחת לגיל 5 ו- 12 בבית לבד, וזה אסור, 75% מההורים טענו והצהירו ודיווחו שהם משאירים את הילדים שלהם לבד בבית מתחת לגיל 12 ומינוס, מתחת לגיל 12 היו אפילו שמגיל 5, 6, משאירים את הילדים שלהם בבית לבד, זה נתון שצריך להדאיג וצריך להתייחס אליו.
חאלד אבו עסבה: 45% מההורים מאפשרים לחצות את הכביש ללא מעורבות מבוגרים, פה עולות שאלות האם יש מעברי חציה בישובים הערביים?
חאלד אבו עסבה: אני לא יודע אם חייב להיות מעבר חציה, אבל נותנים לילדים לחצות מעבר חציה.
חאלד אבו עסבה: אחת ההמלצות שהמלצתי ואני כבר זרקתי שהעבודה צריכה להיות עבודה ביחד עם הרבה מאוד גופים שצריכים להיות מעורבים, האחריות צריכה להיות על השלטון המרכזי במשרדי הממשלה השונים והשלטון המקומי וארגוני החברה האזרחית, לבנות תכנית, דוקטור מיכל חמו לוטם דיברה על תכנית אב ברמה לאומית, אני אומר שאולי צריכה להיות תכנית אב ברמה של הישובים הערביים כחלק מתכנית האב ברמה הלאומית, אבל לדעתי צריכה להיות תכנית אב מקומית, יישובית לטיפול בסוגיות האלה, אגב מצאנו דיפרנסציה עם שונות מאוד גבוהה בין הישובים האחד מהשני על פי הנתונים ומשתנים בלתי תלויים של מצב סוציו-אוקונומי ומצב ההשכלה של ההורים וכדומה, וגם בשכונות מסוימות.
חאלד אבו עסבה: אני אסיים בנקודה אחרת שנשאלה לגבי הנסקרים, זו שאלת לגבי מידת תפיסתם את מידת אחריותה של הרשות המקומית, פה מצאנו ביקורת מאוד חריפה של התושבים כלפי הרשות המקומית עצמה, כמעט 80% אינם מרוצים בכלל בתפקודה של הרשות המקומית בהתייחס להיבט הזה של בטיחות ילדים.
נאדיה חילו: תודה רבה, אני רוצה לעבור לנציג בריאות כללית דוקטור דיאן לוין זמיר, תנסי באופן כללי, הרי אנחנו לא דנים פה רק בקופות אלא בראיה הכוללת של מערך הבריאות ושל ההמלצות איך הוא יכול להעצים ולפעול בנושא הזה להסברה לשם מניעה.
דיאן לוין זמיר: אני רוצה להתייחס בקצרה, ראשית לברך על עצם קיום הדיון והמכובדים שהציגו לפניי, דוקטור מיכל חמו לוטם, ודוקטור חאלד אבו עסבה, אני רוצה להוסיף קצת ולחזק, הפעילויות שנעשות בקהילה גם בכללית בנושא של הפצת מידע בריאותי בערבית בנושא, אנחנו הפקנו וכפי שנאמר לא תרגמנו אלא פיתחנו כלים ייחודיים לאוכלוסיה הערבית בנושא של בטיחות הילד ומניעת היפגעות, תכניות הדרכה שנעשות ברמה של הרצאות, סדנאות גם בבתי ספר, גם להורים בגיל הרך, בטיפות חלב, במרפאות, בתי ספר ובמועדונים, העבודה היא רחבה והיא נעשית, ולמי שרוצה יש מספרים, אני אשמח לתת את המסקנות מחלק מהעבודה.
נאדיה חילו: הפקת לקחים וראיה עתידית של עשייה.
דיאן לוין זמיר: כולל העבודה שנעשתה, בכל פעם לייצר, לחפש מחדש עוד פתרונות שונים ועוד אמצעים כולל ערכות מיוחדות שמחולקות, כולל אזכורים שאפשר לשים בתוך הבית כדי למנוע, באמת חיפוש אמצעים חדשים כל הזמן בשיתוף עם הגורמים שגם הציגו וגם עם הגורמים שיושבים סביב לשולחן, אחת המסקנות שיש לנו מכל העבודה היא לא כל כך סביב האמצעים שצריך כדי להגיע למניעה.
דיאן לוין זמיר: המתודולוגיה, ואני חושבת שכולם בחדר פחות או יותר מכירים, העבודה של ההדרכה והמסרים, ברגע שיש עניין ניתן להגיע וניתן למנוע, האתגר הגדול הוא באמת להפעיל את המערכות בתוך הקהילה, ובנוסף למה שדוקטור חאלד אבו עסבה ציין וגם דוקטור מיכל חמו לוטם, אבל אני מבקשת להאיר בזרקור, התפיסה שאומרת שלא חייבים לקבל את זה כמובן מאליו, אנחנו פוגשים את חלק מקובעי המדיניות ברמת הישוב או המועצות.
נאדיה חילו: את יכולה להצביע על הקצאת המשאבים הכספיים שבריאות כללית מקצה לתכנית שתיארת?
נאדיה חילו: למניעה ולכל.
דיאן לוין זמיר: זו לא תכנית וזה לא פרויקט, זה חלק מהעבודה השוטפת וחשוב לי לציין כתשובה לשאלתך, הקצאה היא על זמן של אנשי מקצוע רבים שמקדישים שעות לנושא הזה, גם ברמה של פיתוח אבל מעבר לזה זה ברמה היומיומית ולהוציא לפועל תכניות ברמת הישוב.
דיאן לוין זמיר: אני רוצה לציין את האתגר הגדול, ההכשרות לאנשי מקצוע נעשות ונעשות באמת עם שיתוף פעולה עם "בטרם" ומשרד הבריאות וגורמים נוספים, את הכלים המקצועיים אנחנו מכירים ואנחנו כל הזמן יכולים לחדש, החשוב הוא להטמיע את התפיסה שזה נושא שניתן לקבל אותו, הקונצנזוס החברתי, שלצערי לפעמים מקבלת את התופעה, אנחנו כולנו צריכים לשנות, ולהגיע למצב שזה לא עניין שמוכנים לקבל כי ניתן לשנות אותו, אנחנו פוגשים את זה גם ברמה של גורמים שפוגשים הורים והם בעצמם אומרים, אבל ההורים לא מעוניינים לבוא כי הם מקבלים את זה כמובן מאליו.
נאדיה חילו: יש לנו זמן מוגבל, יש לנו הרבה דוברים ואני הייתי מבקשת לא לחזור על דברים שנאמרו, לנסות להתמקד וקצר ועם יותר להתייחס לנושא של הפקת הלקחים ועשייה עתידית ומניעה, אני כבר אומרת שאני לא אספיק לתת לכל אלה שמבקשים לדבר, אני רוצה לעבור לחבר הכנסת חנא סוויד ואחריו ידבר הממונה הארצי נאסים עאסי מטעם "בטרם" על תכניות המניעה במגזר הערבי.
חנא סוייד: שלום לכולם, אני ראשית רוצה לברך על עצם קיום הדיון הזה ואני מברך גם את ארגון "בטרם" ואת דוקטור חאלד אבו עסבה על המידע החשוב שמסרו ועל העבודה שהם עושים וגם לכל הגופים, לכל המעורבים בנושא החשוב הזה.
חנא סוייד: אני חושב שבאמת המטרה של הדיון הזה צריכה להיות, מה הלאה, אני חושב שגם אם נדייק עוד קצת במסקרים ובמחקרים אולי נמצא שזה לא בדיוק 170 זה 175 ילדים, אבל מה זה חשוב?
חנא סוייד: כל אחד זה חשוב אבל בעצם הבעיה ישנה, אנחנו מכירים אותה, אני חושב שאנחנו צריכים להשקיע יותר מאמץ לאפיין את הסיבות של התופעה הזאת כדי למקד את הטיפול כדי לפתור, להגיע למצב, לא למצב קיצוני כפי שנאמר כאן מצב של אפס, אני לא מאמין שזה המצב, הלוואי שנוכל להגיע למצב כזה, אבל לצמצם את התופעה בצורה דרסטית.
חנא סוייד: אני חושב שאנחנו מטפלים בבעיה, וכמו בכל בעיה כזו יש שלושה שלבים של טיפול, השלב הראשון הוא שלב החינוך, שלב התשתיות ושלב האכיפה, צריך לחלק את הטיפול בבעיה הזו בניסיון להתמודד איתה, בדיוק בשלושת השלבים האלה: חינוך - צריך ליצור את המודעות וכמובן אני לא נותן כאן מרשם, ברור שלכל אחד מהפרקים האלה צריכה תכנית כוללנית, כי חינוך, את מי מחנכים?
חנא סוייד: את הילדים, את ההורים?
חנא סוייד: מי עושה את החינוך?
חנא סוייד: זה בית הספר, זה קופת החולים, הרשות המקומית?
חנא סוייד: צריך לחנך, צריך לתת את התשתית החינוכית כדי שבאמת לתת למשפחות, לנפשות החיות את הכלים איך לא ליפול בפח הזה.
חנא סוייד: תשתיות – דובר כאן, ואני באמת חווה את זה בהרבה מקרים בבתים, אתה עולה במדרגות ואין מעקה, ריבונו של עולם, איך יכול להיות מצב כזה?