GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עידית גודס-גרינבאום: איך יהיה אפשר, במידה ויהיו יותר ילדים מההסדר החדש, איך יהיה אפשר לתת להם מכסה נמוכה אם המכסה הזו כבר תשמש ילד בן שבע עשרה במועדון שיקומי, אם לא ישמרו עליהן פנויות אז איך יהיה אפשר להשתמש בהן בבוא הצורך.
שלמה אלישר: אני חוזר ואומר, יש לנו מכסות ייעודיות למועדוניות שיקומיות.
שלמה אלישר: אנחנו את הילדים שנמצאים כרגע בתוך המערכת שלנו, וממומנים בתעריף הנמוך מתקנה תקציבית של מועדוניות שיקומיות, דהיינו אלפיים שבע מאות ₪, אנחנו לא ניגע בילדים האלה אבל הילדים האלה בסופו של דבר יגיעו לגיל שלוש או ארבע, ויצאו ממעון יום שיקומי.
שלמה אלישר: היה והמערכת הזאת תאפשר בעצם למצות את הזכאות של כל הילדים שאינם עונים בקריטריונים, הם לא מקבלים גמלת ילד נכה, מסיבה כזאת או אחרת, ולמעשה אנחנו נוכל לטפל באותם ילדים, אני לא רואה שום סיבה מדוע לא להמיר מכסות שהעלות שלהם אלפיים שבע מאות שקל למכסות למועדוניות שיקומיות ששם יש לי שלושת אלפים חמש מאות ילדים שנמצאים ברשימות המתנה.
הניה מרמורשטיין: אם יבוא עכשיו ילד שהוא יליד ספטמבר, בביטוח לאומי הוא נדחה, הוא הגיע אליכם לוועדה ובוועדה הוא נדחה, ובכל זאת המשפחה רוצה להיות במכסה הנמוכה.
שלמה אלישר: הגברת מרמורשטיין, אני שוב אומר, אני לא אפגע בילדים שיש להם בעיות רפואיות מורכבות והם עדיין נמצאים בתוך המערכת שלי, במאה חמישים מכסות שאנחנו הקצינו לטובת הילדים.
שלמה אלישר: אבל אני אומר שבמידה ואותם ילדים חדשים שייכנסו למערכת, יוכלו לנצל את ההיקף של המאה שלושים מכסות.
שלמה אלישר: אני לא רואה סיבה מדוע בעתיד, אני לא מדבר על היום, ילד למשל פינה מכסה, יצא.
שלמה אלישר: אנחנו למעשה מיצינו את כל המאה שלושים מכסות בהסדר הקיים עם האוצר.
שלמה אלישר: אני לא רואה סיבה מדוע לא לקחת חלק מהמכסות האלה ולהמיר אותן לטובת מועדוניות שיקומיות.
שלמה אלישר: אני חושב שאני מבהיר את עצמי בצורה ברורה.
שלי יחימוביץ': אבל עובדה, שכולנו מתקשים להבין אותך.
שלי יחימוביץ': הרי ברגע שאתה ממיר את אותן מאה זה בבחינת שטח משוחרר לא יוחזר.
שלי יחימוביץ': המרת מכסות, אתה כבר לא יכול לעשות בהן שימוש.
שלי יחימוביץ': אתה מוותר עליהן.
שלמה אלישר: אנחנו נעשה את זה באופן מאוד הדרגתי, אנחנו נראה באמת שהמסגרת, ההסדר עם האוצר, היא באמת עונה על הצרכים של הילדים האלה.
שלמה אלישר: אם אנחנו נראה שההסדר הזה אינו עונה על כל הצרכים ויש עוד הרבה מאוד ילדים אנחנו לא נעשה שום שינוי.
שלמה אלישר: עד לרגע זה לא עשינו כרגע שום שינוי.
שלי יחימוביץ': אבל במכתב הזה בעצם אתה מכריז על יציאתו של השינוי לדרך.
שלי יחימוביץ': אתה אומר להם לא לשבץ, אתה לוקח את התקנים האלה ואתה ממיר אותם.
שלמה אלישר: לא לשבץ ילדים חדשים, כי יש הסדר.
מיכאל מלכיאור: ההסדר לא בא לפגוע במכסות שהיו בחוק הקיים.
מיכאל מלכיאור: זה היה כל הבסיס.
מיכאל מלכיאור: אתה מתרעם על דבר, אם חסר לך מקומות ואם יש תור המתנה של שלושת אלפים חמש מאות ילדים שצריכים להגיע למועדוניות, אני מציע שנעשה על זה דיון נפרד כי זה באמת דבר חמור מאוד.
מיכאל מלכיאור: יכול להיות שאנחנו צריכים גם ליזום עוד חוק ולסדר את זה.
מיכאל מלכיאור: כי כנראה זה הדרך לסדר דברים, על אף ההבטחה, אם יש כזה צורך גדול לבי אתך בנושא.
מיכאל מלכיאור: אז אני פשוט מציע שאנחנו בעקבות הפנייה הזאת ניזום דיון דחוף בנושא הזה.
מיכאל מלכיאור: אבל אל תכרוך את זה בזה.
מיכאל מלכיאור: יש פה דבר שלפחות נראה בעינינו שאנחנו לא מבינים את כל עומק השיקולים,
שלמה אלישר: בנקודת זמן זאת, אנחנו לא עושים שום פעולה.
שלי יחימוביץ': אני מתייחסת ברצינות למכתב בחתימתך.
שלי יחימוביץ': אם במכתב הזה יש בבחינת הנחיה למרכזי אגף השיקום במחוזות ואתה כותב להם: הנכם מתבקשים שלא, (ואתה מדגיש את המילה שלא) לשבץ במעונות יום שיקומיים פעוטות חדשים,
שלמה אלישר: חדשים.
שלי יחימוביץ': אבל החל מרגע זה, ההנחיה שלך יוצאת לדרך.
שלי יחימוביץ': כלומר אתה לא יכול להגיד שאתה לא עושה שום פעולה.
שלי יחימוביץ': הלוואי והיינו רואים את כל הדברים שמדברים כאן יוצאים לפועל בצורה כל כך נחרצת וחד משמעית בהנחיה שלך למרכזי אגף שיקום.
שלמה אלישר: טוב, אני אעביר הנחיה שבעצם מבטלת את ההנחיה הזאת.
שלי יחימוביץ': תוכל להעביר לנו העתק?
שלמה אלישר: כן.
מיכאל מלכיאור: אני חושב שהתגלה פה דבר שלא היינו מודעים לזה, ואני חושב שראוי שהוועדה תטפל.
שלי יחימוביץ': בהחלט.
שלי יחימוביץ': אנחנו נקיים דיון נפרד על בעיית המכסות במועדוניות השיקומיות, ואני מודה לך על ההיענות המהירה לבקשה שלנו.
עידית גודס-גרינבאום: הייתי רוצה רק אולי שעובדת סוציאלית בלשכת הרווחה יכולה רק לתאר את המצב מנקודת מבטן של לשכות הרווחה והרשויות המקומיות, מבחינת היידוע.
שלי יחימוביץ': אז פתרנו כרגע את הבעייה הזאת, ואנחנו מחכים להעתק חוזר שמבטל את ההנחיה הזאת מד"ר אלישר, כלומר בעניין הזה אנחנו סגרנו, כי אנחנו נעים ונדים בין שתי הסוגיות.
שלי יחימוביץ': מהרגע בעניין הספציפי הזה של הניוד של המאה מכסות האם סיימנו את הדיון או שלמישהו יש עוד משהו להגיד?
שלי יחימוביץ': קיי., עכשיו בואו נעבור ליידוע.
רונית פילוסוף: מה שבאמת קורה בשטח, שהנוהל עדיין לא הגיע ללשכות לשירותים חברתיים.
רונית פילוסוף: בחולון אנחנו יודעים על זה, ואני רוצה להגיד דרך אגב שכשהעברנו פניות הטיפול היה מאוד מהיר, ממש תוך כמה ימים כבר היתה לנו תשובה, וזה חייב להיאמר.
רונית פילוסוף: אבל האינפורמציה בעצם הגיעה לעובדים הסוציאליים בחולון דרכי, כי אני חברה בפורום ואני פשוט מיודעת ומקושרת דרך המייל.
שלי יחימוביץ': האם התשובה כאן של חוזר מנכ"ל שהולך לצאת בימים הקרובים לא מספקת אותך?
רונית פילוסוף: היא מספקת אבל יש משהו אחד, במכתב שיצא בשתים עשרה באפריל חסר סעיף אחד שמופיע בנוהל, שזה סעיף מאוד חשוב, וזה סעיף 3.4 שהוא לא מופיע פה, כי לגבי הקריטריונים מופיעים כאן ארבעה קריטריונים אבל חסר את הקריטריון החמישי של פעוטות עם מוגבלות משמעותית שמשפחותיהם אינן יכולות לשאת בנטל,
שלמה אלישר: הוא מופיע בחוזר מנכ"ל.
רונית פילוסוף: כי זה לא מופיע פה וזה דבר שמאוד מאוד חשוב שיופיע.
שלי יחימוביץ': מתי אתה מתכוון, ד"ר אלישר, להוציא את חוזר המנכ"ל?
שלמה אלישר: הוא ייצא תוך ימים ספורים.
פרו’פ אשר אור-נוי: תראו, אני חושב, ואני אומר את מה שאני חושב, שהישיבה הזאת מיותרת.
פרו’פ אשר אור-נוי: ואני אסביר את עצמי.
פרו’פ אשר אור-נוי: אני נעזר לא פעם בחברי כנסת בקידום ענייני ילדים.
פרו’פ אשר אור-נוי: אני חושב שלפני שמקיימים ישיבה צריכים לקבל את המציאות בשטח.
פרו’פ אשר אור-נוי: במציאות בשטח אני בשתי דקות אבהיר, המציאות בשטח שהסיכום יצא בסוף ינואר, בפברואר ומרץ אנחנו הוצאנו מכתבים, אני הוצאתי למערך ההתפתחותי, שהוא מפנה את הילדים, שיהיה ברור מי מפנה ראשון את הילדים, המערך ההתפתחותי, ולכל מנהלי המכונים נכתב, והתחילו הפניות של ילדים.
פרו’פ אשר אור-נוי: זה לוקח זמן, ואני לא מדבר על ילדים שנמצאים כבר במערכת, שזה חלק מהילדים.
פרו’פ אשר אור-נוי: זה לוקח זמן עד שנותנים תור לאבחון לילד, זה לוקח זמן עד שהחומר עובר.
פרו’פ אשר אור-נוי: מעבר לזה הסתבר שיש הרבה מאוד תיקים שהגיעו לידיעתנו, להחלטה, שבהם חסר חומר, כי הדרישות של המסמך הזה מוסיפות דרישות מעבר למה שהיה צורך כאשר הילד מקבל גמלת ילד נכה מהביטוח הלאומי.
פרו’פ אשר אור-נוי: למשל אבחון פסיכולוגי, שמופיע כאן ולא הופיע שם.
פרו’פ אשר אור-נוי: היום אישרנו כשישים ילדים.
פרו’פ אשר אור-נוי: את קיבלת רשימה אחת, יש רשימה נוספת של עשרים ושניים ילדים.
פרו’פ אשר אור-נוי: יש עוד עשרים וכמה ילדים שצריך להשלים חומר, שאנחנו לא יודעים, ויש כעשרים ילדים שלא אישרנו.
פרו’פ אשר אור-נוי: המכסה כולה היא מאה עשרים ילדים, בסך הכל.
פרו’פ אשר אור-נוי: אנחנו לא רוצים למלא, ואני אומר את עמדתי, ואני עומד מאחורי זה, אני לא מוכן למלא את כל מאה עשרים המכסות בחודש חודשיים הקרובים, כי אם יבוא ילד קשה בעוד חודשיים או שלושה חודשים ולא יהיה לי אפשרות לאשר אותו אני לא יודע לאן הוא מגיע.
מיכאל מלכיאור: בגלל זה יש לך את ההסדר, שתוכל לתת לילד הנוסף - - -,
פרו’פ אשר אור-נוי: לא, אני מדבר על אותם מאה עשרים ילדים נוספים.
מיכאל מלכיאור: המאה עשרים של ההסכם החדש אין לו גג.
פרו’פ אשר אור-נוי: יש לו.
מיכאל מלכיאור: אין לו גג.
פרו’פ אשר אור-נוי: לשנה הראשונה, הלוואי והזה יהיה נכון.
מיכאל מלכיאור: אגב אני רוצה להגיד שהוצג בשמך, כי לא השתתפת באותה ישיבה, שודאי וודאי לא יהיה צורך כל כך.
שלי יחימוביץ': נכון, זה נאמר מפורשות, שלא יהיה מה לעשות עם כל המאה עשרים האלה.
פרו’פ אשר אור-נוי: אני חושב, ויש עוד ילדים, שבדרך, שזה ייקח עוד חודש, חודשיים, כשאנחנו מקבלים את החומר, אני חושב שכבר שמענו את זה, ברגע שהחומר מגיע אלינו הוא עובר הלאה, אלא אם כן יש צורך בהשלמות.
פרו’פ אשר אור-נוי: אני לא בטוח, ותאמינו לי שאני מכיר את המערך הממשלתי ויש הרבה סיבות לעשות "נו-נו-נו", אבל לא בטוח שדווקא בנושא הזה יש סיבה כלשהי לבוא ולהגיד לשני המשרדים הללו נו-נו-נו, ואני חייב להגיד את זה, כי זאת ההרגשה שלי.
פרו’פ אשר אור-נוי: זה הכל.
שלי יחימוביץ': עוד לא סיכמנו את הישיבה.
מיכאל מלכיאור: רק על הנקודה הזאת, פרופ' אור-נוי, אני ממש מתפלא עליך.
מיכאל מלכיאור: קודם כל בצדק אתה מפעיל חברי כנסת, והרבה פעמים אני יכול להעיד על דברים נכונים וחשובים.
מיכאל מלכיאור: לא כל פגישה זה נו-נו-נו.
מיכאל מלכיאור: זו פגישת מעקב, ככה זה הוגדר, ואני חושב שטוב שעשינו, אני למדתי הרבה רק בחצי שעה שישבנו פה, וזו כל המטרה.
פרו’פ אשר אור-נוי: לי יש זכות להגיד את מה שאני מרגיש.
פרו’פ אשר אור-נוי: אני מקבל את התיקון שלך.
שלמה אלישר: זה דבר שחייבים לומר אותו, בדרך כלל מנהלים של מעונות יום שיקומיים, כשהם רואים ילד שנמצא שם במכסה של אלפיים שבע מאות שקל וילד שנמצא במכסה שהעלות שלה זה ששת אלפים חמש מאות שקל אז הם כמובן מתרעמים על זה.
שלמה אלישר: ואני שומע לא פעם ולא פעמיים התייחסות לנקודה הזאת.
שלמה אלישר: כלומר יש כאן בעצם איזה שהוא מצב, אנחנו מכריחים אותם, אנחנו גם מבהירים להם שזה לא פררוגטיבה שלהם להחליט.
שלמה אלישר: אנחנו עומדים די עיקשים על העניין הזה, לא להחליט מה לעשות עם הילדים האלה.
שלמה אלישר: אבל אני אומר, כשיש כאן בסך הכל מנהלי המעונות רואים ילד שיש לו עלות נמוכה יותר, אז הם כמובן משיקולים גם כלכליים, אני לא אומר שכל השיקולים הם כלכליים, הם די מציגים כאן איזו שהיא בעייתיות.
שלמה אלישר: עכשיו היה לפני חודש וחצי חודשיים דיון אצל היועצת המשפטית של המשרד, ולטענתה, ההסדר החדש בעצם משנה את המצב אבל לטענתה רק ילד שהוא זכאי למעון יום שיקומי על פי חוק יכול להיכנס, והיא אז בזמנו דרשה בעצם להפסיק עם ההסדר הישן.
שלמה אלישר: אני רוצה פשוט כאן לומר לכל חברי הוועדה שלמעשה זו היתה יוזמה של אגף השיקום.
שלמה אלישר: אנחנו ראינו ילדים שיש להם נכויות חמורות, שאינם זכאים לגמלת ילד נכה, ואנחנו מיוזמתנו, זו היתה יוזמה של אגף השיקום, אמרנו בואו ניתן לילדים האלה תעריף גבוה, הלכנו לוועדת תעריפים, קיבלנו בשיתוף ובהסכמה של האוצר תעריף מיוחד למעונות יום שיקומיים לילדים שאינם זכאי חוק, בגובה של אלפיים שבע מאות שקל, שזה מתוך תקנה תקציבית שלא היתה מיועדת בכלל לנושא.
שלמה אלישר: אז אני פשוט רוצה להבהיר את הדברים כאן.
הניה מרמורשטיין: אני רוצה להוסיף משהו, לפרופ' אור-נוי.
הניה מרמורשטיין: הרבה ילדים שעברו את ה-DQ הגיעו למסקנה שיש שם איזה שהוא פיגור.
הניה מרמורשטיין: היה צריך איזו שהיא הנחיה, אפילו גם למעונות, שאם רואים פה איזה שהוא מצב שאפשר לעשות ועדת אבחון ברווחה שיעשו את ועדת אבחון ואז הילד עם פיגור מפנה מקום לעוד ילדים במאה עשרים ובמאה שלושים.
הניה מרמורשטיין: ואנחנו רואים את זה, רק הם מפסיקים את התהליך כי הם אומרים או.
הניה מרמורשטיין: קיי.
הניה מרמורשטיין: , הילד הזה מסודר, כבר לא מעניין אותי הלאה.
פרו’פ אשר אור-נוי: מה שאת אומרת, אני יודע שמפנים לוועדת האבחון של משרד הרווחה ילדים שיש להם חשד לפיגור, אני אבדוק את זה,
הניה מרמורשטיין: אני רואה במעונות שלנו שיש ילדים שאפשר לאבחן כבר פעוטון.
עידית גודס-גרינבאום: אני רוצה קצת לקבל הבהרה לדבריו של פרופ' אור-נוי כי מה שאמר קצת מטריד אותי.
עידית גודס-גרינבאום: מדבריו עולה שבעצם הוא רואה את המאה שלושים מכסות האלה כמשהו שצריך להתכוונן לעמוד במסגרתו גם על ידי כך שהיום יידחו ילדים כדי לשמור מקומות לילדים אחרים, כך הדברים הובנו על ידי, אז אולי תתקן אותי.
עידית גודס-גרינבאום: בעיניי, אנחנו כאן עושים פיילוט של למידה.
עידית גודס-גרינבאום: אם אנחנו נעשה כל מאמץ כדי לעמוד ביעד הזה של המאה שלושים במחיר של לא להכניס ילדים רק כי יש חשש שבתום התקופה נחרוג פוטנציאלית מן המכסות האלה אז לא נעשה שום למידה.
עידית גודס-גרינבאום: בעצם נסיים את השנה בלמידה שהיו לנו מאה שלושים, מילאנו מאה שלושים, וזה מה שלמדנו מהתהליך.
שלי יחימוביץ': אני רוצה גם לחזור ולהדגיש מה נאמר חזור ואמור בישיבה שעשינו, בישיבת התאום, שלא היתה ישיבה של הוועדה הזאת.
שלי יחימוביץ': בסיכום נציג האוצר הביע חשש שיהיה ניצול לחינם של אותם מאה שלושים מכסות, ואנחנו וכל מי שנכח בפגישה, ואנשי המקצוע שנכחו באותה ישיבה הרגיעו את משה בר סימן-טוב שבלתי סביר בעליל שהורים שיש להם ילד נורמטיבי לחלוטין בכוח ירצו לדחוף אותו לחינוך המיוחד.
שלי יחימוביץ': אנחנו הרגענו את משה ברסימנטוב שזה לא יקרה, ושאם אכן הורים יביאו את ילדיהם לאבחון ואכן הם יידרשו למסגרת הזאת זה כיוון שהילדים האלה זקוקים למסגרת הזאת.
שלי יחימוביץ': ואותו סיכום הוגדר מלכתחילה כפיילוט.
שלי יחימוביץ': כפיילוט שיכול להיות שבאמת לא יהיה צורך באותם מאה שלושים, ואז נשמח כולנו.
שלי יחימוביץ': מאידך יכול להיות גם שיהיה צורך ביותר ממאה שלושים.
שלי יחימוביץ': זאת ההגדרה של הפיילוט, מעצם טיבו כפיילוט.
שלי יחימוביץ': לכן באמת להתכוונן על מאה שלושים זה גם ייתן לנו בסופו של יום תמונת מציאות לא נכונה, שלפיה לא נוכל להמשיך ולבצע את הניסו הזה, שאחר כך יתקבע.
שלי יחימוביץ': אני אשמח לשמוע תשובה שלכם, מי מכם שרוצה להשיב.
שלמה אלישר: אני רוצה להתייחס, את מדברת על ילדים שהם מוגדרים כילדים מעוכבי התפתחות, אם זה המכון להתפתחות הילד, והם אינם משובצים במעונות יום שיקומיים.
שלמה אלישר: אלא בדרך כלל ילדים עם נכויות קלות, ההורים בשום פנים ואופן אינם מעוניינים ולא רוצים להכניס אותם למעונות יום שיקומיים בגלל הסטיגמה, בגלל שמדובר בעצם באוכלוסיית ילדים מאוד קשה, שהם לא מעוניינים שהילדים יגדלו שם, ואז אנחנו מכניסים אותם מה שנקרא למעונות יום רגילים.
שלמה אלישר: זה שילוב, יש לנו בעצם שתי תכניות, תכנית אחת שנקראת מסיכון לסיכוי, זה ילדים ברמת סיכון גבוהה שאנחנו פיתחנו ביחד עם אשלים, עם הג'וינט, והתכנית הגדולה יותר זה הנושא של שילוב, שאנחנו נותנים בעצם סייעת, שלמעשה את ההדרכה ואת ההשתלבויות ואת התעודה של הסייעות ההתפתחותיות ניתנות על ידי פרופ' אור-נוי, ואנחנו עושים את זה דרך מעונות יום רגילים.
שלמה אלישר: זה בעצם שילוב פעוטות במעונות יום רגילים והכנסת סייעות שמקבלות גם הדרכה בתחומים פרה-רפואיים.
שלמה אלישר: זאת אומרת דווקא מצד ההורים לפעוטות בעלי נוחות קלה יחסית, דווקא שם תמצאי התנגדות לשלב אותם במעון יום שיקומי.
פרו’פ אשר אור-נוי: שתי נקודות.
פרו’פ אשר אור-נוי: אחת, במסגרת הילדים המאושרים אישרנו נדמה לי ארבעה או חמישה ילדים בסעיף שההורים אינם יכולים לטפל בהם, למרות שמכל הקריטריונים האחרים הם לא עמדו בהם.
פרו’פ אשר אור-נוי: כך שגם הנושא של משפחה שהסתבר, לפחות לפי חוות הדעת הכתובות שיש לה קושי לטפל בילדים, הם נכנסו למעון יום שיקומי.
פרו’פ אשר אור-נוי: לגבי החשש שמה אנחנו נדחה ילדים אני רוצה לומר בדיוק את ההיפך.
פרו’פ אשר אור-נוי: הרי זה ברור שילד שיש לו מבחן ביילי בציון מתחת לחמישים ושש ייכנס אוטומטית.
פרו’פ אשר אור-נוי: אבל ישנם ילדים שהם עניין של שיקול דעת.
פרו’פ אשר אור-נוי: ושיקול הדעת הזה, אני אתן לכם דוגמא, כתוב במקום ה-DQ, כתוב איחור התפתחותי של איקס חודשים.
פרו’פ אשר אור-נוי: איקס החודשים הללו, כמובן תלוי מה גיל הילד.
פרו’פ אשר אור-נוי: ילד בן שלוש שמאחר חמישה חודשים זו פגיעה קלה מאוד.
פרו’פ אשר אור-נוי: ילד בן שנה שמאחר חמישה חודשים זו פגיעה שבעצם אפשר לתרגם אותה ל-DQ של בין חמישים לשישים, אני לא יכול להגדיל את זה.
פרו’פ אשר אור-נוי: זה המקום של שיקול הדעת ועד היום, ואני מקווה שהיום קיבלתי תשובה יוצאת מן הכלל שאפשר גם להגדיל את המכסות, עד היום אנחנו, לפחות כשזה עבר אצלי, ואנחנו הולכים לסירוגין, בכל מקרה זה לא יקרה, אין לכם מה לדאוג.
פרו’פ אשר אור-נוי: אנחנו בדרך כלל, עד היום, בית הלל ולא בית שמאי.
שלי יחימוביץ': אנחנו נוציא הודעת סיכום: הוועדה משבחת את משרד הרווחה על היישום המהיר, (וזה לא בגלל ההערה שלך, תכננתי את זה קודם,) משבחת את משרד הרווחה על היישום המהיר והמקצועי של שיבוץ פעוטות שאינם זכאי חוק מעונות יום שיקומיים.
שלי יחימוביץ': הובע חשש מאי יידוע מספיק של השטח, על כך ניתנה תשובה מספקת שבתוך יומיים שלושה יצא חוזר מנכ"ל.
שלי יחימוביץ': כמו כן הובע חשש מהנחיית הדוקטור אלישר שלא לשבץ במעונות יום שיקומיים פעוטות חדשים בתעריף נמוך בגלל ניוד של מאה מכסות, וגם על כך ניתנה תשובה מספקת שתישלח הנחיה המבטלת את ההנחיה הזאת, והעתק ממנה יישלח לוועדה.
פרו’פ אשר אור-נוי: יש לי בקשה להוסיף את משרד הבריאות,
שלי יחימוביץ': הוועדה משבחת את משרד הרווחה ואת משרד הבריאות, ושימו לב – ואת משרד האוצר.
שלי יחימוביץ': שזה כבר באמת יוצא דופן.
שלי יחימוביץ': זה תקדים היסטורי.
שלי יחימוביץ': אנחנו סיימנו את הישיבה, תודה רבה.
זבולון אורלב: אני מתכבד לפתוח את הישיבה המשותפת של הוועדה לענייני ביקורת המדינה והוועדה לזכויות הילד בראשותה של חברת הכנסת שלי יחימוביץ, במסגרת שבוע בטיחות הילד לשנת 2007 שהשנה מוקדש לבית בטוח לילדים.
זבולון אורלב: אני שמח שהישיבה היא ישיבה משותפת.
זבולון אורלב: הישיבה מתקיימת במסגרת סעיף 21 לחוק מבקר המדינה לפיו בסיום הישיבה תעמוד השאלה האם הכנסת מבקשת ממבקר המדינה לקיים בדיקה בסוגיה הזאת של בטיחות הילד בביתו לאור חקיקות, לאור הוראות ולאור תקנות שונות כאשר מטרתנו כמובן היא לפעול ככל האפשר לבטיחותם של ילדים.
זבולון אורלב: הבית כידוע נתפס בדרך כלל כמקום המוגן, ביתו של אדם מבצרו, ובבית אנחנו הולכים בנעלי בית, בלבוש יותר קל, כי אנחנו מרגישים מוגנים ובטוחים ואין לנו שם סכנות.
זבולון אורלב: אבל מתברר שהבית הוא המקום שמתרחשות בו תאונות רבות מאוד, בעיקר לילדים, ולצערנו ילדים גם מקפחים את חייהם בתאונות שונות שקורות בבית.
זבולון אורלב: המאפיינים העיקריים של היפגעות ילדים בבתיהם בין היתר כולל נפילות, גם בתוך הבית ולצערנו גם מהבית החוצה, כאשר נדמה לי שבין 7 ל-8 ילדים בשנה נהרגים מנפילות מחלונות, נפגעים מכוויות, ואנחנו נפגוש כאן היום את אחד הנערים שנפגע מכוויה, נפגעים גם מהרעלות, בדרך כלל מחומרי ניקוי, נפגעים לצערנו מחנק וגם מטביעה באמבטיה וכדומה.
זבולון אורלב: ככל שהילדים יותר צעירים, הם יותר חשופים לסכנות ונמצאים בסיכון גבוה יותר.
זבולון אורלב: הגילאים עד גיל 5 הם המועדים ביותר לפורענות.
זבולון אורלב: לפי הנתונים של ארגון "בטרם", מדי שנה נהרגים בישראל בממוצע כ-63 ילדים מגיל לידה עד גיל 17 ובמונחים שלנו מדובר בשתי כיתות, דבר שהוא איום ונורא.
זבולון אורלב: מה שחשוב לדעת הוא שהאסונות האלה הם לא מכה משמים אלא אלה אסונות שיש בכוחנו לא רק לצמצם אלא ממש לפעול שלא תתרחשנה.
זבולון אורלב: הפגיעות בבית ובפנאי בישראל מהוות למעלה מ-40 אחוזים מכלל הפטירות מפגיעות.
זבולון אורלב: יתר הנתונים אני מניח שיימסרו על ידי המומחים למיניהם.
זבולון אורלב: קרוב ל-90 אחוזים מהאשפוזים בבתי החולים של ילדים עד גיל 18 הם אשפוזים בגלל פגיעות בית ופנאי.
זבולון אורלב: לכן אנחנו התכנסנו כאן היום להקדיש לנושא זה את הדיון, לראות האם מדינת ישראל התקינה תקנות או חוקקה חוקים כדי להגן על הילדים ובעיקר האם ההוראות והחוקים אמנם נאכפים ומיושמים.
זבולון אורלב: כידוע תרבותנו כוללת את הערך של חיי אדם וכל המציל נפש אחת מישראל כאילו הציל עולם מלא.
זבולון אורלב: זה דיון שעוסק ממש בהצלת נפשות ואני מקווה שבסיום הדיון נוכל להצביע על איזושהי תוכנית לפיה נוכל לצמצם את התאונות אם לא להביאן לכך שלא יתרחשו כלל.
זבולון אורלב: אני מתכבד לבקש את חברת הכנסת שלי יחימוביץ, יושבת-ראש הוועדה לזכויות הילד, לפתוח בדברי פתיחה.
שלי יחימוביץ': תודה אדוני היושב-ראש, שלום לכולם ותודה מיוחדת לארגון "בטרם" - ולמיכל חמו-לוטם - שבכל שנה מביא לנו את הדוח המעודכן שהוא כמובן רק קצה קצה של העבודה היסודית שהארגון הזה עושה והוא באמת נכנס לריק, ללקונה שקיימת גם בתודעה וגם בחקיקה וטוב שכך.
שלי יחימוביץ': גם בעצם היותו הוא מאלץ את משרדי הממשלה ואותנו חברי הכנסת לתת את דעתנו שוב ושוב על העניין הזה.
שלי יחימוביץ': טיבו של מוות דרמטי שהוא מתוקשר יותר, תופס יותר את האוזן, את העין ואת הלב, זוכה להתייחסות ציבורית רחבה יותר.
שלי יחימוביץ': מוות בפשיעה או בפיגוע לעולם יתפוס את תשומת ליבנו יותר ממוות שהוא לכאורה סתמי, ולכן אולי במידה מסוימת אנחנו עיוורים למוות שהוא לא בנסיבות דרמטיות, אבל מותו של אדם בכלל ומותו של ילד בפרט הוא לעולם מוות ולעולם טרגדיה ומטבע הדברים תשומת הלב ומאמצי המליאה לא מוסבים אל המוות הזה ולכן הטיפול הזה שמאלצים אותנו לשוב ולטפל בתאונות ובפגיעות בתוך הבית הוא חשוב מאין כמותו ובאמת מאיר בזרקור חשוב אזור שלא מטופל דיו.
שלי יחימוביץ': כבר אמר יושב-ראש הוועדה זבולון אורלב שנהוג לייחס לבית משמעויות של ביטחון והגנה, אבל למרבה הצער הבית הוא המקום המסוכן ביותר לילדים, יותר מכל מקום אחר ולא רק בעניין פגיעות ביתיות אלא גם לעניין אלימות, תקיפה מינית, התעללות נפשית.
שלי יחימוביץ': רוב הילדים נפגעי תקיפה מינית נפגעים בבית, רוב הילדים המוכים מוכים לא בידי זר ברחוב ולא בידי חבר אלא בידי הוריהם ורוב הילדים שסובלים התעללות נפשית סובלים את ההתעללות הזאת בבית.
שלי יחימוביץ': רוב הילדים שנפגעים פיזית והופכים נכים, או נזקקים לאשפוז, או נהרגים בתאונות, נהרגים ונפגעים בבית.
שלי יחימוביץ': זה מחייב שינוי תפיסה.
שלי יחימוביץ': כיוון שהתפיסה המקובלת אומרת שביתו של אדם הוא מבצרו ושהדינאמיקה המשפחתית היא דינאמיקה סודית, חשאית, פרטית ולציבוריות אין זכות לחדור אל מה שנעשה בין קירות הבית, קשה לנו מאוד לצאת מן התפיסה הזאת לחקיקה ולעשייה שכל כולה היא חדירה אל האזור שלכאורה מוגן זה.
שלי יחימוביץ': בין היתר אסור לשכוח שהכול בידי אדם במידה רבה וחקיקה אינטנסיבית שתקנה ביטחון במקרה הספציפי של הדיון של הוועדה הזאת אבל כמובן גם במקרים האחרים שציינתי, חקיקה אינטנסיבית שתחדור לתוך הבית ותאפשר הגנה טובה יותר לילדים, יש לה משמעות של הצלת חיים.
שלי יחימוביץ': הכוונה היא לאו דווקא סנקציות על הורים אלא יותר חקיקה בטיחותית פשוטה שאני בטוחה שאנשי המקצוע כאן ייטיבו לתאר ויעשו זאת טוב ממני.
שלי יחימוביץ': זה כמובן מחייב שינוי תפיסתי.
שלי יחימוביץ': כמובן שאין תחליף להשגחה ההורית אבל תמיד כאשר אני מדברת על ההשגחה ההורית אני חוששת שהמסקנה המיידית של השגחה הורית תהיה גם גינוי להורים וגם המסקנה הבלתי נמנעת שהאימא צריכה להישאר בבית ולא לצאת לעבודה אלא להשגיח על הילדים.
שלי יחימוביץ': לא, זאת לא המסקנה שלי.
שלי יחימוביץ': אנחנו צריכים להתאים את עצמנו למציאות הקיימת ובתוך המציאות הקיימת לפעול כמיטב יכולתנו ואני מקווה שגם נצא עם איזה שהן מסקנות מהישיבה הזאת, מעבר לפנייה למבקר.
שלי יחימוביץ': אני מודה לכולכם על שבאתם ואכן מקווה שנצא מכאן עם החלטות אופרטיביות.
זבולון אורלב: שבוע בטיחות הילד נערך בשיתוף עם ארגון "בטרם" שהוא בעיני הארגון הלאומי שעוסק בבטיחותם של ילדים.
זבולון אורלב: נמצאת אתנו מי שהיא בין המייסדים והמנכ"לית של הארגון, דוקטור מיכל חמו-לוטם ואני מציע שהיא תפתח בהצגת הנושא.
מיכל חמו-לוטם: אני חייבת לשתף אתכם ולומר שכאשר הייתי רופא הצעירה ובאתי חדורת מוטיבציה – זה היה אז בבלינסון ואחר כך בשניידר – הייתי משוכנעת שכל מה שלמדתי כל הזמן יהיה לי לעזר ואני אצטרך כל הזמן לטפל במחלות, לאבחן אותן ולתת תרופות.
מיכל חמו-לוטם: לכן מה רבה הייתה הפתעתי כאשר גיליתי בימים ובלילות בחדרי המיון, ואחר כך במחלקות, שרוב זמני אני מטפלת דווקא בילדים שנפצעו ולא בילדים שחלו, וכל המקרים, אלפים של מקרים שהצטברו, כל אחד עולם ומלואו.
מיכל חמו-לוטם: ילדה קטנה שפרכסה פרכוס חום וזו מחלה שפירה לחלוטין בילדים, ואימא שלה רצתה להוריד לה את החום ולכן שמה אותה לרגע באמבטיה כדי לקרר אותה והלכה לצלצל לאמבולנס, אבל בינתיים הילדה טבעה והגיעה בהחייאה.
מיכל חמו-לוטם: עוד סיפור על ילדה שטיפסה להוריד את הממתקים והשמלה נתפסה בקומקום החשמלי ולא ארחיב בסיפורי כוויות כי תכף תשמעו סיפור אישי.
מיכל חמו-לוטם: הרעלות, נפילות, חנק וכולי.
מיכל חמו-לוטם: בסופו של דבר הבנתי למה ארגון הבריאות העולמי קורא לתאונות ולהיפגעויות – גם מכוונות וגם בלתי מכוונות – המגפה של האלף השלישי כי זו באמת מגיפה.
מיכל חמו-לוטם: התאונות קורות הרבה פעמים אחת אחת, אבל בסך הכול זה באמת הגורם הקטלני ביותר והמאיים ביותר על חיי ילדים.
מיכל חמו-לוטם: אנחנו מדברים לא רק על תאונות דרכים.
מיכל חמו-לוטם: אתם תראו שדווקא בבית, בפנאי, במרחב הציבורי, מאות אלפי ילדים נפגעים ועשרות ילדים נהרגים.
מיכל חמו-לוטם: הפגיעות ברובן הן דווקא הפגיעות הבלתי מכוונות.
מיכל חמו-לוטם: נכון, הלב נחרד כאשר שומעים על התעללות ועל אלימות, אבל זה מהווה אחוז קטן מהפגיעות.
מיכל חמו-לוטם: מעל 95 אחוזים מהילדים שנפגעים אלה הם ילדים שההורים שלהם אוהבים אותם ורוצים את שלומם, והם נמצאים במסגרת, אבל בסופו של דבר טעות אנוש קטנה יחד עם איזשהו כשל נוסף – בדרך כלל סביבתי שלא נתן את מעטפת הבטיחות – גורם לפגיעה הזאת.
מיכל חמו-לוטם: הרי ברור לכולנו שעל אף טעות לאף אחד לא מגיע לשלם עונש מוות.
מיכל חמו-לוטם: אנחנו באנו ושאלנו איך יוצרים עולם בטוח לילדים וכך גם ארגון "בטרם" עם החזות של עושים עולם בטוח לילדים, עם היעד להפחית בשליש את התמותה של ילדים בישראל.
מיכל חמו-לוטם: אני רוצה לומר לכם שזה היה נשמע יעד בלתי אפשרי.
מיכל חמו-לוטם: הצבנו אותו לשנת 2010 אבל לשמחתנו ראינו בשנת 2003 שהיעד הזה הגיע והיום אנחנו מסתכלים ושואלים איך מפחיתים בעוד 50 אחוזים עד שנת 2020.
מיכל חמו-לוטם: זה באמת מביא אותנו לשאלה איך עושים את זה – האם עושים זאת בחקיקה, בקידום מדיניות ציבורית, כי מי שאחראי זה לא רק ההורים.
מיכל חמו-לוטם: כלומר, יש הרבה דברים שאם היינו נותנים רשת ביטחון נוספת, ילדים רבים היו ניצלים וסבל וכאב אנושי אדירים היו נחסכים.
מיכל חמו-לוטם: לכן, חוץ מהסברה, חוץ מהכשרה של אנשי מקצוע, חוץ מיצירה של סביבה בטוחה ומוצרים בטוחים, החקיקה וקידום המדיניות הם חלק אסטרטגי איך באמת יוצרים עולם בטוח לילדים.
מיכל חמו-לוטם: אנחנו חלק מבריתות בינלאומיות ובכל המדינות האלה אתן אנחנו קשורים, אחת לשנה מתקיים שבוע בטיחות הילד שנועד להעלות את הנושא הזה על סדר היום הציבורי ולייצר איזושהי מודעות בתוך כל המרתון של העשייה של כל המערכות השונות כמו בתי החולים, טיפות החלב, בתי הספר, גני הילדים, משטרת ישראל, משרד הפנים וכולי.
מיכל חמו-לוטם: הנושא שבחרנו השנה הוא הנושא של ילדים בטוחים בבית, והשאלה שלנו היא איך עושים בטרם בבית.
מיכל חמו-לוטם: ואכן בנינו תורה, כלים, והפצנו לאלפי אנשי מקצוע מכל הסקטורים את הכלים, מענקים, כל דבר שרק יכול לעזור כדי שהילדים יהיו יותר בטוחים בבית.
מיכל חמו-לוטם: זאת ההזדמנות גם להודות לשותפים הרבים.
מיכל חמו-לוטם: לפני שאני מעבירה את רשות הדיבור לצוות המקצועי, אני מבקשת להראות לכם סרטון התחיל לעבור באינטרנט ואחר כך עלה כקמפיין.
לירי אנדי-פינדלינג: תודה רבה לחבר הכנסת אורלב ולחברת הכנסת יחימוביץ.
לירי אנדי-פינדלינג: התבקשתי לתת קצת יותר נתונים ויותר מידע על הנושא שמובא היום לדיון והוא נושא של בטיחות הילדים בבית.
לירי אנדי-פינדלינג: מכל המידע שהצטבר בעולם – ואנחנו מדינה לא ייחודית – אנחנו יודעים שהיפגעות הילדים בבית היא בעיה מאוד שכיחה ומרכזית בכל הנושא של התחלואה של ילדים.
לירי אנדי-פינדלינג: אנחנו יודעים לומר שהגילאים בסיכון הם הגילאים הצעירים יותר, דרך אגב, גם קשישים נפגעים בבית, אבל אנחנו כאמור מתמקדים בילדים, ושבאמת כאשר אנחנו מדברים על המגוון של ההיפגעות בבית, אנחנו מדברים על היפגעות כתוצאה מנפילות, מכוויות, מהרעלות, מטביעות, מחנק וכדומה, נושאים שפחות אנחנו מכירים ביום יום.
לירי אנדי-פינדלינג: הרבה מהמדינות כבר אמרו שאחד הדברים המרכזיים ביותר לעובדה שילדים נפגעים בבית הוא עצם זה שהבית עצמו לא נבנה עבור הילדים אלא נבנה ומאובזר בדרך כלל עבור המבוגרים.