GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
הלית מגידו: נער בן 17 מבין מצוין אם עוקבים אחריו או לא עוקבים אחריו.
הלית מגידו: עקרון מדתי, במסגרת כל פסקאות ההגבלה של חוקי היסוד שלנו, הוא האם ניתן להשיג את המטרה הזאת באמצעים פחות פוגעניים.
הלית מגידו: האם ההורה שחש שיש צורך לדעת קצת יותר מה קורה עם הילד, חשב על דרכים שהן פחות פוגעניות מבחינת הגנת הפרטיות של הילד.
הלית מגידו: צריך לזכור שישנן פגיעות אחרות שההורה יכול לעשות כמו פגיעה בפרטיות, כי הוא אומר לו לא לסגור את דלת החדר.
הלית מגידו: למשל, פגיעה בחופש התנועה- ההורה אומר לילד לחזור מהמסיבה עד 22:00.
הלית מגידו: למשל, הוא קורא לו ביומן.
הלית מגידו: גם זאת פגיעה מאוד חמורה בפרטיות של הילד.
הלית מגידו: לא יכול להיות קו ברור שאומר, כי אחרי ילד מתחת גיל 8 ניתן לעקוב, בעוד שאחרי ילד מעל גיל 8 לא ניתן לעקוב.
הלית מגידו: ההורה תמיד צריך לפעול בהתאם לעיקרון טובת הילד, ולהתחשב בקשרים המתפתחים של הילד הספציפי שלו.
רן כהן: מה לגבי גורמים חיצוניים, בית הספר, שמטעמים של ביטחון יתקינו מצלמות?
רן כהן: נניח במקרה של קצרין, אם בית הספר היה מתקין מצלמות זה היה לגיטימי?
יצחק קדמן: איפה בשירותים?
רן כהן: לא, בכניסה לבית הספר.
רן כהן: אני שואל, האם המעקב במצבים האלה ליעדים מאוד מוגדרים, של ביטחון הילדים, פיקוח על מה שנעשה בבית הספר, מניעת גורמים עוינים, הוא לגיטימי?
רן כהן: אני מזדהה עם הפתיחה של יושבת הראש, אבל יש מצבים בהם יש היגיון ציבורי לעשות זאת.
הלית מגידו: אני אמרתי שלטעמי יש הבדל בין הבית לבית הספר.
הלית מגידו: גם בבית הספר לקטין יש זכות לפרטיות.
הלית מגידו: כאשר ילדים יוצאים להפסקה ומדברים בשטחים הציבוריים של בית הספר, הם לא חושבים שרואים אותם או שומעים אותם.
הלית מגידו: אם אתה מדבר על מצב שבו מציבים מצלמת וידאו בשער בית הספר, הדבר לגיטימי.
הלית מגידו: חשוב לידע את ההורים על מנת שידעו שיש פגיעה, מעקב, אחר הילד שלו.
הלית מגידו: העובדה שזה נמצא ברשות הרבים, לא הופך את זה באופן אוטומטי למקום שאפשר לבצע כל עיקוב כלשהו, להבדיל מזכות היחיד ששם ודאי שאין מה לעשות.
אלכס מילר: אין ספק, שאם אנחנו מתייחסים לנושא של הצבת מצלמות בתוך בית על ידי הורים, מבלי שיש סכנה לחייו או לבריאותו של ילד, זה דבר שאסור לפרסם אותו.
אלכס מילר: יש פה פגיעה ישירה בזכותו של הילד.
אלכס מילר: יש לי ילד בן 5, ואני בחיים לא הייתי מרשה לעצמי להציב מצלמה שתעקוב אחריו.
אלכס מילר: היו לנו פה דיונים בנושא של סכנה לחשיפה לאתרים אסורים או לתוכניות טלוויזיה מסוימות.
אלכס מילר: את זה אפשר למנוע, אפשר לחסום את הכניסה לאתרים מסוימים באינטרנט ולחסום ערוצים מסוימים.
אלכס מילר: אם לאותם הורים יש חשש, אז זה יותר עניין של משמעת בתוך הבית.
אלכס מילר: כל הורה יכול להגיע להסכמה עם הילד שלו.
שלי יחימוביץ': כל הורה ראוי אתה מתכוון.
אלכס מילר: אני רוצה גם להתייחס לנושא של הצבת מצלמות מחוץ לבית.
אלכס מילר: דיברנו על כמה זה יכול לפגוע מצד אחד, וכמה זה יכול לעזור מצד שני.
אלכס מילר: ישנן בעיות, ילדה נרצחה, יש כמויות סמים בתוך בית ספר, ואף אחד לא יכול לשלוט על זה.
אלכס מילר: ישנה אלימות, שגם בה אף אחד לא יכול לשלוט.
אלכס מילר: בסופו של דבר כאשר משהו קורה, לאף אחד אין תשובה.
אלכס מילר: אם היו מצלמות, היו רואים מי עשה את המהלך.
אלכס מילר: קשה לנו לקבל פגיעה בפרטיות של הילד מחוץ לבית, אבל בתור הורה טוב לי יותר לישון בשקט אם אני אדע שאותם אנשים שיש סכנה שהם יפגעו בחייו של הילד שלי, יידעו שניתן לראות מה הם עשו ואיך הם עשו את זה.
אלכס מילר: אפשר גם לשאול, האם הצבת מצלמות ברחוב זאת לא פגיעה בחופש הפרט.
אלכס מילר: הרי יש לנו בעיות של ונדליזם בתוך העיר.
אלכס מילר: לגבי הצבת מצלמה תעצור קבוצות של ילדים שמסתובבים ועושים נזק לרכוש של העיר, גם כן אפשר להתווכח.
אלכס מילר: חייבים לבוא ולהציב גבול.
אלכס מילר: גם בגן ילדים אף אחד לא יכול להגיד האם כדאי או לא כדאי להציב מצלמה.
אלכס מילר: בסופו של דבר ישנן בעיות, ואף אחד לא יכול להגיד מה הפתרון לאותן בעיות.
אלכס מילר: אני רוצה להתייחס גם למקרים בהם מטפלות פגעו בילדים.
אלכס מילר: דווקא במקרים כאלה, זה אחד מהאמצעים שההורה יכול להרשות לעצמו.
אלכס מילר: צריך לחוקק חוק שאסור לשים מצלמה על ילד מגיל מסוים, זה בעייתי.
אלכס מילר: אנחנו לא יודעים איך ינצלו את זה.
אלכס מילר: אנחנו ראינו כי בחוקים שבהם כוונת המחוקק היתה טובה וטהורה, ניצלו את זה לרעה.
אלכס מילר: חלק מהאנשים נפגעו מחוקים שחשבנו שהם לטובה.
אלכס מילר: גם את העניין של המצלמה ניתן לנצל לרעה.
אלכס מילר: ההורה מדבר עם הילדה שלו, הילד לא כיבה את המצלמה ומישהו בעבודה של ההורה יכול לראות את הילדה מתלבשת בחדר.
אלכס מילר: צריך לתת איזה כלי שייתן פתרון למישהו שחושש ודואג לילדם שבבית.
שלי יחימוביץ': באמת ננסה לגבש משהו שהוא קצת יותר מהצהרת כוונות והודעה.
שלי יחימוביץ': לטעמי, גם עיקוב ממושך אחרי מטפלות הוא לא לגיטימי במערכת יחסים של עובד ומעביד.
שלי יחימוביץ': חשיפה של עובדים לעיקוב מתמיד של מצלמות אחריהם מבוקר עד ערב, יש בו בעייתיות חמורה ביותר.
שלי יחימוביץ': אנחנו נוטים לזלזל בזכויות של המטפלות, כי בדרך כלל הן לא מאוגדות ולא מצהירות למס הכנסה, וגם אליהן הורים מתייחסים לפעמים כאל רכוש שלהם, שהם יכולים לעקוב אחריו 24 שעות ביממה.
שלי יחימוביץ': בעיני, הדבר הזה פסול ואין לגיטימציה לעקוב אחרי מטפלות כעובדות.
אלכס מילר: יש לי שאלה בקשר לחיפוש בתיקים של ילדים.
הלית מגידו: סוזי יכולה להגיב על הנושא של סמכויות החיפוש.
איילת בלכר: הדברים שעו"ד מגידו אמרה די תואמים את מה שאנחנו כתבנו במסמך שלנו.
איילת בלכר: אני אבקש להדגיש כמה נקודות.
איילת בלכר: כאשר מדברים על המשפחה, רוצים ליצור אישיות משפטית נפרדת שיש לה זכות לפרטיות.
איילת בלכר: הרבה פעמים מדברים על הזכות לפרטיות של המשפחה, ושוכחים את הזכות לפרטיות של האנדוידואלים בתוך המשפחה.
איילת בלכר: זה בא לידי ביטוי הרבה פעמים בהקשר של בין בני זוג.
איילת בלכר: האם לבעל מותר לעקוב אחרי אשתו?
איילת בלכר: הדעה של בית הדין הרבני בהקשר הזה, היא שמדובר ביחידה אחת וגוף אחד, ולכן אין על מה לדבר על פרטיות בתוך המשפחה.
איילת בלכר: אמנם גם למשפחה כיחידה יש זכות לפרטיות, אבל גם לחברי המשפחה כאנדוידואלים, ובכלל זה גם לילדים יש זכות לפרטיות אל מול ההורים.
איילת בלכר: גם אנחנו שמנו את הדגש שלנו על הקשר שבין מילוי החובה ההורית לצורך במעקב אחר הילדים.
איילת בלכר: שאלנו, האם אפשר להשיג את המטרה בדרך פוגענית אחרת.
איילת בלכר: אני אבקש להעלות שתי סיטואציות ממשפט משווה, כדי להמחיש זאת.
איילת בלכר: אם חשדה שיש ניצול מיני של הבת שלה על ידי שכן, שאלה אתה ילדה על כך.
איילת בלכר: הילדה הכחישה שקיים משהו, והאם צוטטה לשיחות טלפון בין הילדה לשכן.
איילת בלכר: מי שהעלה את הטענה נגד פרטיות הציטוט באותו הקשר, היה השופט במשפט הפלילי שלו שטען, שיש פה האזנת סתר אסורה.
איילת בלכר: זאת סיטואציה אחת.
איילת בלכר: במקרה כזה אני חושבת, שהרוב יסכימו כי נקיטת אמצעי כזה, הגם שהוא פוגע בפרטיות של הילד, כשאין דרך אחרת ושהילדה מכחישה וההורים רואים בזה הכרח ואין אמצעי אחר, זה משהו אחר.
איילת בלכר: בסיטואציה אחרת האם צוטטה לשיחות של בתה עם אביה, כדי להשיג חומר במשפט מול האבא.
איילת בלכר: כמובן שזאת סיטואציה אחרת.
איילת בלכר: לגבי ההסכמה של הילד - הרבה פעמים ההורים הם אלה שנותנים הסכמה בשם הילדים.
איילת בלכר: לכן, מאוד חשוב לחדד מתי הורים יכולים לתת הסכמה בשם הילד, ומתי הורים לא יכולים לתת הסכמה בשם הילד.
איילת בלכר: באמת אלה אותן סיטואציות של ניגודי אינטרסים.
איילת בלכר: באותן סיטואציות שעלו בשיטות משפט אחרות, בגלל שגם בהאזנות סתר הסכמה של שותף לשיחה הופכת את האזנת הסתר למותרת, עלתה השאלה מתי ההורה הוא זה שמסכים בשם הילד.
איילת בלכר: השאלה היא, מתי ילד יכול לתת הסכמה, ומתי הורה יכול לתת הסכמה בשמו.
איילת בלכר: זאת סיבה, מדוע ההסכמה לא יכולה להיות הכלי המבחין היחיד.
איילת בלכר: אנחנו עשינו את אותה הבחנה בין קניין לבין הזכות לפרטיות.
איילת בלכר: זה שמדובר בשטח ציבורי לא אומר שאין זכות לפרטיות.
איילת בלכר: הזכות לפרטיות היא ספרה סביב האדם.
איילת בלכר: זה שמדובר במקום ציבורי, לא הופך את זה למקום שבו אין זכות לפרטיות.
איילת בלכר: כך גם, זה שלהורים יש זכות קניינית בבית, לא אומרת שלבני המשפחה הפרטיים אין זכות קניינית שמלווה אותם.
איילת בלכר: זה התעורר בהקשרים של סכסוך בין בני זוג, האם מתוקף זכותו הקניינית של הבעל הוא יכול לעקוב אחרי אשתו.
איילת בלכר: אני חושבת שהתובנות הללו נכונות גם להקשר הזה.
איילת בלכר: זאת בעצם ספרה של פרטיות סביב הילדים.
איילת בלכר: אנחנו חושבים שבבתי הספר זה חמור יותר.
איילת בלכר: למרות שמדובר בשטח ציבורי, שיקול הדעת לא צריך להיות של בית הספר.
איילת בלכר: אם יש חשש, המשטרה היא זאת שצריכה להיות מעורבת.
איילת בלכר: שיקול הדעת לא צריך להיות בידי בית הספר, האם להציב מצלמה או לא.
אלכס מילר: בקצרין לא היה חשש.
איילת בלכר: צריך להוציא את שיקול הדעת מבית הספר.
רן כהן: אם יש חשש שיתבצע מעשה אלים בבית הספר, לא היית רוצה שבבית הספר יהיה פיקוח, לפחות בשער בית הספר.
איילת בלכר: יש גורמי חוק שאותם צריך לערב, והם כפופים לחוקים.
אלכס מילר: את פותחת פה תיבת פנדורה.
אלכס מילר: אם אנחנו נלך בכיוון שלך ונגיד רק במידה ויש חשש בתי הספר יציבו מצלמות, תחשבי מה יקרה לבתי ספר שיציבו מצלמה.
אלכס מילר: לא יהיו שם ילדים.
אלכס מילר: יגידו, יש פה חשש, יש פה מצלמה שעומדת, בואו נצא מפה.
אלכס מילר: אם יהיה דבר כזה, ההורים יוציאו את הילדים שלהם מבתי הספר.
יצחק קדמן: הדיון הזה הוא בעל חשיבות עצומה.
יצחק קדמן: אם זה היה תלוי בי, היו מעבירים אותו למליאת הכנסת.
שלי יחימוביץ': אני ניסיתי, אבל זה לא אושר.
יצחק קדמן: יש פה דברים מאוד עמוקים.
יצחק קדמן: אני רוצה לגעת בדברים שלא דיברו עליהם עד עכשיו.
יצחק קדמן: אני חושב שההערות המשפטיות הן חשובות ומחכימות, אבל הנושא הוא איננו משפטי.
יצחק קדמן: להפך, אני הייתי רוצה שלא ניכנס למשפטזציה של יחסי הורים-ילדים, מפני שמחר הילד יצטייד בעורך דין ואנחנו נעביר את המערכת ליחסים מן הסוג הזה.
יצחק קדמן: אגב, אני גם לא חושב שכל ההורים ששמים מצלמה – אותם הורים שהופיעו בכתבה שהתפרסמה בסוף השבוע, שהדאיגה אותי אפילו יותר מבזק שרוצה למכור מצלמות – רוצים בכלל לעקוב אחרי משהו רע שהילד עושה.
יצחק קדמן: חלק מההורים אמרו שהם מתגעגעים לילדים.
יצחק קדמן: אני מודאג מזה לא פחות מאשר מעקב אחרי ילדים.
יצחק קדמן: יש היום תפיסה, שאפשר באמצעים טכנולוגים לוותר על הורות.
יצחק קדמן: אני מודאג מזה, שיש מי שחושב שהורות נעדרת יכולה להיות גם הורות נהדרת.
יצחק קדמן: חסרים כמה דברים, אבל הטכנולוגיה תגיע לשם.
יצחק קדמן: מחר ישימו שבב מתחת לעור של הילד.
יצחק קדמן: אגב, הצעה כזאת כבר עלתה באנגליה.
שלי יחימוביץ': זה קורה בשני מפעלים ביפן.
יצחק קדמן: באמצעות השבב הזה יהיה אפשר לעקוב לאן הילד הולך.
יצחק קדמן: יותר מזה, השבב שאני מציע יאפשר להורה אם הוא חש צורך להעביר חיבוק לילד להעביר איתות אלקטרוני, שייצור אצל הילד זרם כמו חיבוק.
יצחק קדמן: אני כמובן מגזים.
יצחק קדמן: אני חושב שאחת הבעיות העיקריות היא לא ההורה שרוצה לעקוב אחרי הילד, אלא הורה שהוא חושב שהוא יכול להמשיך לעשות את הדברים שהוא עושה, ובלבד שתהיה לו דרך לראות את הילד.
יצחק קדמן: כמו שאמר אחד ההורים, הוא מתגעגע ובשידור חי הוא רואה את הילד.
יצחק קדמן: אני מאוד חושש, שאנחנו בורחים לסוג כזה של הורות.
יצחק קדמן: הילדים לא מרגישים שההורים איתם.
יצחק קדמן: באחד המקרים בהם אני חולק על סוזי, זה המקרה שבו סוזי מציעה להורים ללכת לחפש ביומנים שהילד כותב.
יצחק קדמן: זה לא מפני שלא צריך לטפל בבעיה של ילד שמשתמש בסמים, ולא מפני שלא חשוב שההורה ישגיח על הילד, אלא כי אני לא חושב שהברירה בהורות היא ברירה של ספונג'ה.
יצחק קדמן: לספונג'ה יש רק שתי קצוות, או המקל או הסמרטוט.
יצחק קדמן: אני לא רוצה שההורים יהיו מקל, ואני לא רוצה שההורים יהיו סמרטוט.
יצחק קדמן: אני רוצה שהם יהיו הורים.
יצחק קדמן: הורה צריך שיהיה לו קשר פתוח עם הילד.
יצחק קדמן: ילד צריך לדעת שגם אם הוא עשה משהו לא טוב, הוא יכול לבוא אל ההורה.
יצחק קדמן: אם הכל מבוסס על טכנולוגיה ומשפטזציה, אנחנו נגדל פה ילדים יתומים פסיכולוגית.
יצחק קדמן: שום מצלמה בעולם איננה תחליף להימצאותו של ההורה, להידברות ולתקשורת הפתוחה.
יצחק קדמן: לכן, גם מטריד אותי המשדר של בזק.
יצחק קדמן: מעבר לכל הדברים האחרים, בזק מציג דגם של משפחה, שבה ההורים לא מדברים עם הילדים אלא רק מעבירים S.M.S ורק מסתכלים עליהם בטלוויזיה.
יצחק קדמן: אגב, השאלה לגבי מעקב אחרי בן זוג עלתה בכתבה.
יצחק קדמן: המראיינת שאלה את האבא, האם הוא ממשיך לעקוב אחרי אשתו שנכנסת הביתה.
יצחק קדמן: הוא ענה לה, מה אשתי פריירית.
יצחק קדמן: היא באה הביתה ומכבה את המצלמה.
יצחק קדמן: יכול להיות שההצעה שלנו צריכה להיות, שאם יש מצלמה שהיא תהיה ממוקמת בגובה כזה שהילד גם כן יוכל לכבות אותה.
יצחק קדמן: אני מציע שהכלל שלנו לא יהיה כלל משפטי, אלא כלל שלקוח בוריאציה מפרקי אבות, מה ששנוא עליך אל תעשה לילדך.
יצחק קדמן: זה הכלל שאני מציע לכל הורה לאמץ.
יצחק קדמן: במקומות העבודה שלנו לא רוצים שיצלמו אותנו כל הזמן, גם אם היו גניבות במקום העבודה.
יצחק קדמן: זה לא מצדיק שאם יש גנב אחד, אנחנו נרגיש כל היום מצולמים.
יצחק קדמן: אני מציע שאת הכלל הזה נאמץ.
יצחק קדמן: אגב, הכלל הזה יאפשר הצבת מצלמות במקרים שלנו זה לא איכפת.
יצחק קדמן: כאשר אנחנו נכנסים לדיוטי פרי, יש מצלמות ואנחנו יודעים שיש מצלמות.
יצחק קדמן: אז אנחנו יכולים להחליט אם להיכנס או לא להיכנס.
יצחק קדמן: לבית אנחנו לא יכולים להחליט אם להיכנס או לא להיכנס.
יצחק קדמן: אין חופש בחירה.
איילת בלכר: גם לבית הספר.
יצחק קדמן: אני חייב לומר מילה אחת על בתי הספר, כיוון שאני יודע שלגביהם יש יותר הסכמה שיהיו מצלמות.
יצחק קדמן: אנחנו מוצפים, ויש לי בעניין הזה טענות קשות מאוד כלפי התקשורת.
יצחק קדמן: קרה מעשה איום ונורא, נרצחה ילדה חפה מפשע במקום השני הכי בטוח שיש, בית הספר.
יצחק קדמן: למשטרה אין קצה חוט, אבל כבר כולם יודעים שזה מעשה אלימות של בני נוער.
יצחק קדמן: מי אמר?
אלכס מילר: לא אמרתי את זה.
יצחק קדמן: אתה לא שמת לב, אבל דיברת על ונדליזם ומיד יצאת מתוך הנחה שילדים עושים ונדליזם.
יצחק קדמן: הונדליזם הכי גדול זה סיסמאות של רבנים שכותבים אותן על כל שטח ציבורי.
יצחק קדמן: הפושעים הגדולים הם לא ילדים.
יצחק קדמן: באליבי הזה שכל בני הנוער אלימים, כולם אלימות וכולם שיכורים ומסוממים, אנחנו משתמשים כדי להצדיק מעשים שלא ייעשו.
יצחק קדמן: גם מבחינת הרצון למנוע אלימות, מצלמות לא מונעות אלימות.
יצחק קדמן: הן מלמדות את הילדים האלימות, שכל זמן שזה עובד צריך להיזהר.
יצחק קדמן: ברגע שיש הפסקת חשמל או שהמחשב נפל, לילד אין שום חיסון פנימי שזה מה שאנחנו צריכים לתת לו.
יצחק קדמן: כל מה שהוא מפחד ממנו, הוא האם מהזווית הזאת המצלמה רואה או לא רואה.
יצחק קדמן: לא ככה הייתי רוצה שיחנכו ילדים בבתי הספר.
סוזי בן ברוך: קרה משהו במדינת ישראל ב-10 שנים האחרונות.
סוזי בן ברוך: הרי לא דיברו על מצלמות לפני כן.
סוזי בן ברוך: היום המצלמה היא מאוד נגישה.
סוזי בן ברוך: קרה משהו בגני ילדים.
סוזי בן ברוך: היה חשד להורים מסוימים, הם פנו למשטרה, הציבו מצלמות ואכן החשד התבסס.
סוזי בן ברוך: מאותו אירוע שהתחיל כאן בירושלים, כל ההורים שיש להם ילדים בגני ילדים רוצים מצלמה.
סוזי בן ברוך: הם מתרצים את זה בגעגועים.
סוזי בן ברוך: זה לא סוד שהותקנו מצלמות במספר בתי הספר, והמנהלים מדווחים על ירידה דרסטית באלימות בבתי הספר.
סוזי בן ברוך: הנימוק הוא לא רק כדי לעקוב אחרי הילדים, לראות מי מכה את מי ומי לוקח סמים.
סוזי בן ברוך: הנימוק הוא מניעת היפגעות של הילדים.
סוזי בן ברוך: שאלתי את מנהל בית הספר, למה שמתם מצלמה.
סוזי בן ברוך: הוא אמר לי, שאתמול ילד מסוים רצה להראות כמה הוא גיבור, עלה על המעקה בקומה השנייה והלך כדי לראות אם הוא מצליח או לא.
סוזי בן ברוך: כשעין שעקבה אחריו ראתה את זה, היא ניגשה אליו והורידה אותו משם.
סוזי בן ברוך: יש גם עניין של היפגעות של ילדים.
סוזי בן ברוך: זה לא סוד שנושא ההצקות והטרדות לא נכנס לסטטיסטיקה המשפטית.
סוזי בן ברוך: זאת לא עבירה פלילית.
סוזי בן ברוך: יש ילדים שהם קורבנות בבתי הספר.
סוזי בן ברוך: מציקים להם, מטרידים אותם, הופכים להם את התיק ודורכים להם על הספרים.
סוזי בן ברוך: אני מדברת גם על בתי ספר יסודיים.
סוזי בן ברוך: זה פשוט מונע היפגעות של ילדים.
סוזי בן ברוך: המטרה העיקרית של השמת מצלמות בבתי הספר, היא למנוע היפגעות.
סוזי בן ברוך: נכון שגם אלימות וסמים הם סוג של היפגעות.
סוזי בן ברוך: אגב, בכל בתי הספר בהם יש מצלמות, הורים יזמו את זה ולא מנהל בית הספר.
סוזי בן ברוך: מי שממן את זה, זאת הרשות המקומית.
שלי יחימוביץ': ההורים לא יוצאים נקיים מהדיון הזה.
סוזי בן ברוך: זה לא סוד שוועדת עמית המליצה להכניס לפאבים ומועדונים מצלמות.
סוזי בן ברוך: מינואר 2005 משטרת ישראל הכניסה סעיף במסגרת רישוי עסקים, שמחייב את המועדונים להתקין מצלמות בתוך המועדונים.
סוזי בן ברוך: לא בתוך השירותים.
סוזי בן ברוך: גם בבתי הספר אין מצלמות בתוך השירותים.
סוזי בן ברוך: אם מישהו נכנס עם ילדה מסוימת לשירותים ויוצא מהם לבד ואחר כך מוצאים את הילדה הזאת פגועה בפנים, סביר להניח שזה החשוד העיקרי.
סוזי בן ברוך: אגב, שלושה מקרי רצח בשנה האחרונה נפתרו באמצעות תמונות המצלמות.
שלי יחימוביץ': אם נלך לשיטתך, אז ראוי שעל פני כל כדור הארץ בכל מקום ותחת כל עץ רענן נציב מצלמה, שכן פשיעה מתקיימת בכל מקום.
סוזי בן ברוך: הסיבה היא לא פשיעה, אלא מניעת היפגעות.
שלי יחימוביץ': כנ"ל.
סוזי בן ברוך: אנחנו כמשטרה לא ממליצים להכניס מצלמה לכל בית.
סוזי בן ברוך: הדבר היחידי שאנחנו מעורבים בו, הוא השמת מצלמות במועדונים.
סוזי בן ברוך: העובדה היא שיש ירידה באלימות באותם מועדונים.
סוזי בן ברוך: בבתי הספר המצלמה מונעת מתלמידים לקפוץ מעבר לגדר ולהיכנס פנימה.
שלי יחימוביץ': ב-1984 אנשים באמת חששו לעשות דברים כי הם ידעו שהמצלמה עוקבת אחריהם.
סוזי בן ברוך: כחברה בוועדות בין-משרדיות, אני אומרת שזאת המגמה וההמלצה.
סוזי בן ברוך: היום יש גם מצלמות ברחובות.
סוזי בן ברוך: בפרויקט של עיר ללא אלימות באילת, הולכות להיות מצלמות.
סוזי בן ברוך: אני שוב מחזירה אותך למניעת היפגעות.
סוזי בן ברוך: הילדים מספרים הכל להורים, חוץ מאשר את מה שהם באמת צריכים לספר.
שלי יחימוביץ': הסיבה השנייה שבגללה קיימנו את הדיון הזה, היא הקמפיין האינטנסיבי של בזק.
שלי יחימוביץ': הפניות שהגיעו אלינו כוונו ישירות לקמפיין של בזק ולהפרת חופש הפרט של הילדים.
דודו מזרחי: אנחנו בבזק רק מוכרים מצלמות רשת.
דודו מזרחי: יש עשרות או מאות ספקים שמוכרים מצלמות דומות.
דודו מזרחי: המצלמות של בזק הן מצלמות גדולות וברורות, כך שלא ניתן לומר שאי אפשר לראות אותן.
שלי יחימוביץ': האם בזק נתנה את דעתה לפן המשפטי של זכויות האדם לפני שהיא פתחה בקמפיין הזה?
דודו מזרחי: כן, אין עם זה בעיה.
שלי יחימוביץ': האם זאת היתה חוות הדעת המשפטית?
דודו מזרחי: כן.
דודו מזרחי: אין היום ילד שאין לו מצלמה כזאת של אינטרנט.
דודו מזרחי: אין פה תחכום או משהו טכנולוגי חדש.
שלי יחימוביץ': השאלה שלי היא לא טכנולוגית.
שלי יחימוביץ': השאלה שלי היא ספציפית לעניין הקמפיין.
שלי יחימוביץ': ברור שזה לא בידיעתו של הילד.
שלי יחימוביץ': אפשר להתווכח על חוסר הטעם של הקמפיין הזה.
רן כהן: בכמה עלתה מכירת המצלמות האלה מאז שהקמפיין התחיל?
דודו מזרחי: באלפים, למיטב ידיעתי.
שלי יחימוביץ': האם זה נרכש בעיקר על ידי הורים?
דודו מזרחי: אני שומע מאנשי השיווק שלנו, שיש רצון ליצירת קשר רגשי.
יוסף חטב: במשך 15 שנה הייתי גם , הדיון הזה הוא בהחלט חשוב.
יוסף חטב: הייתי רוצה להגיד את דבריי מסביב לשתי אמירות, הטוב ביותר והרע במיעוטו.
יוסף חטב: צריך לפתח אימון בסיסי בין ההורים לילד.
יוסף חטב: הילד צריך הורים אוהבים בהתאם להתפתחות הנפשית של הילד.
יוסף חטב: מצד שני, צריך לשאול מה קורה אם שני ההורים עובדים.
שלי יחימוביץ': אז שמים עליו מצלמה.
שלי יחימוביץ': האם זאת המסקנה?
יוסף חטב: במציאות שקיימת, כדי לכבד גם את רצון ההורים של הילדים לעבוד וגם את הזכות של הילד לפרטיות ולשמירה, צריך פתרונות.
יוסף חטב: אנחנו צריכים לדעת איזה מחיר החברה מוכנה לשלם עבור כל דבר.
שלי יחימוביץ': האם העיכוב במצלמות הוא תחליף לטיפול הורי?
יוסף חטב: לא.
יוסף חטב: ההורה צריך לדעת שהוא ישלם על זה מחיר.
יוסף חטב: הוא יוותר על דברים אחרים.
שלי יחימוביץ': כמו שהאמא תוותר על העבודה ותחזור להיות עם הילדים.
יוסף חטב: אין תחליף לטיפול הורי.
יוסף חטב: כפסיכיאטר ילדים אני יודע כמה חיבוק של הורה מפתח את הילדים.
יוסף חטב: הורה שרוצה לא לתת תחליפים יצטרך לא לעבוד כדי לתת את החיבוק הזה.
יוסף חטב: הורה יצטרך לחשוב על מה הוא מוותר.
חוה פרידמן: אני רוצה להמשיך את הקו של ד"ר קדמן.
חוה פרידמן: להורות היום חלופות מכל מיני סוגים.
חוה פרידמן: זאת רעה חולה שאנחנו מנסים להילחם בה.
חוה פרידמן: לא סתם אמרה הילדה: "אם הייתי יודעת שמצלמים אותי, הייתי משתגעת".
חוה פרידמן: צריך לזכור, שילד לא לומד לתת אימון אם לא נותנים בו אימון.
חוה פרידמן: אנחנו מלמדים אותם לתת אמון במערכות שונות, אפילו אמון במשטרה שהם ישמרו עלי.
חוה פרידמן: התא המשפחתי הוא לא תא מעצר.
חוה פרידמן: זה תא של בית, שבו ילד מראשית החיים זוכה לקבל כל הזמן אמון.
חוה פרידמן: כאשר הוא זוכה לקבל כל הזמן אימון, הוא לומד לתת אמון.
חוה פרידמן: הסכנה הכי גדולה, היא מסרים שהופכים לנורמליזציה של החברה.
חוה פרידמן: ההורה צריך להיות שם פיזית בתוך הבית ולוודא את השגחתו ההורית.
חוה פרידמן: כך הוא הולך ומלמד את הילד את סוגיית הנפרדות, את היכולת להרגיש שמאמינים בו רק בעזרת הכלי הזה.
חוה פרידמן: הדברים האלה לא מתפתחים לצורך השגחה במצבי קיצון, לצורך מניעה של איזה סיכון.
חוה פרידמן: גם כאשר מציבים מצלמה בשערי בית הספר, יש פגיעה בפרטיות של תלמידים.
חוה פרידמן: גם שם יש שדר.
חוה פרידמן: אמון זאת התשתית החשובה ביותר להתפתחות חברתית.
חוה פרידמן: אין ספק בעניין.
סיוון: אם אתה רוצה לראות מי יוצא ונכנס לבית הספר, תציבו שומר.
סיוון: בבית הספר שלנו השומר לא מרשה לשום חבר שלנו להיכנס לבית הספר.
חוה פרידמן: אני לא מכירה מצלמות בתוך כיתות בבית ספר.
טובה בן ארי: היה ניסוי בתל אביב של משרד החינוך בשנת 98-99.
טובה בן ארי: סיפרו לילדים שיש מצלמות בבתי הספר, והילדים הרסו את המצלמות.
טובה בן ארי: היום ישנה תוכנית של מנכ"ל משרד החינוך להאריך את שעות העבודה של השומרים בתוך בתי הספר.
טובה בן ארי: משרד החינוך ברמה העקרונית לא מתנגד להצבת מצלמות בחצר בית הספר, כדי להימנע ממעשי אלימות.
יעל דורי: לגבי הפנימיות של שירות הילד והנוער, אנחנו התלבטנו בשנים האחרונות לגבי קבוצות של ילדים פוגעים מינית.
יעל דורי: היתה פנימייה אחת ששם היתה התלבטות, האם במקרה הזה להכניס מצלמות.
יעל דורי: לא אישרנו את זה.
יעל דורי: כאשר היתה התלבטות, דובר על זה שאם אכן יוכנסו מצלמות, זה יהיה רק בשיתוף ההורים והילדים.
יעל דורי: הכל סביב הנושא של הימנעות מפגיעה.
יעל דורי: בנושא של פוגעים מינית ושל ילדים שלא יכולים לשלוט על עצמם בקטע הזה, יש לנו בעיה.
נעמי לנגוס: אני מרגישה שאני מייצגת את הפעוטות.
נעמי לנגוס: העניין של האופנה שאת דיברת עליו, הוא נכון.
נעמי לנגוס: היתה תקופה בה הכניסו מצלמות לפעוטונים.
נעמי לנגוס: זה אחד מהמרכיבים שהמסגרת החינוכית מתהדרת בהם.
נעמי לנגוס: אתה יכול לראות את הילד שלך מתי שאתה רוצה.
נעמי לנגוס: מצד אחד רציתי להרחיב את היריעה, שכבר מגיל הלידה מטפלים בנושא הזה של המצלמות, לא רק בבתים אלא גם בפעוטונים.
שלי יחימוביץ': אחר כך בעבודה.
נעמי לנגוס: עו"ד הלית העלתה קריטריון לבחינת המוסריות של העמדת מצלמה.
נעמי לנגוס: השאלה החשובה, היא מה המטרה, למה אנחנו שמים את המצלמה.
נעמי לנגוס: הילדים הם מספיק חכמים כדי להסתתר באיזו פינה כאשר ישנה מצלמה.
נעמי לנגוס: מצד שני, גם כאשר מדובר על טובת הילד תמיד מנצלים את המצלמה למטרות אחרות.
נעמי לנגוס: לכל קריטריון יש לו בונוסים אחרים.
נעמי לנגוס: העניין הזה כל כך מורכב, שעצה אין לי אלא רק שאלה.
אלכס מילר: בבתי הספר וגני הילדים, אפשר לאכוף את הנושא.
אלכס מילר: אפשר להציב מצלמות, כך שניתן יהיה לראות את התמונות רק באישור של שופט במידה וקרה משהו.
אלכס מילר: לא חסרים כאלה מקומות בהם המצלמות עובדות, ואין בכלל מסך שמראה את התמונות בשידור ישיר.
נעמי לנגוס: אבל זה לא ימנע.
יובל רביבו: אל תהיי בטוחה.
יובל רביבו: זה מרתיע מאוד.
אלכס מילר: גם אם זה לא ימנע, בסופו של דבר ימצאו את האדם שביצע את העבירה.
אלכס מילר: בפעם הבאה הוא לא יבצע את העבירה, כי הוא יקבל את העונש שלו.
שלי יחימוביץ': אני רוצה לסכם את הישיבה.
שלי יחימוביץ': הוועדה לזכויות הילד מתריעה כי השימוש הנפוץ לאחרונה שעושים ההורים בעיקוב באמצעות מצלמות אחר ילדיהם, היא פגיעה חמורה בזכותם של ילדים לפרטיות.
שלי יחימוביץ': עקוב כזה, ובפרט אם הוא נעשה לאורך שעות היום, בחדרים פרטיים, ובלא הסכמת הילד, עומד בניגוד לאמנה הבינלאומית לזכויות הילד, שישראל חתומה עליה, ובניגוד לזכות החוקתית של כבוד האדם וחירותו.
שלי יחימוביץ': עיקוב באמצעות מצלמות אחר ילדים מעיד על חוסר אמון תמידי של ההורה בילדו, ומחבל בהתפתחותו.
שלי יחימוביץ': משתתפי הישיבה אף ציינו, כי המודל שמציבה בזק בקמפיין שלה, מציג מודל מעוות של יחסי משפחה, ואינו מאפשר לילד ליצור גבולות משל עצמו.
שלי יחימוביץ': הוועדה תימנע מחקיקה, אך היא קוראת להורים לשקול היטב שימוש בעיקוב מצולם קודם שהם עושים בו שימוש.
שלי יחימוביץ': כמו כן, קוראת הוועדה להנהלת בזק להפיק לעודד עיקוב כזה, הפוגע בזכותו של הילד לפרטיות.
אלכס מילר: גם חברת פרטנר משווקת מצלמה.
אלכס מילר: צריך להגיד שכל חברה שמשווקת מצלמה קבועה, שתשקול זאת.
שלי יחימוביץ': אני מקבלת את זה.
שלי יחימוביץ': אתה צודק.
יוס ף חטב: הוועדה צריכה לתת את הדעת איך להגיע למצב, שימנע את ההזדקקות הזאת.
יוס ף חטב: אני יודע שאני מדבר על משהו אוטופי.
יוס ף חטב: לנין חשב שהחברה הקומוניסטית תמנע מחלות לב.
יוס ף חטב: החברה הקיבוצית היתה בטוחה שלא תהיה עבריינות.
יוס ף חטב: יש אנשים שחושבים שחברה דתית תמנע את כל הצרות.
יוס ף חטב: זה לא הולך ככה.
יוס ף חטב: החקיקה יכולה לקדם דרך בה עד גיל מסוים, גיל 13-15, תהיה עזרה משמעותית להורה, שהוא לא יצטרך לבחור אם לחבק את הילד או את הבוס.
טובה בן ארי: אני מציעה, שהבנות כאן תצענה לבזק קמפיין מסוג אחר, שמציג ערך מסוים, מציג את הזכות לפרטיות.
אלכס מילר: אני מציע, להציע את זה למשרד החינוך.
טובה בן ארי: נהדר.
שלי יחימוביץ': שלום לכולם, אני פותחת את הישיבה.
שלי יחימוביץ': נושא הדיון שלנו היום הוא ילדים בשיכוני משפחות, כאשר אנחנו מדברים אך ורק על שיכוני משפחות בבסיסי חיל האוויר, שכן הסידור הזה לא קיים בשום חיל אחר.
שלי יחימוביץ': הוועדה מתכנסת לבקשתו ועל פי הצעתו של מנכ"ל המועצה לשלום הילד הדוקטור יצחק קדמן, וזאת הפעם הראשונה שהנושא הזה נדון, למרבה הפלא, כיוון שאיכשהו קיבלנו את ה"יציר כלאיים" המוזר הזה של משפחות על טפן שמתגוררות בתוך בסיסים צבאיים, כאילו מדובר באיזו אקסיומה שחייבת להתרחש.
שלי יחימוביץ': מה שעורר מטבע הדברים את הדיון, הוא פרשת האונס בבסיס חיל האוויר "נבטים", שאז התעוררו תהיות מה עולה בגורלם של קטינים שמתגוררים בבסיסים האלה, בלי שירותי חינוך ורווחה שמובנים ביישוב כמו ביישובים נורמטיביים.
שלי יחימוביץ': על פי מיטב ידיעתי, גם בהמשך לפנייה של ד"ר קדמן, יושבת היום ועדה שתפקידה לבדוק את הסוגייה הזאת, ובסופה של הבדיקה, במקור זה היה אמור להיות במרץ אבל כנראה זה התעכב בגלל שעבודת הוועדה התעכבה בגלל המלחמה, על כל פנים במהלך חצי השנה הקרובה יוגשו מסקנות הוועדה למפקד חיל האוויר, ואז מן הסתם גם נציגי חיל האוויר ובראשם ראש להק כוח אדם שנמצא כאן יוכלו לתת תשובות יותר מפורטות.
שלי יחימוביץ': כך שאנחנו נתייחס לישיבה הזאת ראשית כאל ישיבה ראשונה מסוגה שעוסקת בנושא, ושנית כישיבת ביניים עד לפרסום המסקנות, שאני מאוד אשמח אם גם הן, אחרי שכמובן יוגשו למפקד חיל האוויר, שגם הן יובאו כאן בפני הוועדה ואנחנו נעסוק בהן גם עיסוק פרלמנטרי וגם ציבורי ונראה לי שזו תהיה הבימה הראוייה.
שלי יחימוביץ': אנחנו ביקשנו ממחלקת המחקר של הכנסת לבדוק עבורנו את הנתונים העובדתיים, אבל עוד לפני כן אתי תיכף תפרסי את תוצאות המחקר, אבל עוד לפני כן ד"ר יצחק קדמן תציג בפנינו את הסוגייה, בבקשה.
יצחק קדמן: קודם כל תודה רבה.