GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מייק המל: אני חושב שחן יוכל להיות יותר מדויק על הנוכחות של הנוער ההומו-לסבי בפסטיבלים האלה, זו יחסית גבוהה, אולי הרבה יותר מהאחוז באוכלוסייה וישנן בעיות ייחודיות; הנושא של התנהלות מינית שהיא על גבול התקיפה, או בתחומים האפורים, היא מאוד נפוצה, זמינות של אמצעי מניעה.
מייק המל: ורק בהערת אגב, שוב, בעיה שהיא אולי יותר אקוטית בקהילה הגאה, בנושא של מניעת HIV.
מייק המל: בשנתיים האחרונות היינו בבומבמלה עם אוהל גדול ועם נוכחות, כשהתפקיד שלנו הוא גם איפה שהוא להעביר איזה שהוא מסר לבני הנוער וגם באמת לתת את המענים, את סוג המענים האלה, לא בהיקפים ש'עלם' מסוגלת לתת כמובן, אם זה בעזרה בנוכחות של מבוגרים, או בני נוער בוגרים יותר שנמצאים שם כמתנדבים, חלוקת חומרי הסברה, חלוקת אמצעי מניעה.
מייק המל: אני חושב שהפעילות הזאת היא חשובה ואם אנחנו נצליח לשתף פעולה ולעזור אחד לשני, אני חושב שאנחנו יכולים לכסות טריטוריה מאוד משמעותית.
מיכאל נודלמן: נציגי משרד החינוך, תגידו לנו איך אתם חושבים מה אתם רואים פה.
מיכאל נודלמן: גילי דנה: שיתוף הפעולה שלנו עם 'עלם' הוא שרשרת ארוכה של שיתופי פעולה בשנים האחרונות, עם נוער מנותק.
מיכאל נודלמן: לגבי 'הפוך על החוף' אני רוצה לתת את הפן של המתנדבים ממשרד החינוך שלמען האמת מוכרחים לומר שבפורום אס"א, זו תוכנית בין משרדית שאנחנו מובילים במשרד החינוך, מינהל חברה ונוער, יחד עם שפ"י, משרד הקליטה וגופים נוספים במשרד שלנו ומחוצה לו, זו תוכנית למניעת התנהגויות סיכון ובפורום שישב במחוז צפון לקראת 'הפוך על החוף' בחוף דוגית, הועלה הרעיון לתחזק או להוסיף ולגייס מתנדבים מתוך משרד החינוך, ממערכת החינוך הפורמלית והבלתי פורמלית, על מנת שיגיעו באותם ערבים אל חוף דוגית.
מיכאל נודלמן: כלומר הסתכלנו על חוף דוגית ב'הפוך על החוף' בדוגית כפיילוט.
מיכאל נודלמן: והיתה סקפטיות, אני מוכרחה להודות, בתחילת הדרך, האם מורים, מנהלים, יועצות, יגיעו בהתנדבות ללילה בכנרת.
מיכאל נודלמן: אבל מהר מאוד 'התאכזבנו לטובה' והפניות היו במאות עד כדי שנאלצנו להודות ולעצור ולומר לאנשים 'נקווה שנרחיב את היריעה בשנה הבאה, ונוכל להזמין אתכם למוקדים אחרים'.
מיכאל נודלמן: הנוכחות של מבוגר, כמו שהוזכרה פה והודגשה ביותר לגבי נוכחות משמעותית.
מיכאל נודלמן: הופתענו לשמוע עד כמה בני הנוער זקוקים לאוזן קשבת בתוך הכאוס שהשתולל מסביב, אל תוך המתחם המאוד מגן ומוגן.
מיכאל נודלמן: אני מוכרחה לציין את 'עלם', את המקצועיות של אנשי 'עלם' שהיו שם, בכל הנוגע להכשרה ולהכנה קצרה, אבל מאוד משמעותית, של המבוגרים שהגיעו.
מיכאל נודלמן: מבחינת בני נוער, אפקט נוסף, או בייפרודקט שלא לקחנו בחשבון, אבל שהיה שם מאוד משמעותי, שהם הופתעו לשמוע, מעבר לפוקוס על עצמם שהיה בעיקר בדגש בשיחות בינינו לביניהם, הם הופתעו לשמוע על מורים, יועצות, מנהלים שמתנדבים?
מיכאל נודלמן: לא משלמים לכם על זה?
מיכאל נודלמן: אתם מגיעים לפה בהתנדבות?
מיכאל נודלמן: לראות את המורים או את אנשי החינוך בכובע אחר, בשיחה כמו שאנחנו אומרים במובן השחוק, בגובה העיניים, על הפוף בתוך המתחם, זה היה עבור בני הנוער שיחה ממקום אחר, מאוד מסייעת, מאוד תומכת במקום ובסיטואציה הספציפית שנוצרה לשם.
מיכאל נודלמן: מעבר לכך, אני בטוחה ואני שומעת הדים מאנשים שחזרו לשטח בספטמבר, ואני מקווה שהשטח ימשיך לעבוד אחרי השביתה הגדולה שאנחנו נתונים בה, התקשורת עם בני הנוער, ההצצה לתרבות בני הנוער במובן הלילי שלה, שאנחנו כולנו שומעים עליה אולי דרך אמצעי התקשורת אבל גם כהורים, לא פעם הורים לא יודעים לאן החבר'ה שלהם נוסעים, ובטוחים שאם הם נותנים להם 60 שקל למונית, אז הם מוגנים בדרך הלוך ושוב, ואין זה כך.
מיכאל נודלמן: כל השיח עם בני הנוער בבית הספר לאחר מכן, פתאום לגמרי אחר, כשהיתה ההצצה הזו, האשנב הזה, הזכות הזו למצוא את בני הנוער במקום אחר, בלילה, בחסות הלילה, במובנים האפלים שלו.
נאדיה חילו: את הצגת פה איזה ניסיון מסוים לשילוב של חלק מצוות חינוכי לתוך החללים האלה.
נאדיה חילו: התחברתם, עשיתם בהחלט עבודה טובה, השאלה אם יש איזה חשיבה לתכנון יותר מסודר והדדי ורוחבי ולא פיילוט מסוים ושמערכת החינוך בכל זאת, כיד מכוונת, מאוד ברורה ומתוכננת, תהיה איזה זרוע חינוכית מפקחת, מה שלא תקראי לזה, זרוע חיובית, אני קוראת לזה, בתוך כל האירועים האלה ולא כאיזה פיילוט חד פעמי או מקרי.
גילי דנה: בהחלט.
גילי דנה: הכוונה היתה לבדוק את הדברים באופן תחום, בפיילוט כפי שאמרתי, ולפתוח את זה.
גילי דנה: הפוטנציאל הוא עצום.
גילי דנה: גם כשמדברים על אילת, הרי יש עשרות ומאות מורים שמגיעים לנופשונים באילת, וגם הם, אני מניחה, שבפוטנציאל ישמחו לתרום ערב אחד לטובת מתחם כזה.
גילי דנה: ברחבי הארץ בכלל, לאורך כל ימות השנה ובחופשים בעיקר.
גילי דנה: אנחנו נפנה ונעגן את זה.
גילי דנה: הפנייה בקיץ היתה רק מטעם דר' אורנה שמחון, מנהלת מחוז צפון של משרד החינוך.
גילי דנה: אנחנו נרצה לפרוש את זה על פני כל הארץ בתיאום עם 'עלם' והרשות למלחמה בסמים.
גילי דנה: דבר נוסף, לפני היציאה לחופשות, עם תרבות הפנאי של בני הנוער, לתת מקום בתוך בתי הספר לתדרוך לקראת מה אתם הולכים, הסכנות.
גילי דנה: דובר פה על מגזרים של בני נוער בחברה הישראלית, יש לציין, וזה לא הוזכר, את המגזר הדתי.
גילי דנה: אני לא מדברת על החרדים, אבל המגזר הדתי, במיוחד במה שקוראים 'בין הזמנים', באוגוסט, אולי למורן מוסט יש נתונים ארציים, זה הפתיע בכמויות.
גילי דנה: כלומר, את לא יכולה לזהות כשחבר'ה נכנסים, הם נראים כמו כולם, אפילו אם הכיפה מציצה מהכיס, או אפילו הציציות, והבנות שנראות עם כמעט חשופות לחלוטין ורק בשיחות של אחד על אחד הם יודעים לספר מאין הם באים ועד כמה אין מי שמקשיב, והמשבר גדול, מההתנתקות ומריבונו של עולם ומטה.
גילי דנה: כלומר, משבר סמכות מאוד מאוד מפתיע.
גילי דנה: אולי לא מפתיע, אבל קשה ביותר ברמה האישית והמגזרית.
גילי דנה: זה גם מגזר שיש לתת עליו את הדעת.
עדנה דשבסקי: אני רוצה להוסיף איזה שהוא היבט מהמבט של השירות הפסיכולוגי של משרד החינוך.
עדנה דשבסקי: המערכת שלנו מכילה כ-2,200 פסיכולוגים ברשויות השונות, שעובדים עם בתי הספר, ועוד כ-4,300 יועצים מהמגזר החרדי בואכה המגזר הערבי, המגזר היהודי, הדתי וכולי.
עדנה דשבסקי: המערכות האלה קיימות בתוך מערכות החינוך של בתי הספר והקשרים עם 'עלם' והפניות של ילדים שאותרו במקומות שונים ומופנים לבתי הספר, מקבלים את הטיפול שלהם ההמשכי.
עדנה דשבסקי: בתוך מערכת החינוך נעשית גם הרבה מאוד עבודת מניעה, בתוך הכיתות, במסגרות של שיעורים בקישורי חיים, נושא של מניעת סמים וכולי.
עדנה דשבסקי: אני רוצה להדגיש פה משהו שאנחנו עושים בשנה הנוכחית.
עדנה דשבסקי: אני חושבת שיושב ראש הוועדה, מר אלקין, יודע כבר מוועדה קודמת, ששמנו במוקד שלנו קבוצה של ילדים עולים, שנתקלים פה בהלם תרבות שחלק ממנו זה מה שהם פוגשים, את הכמויות הגדולות האלה של הנוער, שיוצאים לכל המקומות האלה בני נוער שמגיעים מהתפוצה, ממקומות שונים, ופוגשים פה מציאות מאוד שונה ממה שהם הכירו.
עדנה דשבסקי: מה שאנחנו עושים השנה הנוכחית, אנחנו מאתרים, עם תוספת של כמה ישובים שהם עתירי עולים, ואנחנו מכניסים לעבודה מאוד מאוד אינטנסיבית, מקצועית, גם של פסיכולוגים, גם של יועצים, גם של קבוצות הבכירות ביותר שלנו, על מנת לגבש מודלים של עבודה של התערבות ומניעה בדיוק עבור אותם ילדים שבשעות הפנאי שלהם מאבדים את הכיוון ונמצאים במקומות כאלה.
עדנה דשבסקי: אני חושבת שאנחנו ממקדים את המבט על מגזרות שונות מאוד שיכולות להיפגע במקומות האלה ואנשי המקצוע שלנו, כמו שאמרה גב' גילי דנה, נמצאים גם במקומות שבהם נדרשת התנדבות.
עדנה דשבסקי: זה אולי לא המקום להזכיר את הכפר בניצנים, אבל בזמן המלחמה היו גופים שלנו, מתנדבים לחלוטין, לא בשם המדינה, שהלכו לשם כדי לסייע למשפחות.
עדנה דשבסקי: אז נענים בחיוב.
מיכאל נודלמן: אני לא מר אלקין, אני מיכאל נודלמן.
מיכאל נודלמן: אלקין יושב ראש ועדת משנה בוועדת הקליטה.
נאדיה חילו: אנחנו נרצה גם לשמוע את נציג הנוער, מני קריספי.
נאדיה חילו: אני חושבת שמאוד חשוב לשמוע גם את ההיבט שלכם, אולי גם היבטים מאוד ייחודיים שגם לא מובאים פה.
מני קריספי: אני נציג כאן בוועדה מטעם מועצת תלמידים לנוער ארצית.
מני קריספי: אני רוצה להתייחס באמת למוקד של 'עלם' שצריך להקים בכל פסטיבל ופסטיבל.
מני קריספי: כבן אדם שלומד כרגע ומקווה שיתחיל ללמוד בכיתה י"א, חשוב, מאוד מאוד אפילו חשוב, שיהיה מוקד לתלונות ומוקד שיבואו אליו וישפכו את הלב.
מני קריספי: זאת אומרת אני בתור נוער שרואה שכן יש צריכה לאלכוהול וכן יש צריכה לסמים ולא שאני חוויתי, אבל אני רואה בסביבה ומסביבי הרבה בני נוער שחווים את זה על בשרם ואין להם למי לפנות.
מני קריספי: אין להם את המענה הזה של 'אוקיי, אני עכשיו עברתי איזה שהיא חוויה לא נעימה ואין לי למי לפנות', אולי לחברים אחרים, אבל אם 'עלם' כן יתמקדו בזה וכן יהיה את האישור הזה, אני חושב שהמצב של בני הנוער בישראל ישתפר.
מני קריספי: כי אין להם לאיפה לפנות ולאן לפנות וזה יביא למצב שבני הנוער ייחשפו יותר ויידעו יותר על אותו מעשה שהם עברו וכך יצאו מהמצוקה שנמצאים בה יותר טוב.
מני קריספי: שלא ייכנסו ליותר ויותר בורות עמוקים בחיים.
מני קריספי: להתייחס למה שגב' גילי דנה אמרה: הכנה.
מני קריספי: הכנה לפני חופשות קיץ, הכנה לחופשת הקיץ, את התכוונת?
מני קריספי: גילי דנה: לדבר על תרבות הפנאי של בני הנוער בחופשה.
מני קריספי: השנה, אני לא מחדש, אבל זה היה הנושא שעליו דיברו הרבה ואם אנחנו נמשיך עם הפעילות הזאת קצת יותר ונפרסם אותה ונדע איך יותר להכין את בני הנוער ואיך יותר לכוון אותם למוקדים נכונים, התוכנית הזו יכולה לשפר ולשנות את כל המאמצים וכל מה שהחינוך צריך לעשות לבני הנוער.
נאדיה חילו: אולי איזה דף הסבר שיינתן עם איזה הנחיות או משהו לנוער, לכיתות מסוימות, לפני יציאה לחופשות, כי בדרך כלל הפסטיבלים האלה הם בזמנים מאוד מוגדרים.
נאדיה חילו: זה לא במקום ההסבר המילולי, אבל אם נותנים דף מידע מאוד ברור, מאוד מכוון---
מורן מוסט: באילת אנחנו מפיקים חוברת שקוראים לה 'קיץ בטוח באילת' ושנה שנייה שאנחנו עושים את זה בשיתוף עם מעריב לנוער.
מורן מוסט: זו חוברת שקצת מסבירה על התנהגויות בסיכון, על אם יש קושי, לאן לפנות, איפה בטוח לשכור דירות, איפה נמצא כל מקום.
מורן מוסט: בני נוער שעובדים, זכויות בעבודה.
מורן מוסט: אנחנו מחלקים את החוברת הזאת בתחנות מרכזיות, לפני היציאה לאילת.
מורן מוסט: צוותים של 'עלם' מגיעים לתחנה המרכזית בחיפה, תל אביב, ירושלים, פוגשים את בני הנוער לפני שהם עולים לאוטובוסים, מחלקים להם את החוברות, יוצרים איתם סוג של דיאלוג לגבי סכנות במהלך החופשה ומפנים אותם.
מורן מוסט: הם כבר לובשים את החולצות של 'קיץ בטוח באילת'.
מורן מוסט: זאת אומרת, שהנער כבר רואה את החולצה בתחנה המרכזית, מקבל את החוברת, הם קוראים אותה, כי בכל זאת זה שש-שבע שעות נסיעה ואין להם כבר על מה לדבר, והם מגיעים לטיילת והם כבר מזהים את החולצות ומכירים את המקום.
מורן מוסט: זה ברמת חומרי הסברה.
יפעת ליכטרמן: אני נציגה של מועצת נוער ארצית.
יפעת ליכטרמן: אז אני אותה אחת שכן יוצאת גם לפסטיבלים האלה וגם מגיעה מהציבור הדתי שלפני רגע דיברו עליו.
יפעת ליכטרמן: אז כן, כאילו לכל ציבור ולכל רובד יש המון קשיים שנתקלים בהם, המון המון דברים, אם זה התרבות היותר חילונית שרגילה לאותה מתירנות ואם זה התרבות הדתית, של הנוער הדתי, שרגילים בבית שלהם להיות יותר סגורים, פחות פתוחים לדברים, ופתאום לראות כל כך הרבה בני נוער וכל כך הרבה אפשרויות מולם, ומה?
יפעת ליכטרמן: איפה מתחילים ומה אפשר לעשות ומה אסור לעשות, איפה זה מתנגש עם הערכים שאני מקבלת, אם זה בבית הספר ואם זה בבית.
יפעת ליכטרמן: בעיניי הרבה יותר נוגע העניין מול ההורים.
יפעת ליכטרמן: זאת אומרת, כשאני מגיעה הביתה איך אני מגיעה הביתה אחרי שביליתי כאן שלושה ימים, שזה לא דבר שתמיד מותר ותמיד אפשרי ותמיד הגיוני בציבור, וגם העניין שאם אני נמצא פה...
יפעת ליכטרמן: במקומות שאני הייתי עוד לא ראיתי את 'עלם', לא הייתי בכולם, מה שכן, יש המון את העניין שכן צריך את זה.
יפעת ליכטרמן: זאת אומרת, מהיותי בניצנים לדוגמה, אז כן הייתי מסתובבת עם החבר'ה והכול ואת רואה את הצורך של החבר'ה שמסביבי, של חלק מהם.
יפעת ליכטרמן: לא יודעת, היו שם כל הלילה, הם לא רק לשעות ספורות והם יודעים איך הם מגיעים, איך הם חוזרים ומה קורה איתם.
יפעת ליכטרמן: חלק מהאנשים מגיעים לשם ואין להם מושג מה קורה איתם בהמשך.
יפעת ליכטרמן: פשוט לא יודעים.
יפעת ליכטרמן: כאילו יודעים שהם מגיעים לפסטיבל, הולכים לראות את כולם ואין להם מושג מה הולך להיות שם.
יפעת ליכטרמן: כל הדברים שמגיעים באותו רגע, כל הבעיות, כל ההתנסויות החדשות שמגיעות בדרך, יש לזה את הצורך.
יפעת ליכטרמן: גם על ידי העיגון של זה בחוק, העניין הזה בעצם יחייב את מי שאחראי על הפסטיבלים האלה.
יפעת ליכטרמן: זה לא יהיה תלוי במי שמארגן את הפסטיבלים אם להכניס או לא להכניס את 'עלם' לדוגמה, אלא זה אומר שכל פסטיבל חייב להיות בהם איזה שהוא מענה לעניין הזה.
יפעת ליכטרמן: וזה חלק מהעניין שאם חייבים אבטחה וחייבים מגן דוד אדום ומבחינה כספית מרוויחים על כל העניין של קונים אוכל וכל הדברים האלה, אז יהיה חייב להיות שם גם מענה לנוער, בגלל שהמאבטחים שנמצאים שם נמצאים רק בשביל לראות שלא יופר הסדר בפסטיבל עצמו, זאת אומרת שזה ייראה נורמלי, אבל כל העניינים של אלימות בצורות אחרות כמו הטרדות מיניות ודברים כאלה, זה דברים שלא המאבטחים הם אלה שאוכפים אותם, או שומעים עליהם, או מקשיבים להם ונותנים להם את המענה.
יפעת ליכטרמן: מרינה סולודקין: שלום.
יפעת ליכטרמן: אני רוצה לומר שאם היו לי ספקות לקיים את הישיבה הזאת, או לא לקיים, אז עכשיו אני מבינה שאנחנו חייבים לשמוע כל שנה, או כל חצי שנה, מה קורה, בגלל שזה עולם ומלואו מה שקורה בפסטיבלים ולאן ולמי יכולים ילדים לפנות אם יש להם בעיות בזמן הפסטיבלים.
יפעת ליכטרמן: ומה שאני רוצה לומר, כשאני שומעת שבזמן הפסטיבלים אין תחבורה ציבורית שם שיכולה להגיע בשעות, צר לי מאוד, שדברים שהם תשתיות ותכנון, כאלה אפילו, לא עושים.
יפעת ליכטרמן: כל הכבוד לארגונים של מתנדבים שעושים את זה, אבל אני חושבת שבמשרד החינוך חייבים לחשוב על כל העניינים מאל"ף עד ת"ו.
גלית דה-יונג: אני יועצת משפטית של עמותת 'עלם'.
גלית דה-יונג: אני אציג בקצרה את ההצעה שלנו ברמה החוקית.
גלית דה-יונג: אני מציעה רק שנבדוק את נושא התקן, מה הרלוונטיות שלו.
מיכאל נודלמן: אני חושב שבלי התקן החדש, קשה לדבר עכשיו.
גלית דה-יונג: זה בעצם באותו העניין מה שאני מציגה.
גלית דה-יונג: בחוק רישוי העסקים.
גלית דה-יונג: חוק רישוי עסקים מדבר ספציפית, ומפרט על סוגי עסקים מסוימים שבלעדי התנאים שמפורטים בחוק, אי אפשר לתת רישיון.
גלית דה-יונג: בעצם בצורה כזאת יש הבטחה מראש שלא נותנים את שיקול הדעת לרשות העירונית הספציפית, אלא בחוק, הבטחה מראש שבעצם כל אירוע של פסטיבל לא יוצא בלי מוקד סיוע כזה.
גלית דה-יונג: אפשר לקבוע שיידרש אישור של שר החינוך או של שר הרווחה, או נציג מטעמו, וכן אפשר לקבוע תנאים שבלעדיהם לא יינתן האישור.
גלית דה-יונג: כמובן שכל הפרטים והתנאים הספציפיים יכולים להיות מפורטים בתקנות.
גלית דה-יונג: זה בעצם הדרך שאפשר יהיה להבטיח מראש ששום פסטיבל לא ייצא ללא מוקד סיוע כזה.
נאדיה חילו: אנחנו דנים, לדעתי, בשני נושאים מקבילים.
נאדיה חילו: כלומר, הפרויקט של העשייה של 'עלם' ומה שאתם עושים בפסטיבלים והפרויקט הזה כמודל, זה אחד.
נאדיה חילו: ושתיים, בעצם אנחנו אמורים גם לדון בחשיבה הרבה יותר רחבה מבחינת מתן פתרונות לא רק ל'עלם', אלא איך בעצם החברה אמורה לתת את הפתרונות, מניעה, הסברה והטיפול לפוטנציאל, הייתי אומרת, המאוד קשה פה, כשאחד האלמנטים זה גם החקיקה המוצעת, שאנחנו לא דנים בה היום בפרטי פרטים, כשגם הוזכר הנושא של הנהלים שאנחנו גם לא יכולים לדון בזה, כי זה לא לפנינו ואנחנו נבקש את זה.
נאדיה חילו: יכול להיות שזה גם חלק מהצעת החוק או מה שנדרש, זה כבר בתוך הנהלים.
נאדיה חילו: בהתייחסות הייתי מאוד מבקשת, מאחר ויש נגיעה מאוד ברורה, גם בהצעת החוק, לרתום ולשלב משרדים שונים שהם יהיו חלק מהפרויקט הכללי למתן פתרונות.
נאדיה חילו: אני קראתי את ההצעה וראיתי מה שאתם מציעים, כלומר הרשות המקומית, כוחות מקצועיים, לא כל דבר.
נאדיה חילו: זה בהחלט מצריך גם ארגון והסכמה של המשרדים, את המשאבים שלהם, את הכוחות שלהם, אבל אם משרדי הממשלה, נציג משרד העבודה והרווחה, אם אתה גם יכול להתייחס לא ספציפית רק לפרויקט ולפתרונות, אלא גם להיבטים של ההצעה שמובאת פה, כי אתם בעצם שותפים מאוד רציניים בתוך ההצעה.
נאדיה חילו: גם משרד החינוך, אבל גם משרד העבודה והרווחה.
עמירם קלאוס: קודם כל כמשפט הקדמה אני אגיד שיש לנו שיתופי פעולה עם 'עלם' כבר לא מעט שנים טובות, בעיקר מתרכזים בנושאים של ניידות, ניידות 'עלם' שמסתובבות ולאחרונה גם המגדלורים, זה מן מרכזי טיפול לנוער מנותק וכולי, עם ועדות היגוי משותפות.
עמירם קלאוס: זה כהקדמה.
עמירם קלאוס: על התופעה הספציפית, עם ההשלכות שאת הוספת, גב' נדיה חילו, אז קודם כל, אנחנו "אוכלים" את התוצאות, כשנערים ונערות בתוך הפסטיבלים היפים האלה, שאני גם חושב שהם צריכים להתקיים, כי אין לנוער פתרונות אחרים, אבל צריך לחפש בכל אופן שהם יהיו עם בקרה ופיקוח שיקטין למינימום את התופעות הסוטות של סמים, עבריינות וכולי, כי ברגע שנתפסים נערים באירועים האלה, בעיקר תחום סמים, עבריינות, אלימות ועבירות רכוש, אז הנערים האלה ממילא, על פי החוק הפלילי, אם הם נתפסים על חם, בהתאם לכל הכללים, מובאים לטיפול המשטרה ואצלנו מבחינת המשרד הם בטיפול של קציני מבחן, שצריכים לתת עליהם חוות דעת וכולי, מבחינה טיפולית.
עמירם קלאוס: האחרים שהם קשים והם לא עברו עבירות, או לא נתפסו בביצוע עבירות, עוברים לטיפול בשירות לנוער וצעירים, שאנחנו מכירים כעובדי חבורות הרחוב וכולי.
עמירם קלאוס: לגבי הצד המשפטי של הבעיה, לפי דעתי אני מתחבר עם עורכת הדין של עמותת 'עלם', גם עם ייעוץ משפטי אצלנו, שיהיה הדדי לנסות לקבוע גם נהלים מבחינה משפטית של האכיפה.
עמירם קלאוס: כי אין חוכמות, באירועים הגדולים האלה, או עשרות או אולי מאות (אין לי נתונים ואני לא יודע אם למר ציון גבאי יש נתונים) נתפסים בביצוע עבירות פליליות.
עמירם קלאוס: אז אם העבירות קלות של שימוש חד פעמי, אני לא רוצה להגיד 'קלות', גם על זה אסור להגיד 'קלות', כי שימוש בסמים הוא עבירה ועבירה חמורה ויש הוכחות שגם שימוש בסמים יש לו השפעות גם פיזיולוגיות והוכיחו את זה בשנים האחרונות, חוקרים בתחום הזה.
עמירם קלאוס: אז אנחנו בוועדות היגוי משותפות עם 'עלם', אנחנו בהחלט, יחד עם עורכת הדין שלכם והייעוץ המשפטי גם שלנו, כי חלק מניסוחי הנהלים צריך להיות משפטי, אנחנו בהחלט הולכים ביחד.
יפה וולמן: קודם כל, אני רוצה להגיד שיש לנו שנים רבות והיסטוריה של שיתוף פעולה עם 'עלם' ויש לנו פרויקטים רבים עם 'עלם', פרויקט מגדלור בקרית מלאכי, מגשרים ורוב ה'הפוכים' שקיימים בארץ.
יפה וולמן: יש לנו תוכניות של איתור וליווי עם עמותת 'עלם', עבודת רחוב, יש לנו גם שיתוף פעולה עם משרד הרווחה, עם נוער וצעירים, אנחנו נמצאים בצוותי היגוי ועבודת הרחוב בשנים האחרונות תפסה באמת תאוצה מאוד גדולה, גם עם נוער וצעירים, גם עם 'עלם' וגם עם משרד החינוך ועם משרדים רבים שנמצאים פה בחדר הזה.
יפה וולמן: אני חושבת שצריך למסד עבודת טיפול, ליווי ואיתור ברחוב.
יפה וולמן: אני חושבת שהתקופה הזו של החודש האחרון, שבני נוער לא הולכים לבתי ספר, מעבר לכל הפסטיבלים שקיימים בחודשי הקיץ, אני חושבת שהחודש האחרון הראה לנו כמה בני נוער מתחילים להסתובב, אין להם יום ואין להם לילה, היום הפך ללילה והלילה הפך ליום והנושא הזה של עבודת רחוב זה הנושא הכי חשוב שצריך להיות על השולחן הזה בשנים הבאות.
יפה וולמן: בני הנוער מתחילים לצאת מאוד מאוחר לרחוב, אנחנו נפגשנו עם עובדי רחוב שמתחילים לאתר נוער עד שעה 23:00.
יפה וולמן: באנו ואמרנו להם '23:00 זה הזמן שבני נוער מתחילים לצאת', 23:00 זה לא הזמן שמסיימים עבודת איתור וליווי, אלא בשעה 23:00 יוצאים ומחפשים את בני הנוער.
יפה וולמן: התחלנו לעבוד עם עמותה מסוימת, תוכנית שנקראת 'ציפורי לילה' שזו גם עבודה של איתור, ללכת לפארקים לחפש את הנערים.
יפה וולמן: לגבי הפסטיבלים שבקיץ, אני באמת חושבת שכמעט כל גוף צריך להיות ממוסד ביחד עם 'עלם' ולעבוד ביחד עם 'עלם', אם זו הרשות למלחמה בסמים, נציגים, אם עמותת 'אפשר', נציגים של עמותת 'אפשר' שיבואו וייתנו את הפן המקצועי של הנושא של אלכוהול, הרשות למלחמה בסמים תיתן את הפן של סמים, יחידות לנערה במצוקה, את הפן של נערות במצוקה שמסתובבות בפסטיבלים האלה.
יפה וולמן: כמעט כל משרד צריך להיות ממוסד במוקדים האלה.
יפה וולמן: המוקד הזה לא יכול להיות, עם כל הכבוד ל'עלם', רק עם 'עלם'.
יפה וולמן: הוא צריך להיות עם כל הגופים שיש להם את הסמכות המקצועית לבוא ולשבת במוקדים האלה.
יפה וולמן: לגבי 40 עד 50 עובדים שבאים לפסטיבלים.
יפה וולמן: חד משמעית, זה לא מספיק.
יפה וולמן: אני חושבת שצריך לרתום את ההורים.
יפה וולמן: פה צריך להשיב את האחריות להורים של הנערים האלה, להביא אותם לפסטיבלים האלה, אולי להשתמש בהם גם כנהגים, להיות שם בשביל הילדים האלה.
יפה וולמן: אי אפשר להוציא את ההורים מהתמונה.
יפה וולמן: חד משמעית, אי אפשר להוציא אותם מהתמונה.
יפה וולמן: הם אחראים רציניים בכל התחום הזה של נערים שפורקים עול, שיוצאים מהבית ולא חוזרים הביתה.
יפה וולמן: הם צריכים להיות שותפים ביחד עם 'עלם'.
יפה וולמן: הנושא של נוער – אני באה ואומרת שחייבים להיות מתנדבים בני נוער שהיו שם, במקומות האלה.
יפה וולמן: אני יודעת ש'עלם' עושים את זה, אבל לחזק ולהמשיך ולהגדיל את מספר בני הנוער שנמצאים בתוך המרחבים הלא-מוגנים האלה.
יפה וולמן: יולי אדלשטיין: אדוני היושב ראש, אני רוצה להיות המרובע של הדיון הזה, שיהיה אחר כך על מי לצחוק, על מי לכעוס, מה שתחליטו, אבל זה ש'עלם' עושה את כל התוכניות שאני מכיר ומוקיר, 'הפוך על הפוך' ו'הפוכים' כפי שאמרה נציגת משרד הקליטה, זה לא אומר שאנחנו צריכים לעשות גם דיון הפוך.
יפה וולמן: נדמה לי שאנחנו עושים דיון מאוד הפוך.
יפה וולמן: אנחנו מגיעים למצב שאנחנו יודעים שבני הנוער יהיו במצוקה, בבעיה, ובואו עכשיו נחשוב איך כולנו ביחד מתארגנים לתת פתרונות.
יפה וולמן: ונדמה לי, אם אנחנו לא רוצים דיון הפוך, אז אולי נתחיל אותו מהתחלה.
יפה וולמן: אמרנו את זה כמה פעמים, ככה החלטנו, הצורך בתקנים, הצורך בשיטור.
יפה וולמן: לא תפקידו של 'עלם' ולא של הורים ולא של משרד החינוך למנוע את גניבת הציוד שאת דיברת עליה ולמנוע את המציאות באילת שכולנו מכירים.
יפה וולמן: אתה, כשאתה נמצא בטיילת באילת, יש מודעה ענקית כבר הרבה זמן ליד אחד הדוכנים האלה, 'מבצע – בקבוק אבסולוט 6 רדבול 50 שקל'.
יפה וולמן: אז לעזאזל, נדמה לי שאי אפשר להציב שם שוטר, אבל שני אנשי משמר אזרחי אפשר להציב שם ולראות למי מוכרים את המבצע הזה.
יפה וולמן: אני לא חושב שאם אנחנו, עם חבר הכנסת נודלמן, נהיה באילת, מחר נלך לקנות אבסולוט עם ששה רדבולים.
יפה וולמן: זה כנראה מיועד למישהו, המבצע הזה.
יפה וולמן: לכן אני אומר, לפני שאנחנו מגיעים לפעילות החשובה הזאת (ובאמת אל תבינו אותי לא נכון, אני לא מזלזל) בואו נראה איפה אנחנו נמצאים מבחינת השיטור, מבחינת מתן רישיונות.
יפה וולמן: לא יכול להיות מצב שהרשות המקומית תיתן רישיון וקצינת רישוי אירועים שנמצאת כאן אומרת 'בעצם אנחנו לא בתמונה', לא יכול להיות דבר שמדברת עליו חברת הכנסת סולודקין כמו הסעות.
יפה וולמן: אז בקונצרט יודעים לארגן את זה.
יפה וולמן: כשיש קונצרט של רוג'ר ווטורס ליד לטרון, אז טוב מאוד יודעים לארגן שאף אחד לא ניגש עם רכב וניגשים כולם לחנייה ומשם יש הסעות והמארגנים איכשהו סופגים את זה.
יפה וולמן: אז כאן זה פתרון אחר, נכון, עד שעה מסוימת יש הסעות אל ולפנות בוקר יש הסעות לאיזה שהיא תחנה מרכזית באחת הערים הגדולות הסמוכות.
יפה וולמן: זה לא פותר את כל הבעיה, אבל זה מציב אותנו במקום אחר.
יפה וולמן: אז אני מציע, גברתי ואדוני יושבי הראש, שבאמת אולי אחרי הדיון הזה, אנחנו, כחברי כנסת, נחשוב איפה אנחנו יכולים להתקדם עם הדברים האלה ולאחר מכן נעשה את הדיון החשוב איך הארגונים השונים משתפים פעולה ועוזרים ל'עלם' וארגוני מתנדבים נוספים, ורותמים את ההורים.
יפה וולמן: אולי אז אנחנו ניתקל טיפ-טיפה פחות בבעיות.
יפה וולמן: אני לא אומר שלא יהיו בעיות ואני לא אומר שלא יהיו בני נוער במצוקה, אבל לפחות, כמדינה, אנחנו נעשה משהו קצת פחות הפוך.
מרינה סולודקין: מלת המפתח – איפה המדינה?
נאדיה חילו: אחריות השלטון המרכזי .
חן לנגר: משהו שאולי חסר לי בכל הדיון, אני חושב שכשאנחנו מדברים על האוהל של 'עלם', אני חושב שאנחנו כל הזמן מזכירים את המלים סמים ואלכוהול, סמים ואלכוהול, נכון שהאוהל של 'עלם' נותן גם המון מענה לנושא הזה, ובשביל זה גם יש לו גורמים נוספים שנמצאים לידו, יש את החפ"ק המשטרתי, את מגן דוד אדום, יש כל מיני מוקדים נוספים שעוזרים לו, אבל יש תחומים שהוא נשאר ריק, נשאר נטוש, ואני משלב בזה גם את הציבור הדתי.
חן לנגר: כשאני הייתי בדוגית, ניגש אליי נער דתי מסורתי ומספר לי קצת על החיים ומתחיל דיון פילוסופי על הא ודא, והוא מדבר איתי על הבריאה, ואז אני אומר לו 'רגע, למה נבראנו?
חן לנגר: ' סתם בשאלה של סתם, והוא אומר לי 'אנחנו נבראנו לשם ה'.' אני שואל אותו 'גם אתה נבראת לשם ה'?' הוא אומר לי 'אני לא יודע למה נבראתי, אולי אין צורך בי'.
חן לנגר: ורק אחרי שיחה מעמיקה של חצי שעה הגעתי לאיזה שהוא דיון על זה שיש לו בכלל נטיות אובדניות.
חן לנגר: הכול מתועד בטפסים והכול כמובן מועבר.
חן לנגר: לא הספקנו עם המצגת, אבל היה לי נורא חשוב להגיד את זה שזה גם מועבר הלאה, אבל זה הרבה מצוקות שצריכים רק אוזן קשבת, צריכים רק בן אדם שיידע איך לכוון ומישהו שיגיד 'נמצא מקום במיוחד בשבילך פה, ואם אתה רוצה לברוח, או ברחת מהבית ואתה גר עכשיו כל החופש הגדול בחוף, אז לא, יש מקום שיכול לתת לך את המענה הזה ומיטה חמה ואוכל חם בלילה, ולא שתדרדר למקומות שנורא קל להגיע אליהם'.
נאוה דקל: מלה על העניין הזה, כי הנטיות האובדניות של הנער הזה, או הנטיות האחרות, לא נולדו בחוף הים, ואני מסכימה עם חבר הכנסת שצריך לעשות פה איזה שהוא סדר ולחשוב על תקנים יותר גדולים של יועצים ויועצות ולאנשי טיפול לפני הפסטיבלים.
נאוה דקל: תקנים יותר גדולים ליועצים!!!, תקנים יותר גדולים לאנשי טיפול וגם לאנשים, אם דיברנו על הורים, גם לי כאן חסרים נציגים של הורים.
נאוה דקל: גם אני מסכימה, לא שיבואו לחוף הים, גם זה אולי, אבל שאנחנו נעבוד איתם, כי בתור בן אדם ששומע הורים אובדי עצות בימינו, היום, כל יום מאות הורים שפונים ומציגים את המצוקה שלהם, גם לעבודה עם הורים, עבודה מניעתית, ושיידעו לאן הילדים הולכים ואיך לטפל בהם.
אמיר טואבה: אני נציג הפרויקט הלאומי של אתיופיה.
אמיר טואבה: אני מוכרח לציין שעמותת 'עלם' עושים עבודה מדהימה.
אמיר טואבה: אני מכיר את העבודה שלהם בתוך השכונות, עם הניידות שנוסעות באמת בשעות לא-שעות.
אמיר טואבה: אני מציע לצורך העניין, לאור הדיון שהיה פה, באמת דיון מרתק, אני חושב עד כמה פשוט, קל ואפקטיבי, איך שעמותת 'עלם' עושים עבודה באמת בצורה יותר פשוטה, קלילה, בלי הרבה תסבוכת.
אמיר טואבה: העבודות שלהם, במידה ויקבלו את כל הגיבוי וכלי עבודה הראויים לכך, אני חושב שאת המודל הזה צריך להעתיק ולא כרגע לעקוף ולמצוא דברים שבסופו של דבר גם לא יבואו לידי ביטוי ברמת היישום בשטח.
אמיר טואבה: לכן אני מציע שאת העבודה של 'עלם' צריך לעגן, הן בתקנות, הן אם צריך גם בחוק, כדי שיוכלו לעבוד בצורה יותר אפקטיבית, במיוחד לבני נוער שבאמת חשופים יום יום.
אמיר טואבה: כל מה שנאמר פה זה נכון לגבי בני נוער, אבל זה נכון שבעתיים לבני נוער עולה.
אמיר טואבה: בני נוער עולה שהתא המשפחתי התנפץ, התרסק.
אמיר טואבה: שם אין עם מי לדבר ובוודאי ובוודאי שההורים עולים ואין להם אמצעים ומשאבים להשקיע בבני נוער, ובטוח לא לנסוע לאילת בשביל להציל את בני הנוער ולהביא אותם הביתה.
אמיר טואבה: מה שחסר לי גם בכל הדיון הזה, זה הנושא של לערב את ההורים.
אמיר טואבה: אני חושב, כמו שנאמר פה על ידי חלק מהאנשים, שצריך להחזיר להורים את הסמכות.
אמיר טואבה: אני חושב שמשרד החינוך והמשרדים האחרים, משרדי ממשלה, צריכים לעשות הכנה במסגרת החינוך, לפני חופשים, בכדי לעשות איזה שהיא פעילות מניעתית, אחרת כל מה שנאמר פה זה נכון ברמה תיאורטית, אבל ברמה היישומית זה לא יהיה פשוט.
ידידה אריה: אני רוצה להתייחס בעיקר למה שאמר חבר הכנסת יולי אדלשטיין.
ידידה אריה: זה שאני נמצאת פה כנציגת משרד ממשלתי ורואים אותי במדים ומפנים למשטרה, אז הרבה מהנושאים שעולים פה זה ממש לא משטרה, לא הנושא של מכירת כמויות או מחירים של משקאות.
ידידה אריה: יש איגוד צרכנים לדברים האלה.