GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
השופט אילן גילון: במקרה הזה לא מדובר בהליך פלילי.
השופט אילן גילון: לא הוגש כתב אישום נגד ההורים.
רן כהן: רב פקד רביבו אומר שהשארת ילד במכונית זו עבירה, וניתן להגיש נגד ההורים כתב אישום.
אראלה גולן: זאת אומרת שבמקרה בו האמא השאירה את הילדים לבד בבית גם מדובר בעבירה פלילית.
יובל רביבו: אנחנו חוקרים את האירוע ובודקים את כל הראיות, ומעבירים את התיק לפרקליטות.
מרים פבר: במקרה הנדון, עד עכשיו הדיונים היו בצווי ביניים, כי היתה בקשה בהמרצה והיה צורך שלא להחזיר את הילד הביתה מבית החולים.
מרים פבר: הוא ודאי קטין נזקק, לא היה זמן לדיון מעמיק לגבי השאלה, האם הקטין הוא נזקק או לא.
מרים פבר: כל הדיונים היו לפי צווי ביניים.
מרים פבר: עכשיו יש בקשה שהוא יוכרז כנזקק.
מרים פבר: במסגרת ההגדרה הזו, אפשר או להוציא אותו מהבית או להשאיר אותו בבית עם פיקוח.
רן כהן: את אמרת עכשיו משפט שכולא בתוכו את כל העניין.
רן כהן: את אמרת שהוא ודאי קטין נזקק, אבל בית המשפט לא החליט שהוא קטין נזקק.
מרים פבר: הוא עוד לא התבקש להחליט.
רן כהן: אני רוצה שתסבירי לנו את הפער בין הוודאות שלך, לבין ההחלטה הוודאית ההפוכה של בית המשפט.
רן כהן: איפה הכשל.
מרים פבר: אפשר להגן על קטין לפני שיודעים את כל העניין לעומקו.
מרים פבר: לא היה לבית המשפט ספק שהילד הזה זקוק להגנה, והשאלה היתה האם ההגנה שתינתן תהיה בתוך הבית או מחוץ לבית.
מרים פבר: הוא יכול להיות קטין נזקק כך או כך אבל עוד לא התבקשה ההחלטה הזו, כיוון שהיה צורך לקבל החלטות מידיות ומהירות לגביו.
מרים פבר: אני לא חושבת שלבית המשפט היה ספק שמדובר בילד שיש לו בעיה.
רן כהן: היה לו ספק לגבי מקור הסכנה לילד.
השופט אילן גילון: אני אמרתי, שבית המשפט כתב שהילד עבר התעללות.
רן כהן: אבל הוא לא כתב שמקור הסכנה של הילד הזה הוא הוריו.
רן כהן: אם היה מחליט כך, הוא לא היה מחזיר אותו אליהם.
השופט אילן גילון: הוא לא היה יכול להחליט עדיין.
מרים פבר: אני לא רוצה להסביר את החלטת בית המשפט.
מרים פבר: אני יכולה לומר, כי שירותי הרווחה, במצב בו אין ראיות איך זה קרה והבדיקות של האישיות לא הראו נטייה לפגוע, אמרו שהם מעדיפים שהילד יהיה מחוץ לבית.
מרים פבר: בית המשפט אמר במצב של חוסר ראיות ואי העמדה לדין, אני מעדיף שהילד יישאר בבית.
מרים פבר: זה נושא ליום עיון שלם.
מרים פבר: עכשיו אנחנו רק מתחילים בהליך הפורמלי שבו יוחלט האם הקטין נזקק.
מרים פבר: קרוב לוודאי, שבית המשפט יקבע כי הוא קטין נזקק.
מרים פבר: מה תהיה ההחלטה הלאה, על זה נעבוד לאור הממצאים שיהיו מתוך הצמידות הגדולה שיש לשירותי הרווחה.
רן כהן: אני רוצה שתתייחסי לשאלה של חה"כ בשארה, לגבי השכיחות של התופעה.
מרים פבר: על זה אני רוצה להגיד מילה בזהירות רבה.
מרים פבר: בחודשים האחרונים יש שינוי בהליך קבלת ההחלטות בבית המשפט.
מרים פבר: מאז שבאחד התיקים התקבלה החלטה בבית המשפט העליון, שאמרה שיש להוציא ילד רק כאשר הוכחו ממצאים קשים שהוא לא יכול להישאר בבית.
מרים פבר: דובר במקרה של גירושים, כאשר אנחנו ביקשנו הוצאת הילד למסגרת מרכז חירום, כדי להבין מה קרה ולהרחיק אותו ממה שקורה בבית.
מרים פבר: בבית המשפט לא נעתר, ומצאו פשרת ביניים.
מרים פבר: ההחלטה של בית המשפט אמרה, כי צריך להוכיח שמצבו של הילד הוא קשה ביותר לפני שיוחלט להוציאו מהבית.
מרים פבר: מאז אותה פסיקה, אנחנו ראינו שינוי בקבלת החלטות לגבי הוצאת ילדים מהבית.
מרים פבר: מצאנו נטייה להחזיר ילדים הביתה ולא להיעתר לבקשות של שירותי הרווחה.
רן כהן: הרי בית המשפט לא עשה את זה ביוזמתו.
רן כהן: האם זה לא עולה בקנה אחד יחד עם הקו של שירותי הרווחה, להחזיר ילדים הביתה גם במחיר סיכון?
מרים פבר: בגילי ראיתי כבר הרבה עליות ומורדות.
מרים פבר: פעם חושבים שטובת הילד היא רק בבית, ופעם חושבים שצריך להוציא כל ילד שרק נגעו בו.
מרים פבר: הויכוח תמיד סביב השאלה, איפה האיזון הנכון.
אראלה גולן: האם את יכולה לספר לנו על הנתונים לגבי אלימות בתוך המשפחה כלפי ילדים בשנה האחרונה?
מרים פבר: יש עלייה כל הזמן.
מרים פבר: גם אם יש רק 600 תיקים במשטרה, זה אומר שרק 600 הגישו תלונה.
מרים פבר: פקידי הסעד מקבלים 30,000 דיווחים בשנה.
מרים פבר: יש עלייה משנה לשנה.
מרים פבר: יש הרבה שנופלים כיוון שלא היו ממצאים.
מרים פבר: חלק עוברים למסלול טיפולי.
מרים פבר: יש אנשים שנמצאים במצוקה וזקוקים לרווחה, ושירותי הרווחה מעבירים את המקרה למסלול טיפולי.
מרים פבר: יש כאלה שמועברים לבית משפט לנוער, ויש אחרים שמטופלים בהליך פלילי במשטרה.
מרים פבר: יש כמה מסלולי טיפול.
עזמי בשארה: אני לא חושב שיש עלייה באלימות, אלא יש עלייה בדיווח על אלימות.
עזמי בשארה: יש עלייה במודעות.
עזמי בשארה: הלוואי שזה היה גם במגזר הערבי.
עזמי בשארה: יש שם הרבה מקרים, אבל אין מספיק דיווחים.
רינת וייגלר: אני רוצה להבהיר נקודה שאולי נשמעת בעייתית לאנשים שלא מכירים את חוק הנוער.
רינת וייגלר: מבחינת חוק הנוער ניתן להכריז על קטין כקטין נזקק לפי סעיף 2, כאשר בסעיף3 מנויות דרכי טיפול.
רינת וייגלר: העובדה שבית המשפט מתרשם שקטין הוא קטין נזקק לא מחייבת הוצאה אוטומטית מהבית.
רינת וייגלר: בית המשפט במקרה הזה השתמש בדרך שנקראת פיקוח והשגחה.
רינת וייגלר: זה עוד אמצעי שניתן בבית המשפט לפני הוצאת ילד מהבית.
רן כהן: אני מבין שקביעה של חוסר מסוגלות הורית ניתנת רק במקרים ממש קיצוניים, וכי בדרך כלל לא מוציאים חוות דעת כזו בקלות אלא רק כאשר ההורים גורמים נזק ממשי לילדם.
רינת וייגלר: יכולה להיקבע חוסר מסוגלות הורית בלי קשר לנזק פיזי לילד.
רן כהן: אני מתכוון, שחוסר מסוגלות הורית זה לא מושג ספרותי.
מוריה בקשי: כאשר יש בעיות בתפקוד הורי שלא מגיע לחוסר מסוגלות, חוק הנוער מתמודד.
רן כהן: האם זה לא כרוך בנזק ממשי לילד?
רינת וייגלר: לא בהכרח.
רן כהן: האם אתם אלוהים, שאתם מחליטים מי מסוגל ומי לא מסוגל.
רינת וייגלר: נזק הוא על טווח רצף מאוד ארוך.
רינת וייגלר: יש נזק פיזי, יש הזנחה ויש התעללות כזו והתעללות אחרת.
רינת וייגלר: ודאי שבסופו של דבר חוסר מסוגלות הורית גורם לחוסר יכולת לטפל בילד, וכתוצאה מזה הילד הוא ילד פגוע.
רינת וייגלר: אני לא חושבת שעניינו בתיקון חקיקה.
רינת וייגלר: אני לא חושבת שעניינו באיזשהו כשל בתיאום בין הרשויות.
רינת וייגלר: לכולנו יש אי נחת מהתוצאה.
רינת וייגלר: גם בית המשפט כתב את זה, וגם אנחנו כשהחלטנו לא לערער עשינו זאת בלב כבד מאוד.
רן כהן: יש לנו התקוממות אל מול התוצאה.
רינת וייגלר: יש פה אי נחת מהפעלת שיקול הדעת.
רינת וייגלר: אי נחת מהפעלת שיקול הדעת לא תמיד מאפשר נקיטת הליכים משפטיים.
רינת וייגלר: השאלה היא, אם היינו מתחילים את כל ההליכים מההתחלה והיינו פועלים אחרת, היינו מגיעים לתוצאה אחרת.
רינת וייגלר: לא תמיד בית המשפט ממנה אפוטרופוס לדין לקטין, כאשר בניגוד לייצוג ההורים כל עניינה היא בטובת הילד.
רינת וייגלר: ההחזרה הביתה של הילד היתה גם בהסכמתה.
רינת וייגלר: עם כל ההתקוממות, צריך לזכור שהנושא נמצא באיזון מאוד עדין וקשה.
רינת וייגלר: אני חושבת שנכון להסתכל על התופעה ולשאול, האם בעקבות החלטת בית המשפט העליון יש שינוי במגמה.
רינת וייגלר: יש מגמה להחזיר ילדים הביתה, ויש מגמה להוציא ילדים מהבית, וגם עליה יש ביקורת.
רינת וייגלר: לכן, אני חושבת שנכון יותר להתעסק באיזון מאשר לקרוא לזה כשל.
נועה ברוצקי: במקרה הזה העניין היה עניין של שיקול דעת.
נועה ברוצקי: לא מדובר בבעיה בדיני ראיות.
רן כהן: אבל הבעיה היא לא עם שיקול הדעת של השופט.
נועה ברוצקי: זה גם.
עזמי בשארה: אז למה לא הוגש ערעור?
נועה ברוצקי: אני חושבת שזה עניין גם של שיקול דעת של השופט.
נועה ברוצקי: השופט יכול לקבל החלטה כאשר יש אבחון של מסוגלות הורית שקובע שהורים מסוגלים, ומן הצד השני יש ראיות שמצביעות על כך שהילד נפגע פעמים רבות בבית.
נועה ברוצקי: מדובר בתינוק שלא נמצא במסגרת אחרת, ואין ספק שמישהו מההורים ביצע בו פגיעה.
השופט אילן גילון: את מציגה עובדות לא נכונות.
השופט אילן גילון: הוא לא נפגע פעמים רבות.
מרים פבר: הוא הגיע פעמיים לבית החולים, ובפעם השנייה עם הרבה פגיעות.
נועה ברוצקי: הוא הגיע עם פגיעות ברמות איחוי שונות, שזה אומר שהוא הוכה במשך זמן.
נועה ברוצקי: לא יכלו להוכיח מי מההורים עשה את זה, אבל זה כן היה משהו שהתבצע בבית.
נועה ברוצקי: גם זה עמד בפני השופט.
נועה ברוצקי: גם לנו לא ברור למה במקרה כזה הרווחה לא מערערת.
נועה ברוצקי: אם מדובר בשיקול דעת, בהחלט יש מקום לערער.
אראלה גולן: למה לא הוגש כתב אישום?
נועה ברוצקי: אני לא מכירה את הראיות הפליליות, ולכן אני לא יכולה להתייחס לזה.
נועה ברוצקי: עם זאת לא ברור לי, מדוע שירותי הרווחה לא מערערים כאשר פקידת סעד כל כך בטוחה שיש טעות בשיקול הדעת.
רן כהן: להערכתי, אי אפשר לברוח מזה שיש פה איזשהו כשל בתוך המערכת.
רן כהן: אני לא יודע להחליף את בית המשפט.
רן כהן: זו הוועדה שדואגת לשלום וזכויות הילד, ואנחנו יכולים לראות מה קורה במערכת הכוללת.
רן כהן: לדעתי, במערכת הכוללת במקרה הזה היה כשל בתוך המערכת.
רן כהן: הכשל יכול להיות באחד משני מקומות.
רן כהן: כשל של בית המשפט והחלטתו, ואז מן ההכרח שמערכת הרווחה תשקול לערער על החלטת בית המשפט.
רן כהן: או שזה כשל של מערכת הרווחה והאבחנות שלה וחוות הדעת שלה.
רן כהן: אז שוב מערכת הרווחה צריכה לשקול, האם לא היה במקרה הזה כשל בחוות הדעת לגבי מסוגלות ההורים, לגבי עמדה יותר נחרצת אל מול חוות הדעת של המכון הפרטי.
השופט אילן גילון: אני חושב, שכדאי להמתין עד ההחלטה שתתקבל בדיון עצמו שיתקיים ב-19 ביוני.
השופט אילן גילון: יש בקשה להכריז על התינוק כקטין נזקק.
השופט אילן גילון: בעוד שבועיים יתקבל דיון, השופט יקבל את כל הראיות בפניו, הדיון יהיה דיון מעמיק וענייני, ואז תתקבל ההחלטה.
טל ארזי: כולנו כאן אנשי ציבור, ואנחנו רוצים שהדברים יהיו ברורים וחד משמעיים, אבל המורכבות היא ממש אימננטית לעולם הזה של הילדים המוזנחים והמוכים.
טל ארזי: יש אנשי מקצוע שישבו על המדוכה ושקלו דברים וכנראה הגיעו להחלטות.
טל ארזי: אנחנו לא יכולים להגיד באופן חד משמעי אם היה או לא היה כשל.
טל ארזי: אין לנו אפשרות לקבוע דבר כזה במסגרת הזו.
רן כהן: אנחנו אומרים את העמדה שלנו.
רן כהן: להערכתי, ברגע שבו התוצאה נראית הפוכה לשכל הישר ולתחושה הטבעית שהילד הזה הוכה בביתו ופעמיים אושפז בעקבות זאת בבית החולים ולמרות זאת הוא הוחזר לביתו, זה נראה נגד הטבע האנושי.
רן כהן: ברור לי לגמרי שהחברה היא זו שנכשלה.
רן כהן: הכשל הוא כשל חברתי.
רן כהן: בית המשפט מחליט על פי הממצאים שנמצאים לפניו, ולכן אם זה כשל של בית המשפט צריך להגיש ערעור.
אראלה גולן: הדיון כאן נערך על 3 מקרים, אבל בעצם הדיון הוא הרבה יותר רחב.
אראלה גולן: הדיון הוא בנושא של אכיפה, פיקוח וענישה בכל הקשור לאלימות כלפי ילדים.
אראלה גולן: אני לא רוצה שהמקרה של אותה אמא שהזניחה את הילדים יגיע לבית המשפט, כי אחרי שלא השגיחו עליו יימצאו על גופו גם שברים.
אראלה גולן: הדיון צריך להיות הרבה יותר רחב.
רן כהן: אני יכול רק לברך על זה.
רן כהן: אני מבטיח גם שהוועדה תעזור לשדולה הזו בכל מה שאפשר.
אראלה גולן: אני מזמינה את כל מי שיכול לתרום, להצטרף.
יורם בן יהודה: אני רופא ילדים, ותמיד זה מכעיס אותי שהורים פוגעים בילדים.
יורם בן יהודה: עם זאת, כאשר מדובר בשברים בלבד ואין סימני חבלה חיצוניים, צריך לזכור שיכולה להיות מחלה מולדת של עצם שיכולה לפגוע וקשה מאוד להוכיח אותה בגיל 11 חודשים.
יורם בן יהודה: ההוכחה היא הרבה יותר קלה כאשר הילד הוא בן 3-4, כאשר יש כבר התגרמות של העצמות.
יורם בן יהודה: זה נכון שהילדים האלה גם כן יכולים להיות קורבנות וצריך לשקול טוב לפני שמשחררים את ההורים מאשמה בגלל אותה מחלה של הילד, אבל אם יש סימני שברים בסקירת שלד הם הסימנים היחידים, זו עדיין לא הוכחה לכך שהילד הוכה.
יורם בן יהודה: אנחנו לא יכולים לשפוט את המקרה הספציפי הזה.
יורם בן יהודה: העובדה שלילד היו שברים מרובים, עדיין לא מצביעה על שום דבר.
רן כהן: ממה שנמסר מד"ר קדמן מהמועצה לשלום הילד, נעשו בדיקות ששללו כל אפשרות שמדובר במחלה כרונית.
אראלה גולן: אבל אם מדובר בילד בגיל 11 חודש ויש לו איחוי שברים מפעמים קודמות, ממה זה יכול להיות?
אראלה גולן: עד כמה שאני יודעת, ילדים מתחילים ללכת בגיל שנה בערך.
יורם בן יהודה: יכולים להיווצר שברים בצלעות במעבר בתעלת הלידה, בייחוד עם לילד יש עצמות פריכות.
אראלה גולן: אבל כאן היו גם שברים ברגלים.
יורם בן יהודה: זה אותו דבר.
רן כהן: אני מודה לך על התוספת המקצועית הזו.
רן כהן: ההתרשמות של כל חברי הכנסת שהשתתפו בדיון היא שהיה כאן כשל, אבל למרות הכל אנחנו מחכים להחלטה של בית המשפט שתתקבל בעוד שבועיים, ב-19 ביוני.
רן כהן: אז גם אנחנו נפרסם את ההודעה שלנו למליאת הכנסת.
מוריה בקשי: אני מצטרפת לאמירה, שלא ניתן לומר כי היה כאן כשל מבלי שאנחנו יודעים את סוף הסיפור.
מוריה בקשי: אני רוצה לחדד נקודה מסוימת.
מוריה בקשי: אנחנו מדברים פה על הליך ביניים, כאשר אחריו יש את ההליך המרכזי שידון בהכרזת הנזקקות.
מוריה בקשי: דיון פה על הליך ביניים, יכול להיות בעייתי.
מוריה בקשי: ודאי לא ניתן היום לבוא ולהסיק מסקנות.
רן כהן: עשינו את זה הכי בזהירות שאפשר.
מוריה בקשי: פסיקת בית המשפט העליון ביקרה לאחרונה את רשויות הרווחה, על כך שבהליכי הביניים הם עושים דברים שהיה צריך לעשות אותם בהליך הסופי והארוך של בירור העובדות.
מוריה בקשי: במובן הזה, כאשר שופט מקבל החלטה בהליך הביניים זה כאשר הוא יודע שבסוף יש הליך שבו יש ברור מעמיק יותר של העובדות.
רן כהן: אני לא נכנס לסוגיה, למה שופט מקבל החלטה האם להחזיר את הילד או לא להחזיר את הילד לביתו, שזו הסוגיה המרכזית, בהליך הביניים ולא בהליך הסופי.
רן כהן: אני רוצה לדון בנושא הזה ברמה הציבורית.
רן כהן: אנחנו נציגי הציבור.
רן כהן: כל מה שאנחנו יכולים לעשות, הוא רק לנסות ולאבחן מה קורה כאן מבחינת כל התהליכים המערכתיים.
רן כהן: יש לנו את מערכת בתי המשפט, משרד הרווחה, משרד החינוך והעיריות.
רן כהן: אני לא רוצה להיכנס לשאלה, האם בית המשפט צדק שהחליט על כך בהחלטת הביניים או לא.
השופט אילן גילון: זה לא רק שאתה לא רוצה, גם אסור לך.
רן כהן: אני לא רוצה כי אסור לי.
נועה ברוצקי: גם אם זו החלטת ביניים, עדיין יש פה בעיה.
נועה ברוצקי: כל הוצאה או החזרה של הילד לביתו, היא טראומטית.
רן כהן: אני לא רוצה לדון בעניין הזה על רגל אחת.
רן כהן: אני מציע, שאנחנו נבקש מלשכות הרווחה, משרד החינוך והמועצה לשלום הילד להגיש לנו עמדה, ואנחנו נקיים דיון לגבי הסוגיה הזו של גני ילדים פרטיים שלא בפיקוח.
אראלה גולן: יש גם גנים בפיקוח שיש בהם התעללות.
רינת וייגלר: בגלל הפיצול של המשרדים, זה עבר להיות בפיקוח משרד העבודה.
אראלה גולן: זו אחת הסוגיות שבהן אנחנו צריכים לדון.
אראלה גולן: אנחנו צריכים לשאול, האם זה צריך להיות במסגרת המשרד הזה או במסגרת משרד החינוך.
רן כהן: אנחנו נפנה למשרדי הממשלה ולמועצה לשלום הילד, על מנת לקבל חוות דעת בנושא הזה לצורך דיון לגבי כל הסוגיה של הפיקוח על גני ילדים פרטיים ועל גני ילדים שנמצאים באחריות משרד העבודה.
רן כהן: תודה רבה, הישיבה נעולה.
רן כהן: שלום לכם ובוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את הישיבה.
רן כהן: אני מודה לכם שבאתם לדיון הזה.
רן כהן: רציתי לבקש דווקא מיורם לפתוח את הדיון הזה, אני רק מציין בפניכם שהדיון הזה לא מתקיים בחלל ריק, אלא כבר לפני שנתיים כמדומני, יושב ראש הועדה דאז, חבר הכנסת וסגן השר להיום מלכיאור, קיים כבר דיון בנושא הזה, ואנחנו בעצם מקיימים היום דיון המשך לדיון הזה.
רן כהן: התחושה שלי שנוער עובד בחופשת הקיץ, בסדר גודל של עשרות אלפים עד כדי חמישים אלף נערות ונערים, ואני רוצה שבנושא הזה, לקראת החופש הגדול שהתחיל היום, שאנחנו ניד ניתן לעניין הזה, גם למעסיקים וגם לכל המערכות, את ההזהרות ואת ההנחיות לקיים גם את החוק, ובעיקר את המוסר.
רן כהן: בבקשה יורם.
יורם ברקוביץ’: בוקר טוב לכולם.
יורם ברקוביץ’: אני הכנתי איזושהי מצגת, היא תארך מספר דקות, ואני חושב היא סוקרת בצורה מקיפה את התחום, וגם מעלה הרבה מאוד שאלות ותהיות, בין היתר, האם למדינת ישראל באמת אכפת מזכויות ילדים, בני נוער וצעירים במקומות העבודה.
רן כהן: אם מותר לי כבר בפתיחה הזאת להגיד לך, את חוק שכר המינימום אני חוקקתי בשנת – 1986 או 87, ואחד הסעיפים בו זה הבטחת שכר מינימום גם לנוער, בסדרי גודל שנע בין 60% ל- 80 ומשהו אחוז.
יורם ברקוביץ’: שני גאווי עבדה במשך ארבע שעות בלבד בחנות "עולם הממתקים" בקניון ברחובות.
יורם ברקוביץ’: בתום עבודתה אמרו לה "תודה ושלום".
יורם ברקוביץ’: תומר שירן בן שש עשרה, עבד בקייטנת מכבי במוצקין במשך חודש ימים.
יורם ברקוביץ’: בסך הכל עשרים ושלושה ימי עבודה, מאה שמונים וארבע שעות.
יורם ברקוביץ’: תומר, להבדיל מהרבה ילדים אחרים, ניהל רישום מאוד מסודר של הימים והשעות שהוא עבד בהם.
יורם ברקוביץ’: הוא היה אמור לפי חוק שכר מינימום לקבל 2,598 שקלים.
יורם ברקוביץ’: הוא קיבל מאתיים שקלים בסך הכל.
רן כהן: על כל הימים?
יורם ברקוביץ’: על כל הימים.
יורם ברקוביץ’: זה יוצא שקל ותשע אגורות על שעת עבודה.
יורם ברקוביץ’: ינאי אסייג עבד במשך שנה וחצי בפיצרייה בנתיבות.
יורם ברקוביץ’: הוא עבד מהשעה ארבע אחר צהרים עד חצות, לפעמים קצת אחרי, שנה וחצי.
יורם ברקוביץ’: במקום לקבל שלושים וארבע אלף שקל, הוא קיבל 2,200 שקל.
יורם ברקוביץ’: סל עכנר תושב יפו חיפש עבודה.
יורם ברקוביץ’: קבלן שיפוצים מצא אותו והציע לו לפנות אשפת בנייה תמורת סכום של חמש מאות שקל.
יורם ברקוביץ’: "מתי שתגמור לעבוד תקבל את הכסף".
יורם ברקוביץ’: אחרי כמה שעות עם עוד חבר הסתיימה העבודה.
יורם ברקוביץ’: בתום העבודה שלף הקבלן יואב סכין ארוכה, סילק את הנערים מהמקום ולא שילם להם אפילו שקל אחד.
יורם ברקוביץ’: אני אחזור אחר כך לדוגמאות האלה, אבל צריך לדעת קודם כל מה ההיקף של התופעה, ויושב ראש הועדה שאל את זה כאן, כמה ילדים ובני נוער עובדים היום בישראל.
יורם ברקוביץ’: אז אם אנחנו הולכים לנתונים הרישמיים של הלמ"ס (הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה), אז 9.2% מסך הילדים בגילאי 15-17 לוקחים חלק בשוק העבודה.
יורם ברקוביץ’: זה אומר, וזה סטטיסטיקה גסה קצת, 52,000 נערים ונערות.
יורם ברקוביץ’: רשת מקדונלד'ס שנציגה יושב פה, ערכה סקר לפני כמה שבועות, כמה ילדים ובני נוער עובדים ביום שבת, יום המנוחה השבועי.
יורם ברקוביץ’: יום שבו אסור לילדים ובני נוער לעבוד.
יורם ברקוביץ’: למעלה מחמישים אלף בני נוער מתחת לגיל שמונה עשרה עובדים רק ביום שבת.
יורם ברקוביץ’: מכון גיאוקרטוגרפיה ערך סקר לידיעות אחרונות, והממצאים של הסקר הזה מדהימים.
יורם ברקוביץ’: 29.1% מהילדים בגילאי 12-18 עובדים.
יורם ברקוביץ’: המשמעות של הסקר הזה זה שיש בישראל רבע מיליון ילדים עובדים.
יורם ברקוביץ’: (250,000).
יורם ברקוביץ’: אנחנו ב"נוער העובד והלומד" מעריכים שבמהלך השנה כולה לוקחים חלק בשוק העבודה בין מאה למאה חמישים אלף ילדים וילדות, נערים ונערות.
רן כהן: כדאי לציין יורם, שבכלל בגיל שתים עשרה אסור לעבוד.
רן כהן: המינימום זה גיל ארבע עשרה.
יורם ברקוביץ’: בהחלט, אני מיד נוגע בזה.
יורם ברקוביץ’: מה המניעים המרכזיים של בני נוער לעבוד.
יורם ברקוביץ’: בעצם יש פה שלושה מעגלים, זה הרצון לרכוש מקצוע אצל חלק מהנערים, זה רצון להגדיל את דמי הכיס, וזה הצורך לסייע בפרנסת המשפחה.
יורם ברקוביץ’: המרכיבים האלה משתלבים אחד בשני.
יורם ברקוביץ’: נער שרואה שלאבא קשה אומר – אני לא אבקש ממנו דמי כיס, אני אלך לעבוד, כך בעקיפין גם הוא מסייע בפרנסת בני המשפחה.
יורם ברקוביץ’: במה בני נוער עובדים – הם עובדים באולמות שמחה ובקייטרינג, בהפעלת מתקנים, בשמרטפות, בחקלאות הרבה מאוד ילדים ובני נוער ערבים, במלצרות, בחלוקת עיתונים וחומרי פרסום, ברשתות המזון המהיר, כמדריכים בקייטנות ולאחרונה גם בחברות כוח אדם וניקיון.
יורם ברקוביץ’: אנחנו, "הנוער העובד והלומד" – האיגוד המקצועי, ילדים-נוער וצעירים מתמקדים במספר תחומים.
יורם ברקוביץ’: קודם כל, סיוע משפטי.
יורם ברקוביץ’: אנחנו מגישים תביעות לבית הדין לעבודה, אנחנו עורכים פעילות הסברתית לילדים ובני נוער, מסים לנתח את התחום הזה, תחום שלטעמינו מדינת ישראל לא מאירה אותו לטעמינו מספיק.
יורם ברקוביץ’: אנחנו מקיימים גם פעילות ציבורית.
יורם ברקוביץ’: שבעים ושישה צעירים בוגרי צבא פועלים בנוער העובד והלומד.
יורם ברקוביץ’: הם פוגשים את הנערים העובדים בשכונה, בבתי הספר, בסניף של הנוער העובד והלומד ובמקום העבודה.
יורם ברקוביץ’: את הכרטיסים האלה שאני מיד מחלק פה, הפקנו לפני שנתיים, אם אפשר ברשותכם רק להעביר.
יורם ברקוביץ’: הייתה לנו איזה שהיא שאיפה להצליח להיכנס לכל ארנק של כל נער פה בישראל עם המסרים המאוד מאד פשוטים האלה, כמה שכר צריך לקבל לשעה ולפי איזה גיל, על זה שאסור לא לשם על ימי התנסות.
יורם ברקוביץ’: בקיצור, תמצית הזכויות של הילדים ובני הנוער.
יורם ברקוביץ’: חילקנו מאות אלפי כרטיסים כאלה, ואני מיד אראה את ה"סטארט-אפ" שלנו לקיץ הקרוב, סטארט-אפ שעשינו יחד עם משרד החינוך.
יורם ברקוביץ’: איך אנחנו בעצם עובדים?
יורם ברקוביץ’: נער או נערה עובדים סבורים שניצלו אותם, נחשפו אלינו, הם מתקשרים למוקד טלמסר מיוחד, מתקשרים, אנחנו אכן בודקים אם יש תלונה, אנחנו מתקשרים למעסיק, אנחנו אומרים לו שלום רן, מדבר יורם מהנוער העובד והלומד, העסקת את גיא במשך ארבעה ימים, לא שילמת לו שכר, דע לך שאתה צריך לשלם לו.
יורם ברקוביץ’: אם רן אומר באותו רגע, בסדר, אתם צודקים, אני באמת לא בסדר, אני משלם, מה טוב ויפה.
יורם ברקוביץ’: אם הוא טורק את הטלפון, הוא מקבל מכתב.
יורם ברקוביץ’: אם גם המכתב שמאיים עליו בהגשת תביעה משפטית הוא מתעלם ממנו, אנחנו הולכים לבית הדין לעבודה ומגישים תביעה משפטית.
יורם ברקוביץ’: במהלך שנת 2004 קיבלנו 7,106 פניות לתא הטלמסר שלנו.
יורם ברקוביץ’: נפתחו מתוכם 1,500 תיקים נגד מעסיקים, בערך רבע מן התיקים הוגשה תביעה לבית הדין לעבודה.
יורם ברקוביץ’: זה כבר חלוקה של 2003, מאיזה ענפים מגיעות התלונות.
יורם ברקוביץ’: אפשר לשים לב שבתחום הקייטרינג ואולמות השמחה שיש עשרות אלפי ילדים שעובדים שם, אין הרבה תלונות.
יורם ברקוביץ’: לעומת זאת יש הרבה תלונות על מפלגות שמעסיקות ילדים, הרבה תלונות על רשתות המזון המהיר, הרבה תלונות על ילדים שעובדים בתור מוכרים.
יורם ברקוביץ’: צריך להבין שמאפיין המרכזי ביותר, זאת כתבה ממעריב מלפני מספר חודשים, המאפיין המרכזי ביותר של משק העבודה הישראלי, זה הנכונות של ילדים ובני נוער לעבוד גם בשכר שהוא נמוך משכר המינימום.
יורם ברקוביץ’: בעצם חוק עבודת הנוער שחוקק ב-1953 הוא חוק מהמתקדמים בעולם, הוא תוקן כמה פעמים, יש כמה חוקים שעוסקים בנערים עובדים: "חוק החניכות" ו"חוק עבודת הנוער".
יורם ברקוביץ’: גיל העסקת הנוער, כפי שהיושב ראש רן כהן פה ציין, מותר להעסיק פה בישראל ילדים רק מגיל חמש עשרה, בחופשת הקיץ מותר להעסיק אותם רק מגיל ארבע עשרה, מותר לילדים ובני נוער לעבוד לא יותר מתשע שעות ביום, ולא יותר מארבעים שעות בשבוע.
רן כהן: תשע שעות זה רק במקרה של חמישה ימי עבודה.
רן כהן: אם זה שישה ימי עבודה אז שמונה שעות.
יורם ברקוביץ’: אמת.
יורם ברקוביץ’: אסור לילדים ובני נוער לעבוד ביום המנוחה השבועי.
יורם ברקוביץ’: אנחנו גם אומרים באותה נשימה, שאם ילדים עובדים, וראינו לפי הסקר שהם אכן עובדים, הם צריכים לקבל מאה וחמישים אחוזים.
יורם ברקוביץ’: על כל שש שעות עבודה צריך לקבל שלושת רבעי שעה הפסקה, מתוכם לפחות חצי שעה רצופה.
יורם ברקוביץ’: נער צריך לגשת ללשכת התעסוקה עם תעודת הזהות של הוריו ובדיקת רופא ולהוציא פנקס עבודה, כך לפי החוק.
יורם ברקוביץ’: לעיתים רחוקות אפשר בלשכות התעסוקה למצוא עבודה.
יורם ברקוביץ’: המחוקק גם חשב על עבודות שאסור לילדים לעבוד בהם, והחקיקה בישראל מתקדמת במובן הזה, במכרות, בביוב, בבתי חולים לחולי נפש, בטיפול בגופות, אסור לסחוב משאות כבדים.
רן כהן: אסור להם לעבוד במקומות עם חומרים כימיים, חומרים ביולוגיים.
יורם ברקוביץ’: אסור להם לעבוד גם במקומות עם קרינה רדיואקטיבית.
יורם ברקוביץ’: איך מנצלים ילדים ובני נוער בעבודה?
יורם ברקוביץ’: לא משלמים להם שכר, משלמים להם שכר מתחת לשכר מינימום, לא משלמים להם על מה שנקרא "ימי התלמדות", לא מחזירים להם נסיעות, מנקים להם כל מיני סכומים פתאומיים מהשכר, לא משלמים להם שעות נוספות ועל תגמול מיוחד בשבת, וכמובן לא משלמים להם הבראה, חופשה ופיצויי פיטורין.
יורם ברקוביץ’: הסטארט-אפ שלנו לקיץ הזה הוא אקורדיון.
רן כהן: מה אתה טוען, שלעיתים לא משלמים להם דמי ביטוח לאומי ולעיתים משלמים להם ביטוח לאומי אבל מנקים להם את זה מהשכר?
יורם ברקוביץ’: כן, וגם בזה אני נוגע בהמשך.
יורם ברקוביץ’: אנחנו הגענו למסקנה שהכרטיס הזה הוא לא מספיק.
יורם ברקוביץ’: צריך משהו רחב יותר.
יורם ברקוביץ’: אין פה מספיק מידע.
יורם ברקוביץ’: אז פיתחנו את הדבר הזה, שהוא מן אקורדיון, שהוא מיד יעבור פה בין החברים, ובאקורדיון הזה יש תמצית מאוד רחבה של הזכויות של הילדים ובני הנוער בעבודה, ומאחורה יש טבלה, טבלה ריקה שבה יש תאריך, יום משעה עד שעה וזמן הפסקה, ופה בעצם יכולים הילדים ובני הנוער לרשום את הימים והשעות שהם עובדים ולהחתים את המעסיק, שזה אולי אחת הנקודות החשובות ביותר.
יורם ברקוביץ’: אני בקיצור אספר את הסיפור של נועה ציוני, שמצאה עבודה בסניף מגה באור יהודה, עבדה שם ארבע עשרה ימים, תשעים ושש שעות, הייתה צריכה לקבל 1,536 ₪.
יורם ברקוביץ’: אחרי חודש מתקשרים לנועה, אומרים לה, תשמעי נועה, הפרוייקט הפסיק, אפשר לחשוב שהילדה חפרה את תעלת הימים, היא לא הכירה אף אחד, רק טלפון אחד היה לה ביד, ובחורה אחת בשם גליה.
יורם ברקוביץ’: אחרי שהיא סיימה לעבוד שם היא התקשרה לגליה ואמרה לה: 'גליה, מה קורה עם המשכורת שלי?' גליה אמרה לה, 'אל תדאגי, תתקשרי עוד שבוע'.
יורם ברקוביץ’: התקשרה אחרי שבוע שוב, תתקשרי עוד שבוע.
יורם ברקוביץ’: באיזה שהוא שלב הטלפון הנייד הפסיק לענות, אז היא פנתה אלינו והתחיל בירור.
יורם ברקוביץ’: פנינו קודם כל למגה ואמרנו להם, עבדה אצלכם נועה ציוני, היא עבדה ארבע עשרה ימים, תשעים ושש שעות, צריכה לקבל 1,536 שקל.
יורם ברקוביץ’: אומר לנו המנהל של מגה, אני לא יודע על מה אתם מדברים, מגיעות לפה כל מיני דיילות, "שטראוס", "אוסם", עלית", כולם מגיעות לפה, אני לא קשור לזה.
יורם ברקוביץ’: אמרנו טוב, היא מכרה מוצרים של "חמים וטעים", נפנה לחברת "חמים וטעים", פנינו לחברת "חמים וטעים" ואמרו לנו, זה נכון, אנחנו מייצרים את המוצרים, אבל אנחנו משווקים אותם דרך חברה שנקראת "מורג לבנה".
יורם ברקוביץ’: פנינו לחברת "מורג לבנה", "מורג לבנה" אמרו לנו נכון, אנחנו משווקים את המוצרים, אבל הדיילות בסופר זה חברת כוח אדם שנקראת "י.א.
יורם ברקוביץ’: מתן".
יורם ברקוביץ’: פנינו לחברת "י.א.
יורם ברקוביץ’: מתן", הם אמרו שיש חברת בת שלהם שנקראת "י.א.
יורם ברקוביץ’: תדמית".
יורם ברקוביץ’: הילדה הזאת עבדה אצל "י.א.
יורם ברקוביץ’: תדמית", עכשיו היא צריכה להוכיח את זה.
יורם ברקוביץ’: ארבעה חמישה מעסיקים, כולם נהנים על הגב של הנערה הזאת, כולם מקבלים איך שהוא כסף, רק היא לא מקבלת את השכר שמגיע לה.
יורם ברקוביץ’: במקרה הזה תבענו את כולם והיא קיבלה את מלוא הסכום ואף יותר מכך.
יורם ברקוביץ’: העצה המרכזית שלנו לבני הנוער והילדים העובדים, זה לרשום.
יורם ברקוביץ’: לרשום את הימים והשעות שהם עובדים, לרשום אצל מי הם עובדים, מה מספר החברה.
יורם ברקוביץ’: מקבלים צ'ק, לצלם אותו ורק אז להפקיד אותו בבנק.
יורם ברקוביץ’: לשמור ניירות, לשמור חוזה.
יורם ברקוביץ’: זוכרים את שני?
יורם ברקוביץ’: שני גאווי?
יורם ברקוביץ’: בנקרה של שני, למרות שמדובר רק על ארבע שעות, אנחנו לא מתעצלים ומוציאים גם על סכום של שישים וארבעה שקלים מכתב.
יורם ברקוביץ’: משפנתה שני לקבל את השכר המגיע לה, זכתה ללעג ולקלס מצד מי שהיה באותה שעה בחנות.
יורם ברקוביץ’: אגב, פה קיבלנו רק תשובה אחת, מעטפה עם הנייר הזה, המחאה.
יורם ברקוביץ’: צריך להבין שלסכום הזה עבור שני, אין משמעות דרמטית עבורה, הוא לא ישנה את המאזן שלה בבנק, אבל יש לו משמעות חינוכית עבור הנערה הזאת.
יורם ברקוביץ’: הנערה הזאת יודעת שיש כתובת.
יורם ברקוביץ’: שיש מי שעומד לצידה.
יורם ברקוביץ’: הזכרתי את תקופת ההתנסות ותקופת ההתלמדות עם פטנט של המעסיקים.
יורם ברקוביץ’: פונים אל נער כמוך ואומרים לו, בוא תעבוד ארבעה ימים, תשטוף כלים.
יורם ברקוביץ’: אתה שוטף כלים אחרי ארבעה ימים, באים, מפטרים אותך, שולחים אותך הביתה ומביאים משהו אחר.
יורם ברקוביץ’: וככה מעסיקים מחזיקים משרה שלמה בלי לשלם עליה בכלל.
יורם ברקוביץ’: אני אומר, אנחנו אומרים לבני הנוער, תתעקשו.
יורם ברקוביץ’: גם אם זה מאתיים שקלים, יש מי שעומד מאחוריכם ויש מי שמוכן על מאתיים שקלים, על שישים וארבעה שקלים ללכת עד לבית משפט.