GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ניסן זכריה: אני חושב שהדבר האלמנטרי זה כשאתה מגיע לקופה – אמא עם ארבעה ילדים שלא מבקרת במתנ"ס, היא צריכה לדעת שבקופה רשום שם תושבת חולון, ילד ישלם במקום 65 שקלים לבריזה, לא לימית 2000, בריזה היא בריכה רגילה, אין בה הרבה אטרקציות, אז מחיר הכניסה יהיה במחיר סביר.
ניסן זכריה: אני לא רוצה לנקוב במחיר, אבל אני חושב שהתחום הסביר זה בין 20-35 שקלים.
מיכאל – תלמיד: אחי הקטן לפני כמה ימים הלך לפארק המים בשפיים וזה עלה לו 35 שקלים.
מיכאל – תלמיד: נהנה מכל רגע.
רן כהן: אני שמח שאמרת את הדברים.
רן כהן: אחד הדברים החשובים בדיון הזה, זה להגיע לאיזשהו מחיר סביר שאפשר להצביע עליו כדי שילדים יוכלו להיכנס.
רן כהן: ראש עיריית חולון מר מוטי ששון, אני מודה לך שבאת בעצמך עם כל הצוות.
רן כהן: אתה רשאי על פי הכללים של הוועדות בכנסת וגם בוועדה הזאת להחליט לדבר בעצמך, לבקש מעוזריך לדבר.
רן כהן: הדיון הוא לא ספציפי על חולון.
רן כהן: אני מודה, מאחר והטריגר היה חולון, אני מודה על השתתפותך בדיון הזה.
מוטי ששון: אני מודה לך על ההזמנה כי אני חושב שאני אוכל להאיר פן אחר.
מוטי ששון: אבל אם כבר נאמרו דברים, וחולון נמצאת כאן, אז מן הראוי שנציג את האנשים שאי אפשר להתעלם מהפן הפוליטי.
מוטי ששון: יש כאן אנשים שנמצאים כאן, זו הקואליציה הלעומתית שפועלת כנגד ראש העיר, ומחפשת כל זירה כדי לתקוף אותו.
מוטי ששון: זה בשולי הדברים, שיהיה ברור שהמאבק כאן הוא מאבק פוליטי נגד ראש העיר מצד קואליציה לעומתית.
מוטי ששון: אבל פה נלך לעובדות.
מוטי ששון: אני חולק עליך רן, אני מכיר ומוקיר את הרגישות החברתית שלך לא מהיום.
מוטי ששון: אבל אתה צריך להבין שאתה צריך לתת שירותים לחתכים שונים בתוך האוכלוסייה.
מוטי ששון: אתה לא יכול לקחת מכונית מרצדס ולהשוות אותה עם מכונית סוסיתא.
מוטי ששון: כשניסן מדבר על בריזה, זה קאנטרי של מינויים.
מוטי ששון: יש מחירים, ואין כמעט כניסות חד-פעמיות, ואנחנו נותנים מחיר מיוחד לנושא של כניסות חד-פעמיות לקהל הרחב.
גילה גמליאל: מה המחיר המיוחד?
מוטי ששון: בבריזה למשל 65 שקלים, והנחה של 10% לתושבי חולון, לחיילים 50%.
מוטי ששון: זה קאנטרי של מינויים, תעשי הבחנה.
מוטי ששון: ההסתדרות שקיבלה קרקע מהעירייה לא מאפשרת בכלל כניסה לקהל הרחב, אלא אם כן אן אתה מנוי, אבל אין כניסה לקהל הרחב.
מוטי ששון: ואני מאפשר בקאנטרי של המינויים שלי, אני לא מדבר על מינוי שיכול לקנות לו כרטיסים ולהביא עוד אנשים איתו במחיר יותר מוזל.
גילה פינקלשטיין: אני רוצה לשאול אותך שאלה אדוני ראש העיר, אני גרה בחולון ויש לי שישה ילדים.
גילה פינקלשטיין: התחיל הקיץ, אני רוצה בריכה, לאן אני הולכת.
גילה פינקלשטיין: אני רוצה לתת מענה.
רן כהן: בריזה היא בריכה של העירייה?
רן כהן: למה עיריית חולון צריכה לעשות בריכה דווקא לשמנת?
מוטי ששון: לא שמנת.
רן כהן: מינויים זה שמנת.
רן כהן: בג'סי כהן בטוח לא משלמים מנוי.
גילה גמליאל: לאן אני הולכת?
גילה גמליאל: לאיזו בריכה?
מוטי ששון: בחולון, היום חברות או יזמים פרטיים לא מקימים קאנטרי, זה לא ריווחי לחלוטין.
מוטי ששון: עובדה שהיתה בריכת שחייה בנופשונית בקריית בן-גוריון, שבנו אותה חברות בשכונה.
מוטי ששון: הם פשטו את הרגל, העירייה נכנסה לנעליים שלהם, כי התושבים מינויים בבריכה.
מוטי ששון: החליטה העירייה להיכנס לנעליים האלה ולהפעיל אותה וסיבסדה אותה בחצי מיליון שקל דרך חברת הבת.
מוטי ששון: עכשיו את נותנת שירות לתושבים, אבל את גם לא מונעת, אם אני אסתכל לרגע בנופשונית, שם עולה 50 שקלים, וכמו שאמרתי לך יש גם הנחה.
מוטי ששון: מה אני עושה, יש לך ארבעה ילדים?
מוטי ששון: אני בא ואומר, את יודעת מה, את תלכי פעמיים לפחות בקיץ, אני נותן לך כרטיסיה של 10 כניסות ב-420 שקלים.
מוטי ששון: 42 שקלים לכל כניסה.
מוטי ששון: זאת אומרת, אני בא לקראת התושבים.
מוטי ששון: אמר החבר שם שאי אפשר להשוות ימית 2000.
מוטי ששון: ימית 2000, זה מתקן מים הכי גדול והכי מפואר במדינת ישראל.
מוטי ששון: נתתי לכם חוברת, תוכלו לראות איזה הטבות יש לתושבי חולון לכניסה של פארק המים.
מוטי ששון: אני לא מדבר על הכניסות חינם.
מוטי ששון: כל ילד בגן ילדים מקבל כרטיס כניסה חינם בקיץ.
עמוס ירושלמי: כל החיים פעם אחת.
מוטי ששון: כל בוגר כיתה א', כל ילד שגומר כיתה א', מקבל כרטיס כניסה חינם.
עמוס ירושלמי: כל החיים שלו כניסה אחת.
מוטי ששון: כל הילדים מקבלים הנחות.
מוטי ששון: נתתי לכם חוברת, יש גם בריכות שחייה, בריכת הפועל היא מתקן עירוני שמפעיל אותה יזם.
מוטי ששון: תוכלו לראות 35 שקלים.
רן כהן: עם כל הכבוד, לא הפריעו לכם.
מוטי ששון: הבנת למה אמרתי לך שזה פוליטי?
מוטי ששון: אני מדבר על עובדות כרגע.
רן כהן: אני אומר לך דבר אחד, ציינת את העניין של המתח הפוליטי.
רן כהן: אני מציע שנעזוב את העניין הפוליטי, לי אין שום עניין להיכנס בו.
רן כהן: דבר על העובדות.
מוטי ששון: אני רוצה לענות לחברת הכנסת גילה פינקלשטיין.
מוטי ששון: אנחנו צריכים להבין, כל התאריכים שלנו וכל החברות שמפעילות את המתקנים, הם לטובת תושבי חולון, הם לא למטרות רווח.
מוטי ששון: אם אני לוקח ומשווה את ימית 2000, מול פארק המים בשפיים, ומול לונה גל, ומול המימדיון, מדובר על סדרי גודל של בין 10% ל-20% הם יותר יקרים מאיתנו.
רן כהן: פארק המים בשפיים 35 שקלים.
מוטי ששון: לא נכון, 85 שקלים, תבדקו.
אתי גלעדי: אולי מבצע חד-פעמי.
רן כהן: יש פה נער שאמר את הדברים הללו.
מוטי ששון: אז מה אם הוא אמר?
מוטי ששון: צא רגע החוצה, תרים טלפון לשפיים ותנסה להזמין עכשיו כרטיס.
רן כהן: נבדוק זאת.
מוטי ששון: היא יכולה לבדוק בזמן אמת.
מוטי ששון: תוכל לעיין בחוברת, ותוכל לעשות את ההשוואות, ותראה שב-25 שקלים ישנם בריכות שחייה בחולון, אם זה 10 כניסות, זה 20 שקלים לכרטיס.
מוטי ששון: אתה יכול למצוא גם ב-30 שקלים לכרטיס.
מוטי ששון: תמצא כאן את כל האפשרויות ששוות לכל אדם ברמת הכנסה מסויימת, ויכול לקבל מענה בבריכת שחייה בחולון.
מוטי ששון: ברור שישנם אנשים שיש להם את היכולות ורוצים את הפאסיליטי של ימית 2000, שם תושבי חולון מנובמבר עד אפריל מקבלים 50% כניסה, ב-36 שקלים, כשהמקום מקורה, וצריך להחזיק מערכות של חימום, ומערכות של חשמל.
מוטי ששון: כל הדברים האלה אם תסתכל על המאזנים, כל מה שקורה, הכל מושקע בתוך המתקן.
מוטי ששון: העירייה לא לוקחת רווחים משם, כל זה נועד לשרת את התושבים.
מוטי ששון: אני לא שמעתי תלונות מהתושבים.
מוטי ששון: עכשיו יש קייטנות, יש אירועים של בתי ספר, המחירים הם מגוחכים.
מוטי ששון: 16 שקלים לקייטנה של ילד שבא לימית 2000 מהבוקר עד הערב, על מה אתם מדברים בכלל?
רן כהן: אגב, זה בסדר גמור.
מוטי ששון: כי האינטרס שלי לשרת את התושב שלי.
מוטי ששון: האינטרס שלי שאותה משפחה עם ארבעה ילדים ייכנסו למתקן שלי.
מוטי ששון: אני רוצה את זה, אחרת איזה ראש העיר אני, אם אני לא משרת את התושבים שלי?
רן כהן: אני שואל, תענה המנכ"לית, יענה הממונה על המת"נסים, מי שאתה רוצה.
רן כהן: אמרת כאן, שכדי לקלוט את הבריכה של נופשונית, העירייה השקיעה חצי מיליון שקלים מקופת העירייה –
אתי גלעדי: לא העירייה, החברה.
רן כהן: מה זאת אומרת, החברה הביאה כסף מבחוץ?
רן כהן: אני מבין שהכסף הזה של החברה שהיא חברה עירונית.
רן כהן: כלומר, זה כספי הציבור העירוני בחולון.
רן כהן: אם השקעתם חצי מיליון שקלים, היה צריך להיות רק לבריכה שבאה לשרת את העם הכי פשוט בחולון.
מוטי ששון: היא משרתת את כל השכונה ופתוחה לקהל הרחב.
מוטי ששון: יש לנו בריכה שלקחנו אותה, היא היתה במצב תחזוקתי ירוד ביותר.
מוטי ששון: לא יכולת לקחת את המתקן הזה בלי להשקיע בו.
רן כהן: לטובת מי היא משרתת?
מוטי ששון: לטובת אותם ה-95% מתושבי השכונה של קריית בן-גוריון שמנויים שם.
מוטי ששון: אצלנו 90% המינויים זה תושבי חולון.
מוטי ששון: עובדתית, קרוב ל-90%.
מוטי ששון: אני גם אמרתי קודם, אני לא מאמין - אתה מכיר את הרגישות החברתית, אני לא מאמין שיש במדינת ישראל עיר שנותנת הנחות כפי שאנחנו נותנים.
מוטי ששון: אין עיר.
מוטי ששון: אני לא מדבר על הנושא של ימים חד-פעמיים בכניסה חופשית.
מוטי ששון: אירועים שאנחנו עושים לאתיופים.
מוטי ששון: קייטנה של ג'סי כהן - - -
אתי גלעדי: אני מנכ"ל החברה, אנחנו מפעילים 3 בריכות, ימית למעשה היא לא בריכה, כבר הבהרנו את זה.
עמוס ירושלמי: תספרי מה המשכורת שלך.
רן כהן: יש פה כללים, תעביר אלינו על פתק את השאלה, אנחנו נשאל.
אתי גלעדי: ימית היא לא בריכה, היא בעצם פארק מים.
אתי גלעדי: אפשר לראות את זה, וכולם דיברו על זה.
אתי גלעדי: למרות שזה פארק מים, תסתכלו שם על המחירים, הכנסנו גם פרסומים בעיתונים שמיועדים לכל אדם, אפילו לא רק לתושבי חולון.
אתי גלעדי: מעבר לזה לתושבי חולון יש הנחות.
אתי גלעדי: אנחנו באים פה בנתונים, לא בדיבורים, אפשר לראות אותם ולהוכיח אותם.
אתי גלעדי: וכל מי שמעלה פה א' ו-ב' אני מבקשת להוכיח באותה התאמה שאנחנו נוכיח את הדברים.
אתי גלעדי: לגבי נופשונית כדאי שתדעו.
אתי גלעדי: דיבר פה מר שבתאי על החזקת בריכות.
אתי גלעדי: כמנכ"ל חברה, החזקת בריכה היא לא ריווחית, ואם אנחנו מצליחים עדיין לאגור קצת כסף, הוא נכנס חזרה לתוך המוצר, כי אתם לא תכניסו כמויות של אנשים סתם.
אתי גלעדי: שלא לדבר שצריך לעמוד בתנאים של משרד החינוך, לא נכנסת לכל אותם דברים שצריך להחזיק.
אתי גלעדי: עם כל זה מתברר שיזמים פרטיים שהיו בשטח לא הצליחו להחזיק את הדבר הזה.
אתי גלעדי: כשקיבלתי את המקום, וקיבלתי ללא אגורה מהעירייה, פשוט ראש העיר כבר הרבה זמן אומר לי, תקחי את הבריכה הזאת לטובת התושבים.
אתי גלעדי: אמרתי, אני לא מסוגלת להחזיק את זה.
אתי גלעדי: לא, את תקחי.
אתי גלעדי: עשינו שמיניות באוויר, בסופו של דבר לקחנו את הבריכה, ואפשר בהחלט לשאול מה קורה היום בבריכה.
אתי גלעדי: השקענו מכספי החברה, מאותם כספים אדוני, שאתה אומר שנותנים אותו שכר כביכול, שאנחנו מצליחים לקחת את הכסף הזה, ולהחזיר את זה חזרה לתוך הבריכות שלנו לטובת התושבים.
אתי גלעדי: ועכשיו תראו את המחירים.
אתי גלעדי: זו חכמה גדולה לבוא ולהגיד לצעירים ולבני נוער אי אפשר להיכנס.
אתי גלעדי: אני מוכנה לתת לך נתונים כמה נוער נכנס, ולא נוער שמרוויח הרבה מאוד כסף.
אתי גלעדי: את זה אני מוכנה להוכיח בדפים שחור על גבי לבן, ואפשר לבדוק את המצב הכספי של החברה.
אתי גלעדי: אני לא מתלהמת פה, אני לא פוליטיקאית, אין לי קשר לפוליטיקה.
אתי גלעדי: גם אנשים שיושבים פה יודעים שאין לי קשר לפוליטיקה.
רן כהן: בבית הזה אגב, לא בושה להיות פוליטיקאי.
רן כהן: מה שבושה זה להיות פוליטיקאי מכוער, רצוי להיות פוליטיקאי נקי.
אתי גלעדי: לא הכפשתי חס וחלילה.
אתי גלעדי: אני רק אומרת שאני באה מהצד, בסך הכל לנהל עסק בצורה נכונה.
אתי גלעדי: בואו נראה מה קרה לנו במקומות אחרים שלא עשו את זה כך.
רן כהן: מה ממוצע המחירים בשלושת הבריכות שבחברה שלך?
אתי גלעדי: הממוצע בגדול יוצא בסביבות 40-48 שקלים בגדול.
אתי גלעדי: ממה בא הממוצע, מהמחירים הגבוהים והמחירים הנמוכים.
אתי גלעדי: מה זה ממוצע?
אתי גלעדי: זה 16 שקלים עד 72 שקלים.
יעקב מרגי: בואי נשמע את שלושת המחירים.
אתי גלעדי: יש לך 50 שקלים ויש לך הנחות.
מוטי ששון: לפני ההנחות יש לך פה את המחירים.
מוטי ששון: קח את ההכנסות, חלק בכניסות, אתה מקבל ממוצע.
אתי גלעדי: יש לנו נתונים מדוייקים.
מוטי ששון: הוא לא משלם את ה-72 שקלים לימית 2000.
רן כהן: רבותי, לפי הנתונים שנמצאו כרגע, זה בערך מה שעולה גם מהממצאים של מרכז המידע בכנסת.
רן כהן: 47 שקלים זה הממוצע הארצי, מה שהם מצאו עד עכשיו.
רן כהן: אתי, בתור בעלת מקצוע בעניין הזה, את מנהלת חברה שמנהלת בריכות.
רן כהן: אם היום היינו רוצים לבוא בהמלצה לראשי הערים במדינת ישראל, איזה מחירים אנחנו צריכים לומר להם להוריד.
רן כהן: אמרו כאן הנערים בין 20 ל-35 שקלים.
רן כהן: אפשר לנהל בריכות במחירים האלה?
אתי גלעדי: לא.
אתי גלעדי: אתן לך דוגמה מה קרה במקומות שהורידו את זה למחירים האלה.
אתי גלעדי: הם פשוט הפכו להיות לנטל על הרשות, לא רק שהם לא יכולים להחזיק את הבריכות, אתה צריך לסבסד אותם לפחות במיליון-שני מיליון שקלים, תלוי מה ההיקפים שאתה עושה.
אתי גלעדי: עכשיו תשאלו את עצמכם, אין לי שום בעיה.
אתי גלעדי: תחליטו, תעשו 20-30 שקלים, אבל תתנו הוראה מאיפה אני לוקחת את הכסף להחזיק.
אתי גלעדי: אני לא אחזיק את המערכות שהמים שלי לא יהיו נקיים, אני לא אחזיק מערכות כשאין בטיחות.
רן כהן: לא, זה ברור לגמרי.
רן כהן: זה חייב להיות בטיחותי, בריאותי.
אתי גלעדי: ולכן מישהו צריך לשלם את הכסף הזה.
אתי גלעדי: השאלה איך משלמים.
אתי גלעדי: איך מצאנו את שביל הזהב?
אתי גלעדי: בוא נראה איך מצאנו.
אתי גלעדי: אני לוקחת במקומות שאפשר לקחת, ובמקומות שאי אפשר, ואני יכולה לתת אותם בדרכים אחרות, אני נותנת אותם.
אתי גלעדי: אבל חובה להסתכל בתוך הניירות שנתנו לפה.
אתי גלעדי: מה קרה?
אתי גלעדי: במקום לעשות בצורה גורפת, אני אישית חושבת שצריך לעשות את זה בצורה מהוגנת וטובה.
רן כהן: את אומרת לנו בעצם, במקומות יותר יוקרתיים משלמים יותר, והם מסבסדים - - -
אתי גלעדי: אני מנהלת גם חברה, כמו מתנ"סים מרכזיים ועירוניים.
אתי גלעדי: אני בדעה, ואני אומרת את זה, שאנחנו נותנים הנחה גורפת לכולם, זה נורא יפה, אבל בסופו של דבר כולנו נופלים.
אתי גלעדי: החכמה היא לאתר את הקבוצות החלשות, החכמה לפנות לאנשים שבאמת קשה להם, ולא לתת בצורה גורפת.
אתי גלעדי: כי אני, אתה או מישהו אחר יכול לשלם את ה-72 שקלים.
רן כהן: לא הבנתי באיזה אופן את מקלה עליהם?
אתי גלעדי: בוא נסתכל.
גילה פינקלשטיין: אותנו מעניין שאת נותנת מענה לאוכלוסיות החלשות.
אתי גלעדי: נכון, אז בואו תסתכלו.
ניסן זכריה: שתציג עובדות.
רן כהן: אתה מפריע לי.
רן כהן: אתי, אני לא צריך לקרוא חוברת שאת כתבת כשאת נמצאת פה.
רן כהן: אל תגידי לי בוא נראה מה כתוב בחוברת.
רן כהן: השאלה שכרגע גם אני, וגם חברת הכנסת פינקלשטיין וגם חבר הכנסת מרגי שואלים אותך.
אתי גלעדי: ההנחות שניתנות בקופה – חיילים בסדיר 50%, סטודנטים 10%, פנסיונרים וילדים 20% וכניסה חד-פעמית, אני מדברת על תושבי חולון.
עמוס ירושלמי: זה לא נכון.
ניסן זכריה: זה שקר.
רן כהן: רבותי, אני לא אתן שפה יהפכו את הדיון הזה לאנדרלמוסיה, עם כל הכבוד.
ניסן זכריה: אתה פוליטי, אתה בניגוד לחוק מנהל חברות.
ניסן זכריה: מי מנהל את הבריכות בפועל?
רן כהן: אנחנו מחכים לתשובה, אנא תנו לדבר.
אתי גלעדי: מעבר לזה, אני מדברת לגבי הקופה.
אתי גלעדי: מה שמציינים, שאנחנו עושים עיסקאות כמו כל גורם אחר שצריך לחיות, עושה גורם עם שיווק, מה שנקרא רמת השיווק.
אתי גלעדי: אתה מביא לי 1,000, 2,000, 5,000, אתה מקבל הנחה.
אתי גלעדי: עסק שצריך לחיות, צריך לעבוד גם ברמה שיווקית.
אתי גלעדי: גם דרכם נכנסים תושבים כאלה ואחרים.
אתי גלעדי: תסתכלו בדף 8, אנחנו מנהלים ימי כיף לאוכלוסיות שהם לא משלמים, פשוט לא משלמים, חינם.
אתי גלעדי: יש לכם רשימה של עולים חדשים, עולי אתיופיה, משפחות חד-הוריות, ימי כיף לנוער.
אתי גלעדי: בערבים אנחנו פותחים במיוחד לנוער עד השעה 11-12 בלילה, כי הנוער אוהב לבלות בלילה, אנחנו נותנים להם במחיר מיוחד עם מוסיקה ומסיבות וכדומה.
אתי גלעדי: תנועות נוער, כל תנועות הנוער ולא רק השומר קיבלו מחירים מיוחדים, גם היום יש לכם את זה.
אתי גלעדי: ערבי ימי עצמאות שאנחנו פותחים את העסק הזה לאנשים בעצמם.
אתי גלעדי: יש לכם פה רשימות שלמות אפשר לקרוא.
אתי גלעדי: אנחנו לא סתם נתנו פה מסמכים.
אתי גלעדי: אז החכמה היא באמת כמו שאני אומרת, להסתכל ולראות ספציפית.
אתי גלעדי: זה לא חכמה לעשות 20-30 שקלים, החכמה מה יהיה אחרי שנה או שנתיים בעסקים האלה.
עמוס ירושלמי: מה הוא מביא לנו את הסוגייה הזאת.
ניסן זכריה: יש פה אנשים מהרחוב, לא מהקואליציה הלעומתית.
רן כהן: יושבים פה נערים ונערות, מרימים את היד באופן תרבותי, ואתם נותנים דוגמה רעה, סליחה, עם כל הכבוד.
מוטי ששון: נמצא כאן שמשון, שהוא מנכ"ל של ימית 2000, והוא יושב ראש איגוד מנהלי בריכות השחייה בארץ, הוא יכול להחכים אתכם.
נעמה תלמידה: מועצת נוער ארצית אשקלון.
נעמה תלמידה: מאוד נחמד שמדברים על חולון.
רן כהן: לא, מדברים על כל הארץ לפני שבאמת.
נעמה תלמידה: זו בעיה שישנה בכל הארץ, ולא בבריכות בלבד.
נעמה תלמידה: בכל האטרקציות כמעט, אם תלך לסופרלנד, כל הדברים האלה עולים מאוד יקר והם גורמים לתסכול.
נעמה תלמידה: שאלת למה אתה הולך לימית אם זה עולה 80 שקלים.
נעמה תלמידה: אז הוא הולך לימית, כי כל החברים שלו הולכים לימית.
רן כהן: יכולתי לשאול אותו למה החברים שלו הולכים לימית שזה עולה 80 שקלים?
קריאות: 72 שקלים.
קריאות: אמר מוטי בצדק, 72 או 80 זו אותה שאלה.
נעמה תלמידה: אמר פה מישהו שהם רוצים לשים איזשהו מחיר, כדי שלא יהיו יותר מדי אנשים בבריכה.
נעמה תלמידה: אז בעצם אתם אומרים בוא ניתן לעשירים להיכנס לבריכה, ולא ניתן לכל האנשים שאין להם את הכסף הזה לא להיכנס.
נעמה תלמידה: אז יהיה פיצוץ אוכלוסין, אז אולי תעשו בריכות לעניים, בריכות לעשירים?
נעמה תלמידה: אני לא מבינה את זה.
נעמה תלמידה: הראו פה נתונים, אני לא יודעת אם הם נכונים לא נכונים.
נעמה תלמידה: אבל ראינו נתונים של בריכות שעולות 25 שקלים ו-18 שקלים.
נעמה תלמידה: לפי מה שאני רואה מתפקדות כמו שצריך, אז כנראה שהן כן יכולות.
נעמה תלמידה: הדבר הזה גורם לתסכול בכל מיני דברים.
מעיין תלמידה: אני מפתח תקווה, יצא לי להיות בעמק רפאים.
מעיין תלמידה: זה מקום יפה ומושקע וכיף להיות שם.
מעיין תלמידה: אני בת נוער שעובדת ולוקחת את הכסף לבילויים, אני מרגישה כאילו אתם שמים את המחירים הגבוהים על הגב שלי.
מעיין תלמידה: אז אני לא קשישה, ואני לא בגן, ואני לא כלום.
מעיין תלמידה: אני צריכה לבוא ולשלם את המחיר הגבוה הזה.
מעיין תלמידה: למה זה צריך להיות על הגב שלי?
מעיין תלמידה: אני לא גרה בחולון, אז אין לי הנחות.
מעיין תלמידה: אני גרה בפתח תקווה, ויש לי נסיעות.
מעיין תלמידה: אז על הגב שלי את המחיר הגבוה?
רן כהן: מעיין, אני רוצה לשאול אותך שאלה, אמרת שאת עובדת.
רן כהן: מאחר וקיימנו פה דיון לפני שבוע בעבודת נוער.
רן כהן: את יכולה להגיד לי במה את עובדת וכמה את משתכרת?
מעיין תלמידה: אני עובדת בחנות צעצועים.
רן כהן: כמה את מקבלת לשעה ובת כמה את?
מעיין תלמידה: שכר מינימום.
מעיין תלמידה: אני בת 16.
מעיין תלמידה: מקבלת 14.5 שקלים.
רן כהן: אתם מבינים על מה הדיון פה?
רן כהן: נערה שעובדת, חרוצה.
רן כהן: היא מקבלת 14.5 לשעה, והיא צריכה לשלם 65 או 70 שקלים לכניסה.
קריאה: שישלמו לה 20 שקלים לשעה.
עדי תלמידה: אני חושבת שיש כאן כמה אנשים שמאוד מייפים את העניינים ומדברים במספרים ופה ושם, וחוברות, מביאים שנקרא.
עדי תלמידה: אבל האמת היא שהמציאות היא מרה.
עדי תלמידה: יש אנשים, יש משפחות, יש בני נוער שלא יכולים ללכת, יקר, נקודה.
עדי תלמידה: ולא משנה איזה מבצעים חד-פעמיים אתם עושים.
עדי תלמידה: המציאות מראה שהם לא יכולים ללכת והם גם לא הולכים.
עדי תלמידה: איפה האלטרנטיבות האחרות שלהם?
עדי תלמידה: יש פשע, יש סמים, ואחר כך שואלים למה.
עדי תלמידה: אבל אני לא אכנס לזה עכשיו.
עדי תלמידה: המציאות היא שהם לא יכולים ללכת, המבצעים שאתם עושים, לא מבינים בכלל מאיפה הבאתם אותם.
עדי תלמידה: דברים חד-פעמיים, דברים שכאן הם נשמעים נורא יפה, אבל במציאות זה לא עובד כך.
עדי תלמידה: זה לא ככה.
עדי תלמידה: וגם לגבי האדון שאמר שהוא לא רוצה שיהיו יותר מדי אנשים - - -
שבתאי לוי: אמרתי שזה אחד השיקולים.
עדי תלמידה: הוא צודק ואני מבינה.
עדי תלמידה: אבל אם זה באמת המצב, אתה לא רוצה שיהיה פיצוץ אוכלוסין בבריכה, וזה באמת גם מבחינה בריאותית לא בסדר, אז למה שלא תעשו מכירה של כרטיסים מוגבלים במחיר מסויים שיתאים לכולם.
עדי תלמידה: למה שהעניים לא יוכלו להיכנס, למה?
עדי תלמידה: אני לא מבינה את הקטע הזה.
עדי תלמידה: מה תגידו לילדים ולאמא שיש לה חמישה ילדים, את לא יכולה לקחת את הילדים שלך, שבי איתם בבית.
עדי תלמידה: מה תגידו להם?
רן כהן: אני מודה על ההשתתפות שלכם.
רן כהן: באמת כל הכבוד.
ערן אינדיב: אני נציג הפורום החברתי-כלכלי בחולון, זה כמה צעירים, אנשים שהתאספו יחד והחליטו שהם רוצים לשנות את העיר.
ערן אינדיב: אני רק רוצה להזכיר פראפראזה על סטלין, אומרים עליו שמי שהיה חולק על דעתו, הוא לא היה תוקף את דעותיו, היה תוקף את גולגולתו.
ערן אינדיב: אז הוא לא תוקף את מה שאנחנו אומרים.
ערן אינדיב: החתמנו בחולון עצומה, אלפי תושבים כבר חתמו, ראש העיר מעדיף לא להיפגש איתנו.
ערן אינדיב: לא עונה למכתבים, לא לעצומות.
ערן אינדיב: רק שתדע מה מערכת היחסים.
רן כהן: אני לא שר הפנים, שר הפנים שיגיד לו להיפגש.
ערן אינדיב: מה שקורה בחולון, בסקירה הראשונה שלך לא ציינת את המחירים שם.
ערן אינדיב: המחירים שנגבים מהתושבים לא עומדים בפרופרוציה ביחס לכוח הכלכלי שלהם.
ערן אינדיב: אלא ביחס למה שהבריכה יכולה לקבל, מעין עסק פרטי.
ערן אינדיב: אתה דיברת על פיקוח מחירים.
ערן אינדיב: לגבי בריכה פרטית, לוועדה יש קושי אמירה.
ערן אינדיב: אבל לגבי בריכה ציבורית, שמשלמות משכורות, לא אכנס למספרים, ושנותנות כרטיסי חינם למי שכן רוצים לתת ולמי שלא רוצים לתת.
ערן אינדיב: פה יש בעיה עקרונית, ופה יש בעיה שהפריטו את הבריכות, גזלו אותם מהתושבים.
ערן אינדיב: בן אדם בונה בריכה בכספי הארנונה שלו, הבריכה היא שלו.
ערן אינדיב: הבריכות מקבלות הנחה, והעירייה מתנערת מהאחריות שלה.
ערן אינדיב: כמו שהמדינה מתנערת מהאחריות שלה הרבה פעמים כלפי האזרח, גם העיריות החליטו כנראה שהאזרח לא בראש מעייניהם.
רון שמשון: אני באתי אמנם לדבר על חולון, אבל הכובע החשוב שלי, זה לתת לוועדה סקירה ארצית.
רון שמשון: אני יושב ראש ארגון מנהלי בריכות ומרכזי ספורט ונופש בישראל.
רון שמשון: העלו פה הרבה נושאים בכל מיני מישורים, אבל אני רוצה לומר שהבעיה העיקרית היא העלויות וההשקעה במערכות של הבריכות העירוניות, או הבריכות בכלל, או פארקי המים בפרט.
רון שמשון: ההוצאה היא אדירה.
רון שמשון: אל תשכח שהיום יש לנו 14 רשויות במשרדי ממשלה, שמבקרים כל בריכה, ולכל אחד יש דרישות משלו.
רון שמשון: אני לבד בעסק שלי מוציא רק בימית קרוב ל-14 רשיונות עסק מכל מיני סוגים.
רון שמשון: אני יכול לתת פירוט.
רון שמשון: לדוגמה, סאונה, ז'אקוזי, סאונה, קייטנה, בריכה, תארו לכם כמה הוצאות זה נגזר כל הדברים האלה.
רון שמשון: עובדה היא שבכל הארץ, כל הבריכות העירוניות לצערי נראות הכי גרוע.
רן כהן: אתה הבעלים של הבריכה?
רון שמשון: אני אחראי על ימית 2000 באופן ישיר, בריזה ונופשונית בחולון.
רון שמשון: בין היתר אני יושב ארגון כל מנהלי הבריכות בארץ.
רון שמשון: כל הבריכות, מתנ"סים, קיבוצים, בתי מלון, כל מה שיש.
רון שמשון: הייתי היועץ המקצועי של הוועדה של הכנסת, ועדת הפנים, בנושא התקנות החדשות שיצאו עכשיו מ-15 בדצמבר 2004.
רון שמשון: אנחנו גם מיישמים אותן בכל הרשויות, מדריכים אותם, וכל הדברים האחרים.
רון שמשון: בעקבות דברים, אנחנו מתכוונים לשנות את חוק תכנון ובנייה החדש לבריכות שחייה, כי אבד עליהן הכלח.
רון שמשון: כשאתה בא ומסתכל על דברים בראייה כוללת, ואתה בא לגזור מהם מחיר קבוע, אתה לא יכול.
רון שמשון: אתה לא יכול מכיוון שהדברים מאוד שונים מבריכה לבריכה.
רון שמשון: בריכה של קיבוץ, בריכה של מתנ"ס, בריכה של עירייה, בריכה של בעל בית פרטי, בריכה בבית מלון, הכל שונה ונגזר מכמות ההשקעה שאתה משקיע, ורצון הציבור להגיע אליו.
רון שמשון: אקח את הדוגמה של הבחור מאור-יהודה, שאני שמח שהוא בא אלי לבריכה שלי כי הוא מוקיר אותה, אצלנו זה 72 שקלים, ובשפיים 85 שקלים, ולכן הוא בא אליי.
רון שמשון: כל מחיר שאני אומר לך, הוא פה באחריות.
רון שמשון: אלה אנשים שחברים אצלי בארגון, אני לא אכפיש אותם.
רון שמשון: הוא בא אלינו, אנחנו משקיעים בבריכה הזאת, זה לא רק פארק מים, זה גם ספא, זה תוספת.
רון שמשון: אם הוא בא עם ההורים שלו ולהורים שלו אין מה לעשות בבריכה אחרת, אצלנו הם יהיו בספא, בג'אקוזי, בחמאם ובסאונה.
רון שמשון: זה במחיר יותר זול מפארק מים.
רון שמשון: ברמה הארצית, אתה לא תוכל לגזור מחיר.
רון שמשון: בגדרה הרשות לא הצליחה להפעיל את הבריכה.
רון שמשון: לקחנו זכיין פרטי בגדרה ונתנו אותו לזכיין פרטי כי הם לא הצליחו להרים את רמת המחירים.
עמוס ירושלמי: הוא מרמה, הוא משקר.
עמוס ירושלמי: זה כואב לי שאני לא יכול להגיב.
רון שמשון: קחו לדוגמה את גדרה, אתם יכולים לשאול מה קורה שם ולבדוק.
רון שמשון: אפילו שבשבתות הבריכה לא עבדה, הם הבינו שכדי להרוויח הם צריכים להפעיל בשבת, והם עובדים בשבת.
רון שמשון: רמת ההוצאות של הפעלת קאנטרי קלאב, או בריכה, או פארק מים היא שונה.
רון שמשון: אתה לא יכול להגיד אני רוצה במחיר של 30 שקלים להיכנס לכל הבריכות, זה לא ייתן.
יעקב מרגי: ליפו יש את הסמל של חוף הים שלה ושל אבולעפיה.
יעקב מרגי: חולון פיתחה לה את הבריכות ופארק המים שלה, זה מבורך, לתפארת עיריית חולון.
רן כהן: יש שם מוזיאון לילדים, זה דבר אדיר.
יעקב מרגי: בסדר, יש להם הרבה דברים טובים.
יעקב מרגי: כמו שיש כמה דברים טובים, יש כמה דברים אגרסיביים לא טובים, אבל לא ניכנס לזה, כמו שהבטחתי שלא ניכנס לזה.
יעקב מרגי: השאלה היא כזאת, אני רוצה לחוש פה בוועדה, ואני חושב שגם היושב ראש וחברת הכנסת פינקלשטיין, שהתושבים לא משלמים את המחיר עבור הסמל הזה שאתם מפתחים.
יעקב מרגי: יפה לקבל פרסים, יפה להיות מודל בכל הארץ, וצריך פרוייקטים ארציים.
יעקב מרגי: אתם לא נותנים לי תחושה - - -
מוטי ששון: תבדוק את המאזנים.
יעקב מרגי: מוטי, ישבתי ויכולתי להתפרץ בכל מהלך הדיון.
יעקב מרגי: אני לא מתפרץ.
יעקב מרגי: אני רוצה לחוש פה בצורה עניינית אובייקטיבית, שבאמת התושבים לא משלמים מחיר עבור המצויינות הזאת שהיא לא רעה, אבל לא בכל מחיר.
יעקב מרגי: התושבים משלמים ארנונה, וכל תקציב שמגיע לעירייה זה מכספי ציבור אבל לא משנה, כי אין גשם יורד מהשמים, במיוחד לא כסף.
יעקב מרגי: כדי לקבל בכנות את הנתונים, יש מחלוקת על הנתונים, אני יודע שבחולון יש אוכלוסייה דתית-חרדית באחוזים גבוהים, למרות השם של העיר שנגזר מהחול.
יעקב מרגי: הייתי רוצה לדעת אם באמת הבריכות האלה נותנות ימים ושעות לפעילות נפרדת לציבור הדתי.
יעקב מרגי: את התחושה הזאת שהתושבים לא משלמים מחיר על הלוקסוס, אני לא מקבל עם כל ההסברים שנתתם.
גילה פינקלשטיין: יש לי תחושה כשאני יושבת פה, שמכניסים פה מאבקים פוליטיים לנושא של הילדים, זה מאוד מפריע לי, כי הילדים זה העתיד שלנו, אנחנו בוועדה לזכויות הילד.
גילה פינקלשטיין: מדוע אנחנו לא מדברים על הנעשה בבריכות ברחבי הארץ?
גילה פינקלשטיין: מדוע רק חולון על המפה?
גילה פינקלשטיין: הזכרת גדרה, אנחנו צריכים לדבר על רחבי הארץ לא רק חולון.
גילה פינקלשטיין: הדבר השני שמפריע לי מאוד, יושבת כאן הנציגה של זכויות הילד במשרד החינוך, אטרקציות.
גילה פינקלשטיין: ממתי אטרקציות זה רק בריכות, קונצרט, תיאטרון, ספרייה.
גילה פינקלשטיין: זה האטרקציות שאנחנו צריכים לכוון את ילדי ישראל שיושבים פה.
גילה פינקלשטיין: תיאטרון זה לא אטרקציה?
גילה פינקלשטיין: אז למה מדברים פה רק על הבריכה?
יעקב מרגי: גילה, מדברים כרגע על הבריכות.
רן כהן: הדיון הזה על הבטיחות ועל המחירים של כניסה לבריכות.
רן כהן: שמעון, אתה נשמע לי אדם די אינטליגנטי להבין שהסוגייה שאנחנו רוצים לעסוק בה, זה איך להגיע למצב שבו מחירי הכניסה לבריכות יהיו מחירים סבירים לילדי ישראל גם ברמת ההכנסה הבינוניות והנמוכות יותר.
רן כהן: זאת הסוגייה שלנו, זה לא בא להצדיק שלבעלי הבריכות יש המון הוצאות.
רן כהן: תן לנו תשובה לעניין הזה.
רון שמשון: אני אענה לחבר הכנסת הנכבד לגבי חולון.
רון שמשון: בחולון אתה יכול להשיג כרטיס מ-20 שקלים ועד 72 שקלים עם כל הנגזרות של כל ההנחות וההטבות לכל בריכה, אין לך בעיה עם זה.
רון שמשון: בקשר לציבור הדתי, ראש העיר הנחה אותי, ונפגשנו כבר עם הרב מוגרבי כדי לקבוע לו ימים מסויימים בבריכות העירוניות לפעילות של הציבור החרדי.
יעקב מרגי: עד היום זה לא היה.
רון שמשון: עד היום זה לא היה, עכשיו יש להם דרישה, באו ביקשו ולכן אנחנו הולכים איתם בתחום הזה, ואנחנו מקצים להם יומיים – יום אחד בשבוע נשים וגברים פעם בבריזה פעם בנחשונית לצורך העניין בהנחייתו של ראש העיר.
יעקב מרגי: אתה מבין שפעם בשבוע לגברים ופעם בשבוע לנשים- אני אומר מנסיון – הרי אני סוג א' ואני מועדף במדינה.
יעקב מרגי: אני שוחה בבריכה של בית החייל בבאר שבע עם 600 ילדים.
יעקב מרגי: תקחו את זה בחשבון, קחו את שעות הפעילות מראש, אם כבר אתם עושים, תעשו משהו סביר.
רון שמשון: יש עוד יום שאנחנו ניתן להם את מוצאי שבת.
יעקב מרגי: אני מדבר איתו כללית.
רון שמשון: אני רוצה ללמד את הנוער, והנוער הוא חכם, נבון, וחלק מהדברים שלו נכונים.
רון שמשון: היום ברמת האינטרנט, ברמת המודעות שלכם במה שקורה, אין היום מוצר ואטרקציה בארץ, אפילו סופרלנד שתוכלו להוריד הטבות, הנחות, להשיג דרך ועדי עובדים, להשיג בימי כיף מרוכזים של מפעלים.