GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עדית גודס: מספר אחר שאנחנו יודעים, הוא מספר הילדים שפרופ' הרנוי המליץ להוסיף בהמלצות שלו, שהוא מדבר על מאה חמישים ילד, שכאן יש חפיפה בין שני מספרים, זה לא מאה חמישים ועוד מאה, אלא זה מספרים חופפים, כשצריך לזכור שהמלצות אורנוי מדברים גם על ילדים שלא זקוקים למעון יום שיקומי, מכיוון שהם כוללים ילדים שהם רק רפואיים ולא שיקומיים, יש לנו ילדים חולי סרטן, חולי דיאליזה, שהם ילדים תקינים בהתפתחותם לכל דבר.
עדית גודס: יש בביטוח לאומי הרחבת זכאות מקריטריונים רפואיים, בהמלצות אורנוי יש קריטריונים רפואיים מורחבים, יש עירויי דם בתדירות כזו או אחרת.
עדית גודס: סדר הגודל שידוע לנו היום, אנחנו מדברים או על מאה, או על המלצות של מאה חמישים ששוב, הם גדולות יותר, מכילות יותר ילדים.
עדית גודס: אני אומרת שהמספרים האלה חופפים הם לא באים להתווסף, לכן ההערכה שלנו היחידה כרגע שקיימת, מדברת על מאה ילדים כרגע שידועים במערכת.
מיכל: לדעתי הרבה יותר שמתייחסים לילדים בגיל שנתיים עם בעיות שפה, זה יהיה מספרים הרבה יותר גדולים.
רן כהן: תודה עדית, אני רוצה לבקש מדקלה ושלומי להיכנס לדיון הזה.
רן כהן: תגידו מאין אתם ומה הסיפור.
דקלה: קודם כל מספרים, אז לנו יש מספר מאוד קל, המספר שלנו זה אחד.
דקלה: אנחנו באים מקיבוץ גבעת חיים, אני לא כל כך יודעת איפה להתחיל, גם מבהיל אותי כל האנשים פה, הבן שלנו הוא בן שנה וארבע, שבגיל חצי שנה בעצם התגלתה איזה שהיא בעיה מבנית במוח, שזה התגלה עקב זה שהוא התחילו לו פרכוסים, עשינו בדיקות, ראו בעיה מבנית במוח.
דקלה: כשהרופאים ראו את זה, הם לא יכלו לתת לי הערכה לגבי מה יהיה איתו בעתיד.
דקלה: הם אמרו שהוא יכול להיות בסדר לגמרי, והם אמרו שהוא יכול לשכב על הגב כל החיים ולהיות מואכל , אף אחד לא יודע, הטווח מאוד רחב, תלוי בילד ותלוי בכמה משקיעים בטיפול בו, גם תלוי בילד עצמו וגם ברמת הטיפול.
דקלה: הוא היה מטופל במשך שמונה חודשים בסטרואידים, כך שהיינו צריכים להוציא אותו מהמעון שהוא היה בו בקיבוץ, הבאנו מטפלת, שתטפל בו בבית, כי היה אסור לו להתקרב לילדים אחרים ולמחלות, כרגע הוא סיים –
רן כהן: פניתם לביטוח הלאומי כדי שיכיר בו?
דקלה: כשהתגלתה המחלה, אנחנו מטופלים בבית חולים שניידר, אמרו לנו שם והם טיפלו כבר בילדים עם הבעיה הזאת, אמרו לנו אין בעיה, זה ביטוח לאומי נותן לכם נכות מאה אחוז.
דקלה: אני לא חשבתי שיש בעיה ושלחנו מכתב לביטוח לאומי, יש לנו פה קלסר שלם, שבניגוד לאנשים אחרים אולי לא רציתי להלעיט את הביטוח הלאומי עם כל הניירות אז צילמתי רק את הניירות הרלבנטיים.
דקלה: שלחנו את הניירות –
רן כהן: זה שלחתם אז כשהוא היה בן חצי שנה?
דקלה: שלחנו כשהתחלתי להתפנות מדברים אחרים, חוץ מהטיפול היום יומי, כי בהתחלה זה היה ממש טיפול ככה יום יומי, שלחנו את זה וקיבלנו אחרי כמה זמן הזמנה, לבוא אליהם עם הילד שיבדקו אותו.
דקלה: הבדיקה הייתה ממש , מבחינתי היא לא הייתה רצינית.
רן כהן: בדיקה בידי רופאים?
דקלה: כן, רופא, הוא הסתכל על הניירות שהבאתי, לא היה ממש רציני, השאלות שלו גם, בקיצור נדחינו.
דקלה: שלחנו ערעור –
רן כהן: באיזה טענה נדחיתם?
דקלה: בלי טענה.
שלומי: את רוצה לראות את התשובה של ביטוח לאומי?
שלומי: לא מתאים, לא מתאים.
דקלה: שלחנו ערעור, אמרו לנו לערער, שלחנו ערעור עם מכתב בצירוף מכתב, הגענו לועדת ערעור, ישבנו עם שני רופאים שהם היו באמת מאוד נחמדים והסבירו לנו למה הוא לא יקבל גם הפעם.
דקלה: סיפרו לנו שיש שלושה קריטריונים רפואיים, או קריטריון אחד התפתחותי, והוא עומד רק בשני קריטריונים רפואיים והקריטריון ההתפתחותי הוא לא מספיק נגיד מפגר.
שלומי: אם הוא לא היה מתהפך מהבטן לגב, אז היינו - צירפו פגמים ולא הגיעו לציון הקובע.
שלומי: זה באיזה שהוא מקום בזכותנו, אם היינו שומרים פחות טוב על הילד בחצי שנה עם הסטרואידים והוא היה מקבל זיהום והיינו צריכים לאשפז אותו בבית החולים, אז היינו זכאים למעון יום שיקומי, מכיוון שאנחנו היינו טובים בטיפול שלו, וקידמנו הרבה בטיפול שלנו בבית, אז אנחנו לא זכאים.
שלומי: עכשיו אותם רופאים אמרו שהם בתור רופאים ובתור ההמלצות שהם ראו מהמרכז להתפתחות הילד בשניידר, הם יודעים שהמקום הכי טוב שבשביל הילד זה במעון יום השיקומי , גם במרכז להתפתחות הילד אמרו שזה המקום בשביל הילד.
שלומי: הילד מבקש שיעזרו לו, צריך לעזור לו ושלבד לא נעמוד בזה.
שלומי: הרופאים אמרו שבתור רופאים הם לא יכולים לשקר לנו והוא מתאים, אבל בתור עובדים של הביטוח הלאומי, כנראה הם יאלצו לדחות אותנו.
רן כהן: אתם רואים, עכשיו אני מפסיק אתכם, ותסלח לי,
קריאה: תלכו לבית דין לעבודה.
שלומי: אבל למה צריך ללכת לבית דין לעבודה, למה אם רופא מומחה אמר שצריך מכון, ומכון אמר – מעון רוצה לקבל אותו.
רן כהן: סליחה ברשותך, יש לי פה שלושים עדים שהרבה לפני שראיתי את הפרצוף שלכם בדלת, אני אמרתי פה שישנה בעיה עם העובדה שהועדות האלה הם בביטוח הלאומי, והם לא לחלוטין וטוטאלית מקצועיים.
רן כהן: דקלה ושלומי, אתם רוצים עוד להוסיף משהו?
דקלה: רק רציתי לסכם שבאמת הילד כרגע, קודם כל הערעור שלנו הגיע לירושלים והגיע הנה, למרכז של ביטוח לאומי, אנחנו איכשהו הצלחנו להגיע לבחורה שמתעסקת בזה והיא אמרה ששלחו את זה, לא חס וחלילה שיצרו איתנו קשר, זה גם עניין אחר, זה הגיע חזרה לועדת ערר כי הרופאה אמרה שהיא לא מסוגלת לקבל את המסקנות של ועדת הערר והיא רוצה שיחשבו על זה שוב.
דקלה: זאת אומרת שכנראה דחו אותי וזה יותר מדי נגע לליבה העניין הזה ורצתה שיחשבו על זה שוב.
רן כהן: בסוף הוא הוכר?
דקלה: לא, עוד אין תשובה, אנחנו מחכים לתשובה השנייה של ועדת הערר.
שלומי: יש מקום בבית איזי שפירא, כן, אנחנו רוצים להיות שם, הם רוצים אותנו והם מחכים שיעזרו הם.
דקלה: שני הדברים לגבי מי קובע, החומר נשלח כבר לפני חודשיים, שלושה אפילו לועדת הערכה, שעכשיו יצרנו קשר עם ועדת הערכה, בגלל שהמעון יום אמר לנו טוב תיצרו איתם קשר כדי שיעשו וועדה ויחליטו גם אם אין אישור של ביטוח לאומי, ועדת הערכה אמרה שהם מחכים לתשובות של ביטוח לאומי.
דקלה: זאת אומרת ביטוח לאומי זה המכריע בכל העניין, זה דבר ראשון.
דקלה: דבר שני ואחרון, כרגע בגיל שנה וארבע הוא באמת, הוא לא עוצר רגע אחד בהתפתחות שלו, הוא כל הזמן מתפתח והכל, זה בזכות הטיפול שלנו, הטיפול המסור והיום יומי, כמה שאני יכולה לתת לו, הבעיה שלי שאני לא אשת מקצוע וכל הדברים שאני עושה, זה דברים שאני חושבת עליהם מתוקף היותי אימא שלו ואני עוזרת לו להתקדם.
רן כהן: אינטואיציה של אימא זה הדבר הכי טוב.
רן כהן: אבל צריך בעלי מקצוע.
דקלה: הילד הזה אם עוזרים לו ואם עושים ונותנים לו טיפול, הוא מתקדם, זה פשוט אחד לאחד אצלו.
רן כהן: דקלה ושלומי, אני מאוד מודה לכם ומאחל לכם ולגיא הצלחה מלאה.
רן כהן: רבותיי, נתקדם, נדמה לי שהסיפור של גיא פותח עיניים לכל מי שעיניים לו ולא ראה.
חדווה אלהרר: שמי חדווה אלהרר, אני רוצה לומר שזאת דוגמא פשוט נפלאה למה שהורים צריכים לעבור על מנת לקבל את סל מעונות יום שיקומיים, הורה שהיה מקבל, רוב ההורים מקבלים את התשובה, לא אישרו לנו, אז לא אישרו לנו והילד נשאר בבית, או מקבל שני טיפולים בשבוע.
חדווה אלהרר: כדי להגיע לזה צריכים כל כך הרבה מרפקים וכוח ולהלחם במוסדות, שזה פשוט רוב ההורים לא מסוגלים להגיע לזה.
חדווה אלהרר: זה מאוד עצוב.
רן כהן: אני רוצה שנתקדם לגבי הצעת החוק עצמה, אני רוצה לבקש מנציגי הממשלה כאן בקשה צנועה.
רן כהן: אני יודע שהממשלה נגד, אני הייתי מאוד מבקש שבכל שלב שבו יש אפשרות לחוקק את החוק, באופן שבו נניח העלויות, שזה הבעיה, מאחורי כל העניין עומד עלויות, אם למשרד הרווחה היה כסף והיה אומר אני שם על זה את השני מליון או עשרים מיליון או תשעים מיליון, איך שמשה מעריך, לא הייתה פה בעיה, נכון?
רן כהן: אז בואו תעשו איתנו חסד, וגם איזה חברות טובה, ובכל מקום שבו אפשר להקל את הבעייתיות הזאת של התקציב, תנחו אותנו, תגידו מדרג, נעשה מדרג, תגידו קריטריונים מחמירים כאלה, נעשה מחמירים כאלה.
רן כהן: אבל אני אומר לכם, אנחנו נקדם את החוק.
רן כהן: זה לא יכול להיות שהמצב הזה יישאר כפי שהוא, הסיפור של גיא, הוא הסיפור שלא נעבור עליו לסדר היום, אותו דבר של הנכד של יהודית שהייתה פה קודם, לא נעבור על זה, רבותיי, אי אפשר לעבור על זה.
רן כהן: ילד שזקוק לטיפול, חייב לקבל את הטיפול הזה מהמדינה, לא יהיה דבר כזה, שאנחנו נעשה את כל הבזבוזים שמתקיימים במדינה הזאת, אבל הילדים האלה, דווקא לאלה, אנחנו לא ניתן את הטיפול שמגיע להם.
גילה פינקלשטיין: מה שאני מציע היושב ראש, בד בבד עם קידום החוק, אני פניתי במקרה לילד שאני לא מכירה, שפנו אלי ההורים, פניתי ישר למנכ"ל ליגאל, וכבר קיבלתי תשובה וכבר הזוג מוזמן לשם באופן אישי.
גילה פינקלשטיין: היושב ראש אמר נפנה בעניין הזה של גיא ותראו כמה מהר זה ירוץ.
רן כהן: אני מבטיח לכם, רבותיי, ההערה של חברת הכנסת פינקלשטיין היא במקומה, עשרים ואחד שנה אני עושה גם בערוץ הזה, וגם בערוץ החקיקה, פה מדובר על חקיקה, שזה פתרון יותר כולל.
רן כהן: רבותיי, נתקדם, כשנגיע לפרק הקריטריונים אנחנו נבקש מכם , משרדי הממשלה ומגורמים מקצועיים אחרים, לתת לנו הערכות בכמה באמת זה יעלה, כדי שנוכל לבוא למליאה ולשים בפניה הערכות תקציביות.
מירב: מה שאני אומרת שההערכה התקציבית מאוד תלויה בקריטריונים, כי ככל שהקריטריונים יותר מצומצמים, זה פחות ילדים, ככל שהקריטריונים יותר רחבים, זה יותר ילדים, זה משליך על ההערכה התקציבית.
רן כהן: ברור, פחות ילדים זה פחות תקציב.
מירב: אתם הצעתם משהו, הוועדה עוד לא קיבלה את זה, הוועדה צריכה לדון בקריטריונים, כדי להחליט מה היא מקבלת, ולפי זה גם יהיה את העלות והועדה צריכה לדון לפי החוק והתקנון בעלות בצורה מסודרת, בחוות דעת, ולהחליט על העלות, כי יש נפקות לתקציביות של הצעת חוק, כפי שאתם יודעים, מעל חמישה מיליון שקלים בשנה, צריכים חברי כנסת בכל קריאה.
יפעת: אני בטוחה שכאיזה שהוא הצעת פשרה אפשר להציע הליך מדורג, וגם האוצר עצמו הערכה תקציבית שהוא נתן, הוא נתן מצב שבו החוק מבשיל בעוד כך וכך שנים, על בסיס איזה שהוא גידול באוכלוסייה, וגם האוצר לטענתו הוא, העלות היום של החוק, היא לא עלות כפי שהוא הציג.
יפעת: אז אם אנחנו נתחיל באיזה שהוא הליך מדורג של להכניס מדי שנה עוד ועוד ילדים, מכוח הזכאות של החוק, הרי זה גם יועיל לאותם ילדים וגם אני בטוחה שנגלה שההוצאות הם לא אותם הצעות.
עדית גודס: חייבים להגיע לנושא הסעות.
רן כהן: מה שבעצם יקבע את עלות החוק זה שני מרכיבים אם אני לא טועה, אחד זה הרחבת השנים, משנתיים של בין שנה לשלוש, לשנתיים ותשעה חודשים, שבין שלושה חודשים לשלוש שנים.
עדית גודס: ששם יש מעט מאוד ילדים,
רן כהן: אני רוצה לשאול האם לעניין הזה יש הצעות לאלטרנטיבות אחרות, חוץ מאשר מגיל שלושה חודשים עד שלוש?
רן כהן: אם יש לכם מבחינה מקצועית אני שואל, אתם חושבים שאפשר להתחיל מגיל חצי שנה?
רן כהן: וזה יקטין את מספר הילדים?
אלי אנטמן: מדברים על תינוקות עד גיל שנה, אם הם כל כך בעייתיים , יש סבירות גבוהה מאוד שהם יהיו זכאי חוק דרך ביטוח לאומי –
עדית גודס: אבל אז לא דרך מעונות יום שיקומיי, לא יכיר בהם עד גיל שנה.
אלי אנטמן: זה שני דברים שונים, אם הוא זכאי לגמלה, מעונות יום שיקומיים מקבלים ילדים רק מגיל שנה, זה שני דברים שונים, תינוק בין חצי שנה, עד גיל שנה, בוא נאמר פחות או יותר, עם הבעיתיות שלו היא כה גדולה, יש סבירות גבוהה מאוד, שהוא יהיה זכאי בביטוח הלאומי.
עדית גודס: זה לא הבעיה שלנו, הבעיה שלנו שהוא לא יהיה זכאי.
רן כהן: עכשיו יכול להיות שהוא זכאי בגיל חצי שנה, בואו ניקח ילד עם תסמונת דאון, מיום הולדתו הוא זכאי לחוק, מיום הולדתו.
אלי אנטמן: אני יכול ללמוד מהמקרה של גיא דקלה ושלומי, למה זה התגלה רק בגיל חצי שנה?
עדית גודס: זה בדרך כלל קורה בגיל חצי שנה, שמונה חודשים, אלי אנטמן זה מקרים בודדים שהם זקוקים למסגרת גנית בגיל כל כך צעיר,
עדית גודס: זה משתנה מאוד בין הלקויות, יש לקויות של תסמונות ופגיעות מוחיות שבלידה רואים פגיעה נוראית, כבר בלידה, אנחנו מדברים על באמת –
רן כהן: את לא מציעה להתחיל את זה מלידה, רבותיי, אם אני מבין נכון מכל ההערות, רצוי בכל זאת שזה יישאר משלושה חודשים, כפי שמופיע בהצעת החוק, ההערכה היא שהתוספת היא בסדר גודל של שמונים וארבעה עד מאה ילדים,
עדית גודס: עשרות בודדות לכל היותר, לדעתי,
שלמה אלישר: בגיל הרך אתה מדבר כרגע, אולי חמישים,
רן כהן: אולי חמישים ילדים,
עדית גודס: אפילו לא,
רן כהן: אפילו פחות מחמישים ילדים, זאת ההערכה.
רן כהן: אז זה הדבר הראשון, הדבר השני לגבי הקריטריונים שיוסיפו ילדים,
מירב: הרצון הוא להוסיף, ויש פה את הצעת החוק המקורית, ויש הצעה אחרת שהונחה על השולחן בעניין הזה, הצעת החוק המקורית בעצם מוצע להוסיף בכל מקרה, מוצע להוסיף קריטריון נוסף, חלופה נוספת בעצם לחוק, שהיום מדבר כאמור על אבחון לגבי ילד מפגר, וגמלת ילד נכה לפי חוק הביטוח הלאומי, מוצע להוסיף חלופה שלישית, או.
מירב: קי.
מירב: , שלפי הצעת החוק המקורית, ועדת ההערכה קבעה לגביו על סמך חוות דעת של מכון להתפתחות הילד, שהוא זקוק בעצם למעון יום שיקומי, זאת אומרת אין פה קריטריונים ברורים, יש פה איזה שהיא אמירה כללית, שהמכון להתפתחות הילד אמר, שראוי שהילד הזה יקבל את השירותים של מעון יום שיקומי.
שלמה אלישר: שיקול דעת של ועדת הערכה במחוז,
מירב: נכון, של מכון להתפתחות הילד פלוס ועדת הערכה, זו ההצעה המקורית, ההצעה שמונחת פה על השולחן מטעם הארגונים, היא בעצם לצמצם את שיקול הדעת באיזה שהוא מקום של המכון וועדת ההערכה של שני הגורמים.
מירב: עכשיו יש גם שאלה אם אנחנו הולכים רק על המכון, האם אנחנו הולכים על המכון וועדת ההערכה, האם אנחנו קובעים איזה מנגנון אחר, זאת אומרת זה עוד שאלה שנצטרך לדון בה.
מירב: אבל אני כרגע מתייחסת רק לנושא הקריטריונים בלי העניין של מנגנון האבחון.
מירב: השאלה היא האם הולכים על משהו, שהוא ילד זקוק למעון יום שיקומי, שזה איזה שהיא חוות דעת כללית, או שההצעה פה זה אולי עדית תציג יותר טוב ממני, יש פה איזה שהיא הצעה של איזה שהוא מדד התפתחותי שאני לא מבינה בזה, אז אולי תסבירו אותו.
רן כהן: אני אקרא – מה שפה נאמר – פעוט עם עיכוב התפתחותי ניכר הינו אחד מאלה – או פעוט בן שנה אחת, עד שנתיים, אשר צוות רב מקצועי במכון – למה משנה, אמרנו משלושה חודשים,
מירב: דר' אנטמן הסביר, שאנחנו מוסיפים משלושה חודשים עד שנה, ההנחה שלנו שהם נכים קשים והם מוכרי ביטוח לאומי.
רן כהן: ששם זה פחות דרוש,
עדית גודס: הם יהיו זכאים למעון יום שיקומי,
רן כהן: אפשרות אחת זה פעוט בן שנה, עד שנתיים שצוות רב מקצועי במכון מוכר להתפתחות הילד קבע לאחר ביצוע מבחן התפתחותי מלא, כי יש לו איחור התפתחותי כללי או בשני תחומים התפתחותיים ברמה של DQ 50 ומטה.
רן כהן: זה נדמה לי מה שדר' אלי אנטמן אמר קודם.
רן כהן: זאת אפשרות אחת.
רן כהן: האפשרות השנייה שילד יוכר, זה פעוט בין שנתיים עד שלוש שנים, אשר צוות רב מקצועי במכון מוכר להתפתחות הילד קבע, לאחר ביצוע מבחן התפתחותי מלא, כי יש לו איחור התפתחותי כללי, או בשני תחומים התפתחותיים, ברמה של שישים DQ ומטה,
מירב: זה לפי הגיל,
רן כהן: זאת אומרת בין שנה לשנתיים זה חמישים, מגיל שנתיים לשלוש, שישים.
רן כהן: לעניין סעיף זה תחום התפתחותי אחד מחמשת התחומים הבאים - מוטורי, שפתי תקשורתי, קוגניטיבי, חברתי ורגשי, הסתגלותי.
רן כהן: שוב לעניין סעיף זה מבחן התפתחותי מלא, אחד המבחנים מתוך רשימה שיפרסם שר הבריאות בצו.
רן כהן: רבותיי, הכללים הללו נראים לכם סבירים?
רן כהן: רחבים, מצמצמים?
שלמה אלישר: אני רוצה לומר, ועדות ההערכה היום, אדוני היושב ראש, כבר ידיהם מלאות עבודה, בצורה שהיא פשוט בלתי אפשרית.
שלמה אלישר: תוספת של ילדים מהסוג הזה, תדרוש תוספת כוח אדם, אני כבר מודיע חד משמעית שזה יהיה פשוט מצב שהוא בלתי אפשרי מבחינת ועדות הערכה מחוזיות שמופעלות על ידי אגף השיקום במשרד הרווחה, זה יהיה פשוט חד משמעית בלתי אפשרי לחלוטין, לכן צריך לחזור שוב לעניין הקודם הראשוני, שמיהו הגוף המוסמך לקבוע את –
עדית גודס: בכל מקרה הילדים יצטרכו להגיע לועדות הערכה.
שלמה אלישר: ועדות הערכה היום, מטפלות על פי התקנות, כל פי החוק יש להם בעצם שני דברים שהם מוסמכים לעסוק בו, א' לבדוק האם הילד זכאי לגמלת ילד נכה או לא, זה דבר ראשון, ודבר שני האם הוא בגילאים אחד עד שלוש, אלה הם בעצם שני הקריטריונים שועדת ועל סמך זה הם מפנים והם קובעים –
עדית גודס: אנחנו לא מציעים שום שינוי בזה,
רן כהן: מה שנאמר גם בהצעת החוק הזאת, בהגדרה פעוט עם מגבלות, אחרי סעיף קטן 2 יבוא – אם ועדת הערכה קבעה לגביו על סמך אבחון ממכון מוכר.
עדית גודס: אנחנו הדגשנו עדכון, אני רק אזכיר לך.
שלמה אלישר: כתוב כאן - ועדות הערכה נועדו לקבוע האם הפעוט אכן זקוק לטיפול במעון יום טיפולי לאחר שעמד בקריטריונים הקבועים בחוק מעונות יום שיקומיים.
קריאה: זה לא ההצעה המעודכנת,
עדית גודס: ההצעה המעודכנת היא שזה לא יעבר ועדות הערכה, אלא זה יהיה על סמך הערכה של המכון –
רן כהן: דר' אלישר, אני אסביר לך ואתה תאמר לי מה דעתך.
רן כהן: מה שכתוב נייר, שעבר במליאה, זה שועדות הערכה על סמך חוות דעת של מכון להתפתחות הילד, היא תקבע.
רן כהן: מה שמוצע כאן על ידי עדית, מוציאה בכלל את העניין של ועדת הערכה מהצורך שהיא תעשה את זה, אלא מספיק החלטה של המכון להתפתחות הילד.
עדית גודס: אחרי זה עוברים ועדת הערכה כמו כל הילדים לקבוע לאיזה מעון הילד הולך, זה כל הילדים חייבים לעבור ממילא.
רן כהן: עידית, אומר דר' אלישר שבכל מקרה זה מכביד מאוד על העבודה של ועדות ההערכה.
רבקה: אני חושבת שהקריטריונים האלה יבואו בפני ועדת הערכה, מדדים – ועדת הערכה תוכל לעבור לפני הדיון אצלה בוועדה , אם הוא לא עומד בקריטריונים האלה, הם לא חייבים לדון בו, הם יכולים לסנן אותו , שיביא את הדברים בצורה יותר מסודרת.
רבקה: ועדות הערכה יש להם הרבה מקום.
רן כהן: אני מציע עדית, שעם כל ההכבדה על ועדות ההערכה, נשאיר את זה בינתיים שזה יעבור דרך ועדות הערכה.
רן כהן: יהיה להם מאוד קשה לעמוד אל מול חוות דעת של מכון להתפתחות הילד.
רן כהן: אני מציע שכן נשאיר את זה כמו שזה מופיע פה.
שלמה אלישר: ועדת הערכה צריכה לעבוד מול קריטריונים מאוד ברורים, והחלטה רפואית מאוד ברורה.
שלמה אלישר: ועדות הערכה לא תוכלנה לשבת ולדון בילד בכל ילד ולקבל החלטה על סמך חומר שהיא מקבלת, אם הוא זקוק או לא זקוק.
עדית גודס: אני אסביר שוב, האם יש לנו מבחן של DQ, את ה מבחן הזה לא יכולה לעשות ועדת הערכה,
שלמה אלישר: יש מרכזים של התפתחות הילד,
עדית גודס: אני מבינה שזה מבחנים דומים ויכול להיות כאן דיון מקצועי אם קוראים לזה MDI או DQ או מה המבחן המדויק.
עדית גודס: בכל מקרה זה מבחן התפתחותי שמבצעים אותו אנשי מקצוע, בודקים את הילד מבחן ארוך וממושך.
עדית גודס: בוודאי שועדת הערכה לא יכולה לעשות את זה, זה המכון יעשה את זה.
עדית גודס: את התוצאה הסופית הוא מגיש לועדת הערכה, ועדת הערכה מוודאת שהילד – אדי וייס: פשוט אני מכיר את התקנות וכל התפיסה של החוק, אם הולכים על פי התפיסה הזו, ועדת הערכה לא תשב כועדת ערר על המכון, שזה יהיה ברור, מה שהיא תעשה – יש בלבול, מכאן אני רוצה להבהיר הסיטואציה מה שהיא עושה לגבי גם החלטות של ועדת אבחון וגם הקצבה לביטוח לאומי, היא תאשר שהילד הוא זכאי על פי החוק, ואז היא תעבור לשלב של השמה.
עדית גודס: שיהיה ברור.
רן כהן: רבותיי, אני מציע אם מקובל על חברתי גילה פינקלשטיין, רבותיי, אנחנו מאמצים לצורך החוק הזה את ההצעה הזאת, שאומרת שבעצם המכון להתפתחות הילד יעביר את האבחון המקצועי המלא אל ועדות הערכה ועדות הערכה ישבצו את הילד על פי הצרכים שלו ועל פי האבחון של מה שהוא זקוק לו, בסדר?
רן כהן: זה הדבר שנעשה.
רן כהן: רבותיי, אנחנו נמשיך את הישיבה בנושא החוק בזמן הקרוב אני מקווה שנוכל להתקדם עם זה.
רן כהן: אני מבקש שלאחר שסיכמנו את הסיכום הזה, לקבל גם מהאוצר, גם ממשרד הרווחה, גם מעדית, מי שמוכן להעביר לנו הערכות תקציביות, מי שיש לו עניין בחוק הזה, יעביר לנו הערכה תקציבית על סמך מה שהחלטנו כרגע.
רן כהן: המורחב מבין שנה לשלוש, למי שלושה חודשים לשלוש, והשתיים לגבי הרחבה לסעיפים הללו, שבהם המכון להתפתחות הילד הוא זה שמעביר את האבחנה המקצועית, מעביר את זה לועדות הערכה לשיבוץ, ההערכה התקציבית כמה ילדים זה מוסיף וכמה עלות זה מוסיף, כי אנחנו חייבים להניח את זה על שולחן הכנסת, כאשר נציג את החוק הזה.
לאה: בהקשר הזה רק הערה קצרה שתועיל, בחינוך מיוחד – לא כרונולוגית מגיל שלוש, אלא מי ששייך לשנתון שימלאו לו באותה שנה בל' בכסליו, במילים אחרות, מי שנכנס לחוק חינוך מיוחד ברוב הפעמים זה סביב דצמבר זה שנתיים ושבעה חודשים, אז אנא כשאתם עושים את החישוב הזה, תיקחו בחשבון כדי שלא יהיה אובר לפינג ואז מספר התלמידים בין שנתיים ושלוש עוד יצטמצם.
רן כהן: אז זה אפילו עוד מצמצם את מספר הילדים.
רן כהן: אני לא נכנס עכשיו לפירוט הזה, אני אגיד לכם למה, בחוק חינוך ממלכתי כתוב שלוש, אז תנהגו על פי מה שכתוב בחוק.
שוש זאב -רשף: אנחנו התייעצנו עם היועץ המשפטי, החוק שלנו מדבר, חוק מעונות יום, מגיל שנה עד גיל שלוש, זאת אומרת שבכניסה למעון, אם הילד נמצא בספטמבר ועדיין יש לו חודש לגיל שלוש, הוא יכול להיות זכאי גם ממשרד החינוך -.
רן כהן: רבותיי, אני מבקש מהאוצר וממשרד הרווחה, מעדית, תגישו לנו בבקשה הערכות תקציביות כמה זה יעלה, הייתי מבקש גם עוד דבר, מי שמוכן, תנו לנו אופציה להפעיל את החוק הזה בשלבים, באופן שבו זה יוסיף כל שנה לא יותר מחמישה מיליון שקל, שזה אז מחייב יותר מחמישים ואחד חברי כנסת.
מירב: השאלה היא, לפי החוק, אם זה באיזה שהיא שנה , עוד עשר שנים יוסיפו חמישה מיליון שקל, ואם התוצאה הסופית תהיה שבשנת תקציב מסוים עוד עשר שנים זה יוסיף חמישה מליון שקל או יותר, זה עדיין תקציבי, כך שהדרגה לא תעזור לנו, היא תעזור ליישם את החוק, זה חשוב, לכן אני מציעה שכן נדון בזה אבל היא לא תעזור –
רן כהן: אנחנו ננסה למצוא את הפתרון התקציבי, תעבירו לנו את ההערכות.
רן כהן: אני רוצה מילה אחת ברשותכם בעניין האחר.
רן כהן: אנחנו דנו באחת הישיבות בעבר לגבי הנושא של הסעת תלמידים, למעונות יום שיקומיים.
רן כהן: ביקשתי מהמשרדים להיכנס למשא ומתן ולדבר על איך להסדיר את זה שילדים כן יוכלו לקבל את ההסעות, למרות שיש פיגור עצום באישור .
רן כהן: אני הבנתי תקן אותי אם אני טועה, שבשבוע שעבר –
שלמה אלישר: ב -11 ליולי הייתה ישיבה,
רן כהן: המצב נותר בין משרד הרווחה למרכז שלטון מקומי עלה על שרטון, ושהעניין לא הסתדר.
שלמה אלישר: אנחנו למעשה ביחד עם האוצר עשינו בדיקה לפני כשנה, ב -42 מעונות יום שיקומיים, ולבדוק מה היא ההוצאה בפועל.
שלמה אלישר: מסתבר שאם אנחנו מאגמים את המרכיב של ההסעה בעלות הכוללת, היום המרכיב של ההסעה זה 1400, 1500 שקל, והעלות הכוללת היא 6500 אם אני מאגם את כל מרכיב ההסעה של כול אותם ילדים שמוסעים, מסתבר שההסעה בפועל עבור ילד היא נמוכה בסך הכול ברמה הכללית, היא נמוכה יותר מהסכום שמגולם בכל דמי אחזקה של אותם ילדים שהם זכאי חוק מעונות יום שיקומיים ומוסעים למעונות.
שלמה אלישר: אז התקבלה החלטה בשיתוף עם משה בר סימנטוב, שאנחנו למעשה נוציא את מרכיב ההסעה, נעשה איגום משאבים, ולמעשה נשלם עבור ההוצאה בפועל, כמובן על פי קריטריונים ונעביר באותה הזדמנות את כל האחריות להסעות לרשויות המקומיות.
שלמה אלישר: ניהלנו במהלך השנה האחרונה משא ומתן עם הרשויות המקומיות, אבל בסופו של דבר כמו שאתה ציינת, בישיבה האחרונה שהתקיימה לפני כעשרה ימים עם המרכז לשלטון מקומי, הייתה התנגדות חד משמעית, של המרכז לשלטון מקומי, לקחת את האחריות על ההסעות אליהם, ולמעשה המצב נשאר כפי שהוא היה עד כה, דהיינו אותם גופים שהסיעו עד כה את הפעוטות, האחריות נופלת על המעון יום שיקומי, והוא שמפעיל.
שלמה אלישר: בדרך כלל מרבית הגופים שמפעילים זה עמותות ציבוריות, מיעוטם חברות, אבל יש גם מספר קטן של רשויות מקומיות שמפעילות בעצמן.
שלמה אלישר: בקיצור הגוף המפעיל הוא שאחראי.
רן כהן: מה השלב הבא?
שלמה אלישר: לא יהיה שום שלב ,
שוש זאב -רשף: יש לנו בעיות חמורות בהסעת ילדים, שצריך לתת להם פתרון.
רן כהן: אני מציע חברת הכנסת פינקלשטיין , מאחר ואי אפשר להשאיר את הילדים האלה תלויים באוויר, הם יצטרכו הסעה, בינתיים אפילו השיבוץ שלהם עוד לא מסתיים, הוא צפוי להסתיים לא לפני סוף ספטמבר, אני מציע שאנחנו נפנה גם למשרד הרווחה וגם למרכז השלטון המקומי נאמר להם רבותי, תאריכו את המועדים, כי הם הודיעו שהם מקבלים משבצים ילדים להסעות רק עד סוף יולי.
שלמה אלישר: זה לא נכון, ועדות הערכה עובדות כל השנה.
רן כהן: רבותיי, אנחנו רוצים לדרוש ממרכז השלטון המקומי שימשיך לשבץ ילדים גם אחרי הראשון באוגוסט.
רן כהן: כי אחרת הוא יוכל לטעון שלא הודיעו לו בזמן והמועד של החוק עבר.
שוש זאב -רשף: אני כן רוצה להמליץ שהגופים המפעילים ינסו כן לקחת על עצמם את הנושא של ההסעות ושבחמישים אחוז מהמקרים הפעוטות מוסעים על ידי הגופים המפעילים במחוז הצפון כמעט כולם ההסעות מבוצעות פשוט נפלא, עם אחריות מלאה, עם ליווי.
רן כהן: אנחנו כוועדה מצפים מכם משרד הרווחה לאכוף את העניין הזה בפועל מה שיותר מוקדם, אנחנו דורשים ממשרד שלטון המקומי להורות לכל הרשויות המקומיות להמשיך ושבץ את הילדים להסעות גם לאחר השלושים ואחד ביוני.
שלמה אלישר: הבעיה היא רק שזה לא כל כך פשוט, אני אסביר לך מדוע, עד כה למעשה פעלו 42 מעונות, אנחנו למעשה נמצאים בעיצומו של תהליך מכרזי שאליו ניגשו 76 מעונות חדשים, אנחנו כנראה נפתח בין עשר לחמש עשרה מעונות חדשים, שיאפשר פריסה גיאוגרפית הרבה יותר הדוקה והרבה יותר צפופה והקטנת מרחבי הנסיעות, אני מקווה שבאופן כזה זה יקל על העניין, למרות שעדיין הפרורגטיבה של הגוף המפעיל, זה עד השלושים ואחד ביולי, להעביר את האחריות להסעות, לגבי פעוטות שהם חושבים שעלות ההסעה שלהם יקרה, להעביר את זה לאחריות של הרשות המקומית.
רן כהן: נדמה לי שאני די ברור בעניין הזה, העניין הוא בעצם מאחר ומעונות יום שיקומיים, רק ברגע שהם מקבלים את הילד להשמה אצלם, רק אז הם יכולים לפנות לשלטון המקומי לסדר את ההסעה, אנחנו דורשים ממרכז השלטון המקומי, להשאיר פתוח עדיין את אפשרות השיבוץ שילדים, גם במהלך חודש אוגוסט, וגם במהלך חודש ספטמבר.
רן כהן: עד סוף ספטמבר לפחות, כדי שהוועדות יוכלו לשבץ ומעונות היום השיקומיים יוכלו להסדיר את ההסעות של הילדים שזקוקים להסעות אלה.
רן כהן: רבותיי, תודה רבה לכם.
רן כהן: שלום רב, אני מתכבד לפתוח את הישיבה.
רן כהן: יגאל יאסינוב, בבקשה הצג לנו את הנושא.
יגאל יאסינוב: קודם כל אני רוצה להודות שהנושא הועלה מהר, הגשתי הצעה לפני כשבועיים.
יגאל יאסינוב: פתחתי גל"צ, ושמעתי שנערה אומרת שבחופש הגדול היא הולכת לעבוד כי היא רוצה לממן את עצמה, והיא לא מרגישה מנוצלת.
יגאל יאסינוב: אמרתי: גם לפני שנה שמעתי את זה, והשנה הם פרמו שב-2004 מעל עסקו בזנות בישראל.
יגאל יאסינוב: הנושא של נערות ונערים שעוסקים בזנות מוכר וקיים בישראל אחרי 1977, אז היתה ועדה שקבעה שיש נערות שעסקו בזנות.
יגאל יאסינוב: המצב רק מידרדר.
יגאל יאסינוב: העבריינים וגורמים פליליים, לא רק שהם הופכים את הקטינים לאובייקט מיני, ניצול, אלא הם מעודדים להזמין שירותים.
יגאל יאסינוב: היום קטינים או עוסקים בזה או מזמינים את זה.
יגאל יאסינוב: המשטרה לא יודעת, ואם יודעת, לא יודעת מה לעשות עם זה, מה היא עושה.
יגאל יאסינוב: לפני כשנה בירושלים אחד ממועדוני הלילה תפס כי עשו מסיבות לבני נוער עם חשפניות צעירות.
יגאל יאסינוב: מה היה מאז?
יגאל יאסינוב: כלום.
יגאל יאסינוב: המשטרה לא מדווחת, העיתונאים והתקשורת מביאים נושא כשזה חם, כמו הכתבה שהתפרסמה.
יגאל יאסינוב: או לא יודעים מה קורה הלאה.
יגאל יאסינוב: הבאתי כמה כתבות: בן 14 קנה שירות מין מילדה, זה קרה באפריל השנה.
יגאל יאסינוב: מישהו מעודד אותו.
יגאל יאסינוב: מאיפה הוא יודע את זה?
יגאל יאסינוב: אני מעביר לך את הדוח של על"ם, הכל מעכשיו.
יגאל יאסינוב: יש שיקום.
יגאל יאסינוב: מי עושה אותו?
יגאל יאסינוב: מי עוזר?
יגאל יאסינוב: יש עזרה של משרד הרווחה ומשרד החינוך.
יגאל יאסינוב: הם מנסים, אי לא יודע כמה.
יגאל יאסינוב: הדבר הזה צועק.
יגאל יאסינוב: הבאתי קצת חומר, אי אפשר להביא הכל.
יגאל יאסינוב: נודע לי שלפני הוועדה המשטרה הודיעה שהיא לא יודעת על התופעה.
יגאל יאסינוב: הנה הפרוטוקול מ-77'.
יגאל יאסינוב: מה קרה מאז?
יגאל יאסינוב: יש פה כל מיני דברים שאני מתבייש להחזיק אותם.
יגאל יאסינוב: גם לפני שנה, לפני החופש הגדול, הייתי אז חבר ועדה, היה לנו דיון - מה יהיה עם הילדים והפשע לקראת החופש הגדול.
יגאל יאסינוב: זה נושא מעניין עבורי, הוא כואב לי.
רן כהן: אני מאוד מודה לך, כל הכבוד על הרגישות והנאמנות לניסיון לעקור את הנושא הזה.
אבשלום בשארי: ערכנו בדקה, אין ממצא שמצביע על חקירה גלויה או סמויה בנושא הזה.
יגאל יאסינוב: המשטרה הגישה נגד הכתב תלונה, אם הכתבה שקרית?
רן כהן: ניסיתם לקבל מהכתב מידע?