GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רוני דיין: אני ממשרד החינוך.
רוני דיין: בנושא הזה ששמענו היום המשרד פועל כבר מספר שנים, בשני ערוצים עיקריים.
רוני דיין: האחד והמרכזי - כל אמצעי החסימה שרק אפשר להחיל אותם על בתי הספר, על המערכות שצורכות את המידע.
רוני דיין: כל ההגנות המתאימות נמצאות בבתי הספר.
רוני דיין: נמצאת פה המנהלת של יחידת התקשור והיא תוכל לדבר על זה.
רוני דיין: בנושא הזה כל האמצעים ננקטים.
רוני דיין: אני מנהל אגף יישומי מחשב במשרד.
רוני דיין: המישור השני שלנו זה הנושא החינוכי-ערכי.
רוני דיין: אנחנו כן פועלים בצורה משמעותית בנושא הזה.
רוני דיין: אפילו מינינו לפני 5 שנים מפקחת במשרה מלאה לתפקיד הזה, בהקשר לימי הדרכה, שכל משימתה, עם אנשיה, להיכנס לבתי הספר ולהכין תוכנית לימודים שלמה שמיועדת לפתח אצל הילדים את המודעות - -
שלי יחימוביץ': לא באופן חד פעמי, אלא על בסיס - -
רוני דיין: לא באופן חד פעמי, כמובן.
רוני דיין: השנה, לדוגמה, יש לנו כמות של 100 אלף מורים שצריכים להתמודד אתם.
רוני דיין: זה תהליך שייקח מספר שנים.
רוני דיין: השנה, לדוגמה, התחלנו בצורה חד משמעית, בכל ההזדמנויות שקשורות למחשבים בחינוך – יש כיתת לימוד שכל המורים יעברו ויתמודדו עם הבעיה.
רן כהן: באיזה גיל?
רוני דיין: בכל הכיתות.
רוני דיין: לא חשוב אם זה מורה בתיכון - -
רן כהן: - - -
רוני דיין: אני אתן לך תשובה לעניין הזה.
רוני דיין: אנחנו, השנה, בצורה מסודרת – נכנסים.
רוני דיין: לאורך השנים עברו נכסנו בצורה שבה הזמנו קודם כל את המורים, ניסינו להתמודד עם המוקדים של הבעיה, ולאחר מכן נכנסנו לתוכנית המסודרת.
רוני דיין: השנה אנחנו נכנסים בצורה מסודרת ל- 250 בתי ספר, שבהם אנחנו מפעילים סקר שמטרתו, לדוגמה, לזהות את חוסר המודעות של הילדים לתופעות האלה.
רוני דיין: אני אומר למה אני מתכוון.
רוני דיין: חוסר המודעות מתחיל בזה שהילד לא מודע לסכנה.
רוני דיין: מצד אחד.
רוני דיין: מצד שני – הוא לא מוכן בכלל לאמצעים שאפשר להפעיל, אמצעים מאד פשוטים, ובאמצעותם אתה יכול להפעיל מסננות ומערכות הגנה שונות.
רוני דיין: דבר שלישי – הם לא מודעים בכלל לחוק.
רוני דיין: ביום האינטרנט הלאומי בשנה שעברה, כשהפעלנו אותו למעלה מ- 2,000 בתי ספר, הכנסנו את המרכיב של החשיפה לחוק.
רוני דיין: כלומר, היום יש בידינו כבר תוכנית שלמה שמיועדת גם לחטיבה העליונה, גם לחטיבת הביניים וגם לחינוך היסודי, ואנחנו, בכל המגזרים הללו עובדים בשיטה מאד שיטתית, כמובן – בהתאם למגבלות וליכולות, כי בבת אחת להיכנס - - לכן, יצאנו מהעיקרון של יום לאומי, הרחבנו אותו לשבוע של עבודה, ויש שבוע מסוים שבו אנחנו מתמודדים עם כל בתי הספר, כי ביום אחד לא הצלחנו להגיע לכולם.
רוני דיין: במהלך השבוע, באופן הדרגתי, אנחנו נגיע לכל מערכת החינוך בשנה
שלי יחימוביץ': לא הבנתי- שבוע אחד של תוכנית לימודים כזו?
רוני דיין: אנחנו הכנו תוכנית לימודים שמתנהלת בצורה סדירה- יש יחידת לימוד.
רוני דיין: מחויבים להנחיל את העקרונות שבה לתלמידים.
רוני דיין: בנוסף לזה אנחנו מרכזים, ריכזנו – בשנים עברו – יום פעילות מרוכז שבו העלינו את המודעות בצורה חדה.
רוני דיין: חשבנו שיום אחד לא מספיק למטרה הזו והתחלנו, החל מהשנה הזו, בשבוע מלא של פעילות.
רן כהן: תתחילו בכיתה אל"ף.
רן כהן: צריך להגן על הדור הזה.
שמואל הלפרט: הטיפול שלכם דומה, לא עלינו, לחולה סרטן שנותנים לו אספירין.
רוני דיין: כדאי שתכיר את הפעילות שאנחנו עושים.
שמואל הלפרט: נותנים לחולה סרטן אספירין.
רוני דיין: העברתי נתונים.
רוני דיין: אנחנו מפעילים למעלה מ- 300 אנשים בתוך המערכת.
רוני דיין: זה ציבור מאד רחב וכוח עזר מאד רציני שעובד בתוך המערכת.
סופיה מינץ: אנחנו הנחנו בתי ספר באמצעות חוזר מנכ"ל מה הם האמצעים השונים ומה הן האפשרויות השונות.
סופיה מינץ: הגישה של חסימה היא גישה שלא יכולה לעזור בהרבה.
סופיה מינץ: בכל מקרה, לא צריך להזניח גם את הכיוון הזה, ולכן אנחנו עושים את כל הדברים במשולב.
סופיה מינץ: למרות זאת, אני לא שומעת - - מאמצים את הגישה הזו.
סופיה מינץ: כמו כן צריך לפעול בכיוון של אימוץ גישה מכוונת .
אלה אלגרסי: אני מהשירות הפסיכולוגי הייעוצי, במשרד החינוך.
אלה אלגרסי: אני רוצה להביא שני היבטים שעלו כאן, בחדר, שמייצגים את המצב.
אלה אלגרסי: אחד, הדיבור על חסימות טכניות לעומת החלק של החינוך, והחלק של ההורים בתוך התהליך הזה, וכל התהליך ההתפתחותי.
אלה אלגרסי: נאמרו פה משפטים ואני רוצה לומר מה קורה בתוך מערכת החינוך, גם כשהיא בוחרת לעסוק בנושא, כמה קולות וכמה דעות יהיו בחדר המורים, לגבי הורים שאומרים להם – תשבו עם הילד ותצפו אתו בשעת הגלישה, לעומת המצב של אסור להורים לפגוע בזכויותיהם של התלמידים.
אלה אלגרסי: מה שאנחנו עושים זה שאנחנו מביאים את האפשרות לעשות את זה בחדרי מורים ובעבודה הם הורים.
אלה אלגרסי: אני רוצה לתקן שני דברים שעלו פה בשיח.
אלה אלגרסי: אחד – תלוי בגיל הילד.
אלה אלגרסי: אמרו כאן
אלה אלגרסי: להתחיל בכיתה אל"ף ילד בגיל 4, שנמצא מול מחשב – ההורה שלו אכן צריך לשבת בידו.
אלה אלגרסי: כמו בכל תחום אחר, בגיל יותר מתבגר, רק כאשר קורת תקלה ומסתבר שאי אפשר לסמוך על הילד, צריך להתערב.
אלה אלגרסי: עולה פה עוד שאלה: כשאני לא יודע מה ה - - של הילדים שלי, האם הסמכות שלי כהורה נפגמת, או שאני ממשיך להיות עם - - .
אלה אלגרסי: זו סוגיה שעלתה.
אלה אלגרסי: הדבר האחרון - זה שלא עוסקים בסכנות האינטרנט כמשהו נפרד אלא כחלק מתוכנית בכלל.
אלה אלגרסי: תוכניות שנכתבו על ידי השירות הפסיכולוגי במערכת החינוך בעקבות ועדה שהיתה כאן בכנסת עוסקות גם בגלישה הבטוחה באינטרנט אבל גם בכלל בשאלת ההתייחסויות בין המציאות למדיה.
אלה אלגרסי: מתייחסים לאינטרנט כאחד האמצעים לעומת טלוויזיה, סרטים שרואים בטלוויזיה.
אלה אלגרסי: גם שם יש מקום להגבלות.
אלה אלגרסי: אנחנו גם חושבים שהמבוגרים הם הדמויות המשמעותיות שצריך לעבוד מולם.
מוטי לנדס: אני מברק 013.
מוטי לנדס: אנחנו מדברים על תוכנות לחסימה - -
שלי יחימוביץ': לא, לא כל הזמן.
שלי יחימוביץ': אני חושבת שדווקא הושם דגש יותר על עניין החינוך.
מוטי לנדס: בהיבט הטכנולוגי, התוכנות האלה שניתן להתקין בבתים, מתבססים על נתונים שמגיעים מחו"ל.
מוטי לנדס: יושב צנזור, חברה שמוכרת את הציוד הזה, ומחליט אם באתר מסוים יש אלימות, הסתה, חומרים מסוכנים וכן הלאה, ומקטלג בהתאם.
מוטי לנדס: ברגע שהילד או המבוגר גולש הוא מקבל את הסימן שזה אתר אסור - -
שלי יחימוביץ': ולכם יש תוכנה כזו?
מוטי לנדס: לכולם יש תוכנות כאלה.
מוטי לנדס: אני רוצה להדגיש לגבי התוכנות שאל"ף, הן מזייפות, מזייפות בערך ב- 10%.
מוטי לנדס: דבר שני – בגלל שהצנזור הוא בחו"ל - -
רן כהן: מה זאת אומרת שהן מזייפות ב- 10%?
מוטי לנדס: 10% מהאתרים שמכילים תכנים שאתה יכול לקרוא להם "מזיקים" – אותו צנזור לא עלה אליהם, ובכל יום יש אלפי אתרים חדשים.
מוטי לנדס: פשוט לא מספיקים להגיע אליהם.
מוטי לנדס: בגלל שהצנזור יושב בחו"ל, ואין כזה גוף עדיין בארץ, כל האתרים הישראלים לא מצונזרים שם כמו שצריך.
נועה גבע: רק רצינו להעיר, ממשרד התקשורת, לגבי הצד הטכנולוגי - - חברות אינטרנט כמו"ברק" חויבו ברישיונות שלהם ליידע כל מנוי בנושא של האפשרויות הטכניות של הסינון.
נועה גבע: במקביל יש איזשהו סיפור שמתחיל היום בנושא של האינטרנט בגלישה הסלולרית, הרשת של הדור השלישי.
נועה גבע: בנושא הזה יש כרגע הסדרה מסוימת שנוגעת לכניסה לסלולרי, שאתר הבית שאתה נכנס אליו הוא הכי נגיש לכל גולש.
נועה גבע: במקביל – ערכנו שימוע לגבי המתכונת של הסינון של - - .
נועה גבע: זה נבחן בימים אלה.
שלי יחימוביץ': אני מבקשת מאתי ויסבלאו ממחלקת המחקר בכנסת שתסביר בקצרה.
שלי יחימוביץ': יש כאן גם את המסמך של מחלקת המחקר, ואתם מוזמנים לעיין בו וגם לקבל ממנו העתקים.
שלי יחימוביץ': הייתי רוצה לשמוע בקצרה על פתרונות שנותנים בעולם לסוגייה הזו.
אתי ויסבלאו: עלתה שאלה של המעורבות הממשלתית, ועל זה רציתי להביא שתי דוגמאות.
אתי ויסבלאו: האחת היא מאוסטרליה, שם יש הסדרה עצמית ופיקוח ממשלתי הדוק למדי, כשהרשויות יכולות לכפות איזשהו קוד התנהגות על תעשיית האינטרנט.
אתי ויסבלאו: השני – בקנדה, שם הממשלה פרסמה כללים שהגורמים של תעשיית האינטרנט צריכים לפעול לפיהם.
אתי ויסבלאו: בארץ, לפי מיטב ידיעתי, יש כללים של משרד התקשורת שקובעים שצריכה להיות הגדרה עצמית, אבל מעבר לזה - - .
שלי יחימוביץ': ברשותכם, אני אסכם את הדיון.
שלי יחימוביץ': אנחנו בדרך כלל יודעים מי האיש הרע ומי האיש הטוב, ומה צריך לעשות, וגם – לאיזה משרד לפנות ואיזה חוק צריך לחוקק.
שלי יחימוביץ': זה מסוג הדיונים שבאמת, גם כיוון שהתחום הזה בחיתוליו, למרות שנדמה לנו שחלפו כבר הרבה שנים, אנחנו לחלוטין לא ממוקדים במסקנותינו.
שלי יחימוביץ': אנחנו כן יודעים לומר שצריכה להיות הפרדה בין תחום התוכן, שהוא שנוי במחלוקת בעניין המזיקות שלו, ובין תחום המעשים הפליליים שמתבצעים בפועל.
שלי יחימוביץ': אבל אני לא בטוחה, בדיעבד, שנחוץ דיון ייחודי, כיוון שעברייני מין היו מאז ומעולם.
שלי יחימוביץ': עברייני מין פעלו גם לפני אלף שנה, וגם לפני 20 שנה, כשלא היה אינטרנט.
שלי יחימוביץ': האינטרנט הוא בסך הכל עוד זירת פעילות- כמו גן ציבורי או מוסדות פנימייתיים למינהם, כמו כל מקום עלי אדמות שמתרחשות בו, לצערי הרב, עבירות מין בכל הקשת – מהטרדה מינית ועד אונס.
שלי יחימוביץ': האינטרנט הוא בסך הכל ירה נוספת לחיפוש, לאיתור, לפעולה של עברייני מין.
שלי יחימוביץ': יכול להיות שבכלל לא צריך יחידות מיוחדות לעניין הזה, אלא כל גוף, כל מוסד, כל יחידה שעוסקת בקשת העבריינות צריכה גם להתמחות בעבריינות בתחום האינטרנט.
שלי יחימוביץ': אני לא יודעת, אני מעלה כאן תהייה.
שלי יחימוביץ': בוודאי שמבחינה פרקטית – מה שעלה כאן, שיתוף פעולה בין היחידה החדשה שהוקמה בשב"ס, שכבר פועלת ועשתה עבודה, ויש לה מעריכי מסוכנות, ויש לה תקצוב לשנת 2007 – אמנם לא מספיק, כי דיברנו על 5
שלי יחימוביץ': מיליון שקלים במינימום - בכל זאת, שיתוף פעולה עם היחידה הזו נראה לי ממש אלמנטרי.
שלי יחימוביץ': הם מחזיקים בידיהם מאגר של אנשים שהורשעו בעבירות מין.
שלי יחימוביץ': יש לנו כאן פול מסומן, ממוקד, של אנשים שיש להם פוטנציאל עבריינות גם באינטרנט.
שלי יחימוביץ': אז כאן, שיתוף הפעולה נראה לי הדבר הבסיסי ביותר.
שלי יחימוביץ': אנחנו גם נעקוב אחרי היוזמה הזו של איגוד האינטרנט לאמנה משותפת בין נטוויז'ן, אינטרנט זהב, YNET וכן הלאה – כל הגופים האלה שמוכנים מתוך רצון טוב להגיע לאיזושהי אמנה, וגם נבדוק את האופציה של לחקות את בריטניה בעניין הזה ולהעביר את זה לאחריות משרד ממשלתי ספציפי.
שלי יחימוביץ': דיברנו כאן על פער ידע עצום בין קטינים לבוגרים בתחום הספציפי הזה.
שלי יחימוביץ': אני חייבת להעיר, גם בהמשך לדברים שאמר כאן חבר הכנסת הלפרט, וזה, באמת, מהתחום החינוכי והערכי.
שלי יחימוביץ': האינטרנט הוא מדיום טכני כמו מדיומים אחרים בחיים, ואין תחליף, בעצם, לחינוך ולתשתית ערכית, שהילד מקבל בבית, ועם התשתית הערכית הזו הוא מתנהל גם באינטרנט, גם בבית הספר וגם כאדם בוגר.
שלי יחימוביץ': וכאן אנחנו מגיעים לסוגיה שאין לה שום מקום בחקיקה חוץ מתוכניות חינוך, מה שלא פותר במקרה הספציפי הזה מאחריות הורית לכל דבר.
שלי יחימוביץ': ואחריות הורית זה לא לשבת ליד הילד כשהוא גולש, כי כולנו יודעים שזה דמיוני לחלוטין.
שלי יחימוביץ': אחריות הורית זה להקנות לילד איזושהי תשתית ערכית וכושר שיפוט מוסרי והבדלה בין טוב ורע.
שלי יחימוביץ': אנחנו נסכם, ונוציא איזשהו מסמך מסכם, אך לפני כן אני אאפשר לחבר הכנסת רן כהן לומר דברים.
רן כהן: אני חושב שצריך להוסיף פניה לשרת החינוך להעמיק את המעורבות של המורים בבתי הספר, גם פרונטלית מול התלמידים וגם מול הורים וילדים ביחד, כי לנו הרי באמת אין נגישות להורים – באיזה אופן הם יקיימו את ההמלצות האלה.
רן כהן: אבל אם בית הספר יזמין למפגש גם את ההורים וגם את הילדים על הסוגיה הזו, יש לזה ערך בסיסי.
שלי יחימוביץ': או.
שלי יחימוביץ': קיי, נוסיף את זה.
שלי יחימוביץ': לפני שאני מסיימת – יש כאן איזשהו ילד או משתתף שרוצה להגיד משהו?
נעמה פרלשטיין: אני בכיתה יב', ורציתי להגיד לנציגה שדיברה על כך שאמרה שהפעילות ההורית היא מאד משמעותית.
נעמה פרלשטיין: אני מדריכה בתנועת הנוער העובד והלומד, לילדים די קטנים.
נעמה פרלשטיין: רציתי להזכיר לך שמחקרים מראים שהורה מדבר עם הילד שלו בממוצע – 7 דקות ביום, וזה קצת בעייתי שאת מטילה את כל האחריות על ההורים.
צביה אלגלי: מותר לי לענות?
שלי יחימוביץ': לא, אני מצטערת.
שלי יחימוביץ': זכות המילה האחרונה היא שלה.
נעמה פרלשטיין: זה קצת בעייתי שאת אומרת שכל האחריות היא על ההורים.
נעמה פרלשטיין: היא לא.
נעמה פרלשטיין: אני עובדת עם ילדים בכיתה ה' ו- ו' שכל מה שהם עושים זה לגלוש באתרים פורנוגרפיים.
נעמה פרלשטיין: ההורים שלהם לא יודעים מזה, או שהם כן יודעים מזה ולא איכפת להם.
נעמה פרלשטיין: צביה אלגלי: אם את רוצה לקחת אחריות על כך, כמדריכה – תבורכי.
שלי יחימוביץ': יפה, וזה הזמן, באמת, להזכיר את חשיבות פעילותן של תנועות הנוער, בעניין הזה, חיזוקן והגדלת התקציבים שלהם.
אלה אלגריסי: - - אחריות ההורים לילדים.
שלי יחימוביץ': זה נכון.
שלי יחימוביץ': תודה רבה, לכולכם, הישיבה נעולה.
שלי יחימוביץ': שלום לכולם.
שלי יחימוביץ': אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הוועדה.
שלי יחימוביץ': אנחנו נדון היום בשני עניינים שיש להם מכנה משותף.
שלי יחימוביץ': הם לאו דווקא קשורים זה בזה, ואני בטוחה שכל אחד מהם מייצג ים של מקרים דומים, אלא שאנחנו בחרנו היום באופן יוצא דופן לא לדון בסוגיה עקרונית אלא בסוגיה אישית.
שלי יחימוביץ': עניינה של הרצליה קיינס יהיה העניין הראשון.
שלי יחימוביץ': מי יוכל להציג את פרטי העניין?
שגיב רוטנברג: אני, עורך הדין של הילדה.
שלי יחימוביץ': לפני שתציג את העניין, הייתי רוצה לשאול את הילדה.
שלי יחימוביץ': את יודעת למה הגעתם לוועדה היום?
שלי יחימוביץ': את רוצה לספר לנו?
שלי יחימוביץ': מה סיפרו לך בדרך?
שלי יחימוביץ': לאן נוסעים?
הרצליה קיינס: לירושלים.
שלי יחימוביץ': את יודעת על מה אנחנו מדברים?
שלי יחימוביץ': ספרי קצת על הכיתה שלך.
שלי יחימוביץ': מי המורה שלך?
הרצליה קיינס: שני.
שלי יחימוביץ': מי החברה הכי טובה שלך?
הרצליה קיינס: זאת אפרת.
שלי יחימוביץ': מה למדת בבית הספר בכיתה א'?
הרצליה קיינס: חשבון, ולקרוא.
שלי יחימוביץ': את ישראלית?
הרצליה קיינס: כן.
שלי יחימוביץ': ולמה קראו לך הרצליה?
הרצליה קיינס: אני אוהבת את השם, כי הרצליה זה שם יפה.
שלי יחימוביץ': נכון, ממש ממש שם יפה.
שלי יחימוביץ': אם תרצי להגיד עוד משהו, אם תשמעי כאן משהו שאת רוצה להגיב עליו, אז תגידי לי.
שגיב רוטנברג: הרצליה היא בת 6 היום.
שגיב רוטנברג: אנחנו נמצאים כאן כי ב-18 ליוני בשנה זו ממשלת ישראל קיבלה החלטה להסדר מעמד קהילתי לילדי עובדים זרים.
שגיב רוטנברג: הרצליה נמצאת כאן משום שביום ההחלטה היא היתה בת 5 ו-8 חודשים.
שגיב רוטנברג: החלטת הממשלה קובעת מספר קריטריונים לילדים שיינתן להם מעמד של קבע, והיא עומדת בכולם, למעט קריטריון הגיל, אותו היא פספסה ב- 4 חודשים.
שגיב רוטנברג: אני חושב שבכך שדחו את הבקשה שלה עשו לה עוול, כיוון שתכלית החלטת הממשלה היא התערות בתוך בחברה הישראלית.
שגיב רוטנברג: כלומר, מתן מעמד של קבע לילד שהתערה בתוך החברה והתרבות הישראלית.
שגיב רוטנברג: זו ילדה שגדלה ונולדה בישראל, היא דוברת עברית כשפת אם.
שגיב רוטנברג: כל החברים שלה ישראלים.
שגיב רוטנברג: היא מעולם לא יצאה את גבולות הארץ.
שגיב רוטנברג: אי אפשר לומר שהילדה הזו היא לא ישראלית או לא התערתה בתוך החברה הישראלית.
שגיב רוטנברג: אני חושב שדחיית הבקשה שלה זה גרימת עוול.
שגיב רוטנברג: המצב כרגע הוא שמשרד הפנים הקים ועדת חריגים שתדון בעניין שלה.
שגיב רוטנברג: הגשנו, כמובן, ערר על ההחלטה.
שגיב רוטנברג: אנחנו מקווים שיסתכלו על לב ההחלטה והתכלית שלה, ויראו שהילדה הזו עומדת בכל הקריטריונים, ואי אפשר לומר שילד אחר הוא יותר ישראלי ממנה או פחות ישראלי ממנה.
שגיב רוטנברג: אני חושב שהעובדה שהיא לומדת בכיתה א', מדברת עברית כמו כל ילד אחר בגיל 6, אי אפשר לומר שבגלל שהיא פספסה ב- 4 חודשים צריך לגרש אותה מן הארץ.
שלי יחימוביץ': אנחנו נשמע את המורה של הילדה.
יעל מזור: אני רוצה לומר שאסור לנו לדבר לטלוויזיה, כעובדות משרד החינוך.
שלי יחימוביץ': ברגע זה אתן לא מרואיינות, אתן אורחות רשמיות של הוועדה לזכויות הילד בכנסת, ואני, כיו"ר הוועדה מבקשת אתכן לומר את דברכן כדי שאוכל לטפל ביסודיות בעניינה של הרצליה.
שלי יחימוביץ': אתן לא נותנות כאן ראיון עיתונאי אלא משתתפות בישיבה של ועדה בכנסת, דבר שקורה הרבה במערכת החינוך.
יעל מזור: בסדר, אז עכשיו, כשהכל ברור, אפשר להמשיך.
יעל מזור: אני מנהלת החטיבה הצעירה בבית הספר גבריאלי- הכרמל, שבו לומדת הרצליה.
יעל מזור: כשקראתי בעיתון בפעם הראשונה – אני לא משפטנית ואני לא מדברת על החוק, אני מדברת על הרצליה כעל ילדה שלומדת אצלנו והיא ילדה ככל הילדים.
יעל מזור: אני קצת מכירה את האמנה לזכויות הילד ואני יודעת שאחד העקרונות שהאמנה מדברת עליהם זה הנושא של טובת הילד.
יעל מזור: כשמדברים בהרצליה אין פה בכלל ספק.
יעל מזור: הרצליה הגיעה אלינו בשנה שעברה, היא דוברת רק עברית, היא הגיעה אלינו וקראו לה הרצל.
יעל מזור: עשינו איזו שיחה על השם – ויחד החלטנו לשנות את השם לשם של בת, והיא בחרה את השם הרצליה.
יעל מזור: היא, מבחינתנו, ישראלית לכל דבר.
יעל מזור: היא לומדת שנתיים בבית הספר.
יעל מזור: כל החברים שלה ישראלים.
יעל מזור: היא גרה בלב תל אביב, ליד רוטשילד, משחקת, מטיילת, הולכת לכל המסיבות של חבריה הישראלים, כמוה.
יעל מזור: אנחנו מבחינתנו רואים בילדה כמו כל הילדים בבית הספר.
יעל מזור: מאד חשוב לנו שהרצליה תמשיך להיות אתנו.
יעל מזור: הרצליה מאד אוהבת את פורים.
יעל מזור: אם היא תרצה, היא תספר על זה.
יעל מזור: יש פה אפילו תמונות שלה מחגיגות פורים בבית הספר.
יעל מזור: היא אחת התלמידות המתקדמות בנושא רכישת הקריאה בכיתה, והמורה שלה תוכל אולי לספר על זה.
יעל מזור: אנחנו חושבות שטובת הילדה היא שהיא תישאר במקום היחידי שהיא מכירה, בחברה היחידה שהיא מרגישה בה נוח.
שני גולדשטיין: אני המחנכת של הרצליה.
שני גולדשטיין: אני יכולה להוסיף שבתחילת השנה מאד הופתעתי מהשפה שלה, שפה רהוטה.
שני גולדשטיין: היא מאד מהר קלטה את הכתיבה והקריאה.
שני גולדשטיין: ביום שבת האחרון נפגשנו בבוקר כל הכיתה.
שני גולדשטיין: הראשונים שהיגיעו היו הרצליה ואביה.
שני גולדשטיין: הם השתתפו בכל הפעילות מייד.
שלי יחימוביץ': האם האב נמצא כאן?
יעל מזור: לא.
יעל מזור: האב עובד ולא הגיע.
שלי יחימוביץ': במה הוא עובד?
אמילי פוקס: בלנקות בבית.
שני גולדשטיין: אני יכולה לספר שילדים בכיתה מאד חשוב הסיפור.
שני גולדשטיין: כאשר סיפרנו להם שאנחנו נוסעים לירושלים לנסות ולדבר על המצב של הרצליה, מאד היה להם חשוב מה קורה עם הילדה שבכיתה, והם מאד לא מבינים למה יש צורך שהיא לא תישאר כאן.
שלי יחימוביץ': את רוצה להוסיף משהו?
הרצליה קיינס: לא.
יוסי אדלשטיין: אני מנהל האגף לזרים במשרד הפנים.
יוסי אדלשטיין: התקבלה החלטת ממשלה שהיא בבסיסה החלטה הומניטרית לטפל בילדי השוהים הבלתי חוקיים במדינת ישראל.
יוסי אדלשטיין: נקבעו קריטריונים בתחילת הדרך.
יוסי אדלשטיין: אחר כך היה דיון חוזר וכן הוסף קריטריון.
יוסי אדלשטיין: אנחנו כרגע בוחנים את כל הבקשות שהוגשו אלינו על פי הקריטריונים שקבעה הממשלה.
יוסי אדלשטיין: לכן אני לא מבין למה הדיון מתקיים היום על הרצליה, ספציפית.
יוסי אדלשטיין: זה שהיה עליה כתבה- זה בסדר.
יוסי אדלשטיין: אנחנו לא יכולים לדון בכל מקרה - -
שלי יחימוביץ': אנחנו נחליט על מה יהיה הדיון.
יוסי אדלשטיין: בסדר, אני אומר לך מה אני לא מבין.
שלי יחימוביץ': לא הוזמנת לכאן כדי להשיג השגות על מהות הדיון אלא כדי לומר לנו, במיוחד במדינה -- מאד ביסודיות, כי שוחחתי על כך עם שר הפנים.
שלי יחימוביץ': אני מבינה שיש לך תשובה מאד מפורטת ואתם מתייחסים לנושא במלוא הרצינות.
יוסי אדלשטיין: אנחנו מתייחסים במלוא הרצינות.
יוסי אדלשטיין: יש בדיקה ראשונית, ויש ועדה ראשונית שבודקת את הנתונים, ומאשרת, או לא מאשרת.
יוסי אדלשטיין: לאחר מכן יש לכל אחד זכות להגיש ערעור.
יוסי אדלשטיין: יש ועדת ערר שתדון במקרים חריגים מעין אלה.
יוסי אדלשטיין: המקרה של הרצליה – ערעור על 4 חודשים, על 3 חודשים - לזה הקימו ועדת חריגים שכל המקרים האלה שנדחו על ידי הוועדה הראשונית, יעלו לוועדת החריגים ויידונו שם.
שלי יחימוביץ': זה מה שיש לך לומר לנו בעניין?
יוסי אדלשטיין: כן.
שלי יחימוביץ': הבנתי שעשיתם עבודה קצת יותר יסודית, שבדקתם את הנושא לגופו.
יוסי אדלשטיין: את המקרה של הרצליה בדקנו כמו את שאר המקרים שעברו את הוועדה הראשונית.
שלי יחימוביץ': זאת אומרת שהגעת לכאן כדי להגיד לנו שהנושא נמצא בטיפולה של ועדת חריגים?
שלי יחימוביץ': זאת הבשורה?
יוסי אדלשטיין: הם הגישו ערר לפני כשבוע או עשרה ימים.
יוסי אדלשטיין: התיק הגיע לוועדת העררים, והוועדה תחליט.
שלי יחימוביץ': אין לך תשובות קצת יותר מפורטות?
יוסי אדלשטיין: לא.
שלי יחימוביץ': היתה לך דילמה אם זו התשובה שאתה רוצה להציג?
יוסי אדלשטיין: אנחנו לא בחרנו את המקרה של הרצליה פרטנית בגלל שהוא היה בתקשורת.
יוסי אדלשטיין: ישנם מקרים כאלה, שאנשים הגישו עררים, הוועדה תבחן את העררים האלה.
שלי יחימוביץ': תוך כמה תהיה לכם תשובה לעניין הזה, של הרצליה?
יוסי אדלשטיין: הוועדה צריכה להתכנס בשבוע הבא - -
יוסי אדלשטיין: מחר יש ישיבה ראשונה של ועדת הערר.
יוסי אדלשטיין: התיקים יעלו.
יוסי אדלשטיין: היו עוד אחרים שהגישו עררים, היא לא היחידה.
שלי יחימוביץ': כמה מקרים?
שלי יחימוביץ': מי עוד הגיש?
שלי יחימוביץ': מה מספר הילדים שבשמם הוגש ערר?
ענת פישר: כרגע יש כ-60 עררים.
ענת פישר: ההליך שהם עוברים זה קודם כל הגשת הבקשה.
ענת פישר: אחר כך נעשה איזשהו שימוע, מאד מפורט, שהמטרה שלו היא באמת לבסס את הנושא של השתלבות בארץ.
ענת פישר: לאחר מכן התיקים מובאים לוועדה ושם הם נבחנים, וכמובן שכל מי שנדחה בוועדה רשאי להגיש ערר על ההחלטה.
ענת פישר: העררים האלה מועברים לוועדת עררים שיושב הראש שלה הוא - -
שלי יחימוביץ': כמה ילדים בגילה של הרצליה הוגש בשמם ערר?
ענת פישר: אני יודעת שהוגשו כ- 60 עררים, 60 בקשות שזה, כמובן, ילדים - כל ילד הוריו ואחים ונלווים - -
שלי יחימוביץ': שחלק ניכר מהמקרים אנחנו מדברים על ילדים שחודשים, ימים או שבועות מפרידים בינם לבין התאריך הגואל?
ענת פישר: הוגשו בקשות של ילדים החל מגיל חצי שנה, ועד מקרים כאלה של מעל גיל 5.
ענת פישר: אני לא יודעת להגיד כמה מתוך העררים הם עד גיל שנה, שנתיים, שלוש וכמה מהם הם של גילאי 5 פלוס.
יצחק קדמן: אני מודע לזה שאת מבקשת איכשהו למקד את הדיון היום על הרצליה, אבל אני רוצה שיהיה ברור שיש ילדים נוספים במצבה שלא איתרע מזלם להיחשף, אבל בעיתם היא בעיה דומה.
יצחק קדמן: דומה.
יצחק קדמן: אני חושב שצריך לציין לשבח את שר הפנים הנוכחי שקיבל בקשה עקרונית לאפשר לחלק - אני מדגיש: לחלק, מהילדים שחיים פה הרבה שנים בארץ לקבל פה מעמד.
יצחק קדמן: קודמיו, שהצהירו על זה, לא עשו את זה, ואני את זה אומר לשבחו.
יצחק קדמן: יחד עם זה, אני חושב שיותר מדי ילדים אחרים נופלים פה מסיבות פורמליות, כמו המקרה של הרצליה.
יצחק קדמן: אני חושב שמדינת ישראל בשנת 2007 יכולה להרשות לעצמה להיות מדינה יותר הומנית ולהתחשב במצבם של ילדים לא רק על פי תאריך לידתם אלא על פי מרכיבים נוספים, כך במקרה של הרצליה, כך במקרים נוספים.
יצחק קדמן: אני מניח שלגבי החלק השני של הישיבה עוד יינתן לי לדבר, כי אלה מקרים אחרים.
שלי יחימוביץ': כן, זה סיפור אחר לגמרי.
יצחק קדמן: אני שוב מבקש שהוועדה תפנה לממשלת ישראל ולשר הפנים להמשיך במדיניות האנושית שלהם ולא להפיל בין הכסאות מקרים כמו של הרצליה, שראוי שנגלה את הפנים האנושיות של מדינת ישראל.
יצחק קדמן: אף אחד לא ייצא ניזוק מכך.
שגיב רוטנברג: אני הייתי רוצה לשאול שאלה - מה היו הקריטריונים שמנחים את אותה ועדת ערר שאתם מקימים?
שגיב רוטנברג: כי אם אותה ועדה תאמר שיש קריטריונים, ובעצם - תשקול את אותם שיקולים ששקלו לפני כן, אז לא עשינו כלום.
שגיב רוטנברג: השאלה מה יהיו הקריטריונים, ואולי אני אפנה את זה ליועצת המשפטית של משרד הפנים.
שגיב רוטנברג: מה יהיו הקריטריונים שינחו את אותה ועדת ערר?
שגיב רוטנברג: במה היא תדון?
שגיב רוטנברג: כלומר- מה ההבדל בינה לבין --
ענת פישר: הוועדה תדון בכל מקרה לגופו .
ענת פישר: למקרים הומניטרים קשה לבוא ולקבוע קריטריונים.
שגיב רוטנברג: השאלה היא האם לוועדה הזו תהיה סמכות להתייחס יותר מבחינה משפטית, גם - לתכלית ההחלטה, כמו שציינו קודם, כלומר, להתערות של אותו ילד או ילדה בחברה הישראלית, או שהיא תגיד שיש קריטריונים - -
יוסי אדלשטיין: בשביל זה לא צריך ועדת ערר.
יוסי אדלשטיין: הקריטריונים הבסיסיים על פי החלטת הממשלה נקבעו בוועדה הראשונה שבחנה את התיקים ואת הבקשות על בסיס הקריטריונים - כלומר, בלי שום שיקול דעת.
יוסי אדלשטיין: ועדת הערר תדון.
יוסי אדלשטיין: יכול להיות שהיא מעורה ושולטת בשפה, ויש כאלה שלא.
יוסי אדלשטיין: בשביל זה יש ועדת ערר.
יוסי אדלשטיין: בשביל לשבת על הקריטריונים - לא צריך ועדת ערר.
ענת פישר: - - משיקולים הומניטריים, אבל אני לא יכולה להגיד לך - - במקרים כאלה אי אפשר לקבוע כאן - -
שגיב רוטנברג: כלומר, אין הנחיות ספציפיות לוועדה.
ענת פישר: אי אפשר לקבוע.
שלי יחימוביץ': אתם יושבים ואיש אשר יתווהו ליבו?
ענת פישר: לא, ודאי שלא.
שלי יחימוביץ': אתם משוחחים עם הילד?
ענת פישר: משוחחים עם כל המשפחות.
ענת פישר: עם מי שניתן היה – בהחלט שוחחו אתו ועשו אתם ראיונות מאד מעמיקים, עם כל המשפחה.
ענת פישר: אני בטוחה שגם הרצליה תוכל לספר, אולי, על הפגישה שהיתה לה במשרד הפנים.
שגיב רוטנברג: אנחנו ביקשנו להופיע ולא נתנו לנו.
ענת פישר: זה לא משהו שנעשה שרירותית.
ענת פישר: זה לא שההחלטות הן שרירותיות.
ענת פישר: השיקולים של הוועדה, שכמובן- מונחית על ידי החלטת הממשלה, הם שיקולים הומניטריים.
שלי יחימוביץ': אבל מלכתחילה אין לה קריטריונים כיוון שהיא עוסקת במקרים חריגים?
יוסי אדלשטיין: היא עוסקת במקרים החריגים.
יוסי אדלשטיין: את לא יכולה לקבוע קריטריונים - ולקבוע שלמי שחסרים 4 חודשים ניתן לו.
יוסי אדלשטיין: יבוא מחר אחד עם 4 וחצי חודשים, אז מה נגיד לו?
יוסי אדלשטיין: אי אפשר לקבוע קריטריונים לוועדת ערר.
יוסי אדלשטיין: הוועדה תדון בכל מקרה באופן פרטני.
רינה יצחקי: אבל זה לגמרי שרירותי.
יוסי אדלשטיין: ודאי, את לא יכולה לקבוע קריטריונים.
שלי יחימוביץ': מעבר לעובדה שאין לכם קריטריונים כמותיים או מספרים - יש בכל זאת איזה שהם תנאים שצריכים להתקיים, איזו שהיא התרשמות שלכם שצריכה להינתן כדי שיחצו את קו הוועדה.
שלי יחימוביץ': יש איזושהי הנחיה כללית, אני מניחה.
יוסי אדלשטיין: ההנחיה הכללית היא שתקום ועדה שתבחן את המקרים באופן פרטני.
יוסי אדלשטיין: אף אחד לא מנחה את הוועדה מראש אם להסתכל שמאלה או ימינה.
יוסי אדלשטיין: התיקים יעלו לוועדה, יראו את החומרים שיש בהם.
יוסי אדלשטיין: יושבים שם אנשים מכובדים - ראש מנהל האוכלוסין, יועצים משפטיים.
יוסי אדלשטיין: בם יבחנו את החומרים ויקבלו את ההחלטות.
יוסי אדלשטיין: אי אפשר לקבוע לדברים כאלה, שהם לא כמותיים, קריטריונים ברורים.
יוסי אדלשטיין: מה שלפי המספרים - עשינו.
יוסי אדלשטיין: אני מניחה שיש איזוהי רוח של דברים שמנחה אתכם, נכון?
שלי יחימוביץ': יש תשובה לשאלה שלי?
ענת פישר: בדומה, יש לנו במשרד הפנים ועדה שמתנהלת וגם היא דנה במקרים הומניטריים.
ענת פישר: אני יכולה להגיד שכל מקרה לגופו.
ענת פישר: כבר הצטברו מספיק מקרים ומספיק ניסיון כדי שהוועדה תוכל לקבל איזושהי תמונה ותוכל לקבוע מדיניות, אבל להגיד לך שיש לנו קריטריונים ברורים?
ענת פישר: אין משהו כזה.
ענת פישר: אנחנו מונחים, כמובן, על ידי החלטת הממשלה ועל ידי כל העניין ההומניטרי.
ענת פישר: צריך להבין שגם כל ההחלטה, מלכתחילה, היא חריג.
ענת פישר: כלומר, היא החלטה באמת הומניטרית.
שלי יחימוביץ': עוד מישהו רוצה להעיר?
יעל מזור: שמעתי את הביטוי "התערות בקהילה".
יעל מזור: מבחינתנו – הרצליה לא מתערה בקהילה, מבחינתנו היא הקהילה כמו כל ילד אחר בכיתה.
יעל מזור: לא נעשה פה מאמץ, לא מבחינתה וגם לא מבחינת ההורים שלה, להתערות בקהילה.
יעל מזור: היא, פשוט, הקהילה, כמו כל ילד אחר בכיתה.
יעל מזור: אז אין פה עניין של התערות בקהילה.
יעל מזור: היא הקהילה, מבחינתנו, במאה אחוז.
יוסי אדלשטיין: אני כרגע לא דן במקרה הספציפי והפרטני של הרצליה.
יוסי אדלשטיין: אני מדבר ברמה הכללית.
יוסי אדלשטיין: יש גם מקרים אחרים, שלא כמו הרצליה, שגם לא דוברים את השפה העברית.
יוסי אדלשטיין: לכן אני אומר - אני לא דן בהרצליה כרגע.
יוסי אדלשטיין: היא עלתה לפה במקרה, בסדר, אבל יש עוד מקרים אחרים.