GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נאדיה חילו: החברה הרבה יותר רגישה לצרכים של ילדים ולאלימות נגד ילדים.
נאדיה חילו: בתקופה האחרונה אנו עדים לחשיפות כאלה או אחרות, אם של אלימות כללית ואם של אלימות מינית.
נאדיה חילו: יש גם מודעות רבה יותר לתלונות ומודעות רבה יותר להפעלת חוקים להגנת חסרי ישע, חוקים שבאים לתרום ולהגן על ילדים.
נאדיה חילו: אני מוכרחה להגיד שהחקיקה בעניין הזה טובה ומתקדמת.
נאדיה חילו: זה עדיין לא אומר שמיצינו את כל מה שאפשר בחקיקה.
נאדיה חילו: ברור שכל צעד שמרחיב את יריעת ההגנה על ילדים בהחלט חיובי ויתרום להגנה על הילדים ולטיפול בהם.
נאדיה חילו: כאשר מתגלה תופעה כזאת וילד נופל קורבן להתעללות מינית, נשאלת השאלה אילו מנגנונים החברה מעמידה כדי לטפל ולהתמודד עם התופעה, מצד אחד למנוע נזקים, ומצד שני לנסות להחזיר את הילד הרך למסלול חייו, ככל האפשר עם פחות צלקות, ויש צלקות בעניין הזה, והצלקות לעתים קרובות לצער כולנו נשארות זמן רב מאוד בנפשם של הילדים.
נאדיה חילו: אני מסתכלת על מבנה מערך החירום.
נאדיה חילו: אני יודעת שמשרד הבריאות ומשרד הרווחה מעניקים טיפול חירום לילדים.
נאדיה חילו: ידוע גם שקיימים היום רק שלושה מרכזים – "בני ציון" בחיפה, "וולפסון" בחולון, ו"בית לין" בירושלים – בהם מתבצע טיפול ראשוני בילד באופן מרוכז מאוד.
נאדיה חילו: אחרי ההתמודדות הראשונית יש ועדות אזוריות, שבהן משתתפים משרדי הממשלה הרלוונטיים שציינתי ועמותות אזרחיות.
נאדיה חילו: זה הזמן להתעכב על העבודה של העמותות, שבעיניי תמיד מבורכת מאוד, שבאה להתמודד עם תופעות אלימות ולהגן על ילדים.
נאדיה חילו: אני חוזרת ואומרת שעבודת העמותות איננה במקום האחריות הממשלתית, איינה במקום האחריות של השלטון המרכזי שאמור לתת במקרים כאלה מענים מלאים ושלמים.
נאדיה חילו: בעיניי העמותות הן כוח עזר נוסף ועושות עבודה טובה, אבל הן לא התחליף לעבודת משרדי הממשלה השונים ולא תחליף לחובה ולאחריות של המשרדים השונים שאמורים לתת מענה.
נאדיה חילו: ידוע לנו גם על ההמתנה הארוכה באזורי הפריפריה, המתנה של 3 חודשים ולפעמים אפילו של שנה.
חניתה צימרין: 8 חודשים.
נאדיה חילו: בין 3-12 חודשים.
נאדיה חילו: ההמתנה במקרים כאלה בגילאים כל-כך צעירים פעמים רבות קריטית.
נאדיה חילו: אם ילד נפגע בעבירת מין, ולא משנה אם בתוך המשפחה או בחברה, ולא מקבל התייחסות מיידית, וצריך להמתין 6 חודשים או שנה, אנחנו מפספסים את האופציה לטיפול ולשיקום, את האפשרות להחזיר את הילד הרך למסלול חיים יום-יומי רגיל, לצערי הרב.
נאדיה חילו: ידוע לנו שמשרד החינוך מעורב בפיתוח תוכניות להתמודדות עם התופעה הזאת.
נאדיה חילו: גם המוסד לביטוח לאומי מעורב, באמצעות קרן שלו בשותפות עם קרן סקט"א-רש"י, בתוכנית להענקת טיפול מתמשך לילדים נפגעי תקיפה מינית.
נאדיה חילו: ראוי לציין את מה שנעשה, אבל בהחלט להצביע על המחסור.
נאדיה חילו: צריך להצביע על המחסור ולקרוא באופן ברור וחד לתת את המענים הנדרשים בצורה מרוכזת מאוד, ולא רק דרך מסגרות טיפול של 10 מרכזי חירום שקיימים בארץ שאמורים לתת מענה לכמעט 2,000 ילדים.
נאדיה חילו: לא ידועים לי המספרים המדויקים של כוח-האדם המקצועי באותן מסגרות, אבל ברור על פניו שבמציאות הקיימת ובמשאבים הקיימים מרכזים ואנשי מקצוע לא נותנים תשובות מלאות לתופעה שהולכת ומתרחבת של פגיעה בקטינים.
נאדיה חילו: ייתכן שהיא לא מתרחבת, אבל יש מודעות רבה יותר להתלונן.
נאדיה חילו: מצד אחד כחברה אנחנו עובדים בצורה ברורה מאוד ושמים מוקד על הסברה ועל מניעה ומעלים את המודעות, וזה חשוב מאוד, אבל מצד שני נוצר פרדוקס כי לא נותנים מענה.
נאדיה חילו: המטרה לא רק להתלונן.
נאדיה חילו: התלונה חשובה, והחשודים שפגעו בילדים, אם בתוך המשפחה ואם מחוץ לה, צריך בהחלט למצות איתם את מסלול אכיפת החוק והענישה, אבל לדעתי המסלול השני, של טיפול בילדים הנפגעים שהם קורבנות לעבירות מין, הוא מסלול חשוב מאוד שצריך להתחיל להפעילו באופן מיידי, במערך משולב של כל הגורמים, כדי לנסות לשקם את הילדים הקטינים על-ידי מתן שירותים של טיפול והגנה.
נאדיה חילו: אני מסתפקת בדברי ההקדמה הללו.
נאדיה חילו: נשמע את הנציגים שנמצאים אתנו.
נאדיה חילו: אני מבקשת להתחיל עם נציגת משרד הרווחה, גברת חנה סלוצקי, פקידת סעד ארצית לחוק הנוער, בבקשה.
חנה סלוצקי: ציינת את השירות המרכזי שפיתחנו בעשר השנים האחרונות – מרכזי החירום.
חנה סלוצקי: בצדק אמרת שהמרכזים אינם מספיקים, אינם נותנים מענה לכל הצרכים.
חנה סלוצקי: אמנם פיתחנו מרכז חירום לילדים ערבים בצפון, לאוכלוסייה חרדית, ולגיל הרך, אבל עדיין יש אוכלוסייה בדואית בדרום, אוכלוסייה גדולה מאוד ומרובת בעיות, שאין לה היום שום מענה במרכזי החירום.
חנה סלוצקי: לעתים קרובות אנו נאלצים להעביר אותם מהדרום לעיבלין שבצפון.
חנה סלוצקי: לאחרונה ביקשנו אישור מיוחד להגדיל את מספר המקומות לילדים באותו מרכז חירום לאוכלוסייה בדואית מיוחדת מהדרום.
חנה סלוצקי: יש לנו מחסור עצום במקומות גם עבור האוכלוסייה החרדית, שם אנו נדרשים להפרדה בין בנים ובנות.
חנה סלוצקי: ברור שמרכז החירום שמכיל בו-בזמן 15 ילדים לא יכול לענות על כל הצרכים ועל המחסור.
חנה סלוצקי: יחד עם זה, בשנה האחרונה אנו משדרגים את יחידות הייעוץ והטיפול שלנו.
חנה סלוצקי: אלה יחידות אקסטרניות, שבו-בזמן יוכלו לקבל כ-40 משפחות לטיפול במרכזי חירום, כאשר לא מוציאים את הילדים מן הבית אלא מביאים את המשפחה לטיפול במרכז.
חנה סלוצקי: בנוסף לכך, אנו שותפים עם "אשלים" ועם המשרדים השונים בוועדות, ושותפים במיזם החדש של המוסד לביטוח לאומי וקרן סקט"א-רש"י לפיתוח מרכזי טיפול ברשויות המקומיות.
חנה סלוצקי: כל מה שאני יכולה לומר הוא טיפה בים.
חנה סלוצקי: אין היערכות והסתכלות מערכתית ארצית.
נאדיה חילו: כמה ילדים בסך הכול מקבלים מענה טיפולי בכל המערך הטיפולי של מרכזי החירום ואחרים?
חנה סלוצקי: לא ציינתי את כל הארגונים הנוספים שפועלים, כמו אל"י ומיט"ל ו"ענבל" וכולי, אבל הבעיה העיקרית שאין כסף.
חנה סלוצקי: ברשויות המקומיות כאשר כבר כן רוצים להפנות ילדים לטיפול אין תקציבים מיוחדים שהמשרדים נותנים, גם לא משרד הרווחה.
חנה סלוצקי: זה אחד הדברים שאנחנו מתכוונים היום לפתח, שכל ילד שמוכר ברשות מקומית כמי שנפגע מינית, בין בתוך המשפחה ובין מחוץ למשפחה, יוכל לקבל טיפול אפילו אם להוריו אין כסף.
חנה סלוצקי: המרכזים הפועלים היום מבקשים תשלום ראשוני כלשהו.
חנה סלוצקי: במרכז לין שהזכרת, שהוא מרכז לאבחון והגנה, כאשר ההתייחסות הראשונה לילד היא באספקטים טיפוליים ובהתייחסות טיפולית אנו רואים את ההבדל גם אחר-כך בכל הטיפול בטראומה ובפוסט-טראומה של הילדים.
נאדיה חילו: ובכל זאת, על-פי ההערכה שלך לכמה מתוך הצרכים של הילדים הנפגעים יש מענה טיפולי?
חנה סלוצקי: אולי 10% או 15% מקבלים היום מענה טיפולי שאנחנו יכולים לתת, מלבד טיפול באופן פרטי.
חנה סלוצקי: אני מדברת על ארגונים ועל מה שאני יודעת שהמדינה נותנת.
עדי ארד: רק 10% מן הילדים נפגעי תקיפה מינית מקבלים טיפול בשל מחסור בתקציב?
חנה סלוצקי: בשל מחסור בתקציב וגם מכיוון שעדיין לא פיתחנו מערכים טיפוליים מספיקים.
חנה סלוצקי: באשר להכשרת מטפלים – מדובר על טיפול בתחום שלא בהכרח כל אנשי המקצוע שעוסקים בטיפול הנפשי יכולים להתמודד אתו, אלא אם יעברו הכשרה.
חנה סלוצקי: גם הנושא הזה לדעתי צריך לקבל הרבה יותר תקציבים והרבה יותר התייחסות.
יעקב פולאקביץ: אני ראש שירותי בריאות הנפש במשרד הבריאות.
יעקב פולאקביץ: אני רוצה לפתוח במחאה על המסמך שנמסר כאן, בשל טעות מהותית שנכתבה בו, שיוצרת מסך של הטעיה.
יעקב פולאקביץ: בעמוד 7 במסמך, באמצע הפסקה הראשונה נכתב "ילדים נפגעי תקיפה מינית לא יופנו לטיפול בשל הפגיעה המינית עצמה שכן פגיעה מינית בילדות מופיעה בהסכם תחת הסעיף 'קוד Z' שאינו נכלל בסל השירותים".
יעקב פולאקביץ: אני אומר חד-משמעית שנפגעי תקיפה מינית יקבלו טיפול במסגרת בריאות הנפש.
יעקב פולאקביץ: ההגדרה ב"קוד Z" של תקיפה מינית – אין משמעה שילד שנפגע מתקיפה מינית ויש לו בעיה המצריכה טיפול לא יקבל אותה.
יעקב פולאקביץ: אם הוא סובל מחרדה, סובל מדיכאון, סובל מפוסט-טראומה או מכל דבר אחר הוא יקבל טיפול.
יעקב פולאקביץ: זו הטעיה של הציבור.
יעקב פולאקביץ: הכללת פסקה כזאת היא שימוש לרעה של המתנגדים לתהליך רפורמה.
יעקב פולאקביץ: אני מתפלא שהיא הוכללה בכלל ואני לא יודע מי מסר את המידע.
נאדיה חילו: נבקש מגברת אתי וייסבלאי ממחלקת המחקר והמידע של הכנסת, שכתבה וערכה את המסמך, להתייחס להערתך.
אתי וייסלבאי: אלה הדברים שהבנתי ממה שאמרתם לי, כלומר שבמסגרת הרפורמה ילדים נפגעי תקיפה מינית יקבלו עזרה במידה ויש להם בעיה כלשהי או סימפטום.
אתי וייסלבאי: אנסח את זה כשאלה.
אתי וייסלבאי: האם ילד שנפגע אבל כרגע עדיין אין לו בעיה או סימפטום יקבל טיפול?
יעקב פולאקביץ: כל ילד שיופנה למרפאה בכותרת שעבר תקיפה מינית או בכותרת שסובל מבעיה כלשהי, ייבדק.
יעקב פולאקביץ: בכל מקרה ברפורמה יש אפשרות לשלוש פגישות גם בלי אבחנה.
יעקב פולאקביץ: הוא ייבדק, ואם תהיה הצדקה להמשך טיפול ויימצא צורך מקצועי לטפל בילד הוא יקבל טיפול.
יעקב פולאקביץ: אבל אם אין צורך והילד לא רוצה לשתף פעולה וההורים לא רוצים לשתף פעולה, אי אפשר לכפות את הטיפול ואז הוא לא יקבל טיפול.
יעקב פולאקביץ: אי אפשר להכניס נעץ במקום שלא קיים, וכך נעשה על-ידי המתנגדים לרפורמה.
יעקב פולאקביץ: ברור לי לחלוטין מי הכניס את העניין הזה, גם אם זה נמסר לך לא על-ידי אנשי משרד הבריאות.
נאדיה חילו: ד"ר פולאקביץ, המערך שלכם היום מוכן וערוך לתת מענים טיפוליים מבחינת משאבים וכוח-אדם לכל הפונים וכל הנפגעים?
יעקב פולאקביץ: ילדים נפגעי תקיפה מינית נמצאים אצלנו, מבחינת החשיבות ומבחינת ההתעסקות, מאז ומתמיד, ועם מוקד גדול יותר בשנים האחרונות.
יעקב פולאקביץ: לפני 7 שנים נכנסתי לתפקיד במשרד הבריאות, אז כאחראי על תחום ילדים ונוער, והייתי בין היוזמים להקמת השתלמות למטפלים בתחום בריאות הנפש.
יעקב פולאקביץ: אל הפרויקט הזה הצטרפו "אשלים", משרד החינוך ומשרד הרווחה.
יעקב פולאקביץ: במשך 3 שנים הקמנו השתלמות למטפלים בתחום כדי שתהיה התמקצעות בטיפול בילדים נפגעי תקיפה מינית.
יעקב פולאקביץ: הילדים יכולים להיות מופנים לטיפול במרפאות לבריאות הנפש.
יעקב פולאקביץ: בפרויקט הזה ועדות אזוריות ממיינות ומחליטות היכן הילד יקבל טיפול.
יעקב פולאקביץ: בדרך כלל אל המרפאות מופנים מתוך הוועדות הילדים שמצבם קשה יותר, או שעברו תקיפה מתמשכת ולא אירוע חד-פעמי, כדי שיקבלו טיפול טוב.
יעקב פולאקביץ: המרפאות לבריאות הנפש נמצאות היום במצב קשה מאוד, בקריסה.
יעקב פולאקביץ: אני אומר את זה בבירור.
יעקב פולאקביץ: תור ההמתנה במרפאות, כפי שציינתי במסמך שהעברתי לכם, נע בין 3-12 חודשים.
יעקב פולאקביץ: בחיי ילד שנת המתנה היא אסון, קטסטרופה, אין ויכוח על כך, ואנחנו רואים את זה בחומרה.
יעקב פולאקביץ: נכתב בזמנו מכתב שמבקש לתת עדיפות בטיפול לילד שנפגע מינית ופונה למרפאה לבריאות הנפש, אבל זה נתון לשיקולו המקצועי של מנהל המרפאה שצריך לקבל את הילד.
יעקב פולאקביץ: כאשר עומד לפניו ילד דכאוני עם איום אובדני או ילד פסיכוטי או ילד שעבר תקיפה מינית – זה שיקול מקצועי את מי לקבל בעדיפות מיידית ראשונה, שנייה או שלישית.
יעקב פולאקביץ: אבל בדיקה ראשונית משתדלים לתת במענה מיידי.
יעקב פולאקביץ: היום אנו על סף רפורמה בבריאות הנפש.
יעקב פולאקביץ: האחריות הביטוחית תעבור לקופות-החולים, שאמורות להרחיב את השירותים הניתנים היום, להגדיל אותם פי שתיים וחצי.
יעקב פולאקביץ: היום מספר הילדים המטופלים במרפאות הציבוריות הוא 0.8% מכלל הילדים.
יעקב פולאקביץ: מדובר על גידול עד 2% בצריכת השירותים, משמע גידול פי שתיים וחצי.
יעקב פולאקביץ: בהנחה שגם הפריסה הארצית וגם מספר הטיפולים יהיו גדולים יותר, בהתאם לכך יטופלו גם ילדים שהם נפגעי עבירה.
יעקב פולאקביץ: אני קצת מופתע לקרוא במסמך הזה, שאני קורא בו כעת לראשונה, שיש כאן איזה חיבור בין משרד הרווחה, המוסד לביטוח לאומי וקרן סקט"א-רש"י בפרויקט שמציע טיפול נפשי לילדים נפגעי תקיפה מינית.
יעקב פולאקביץ: ככל הידוע לי, אנשי הרווחה אינם אמונים לתת טיפול נפשי.
יעקב פולאקביץ: לפי דעתי הפרויקט הזה צריך להיות במשרד הבריאות, בהרחבת השירותים בתוך משרד הבריאות, כדי לתת לילדים האלה טיפול.
יעקב פולאקביץ: מוזר בעיני שמעבירים את הנושא לטיפול גורמים שאינם אנשי מקצוע.
יצחק קדמן: זה מה שחשוב, באיזה משרד זה נמצא?
יצחק קדמן: מה הבירוקרטיה הזאת?
יצחק קדמן: הרי אתם לא מסוגלים לתת מענה מינימלי.
יצחק קדמן: אתה מאחז עיניים.
יצחק קדמן: אתם לא נותנים שום טיפול.
יעקב פולאקביץ: בהמשך אנשים הרי יגיעו אלינו.
יצחק קדמן: שולחים ילדה להמתין 8 חודשים, ילדה שנפגעה מינית.
יעקב פולאקביץ: לא אמרתי דבר אחר.
יעקב פולאקביץ: זאת בדיוק הבעיה, שהתקציבים הולכים למקום הלא נכון.
יעקב פולאקביץ: מי יטפל שם?
יעקב פולאקביץ: מה הם יודעים לעשות שם?
יעקב פולאקביץ: על מה אתה מדבר?
נאדיה חילו: ד"ר פולאקביץ, הדברים שלך ברורים.
נאדיה חילו: זה לא אומר שכל הנוכחים והעוסקים בתחום צריכים לקבל אותם.
נאדיה חילו: נאפשר לכל אחד להגיד את דברו, גם אם אחרים לא מסכימים.
נאדיה חילו: אני מבקשת מאוד לתת לכל אחד להתבטא.
נאדיה חילו: אני מבינה את המעורבות ואת הכעס של ד"ר קדמן שעוסק בעניינים האלה מדי יום, כמו גם בעניינים נוספים.
נאדיה חילו: אני מבקשת לשמוע כעת את נציגת המוסד לביטוח לאומי.
נאדיה חילו: אני מבקשת שתעני גם על השאלה של ד"ר פולאקביץ.
נעמי רוכמן: אני מבקשת לענות לד"ר פולאקביץ.
נעמי רוכמן: הפרויקט של קרן סקט"א-רש"י ושל הביטוח הלאומי חבר לפרויקט של "אשלים", של הוועדות.
נעמי רוכמן: אנחנו רוצים לעבוד ביחד עם שלושת המשרדים שמיוצגים בוועדות – משרד הבריאות, משרד הרווחה ומשרד החינוך.
נעמי רוכמן: כל המשרדים הללו ביחד נוגעים לנושא הזה, כל אחד מהזווית שלו, כאשר אנשי הרווחה עסוקים יותר בחלק של הדיווח וההגנה, ואנשי הבריאות והחינוך ביחד עוסקים בטיפול בילדים בתוך המשפחה או מחוץ למשפחה, כמובן ביחד עם יחידות הייעוץ הטיפוליות של מרכזי החירום.
יעקב פולאקביץ: שהם לא של משרד הבריאות.
חנה סלוצקי: יש גם בבתי-חולים.
חנה סלוצקי: יש הרבה מאוד מסגרות שמטפלות בילדים נפגעי תקיפה מינית.
נעמי רוכמן: יש מערכת של מרכזי הגנה שקשורה לבתי-חולים.
נעמי רוכמן: אנחנו מנסים לבנות כאן דבר שלא מפריד, אלא משתף.
יצחק קדמן: ויש ארגונים וולונטריים שנותנים טיפול.
נעמי רוכמן: אנחנו לא שוכחים אותם.
נעמי רוכמן: גם הארגונים הוולונטריים – אל"י, מיט"ל ו"ענבל" – שותפים לפרויקט הזה.
נעמי רוכמן: חשוב מאוד להגיד שהם השותפים שלנו בהפעלה של הפרויקט, בעיקר בצד המקצועי.
נאדיה חילו: אני מבקשת לשמוע את ד"ר חניתה צימרין, נשיאת אל"י – האגודה להגנת הילד.
חניתה צימרין: בשנים האחרונות עלתה מאוד המודעות לנושא, עלה העיסוק בו ועלתה רמת העשייה.
חניתה צימרין: אבל כאשר אני מסתכלת על המסמך הזה, כל אחד כנראה יסתכל על המסמך ויכעס מהזווית שלו.
חניתה צימרין: כאשר אני מסתכלת על המסמך הזה, יש בו שתי מגמות הפוכות.
חניתה צימרין: האחת, דיווח-חסר נוראי של המספרים.
חניתה צימרין: לא מדובר על 2,000 עבירות במשפחה.
חניתה צימרין: לקו החירום של אל"י בלבד, ואנחנו לא כל שירותי המדינה כפי שידוע לכם, הגיעו 6,500 משפחות בשנה שעברה.
חניתה צימרין: בשנת 2007 שעדיין לא הסתיימה יש לנו בטיפול ממושך, של שנה ומעלה, 464 ילדים, בטיפול של בדיקות ואבחונים לא ממושכים יש לנו 3,000 ילדים.
חניתה צימרין: אלה מספרים שונים מאוד מהמספרים שמוצגים במסמך הזה.
חניתה צימרין: ודבר שני, מאז שקראתי את המסמך לפני מספר דקות אני מנסה למצוא מילה שתחליף את המושג מצגת-שווא של שירותים, מפני שאני לא רוצה להישמע כל-כך שלילית.
חניתה צימרין: כאשר נאמר שיש 18 ועדות זה נשמע מכובד.
חניתה צימרין: חלק מן הוועדות לא העבירו ולו מקרה אחד השנה.
חניתה צימרין: אני שותפה לחלק מן הוועדות האלה.
חניתה צימרין: כאשר מדובר על 10 מקלטים, שאחד מהם מנוהל על-ידי אל"י, וזה באמת היהלום שבכתר, שנותן שירות לעילא ולעילא, כמה ילדים מטופלים מדי שנה במקלט, 35?
חנה סלוצקי: בממוצע 55 ילדים עוברים בשנה במקלט בטיפול האינטרני.
חניתה צימרין: זה אפס קצהו של מה שצריך.
חניתה צימרין: כלומר מצד אחד מוצגים כאן נתונים נמוכים מהמספרים המשוערים האמיתיים, ומצד שני יש הצגת שירותים שנראית טובה יותר על הנייר מאשר היא באמת.
חניתה צימרין: במסמך לא מדובר על תקופת ההמתנה, ואכן נשמעה כאן השתוממות גדולה.
חניתה צימרין: תקופת המתנה של שנה לילד, כפי שאמרת, זה לא קטסטרופה, אלא זה כאילו הרגו אותו.
חניתה צימרין: באל"י שומרים על העיקרון שאין תקופת המתנה של יותר מ-10 ימים, ואפילו אם אצטרך לעבוד ב-2 בלילה.
חניתה צימרין: אי אפשר לחכות 8-9 חודשים או שנה עם ילד שבמילא יש לו בעיה בפנייה.
חניתה צימרין: הגידול במספר הילדים נובע בחלקו מן המודעות הגדולה יותר, ומכך שיודעים איך לפנות, וגם מלחצים בחברה הישראלית שגורמים לעלייה בפגיעות – לחצים של ביטחון, לחצים של עוני ולחצים נוספים.
חניתה צימרין: לכך יש להוסיף את העולים החדשים שנמצאים במשבר בשל הבדלי התרבות ובשל קשיי הקליטה ובשל הצורה שאנחנו מציגים להם את השירותים, שלא תמיד נתפסת כידידותית, לכן יש הרבה מאוד פגיעה.
חניתה צימרין: מדובר גם על האוכלוסייה הערבית, שרק עכשיו התחלנו לגעת בה.
חניתה צימרין: במסמך הזה מדברים על 400 מקרים שנמצאים בטיפול.
חניתה צימרין: במשרד שפתחנו בנצרת בלבד יש לנו היום 75 ילדים בטיפול.
חניתה צימרין: אני תוהה, מאין המספרים הקטנטנים שמופיעים במסמך הזה?
חניתה צימרין: לכך יש להוסיף גם את האוכלוסייה החרדית, שם הבעיה הולכת וגדלה, ואין טיפול.
חניתה צימרין: יצרנו ציפיות.
חניתה צימרין: אנחנו אומרים: תדווחו, תתקשרו.
חניתה צימרין: אנחנו יוצרים ציפיות ואחר-כך שולחים אותם לחכות ברשימת המתנה.
חניתה צימרין: טיפול בילדים שעברו התעללות לא דומה לשום דבר אחר.
חניתה צימרין: אני תרפיסטית כבר למעלה מ-30 שנה ויודעת שזה לא דומה לשום דבר אחר.
חניתה צימרין: יש כאן אלמנט של פגיעה בתוך המשפחה, שמכניס דבר שונה לגמרי לטיפול.
חניתה צימרין: יש כאן אלמנט של ילדים פוגעים – בעיה חדשה שאנחנו נתקלים בה חדשות לבקרים.
חניתה צימרין: יש גם הבדל בין הפדופילים והאחרים – בעיתונות מכניסים את כולם לאותה קטגוריה, כאילו כל מי שפגע מינית הוא פדופיל, ולא כך הוא, וצריך להתייחס אליהם אחרת.
חניתה צימרין: יש את גיל הנפגע – כאשר מביאים גוזל בן שנתיים לטיפול צריך להתייחס לגילו.
חניתה צימרין: יש את הצורך לטפל בשני עברי המתרס.
חניתה צימרין: אני יודעת שאני מעוררת מחאה גדולה כאשר אני אומרת שצריך לטפל גם בפוגעים, אבל אי אפשר לטפל טיפול משפחתי ללא טיפול משולב.
חניתה צימרין: שמעתי רבים שחושבים שצריך להושיב את הפוגע בבית-הסוהר ולשכוח מן העניין.
נעמי רוכמן: כאן לא תגלי התנגדות לצורך לטפל בשני עברי המתרס.
נעמי רוכמן: כולנו תומכים בכך.
חנה סלוצקי: כולם מסכימים לזה.
חניתה צימרין: כאשר צריך לטפל באחד המרכיבים של המשפחה, שהוא הפוגע, וכל לבך נתון לילד ולא לפוגע, עליך להיות אדם עם ביטחון עצמי, עם יכולת מקצועית גבוהה ובשלות מקצועית גבוהה כאשר אתה עומד מול פונים שאין להם מחויבות אליך.
חניתה צימרין: זה לא כמו ייעוץ נישואין, שהזוג בא ורוצה את עזרתך.
חניתה צימרין: אנחנו מדברים עם אנשים שלא רוצים אותנו, אנשים שמכחישים שהיתה בעיה.
חניתה צימרין: מדברים על ילד שמסתגר כדי לא להסגיר את הוריו.
חניתה צימרין: אנחנו מדברים על התוצאות הפסיכולוגיות של הפגיעה שגורמות לטיפול להיות משהו אחר, כאשר יש חוסר אמון בסיסי, יש פטליזם של הילד, ועוד דברים נוספים רבים.
חניתה צימרין: יש גם השפעה על המטפל כאשר הוא עובד נגד כל מה שלמד, נגד מה ששתינו למדנו ביחד בבית-הספר לעבודה סוציאלית, כי הוא נוקט כאן בגישה שיפוטית ובגישה של "הערכים שלי טובים יותר מן הערכים שלך", ובלי סודיות מקצועיות.
חניתה צימרין: כל מה שלמדנו מתמוטט כאשר אנחנו עובדים מול הדברים האלה.
חניתה צימרין: ואנחנו צריכים לעבוד עם ריבוי של שירותים וריבוי של מקצועות.
חניתה צימרין: למה הבאתי את כל הדברים האלה?
חניתה צימרין: מפני שאני רוצה לדבר על הכשרה.
חניתה צימרין: אני סבורה שכאשר מישהו, ובכלל זה אנחנו, נותן קורס של 8 פגישות אי אפשר לקרוא אחר-כך לבוגר הקורס מומחה לנושא התעללות.
חניתה צימרין: אדם בתחנה לבריאות הנפש שראה במשך השנה שני מקרים של התעללות בילדים בין מגוון המקרים האחרים, אני סבורה שאי אפשר לקרוא לו מומחה לנושא הזה.
חניתה צימרין: אני מבקשת שתנתן יותר הכשרה.
חניתה צימרין: אני מבקשת שיינתן רישוי.
חניתה צימרין: כפי שאדם לא יכול להכריז על עצמו כמומחה לטיפול בנישואים מבלי שיש לו תעודה, לא ייתכן שכל מי שגמר לימודיו בבית-ספר לעבודה סוציאלית או במחלקה לפסיכולוגיה או התמחה בפסיכיאטריה, כעבור שלושה ימים ייתקל במקרה אחד או שניים ויכריז על עצמו כמטפל בתחום ההתעללות.
חניתה צימרין: אנחנו עלולים לגרום נזק נוראי בעקבות זה.
חנה סלוצקי: ומלבד זה המטפלים גורמים גם נזק לעצמם.
חניתה צימרין: קורה שמטפלים שגורמים נזק לעצמם, שרואים מקרה כזה מוקדם מדי, שמתמוטטים, שנשחקים, אבל כרגע אני מייצגת את המטופלים ולא את העובדים.
חניתה צימרין: גברתי היושבת-ראש, אני רוצה להתייחס לביטוי אחד שלך, שנאמר מתוך הערכה, אבל אני רוצה להיתפס בו, שהעמותות חשובות והן כוח עזר ליד המדינה.
חניתה צימרין: הן לא כוח עזר.
חניתה צימרין: העמותות שותפות.
חניתה צימרין: כאשר מישהו דיבר על הוועדות, הזכירו את משרד הרווחה, את משרד החינוך ואת משרד הבריאות, אך לא הזכירו את העמותות.
חניתה צימרין: רבותי, העמותות נושאות בישראל בנטל הכי כבד.
חניתה צימרין: מדברים כאן על התקציבים הגדולים שמשרד הרווחה נותן, שהמוסד לביטוח לאומי נותן, ואני אומרת את זה בהערכה, אלה תקציבים נהדרים ואני שמחה עליהם.
חניתה צימרין: אל"י הביאה השנה 7 מיליון שקלים לצורך טיפול.
חניתה צימרין: אני סבורה שזה יותר ממה שמשרד החינוך מביא, ואנחנו לא באותו גודל.
חניתה צימרין: כלומר אל תתייחסו אלינו כאל כוח עזר, אלא כאל שותפים.
נאדיה חילו: אני בהחלט מקבלת את ההערה שלך.
חניתה צימרין: בשותפות הזאת כל אחד מן הצדדים מביא את הדבר הנכון שיש לו.
חניתה צימרין: אני סבורה שעמותות לא יכולות לעבוד ללא המדינה, כפי שהמדינה לא יכולה לעבוד ללא העמותות.
חניתה צימרין: אבל אני לא רוצה – ואני אומרת את זה שוב ושוב – להיות הסרח שסוחב את עיקר העול אבל מקבל הכי פחות התייחסות.
503: רציתי להציע נקודה למחשבה בעקבות מה שנאמר כאן על הפערים הגדולים במספרים.
503: המספרים שמופיעים בדוח מתייחסים למספר התלונות שהוגשו למשטרה, וזה מעיד שרוב הציבור לא מתלונן.
503: צריך לחשוב על העלאת המודעות.
503: אני לא מדבר על אוכלוסיות מסוימות, אבל את דיברת על אלפים, וכאן מצוין בסך הכול מספר התיקים שהוגשו למשטרה.
חניתה צימרין: הייתי אומרת שיש עשרות אלפי מקרים.
נאדיה חילו: לפעמים מחליטים להגיע לטיפול מבלי להתלונן במשטרה.
נאדיה חילו: המספר המצוין כאן מצביע רק על היקף התופעה וחומרתה.
יצחק קדמן: גברתי היושבת-ראש, אני רוצה ברשותך להתחיל דווקא עם השורה התחתונה.
יצחק קדמן: עם כל הכבוד לכל הפרויקטים ולכל המשרדים, ואני לא בא לפגוע באף אחד, השורה התחתונה של כל העסק הזה, שילד שנפגע מינית בישראל לא זכאי היום לקבל טיפול.
יצחק קדמן: אני תמיד משתמש בדוגמה, ואביא אותה פעם נוספת – ילדה הלכה ברחוב, החליקה ושברה את הרגל.
יצחק קדמן: מגיע אמבולנס על חשבון המדינה, מפנה אותה לחדר מיון, שם מטפל בה רופא על חשבון המדינה, והוא שולח אותה לעשות צילום רנטגן על חשבון המדינה, ואם יש לה שבר אז שמים לה גבס על חשבון המדינה, ואם עליה לעבור אחר-כך פיזיותרפיה היא מקבלת טיפולי פיזיותרפיה על חשבון המדינה.
יצחק קדמן: אבל אם אותה ילדה הלכה ברחוב ולא שברה רגל, אלא מישהו תפס אותה ועשה בה מעשה מיני חמור ביותר ושבר לה את הנשמה, לא את הרגל, אז מדינת ישראל אומרת: זה לא בעיה שלי, נקודה.
יצחק קדמן: פרויקטים הם לא תחליף למדיניות.
יצחק קדמן: פרויקטים הם לא תחליף לזכות על-פי חוק לקבל טיפול.
יצחק קדמן: היום מה שקורה לילדה כזאת, שלא שברה את הרגל אלא שברה את נפשה, היא מתחילה דרך חתחתים.
יצחק קדמן: עליה לפנות, והיא לא יודעת לאן.
יצחק קדמן: ד"ר פולאקביץ, אני מתנצל על הפגיעה ועל ההתפרצות, אבל היא פונה למשרד הבריאות ולא מקבלת מענה, לא כי אתה לא רוצה, אלא בתנאים הקיימים היום אתה לא יכול לתת לה מענה.
יצחק קדמן: תשובה של המתנה של 8 חודשים היא לא תשובה.
יצחק קדמן: במקרה מסוים הייתי בקשר עם מנהל תחנה לבריאות הנפש.
יצחק קדמן: זה היה מקרה חמור מאוד של ילדה בת 3 שהמאבטח בגן פגע בה מינית.
יצחק קדמן: אמר לי מנהל התחנה: למה לא אמרת שזה מקרה חירום?
יצחק קדמן: שאלתי אותו: ואם הייתי אומר?
יצחק קדמן: ענה: אז תור ההמתנה היה מתקצר ל-3 חודשים.
יצחק קדמן: זה לא תשובה, ואתה יודע כמוני שזה לא תשובה.
יצחק קדמן: אנשים פונים לשירותי הרווחה.
יצחק קדמן: יש במשרדי מאות מכתבים מרשויות הרווחה, כולל המבוססות, כולל מעיריות עשירות.
יצחק קדמן: מגיע אלינו מכתב מאגף הרווחה כי יש לנו איזו קרן קטנה, וזה לא פתרון לשום דבר, ואומרים: אנא מכם, השגנו תרומה מפלוני, תרומה לתת טיפול נפשי לילד שנפגע מינית.
יצחק קדמן: צריך לחזר על הפתחים ולבקש.
יצחק קדמן: ואז שירותי הרווחה שולחים לאל"י, אבל אל"י היא לא איזה דוד עשיר שצריך לפתור למדינת ישראל את בעיותיה.
יצחק קדמן: שם הטיפול טוב, והטיפול אפילו מסובסד ועולה פחות מאשר אצל מטפל פרטי, אבל הוא עולה כסף.
יצחק קדמן: ואז מתחיל מחזה מביש שמשפחה לא יכולה לממן טיפולים.
יצחק קדמן: אדוני שאל למה לא מתלוננים.
יצחק קדמן: כי אם מתלוננים ומגיעים לבקש סיוע מקבלים תשובה שלא יכולים לממן להם את הטיפול.
יצחק קדמן: צריך לחזר על הפתחים, כדי לקבל מה?
יצחק קדמן: אנחנו דורשים כאן איזה לוקסוס?
יצחק קדמן: אנחנו דורשים כאן איזו הטבה מיוחדת?
יצחק קדמן: העניין הזה לא נפתר.
יצחק קדמן: עם כל הכבוד לביטוח הלאומי ולוועדה כזאת או ועדה אחרת ולדברים שעושים במשרד החינוך, זה איננו פתרון.
יצחק קדמן: זה לא יכול להיות פתרון.
יצחק קדמן: אגב, גברתי היושבת-ראש, בהערת ביניים צוין כאן הביטוח הלאומי כמי שיממן הקמת מרכזים.
יצחק קדמן: אין, נגמר.
יצחק קדמן: ממשלת ישראל החליטה לחסל את הקרן לילדים בסיכון.
נאדיה חילו: שמענו על כך ובשבוע הבא נקיים דיון על הנושא הזה.
יצחק קדמן: החליטו לחסל את הקרן.
יצחק קדמן: כי מישהו באוצר החליט.
יצחק קדמן: יש כבר משהו טוב שנותן קצת כסף ועושה דברים נפלאים, לא רק בטיפול בילדים שנפגעו מינית, אז החליטו לסגור את הקרן, 15 מיליון שקל שהם אפילו לא מתקציב המדינה אלא מתקציב הביטוח הלאומי, שיש לו עודפים גדולים מאוד.
יצחק קדמן: מישהו במשרד האוצר החליט לסגור את הקרן הזאת.
יצחק קדמן: בינתיים המרכזים האלה תלויים על בלימה.
נעמי רוכמן: הם לא תלויים על בלימה.
יצחק קדמן: המוסד לביטוח לאומי מממן, וגם את זה רוצים לקחת, גם את המימון רוצים לקחת.
יצחק קדמן: אין לך מה לענות.
יצחק קדמן: אתמול דיברתי עם מנכ"ל הביטוח הלאומי ותאמיני לי, אתם צריכים להצטרף לקריאה שלי להחיות את הקרן ולא להמית אותה.
נעמי רוכמן: אני מצטרפת לקריאה שלך, בוודאי.
יצחק קדמן: אם אנחנו רוצים לשאוף לפתרון אמיתי, הפתרון צריך לבוא באמצעות חקיקה פשוטה שתקבע שילד במדינת ישראל שנפגע מינית יש לו זכות לקבל טיפול.
יצחק קדמן: אחר-כך את הפרוצדורה, איזה משרד ינווט, באיזו ועדה, ומי יעביר את הכסף למי – זה לא מעניין את הילדים שנפגעו ולא את המשפחות שלהם.
חניתה צימרין: ולא רק ל-8 פגישות.
יצחק קדמן: אני מדבר על טיפול כאשר צריך טיפול, לפי הצורך האמיתי כפי שקבעו אנשי מקצוע.
יצחק קדמן: לפעמים טיפול כזה צריך להימשך שנתיים ולא פגישה אחת ולא שתיים.
יצחק קדמן: את הטיפול הזה צריך לתת, זה צריך להיות הדבר הכי בסיסי.
יצחק קדמן: דרך אגב, זה גם ישתלם לנו מפני שכל המומחים כאן יודעים שילד שלא מטופל עולה לנו אחר-כך ביוקר.
יצחק קדמן: מעבר לזכות הבסיסית שלו להיות מטופל, זה עולה לנו ביוקר.
יצחק קדמן: חלקם הופכים להיות פוגעים ומגדילים את מעגל הפנייה, חלקם הופכים להיות דחויים בחברה, חלקם מגיעים לעבריינות והיו מקרים של גילוי עריות שבעקבותיהם ירדו לזנות, ואחר-כך זה עולה לנו פי מיליון.
קריאה: ומשתמשים בסמים.
יצחק קדמן: לא אכפת לי שמשרד הבריאות או משרד הרווחה או משרד החינוך או כולם ביחד והמשטרה והביטוח הלאומי וכל מי שרק יכול לעזור בעניין הזה יעזור, אבל הנקודה המרכזית היא הילד עצמו וזכותו, לא לקבץ נדבות כדי לקבל טיפול, אלא לקבל טיפול במימון המדינה.
יצחק קדמן: לכך צריך לשאוף.
נאדיה חילו: אני רוצה לעבור למנהלת השירות הפסיכולוגי ייעוצי, גברת חנה שדמי, בבקשה.
נאדיה חילו: אני מבקשת שתנסו להתייחס לא רק להיבט של המחסור והעשייה, אלא גם לראייה עתידית של הפתרונות.
חנה שדמי: משרד החינוך עשה פעולות בשלושה מישורים: מדיניות ונהלים, מניעה – וזה עיקר התפקיד שלו, וטיפול.