GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
זבולון אורלב: לא בגמלאות ובקצבאות של הביטוח הלאומי ולא בשירותי הרווחה.
זבולון אורלב: לא שאנחנו משלימים ואומרים זה עבר ועבור, אלא לפחות בואו נתחיל מפה לבנות עתיד יותר טוב.
זבולון אורלב: נמצא פה המנכ"ל ונמצאים פה מנהלי האגפים, הם יוכלו למסור לכם את הפרטים ולתת את כל המידע הדרוש.
מיכאל מלכיאור: לפני שנשמע את המנכ"ל אני מבקש לשמוע את הח"כ הרב גפני.
משה גפני: יש מדיניות, כאן לא מדובר על הנושא הכלכלי אלא על מדיניות חברתית שהממשלה מובילה.
משה גפני: זה שיש מצב כלכלי קשה זה נתון, נתון שהוא נכון לצערנו הרב, ונובע מכמה דברים, בעיקר בגלל המצב המדיני, אבל לא רק, גם המצב של השווקים בעולם הביא לכך שהמצב הכלכלי במדינת ישראל הוא מצב קשה מאוד.
משה גפני: ואז נשאלת השאלה לאיזה מדיניות הולכים - האם הולכים למדיניות של חלוקת הנטל של הקיצוצים על כל רבדי האוכלוסייה או שהולכים על חלקים מהאוכלוסייה וחלקים אחרים לא, וזו שאלה פוליטית, היא איננה שאלה כלכלית מכיוון שבשאלה הכלכלית זה ברור שגם לתקציב המדינה וגם לתקציבים הנלווים, אפשר למצוא להם פתרונות בכל מיני תחומים.
משה גפני: מה שעשתה הממשלה - היא הלכה לכיוון אחד, ואנחנו רואים את זה גם בתכנית הכלכלית, כפי שהיא מכונה על ידי הממשלה - התכנית הכלכלית להבראת כלכלת ישראל, ומה שנעשה שם - נעשתה מדיניות נאו-קפיטליסטית.
משה גפני: זאת אומרת, התכנית הזו היא תכנית מאוד ברורה.
משה גפני: אפשר להתווכח איתה, ואני מתווכח איתה, אבל צריך לדעת גם על מה להתווכח.
משה גפני: הממשלה החליטה להעשיר את העשירים, לתת להם יותר אפשרויות ממה שהיה עד היום ולתת פחות לשכבות הביניים, לשכבות הכלכליות והחברתיות שנמצאות במצוקה, למעמד הביניים שעובד ומשתכר למחייתו.
משה גפני: אגב, התקשרה אליי אם חד הורית שתיארה לי את המצב שלה, והיא עובדת במשרה מלאה.
משה גפני: אדוני שר הרווחה, אתה בוודאי מכיר את המקרים מהסוג הזה.
משה גפני: השכבות הללו הולכות להיפגע, כבר מתחילות והולכות להיפגע יותר, באופן דרמטי.
משה גפני: זאת אומרת, מצב שבו הם לא יוכלו להתקיים.
משה גפני: היות ובפילוסופיה אני לא מבין בכלל אני אגיע בסופו של דבר רק לתכלית, וחשוב לי שהשר ישמע את זה כי אני מבקש ממנו שיעשה משהו.
משה גפני: אני חולק על המצב הזה שכתוצאה מהמדיניות הזו תבוא צמיחה.
משה גפני: לא תבוא צמיחה ואנחנו כבר רואים את זה.
משה גפני: מכיוון שהמצב היום יהיה כזה - אנשים יקנו פחות דירות, אנשים יצרכו פחות מוצרי יסוד, לא יהיה להם כסף, הם לא יקנו, לא ישלמו מס הכנסה, לא ישלמו מע"מ, כתוצאה מזה הכנסות המדינה ירדו, הגירעון יגדל וככל שהמצב יהיה כזה שהעשירים יקבלו, או אלה שנקראים "בעלי ההון", שהם בעצם צריכים לספק את מקורות התעסוקה, לא ישקיעו בארץ.
משה גפני: הם ייקחו את ההטבות שהמדינה נותנת להם אבל את הכסף ישקיעו בחו"ל בגלל שפה לא יהיה כדאי להשקיע, מכיוון שפה לא יקנו.
משה גפני: המעגל הוא מאוד ברור, לא צריך להיות כלכלן כדי להבין את זה.
משה גפני: זה ברור לחלוטין ואנחנו רואים כבר את המכה שאנחנו מקבלים - הגירעון הולך וגדל, הוא לא קטן כתוצאה מהקיצוצים שנעשו בתקציב המדינה, ההשקעות פוחתות ולא גדלות.
משה גפני: נכון שהבורסה משחקת, מכיוון שלאנשים שיש כסף להשקיע בבורסה יש עכשיו יותר - הרי ביטלו להם את התקרה של מס הבריאות, נתנו להם יותר מס מעסיקים, נתנו להם בתקציב שעליו אנחנו מדברים - בגזירות הכלכליות - 3 מיליארד ו-400 מיליון שקל ! נתנו להם בפועל! אני לא מדבר על הטבות נוספות וכל הדברים שאנחנו לא יודעים.
משה גפני: הרי זאת המדיניות - שכשלהם תהיה יותר יכולת הם ישקיעו יותר ואז יהיו יותר מקומות עבודה.
משה גפני: לא היה ולא נברא, זו תכנית כלכלית שאין לה שום סיכוי בעולם.
משה גפני: אני, כאזרח במדינה, מתפלל לקב"ה שזה יצליח.
משה גפני: אבל מה לעשות, אני גם איש ריאלי ואני רואה את התוצאה, התוצאה כבר תופחת על פנינו.
מיכאל מלכיאור: פגשתי השבוע את המנהיגות של יהדות ארצות הברית וקשה ללכת ולדרוש מהם להיכנס לתכנית אב של הצלת הרווחה של מדינת ישראל כשאנחנו, כממשלה, עושים ממש את ההפך.
אם חד הורית: אני רוצה לדעת איך היד לא רעדה להם, לאנשים שהחליטו על התכנית הכלכלית.
אם חד הורית: איך היא לא רעדה להם?! ואיך הם מתיימרים פה לדבר על טובת האזרח הקטן והמסכן, על הילד?!
מיכאל מלכיאור: אני מבטיח לך שכל הדברים יעברו לשר.
מיכאל מלכיאור: המנכ"ל פה וכל ראשי האגפים פה והכל יעבור לשר.
משה גפני: יכולה לשבת ממשלה, ואני היום לא יושב בקואליציה, אבל הקואליציה יכולה להחליט שהמדיניות הזו היא כן מדיניות נכונה.
משה גפני: אני חולק על זה מכל וכל, לפי דעתי אנחנו כבר רואים את התוצאות המיידיות, שלא לדבר שגם לפי אלו שסבורים, וזאת הממשלה, שסבורה שבסופו של תהליך תבוא צמיחה ויהיו מקומות תעסוקה והמצב יהיה טוב יותר - בואו נניח שאכן מדובר על כך שבאיזשהו שלב אכן תהיה צמיחה והכלכלה תעמוד על רגליה, אבל מה יהיה בינתיים?
משה גפני: מה תעשינה המשפחות שפוגעים להן בבת אחת, תוך תקופה מאוד קצרה, בהבטחת הכנסה, בקצבאות הילדים ובכל הגמלאות, שזה חלק ממציאות החיים שלהם.
אם חד הורית: המזונות של הילדים! זה האוכל של הילדים, זה בית הספר של הילדים.
משה גפני: אני יודע, על זה אני מדבר, אני רק לא רוצה להאריך.
משה גפני: אני חוזר ואומר - מדובר על תקציב שהילדים צריכים אותו, לא האמהות צריכות אותו.
משה גפני: צריך לילדים, צריך בשביל לאכול וצריך בשביל ללכת לבית ספר ובשביל לקבל השכלה, זה ברור לגמרי, על זה אנחנו מדברים.
משה גפני: אגב, היה ויכוח בוועדת הכספים כאשר הובא החוק הזה לאישור, אני טענתי שזה מנוגד לחוק.
משה גפני: נמצא פה ד"ר קדמן מהמועצה לשלום הילד, יש חוק שחוקק בכנסת לפני שנה שכאשר יש השפעה על ילדים צריך להגדיר את זה בגוף החוק, ונאמר על ידי משרד האוצר, על ידי הממשלה, שזה לא נוגע לילדים, זה כסף שהולך לאמא.
משה גפני: הם לא הזכירו את זה בגוף החוק מכיוון ש"אין לזה השפעה על ילדים".
קריאה: איך אפשר לנתק דבר כזה?
משה גפני: לא שאפשר.
משה גפני: יש לי עוד כמה שאלות לממשלה, אני תכף אשאל אותן, יש כמה דברים שהם בלתי הגיוניים בעליל.
משה גפני: על כל פנים, זה ברור לגמרי שגם לפי אלה שטוענים שאכן תהיה צמיחה, כעבור שנה-שנתיים-שלוש-ארבע-חמש - לא חשוב, מה עושים בינתיים?
אם חד הורית: לא תהיה צמיחה.
משה גפני: אני לא רוצה אפילו שייראה כלפי חוץ שאנחנו במחלוקת.
משה גפני: לגבי מה שיהיה בינתיים - הממשלה פשוט לא נותנת את דעתה לעניין.
משה גפני: אני רוצה לומר - פילוסופיה, הרב מלכיאור, זה דבר מאוד חיוני ומאוד חשוב, אבל אנחנו נמצאים בבניין שהוא בניין מאוד ציני ומאוד קר והכל הולך פה על פי הצבעות.
משה גפני: הפילוסופיה נעצרת בפתח של הבניין.
משה גפני: כאן, איך שמצביעים כך זה קורה.
משה גפני: כך זה גם קיים, אגב, בכל המדינות הדמוקרטיות בעולם, וזה תלוי ב-120 איש, 120 חברי כנסת.
משה גפני: זה שרים וראש ממשלה וסגני שרים וחברי כנסת וקואליציה ואופוזיציה - אין פילוסופיה בעניין הזה, שלא תהיינה אי הבנות.
משה גפני: את בחרת במישהו שייצג אותך בכנסת - מה שהוא עושה עכשיו זה את עושה.
אם חד הורית: אני בחרתי בעצמי.
משה גפני: אני לא פונה דווקא אליך, פשוט ניהלנו דיאלוג עכשיו אז אני פונה אליך אבל אני פונה גם לעצמי.
משה גפני: מי שמצביע, או מי שהצביע בעד התכנית הכלכלית הזאת הצביע נגד מזונות הילדים.
אם חד הורית: אבל שיקרו אותנו.
משה גפני: משקרים אתכם כל הזמן, כל בחירות משקרים.
משה גפני: מכיוון שביהדות - ולא רק ביהדות אבל היהדות מאוד מדגישה את זה - שערי תשובה לא ננעלו, אז גם מי שהצביע בעד התכנית הכלכלית - דהיינו שהוא הצביע בעד הפגיעה בקצבאות, בעד הפגיעה בילדים, בעד הפגיעה בשכבות החלשות - יכול לחזור בתשובה.
משה גפני: הרי אפשר, ואין שום בעיה פשוט להגיש עכשיו הצעת חוק שמחזירה את המצב לקדמותו - למשל, מורידים 3 מיליארד ו-400 מיליון שקל מהתכנית הכלכלית שמיועדת לעשירים ומעבירים את זה חזרה לנושא של הקצבאות של אלו שאין להם עבודה, מכיוון שהאבטלה הולכת לגדול ב-320,000 איש.
משה גפני: מחזירים חלק מזה לנושא של קצבאות, לנושא של מזונות הילדים, לנושא של קצבאות הילדים.
משה גפני: מחזירים.
משה גפני: אין שום בעיה, תאמינו לי.
ענבל גבריאלי: הגשת הצעת חוק כזו, ח"כ גפני?
משה גפני: אני פה הותיק היושב בין חברי הכנסת, ותדעו לכם - הכנסת החליטה שכדור הארץ הוא מרובע.
משה גפני: היה פה דיון בממשלת רבין (ז"ל), היה צריך לתקן חוק יסוד, היו צריכים 61 חברי כנסת, זה היה שלוש לפנות בוקר, היו"ר היה שבח וייס.
משה גפני: רבין עמד בפתח המליאה וממנו פחדו כולם, היו"ר רצה לראות אם כל חברי הקואליציה הגיעו, אז איך הוא ידע?
משה גפני: הוא אמר: "אני מציע להחליט שכדור הארץ הוא מרובע" וכולם הצביעו.
משה גפני: אז היו 65 חברי כנסת שהצביעו בעד שכדור הארץ הוא מרובע ואז יכלו ללכת לתקן את החוק.
משה גפני: על כל פנים, הכנסת יכולה להחליט כל דבר והיא יכולה לתקן את העניין.
משה גפני: יש רק דבר אחד, שהוא תלוי בכם, ואני יודע שלא תצביעו עבורי וזה בסדר גמור, אבל תדעו לכם שהכוח הוא בידיים שלכם.
משה גפני: אם המפלגות שמרכיבות את הקואליציה ידעו שאם לא יתקנו את העניין הזה הם יכולים לחלום להגיע לדימונה או למצפה רמון או לאופקים או לנתיבות - תאמינו לי שזה יתוקן.
משה גפני: אני הולך עכשיו לוועדת הכספים, יש דיון על הרשויות המקומיות ועל הסגנים, אתם תראו שם איך שהמצב משתנה, מכיוון שיש את הפחד הפוליטי! אם לא יהיה להם את הפחד הפוליטי תצעקו עד מחר.
ענבל גבריאלי: ח"כ גפני, אין פחד פוליטי, אתה חבר בוועדת הכנסת ואתה ראית יפה מאוד שהדברים לא עברו.
משה גפני: אני לא התכוונתי אליך.
ענבל גבריאלי: מי שהתכוונת אליו, כולנו יודעים, ואני כאן בשביל להשיב לך.
ענבל גבריאלי: נראה לי שאת כולם כאן הפוליטיקה הפנימית של קואליציה ואופוזיציה לא מעניינת.
משה גפני: ח"כ גבריאלי, אני רוצה לסיים.
אם חד הורית: אני רוצה לתקן אותך - הכסף לא אצל העשירים, הכסף בביטוח לאומי ובאוצר, שיפתחו את הלב ואת הנשמה שלהם.
משה גפני: אני פונה לאינטליגנציה שלכן, ואתן נשים אינטליגנטיות - בכל מדינה דמוקרטית ובוודאי אצלנו, רק הכוח הזה שאנשים ידעו שאם לא יתקנו את העוול הנורא ואת הפגיעה באושיות קיומה של מדינת ישראל כמדינת רווחה או כמדינה יהודית ודמוקרטית, אם ידעו שלא יתקנו את זה לא ידרכו במקומות האלה, אני אומר לכם שהעניין הזה יתוקן.
משה גפני: אם יראו שמה שאתם עושים זה הפגנות, שזה בסדר וזה נחמד וזה יפה, אבל בסופו של דבר, כאשר יגיע מועד בחירות, המפלגות שמרכיבות את הקואליציה יגיעו ויקבלו אחוזי תמיכה כל כך גבוהים - תשכחו מתיקון העניין.
אם חד הורית: חבל שהם אומרים את הדברים שלהם ויוצאים, אנחנו באנו לדבר אליכם, לא באנו לדבר סתם.
מיכאל מלכיאור: כל דבר שייאמר יעבור לכל חברי הכנסת.
אם חד הורית: נדבר אבל לא נקבל תשובות.
מיכאל מלכיאור: יהיו גם תשובות.
מיכאל מלכיאור: בבקשה, ד"ר קדמן.
ד"ר יצחק קדמן: אני רוצה קודם כל לברך את האמהות שהגיעו לפה, אני חושב שבנבדל מכולנו, שאנחנו רק מדברים, הן עשו מעשה והן היחידות שקמו ובמאמץ אדיר עזבו בתים ועזבו משפחות ועזבו, בחלקן, ילדים, ועושות מעשה.
ד"ר יצחק קדמן: אני חושב שצריך מהבית הזה לשלוח להן חיזוק, מפני שבניגוד לתחילת המאבק התחילה בציבוריות הישראלית גישה חדשה שמשמיצה אותן, שבאה אליהן בטענות, שמכנה אותן פרזיטיות, ואני רוצה שהבית הזה ישלח להן ברכת עידוד.
ד"ר יצחק קדמן: באותה הזדמנות אני רוצה להפנות את תשומת לבך, אדוני היו"ר - במאהל שמרוחק מפה פחות מ-5 דקות נמצאים למעלה מ-100 ילדים.
ד"ר יצחק קדמן: בעוד חודש, אולי פחות, עומדת להיפתח שנת הלימודים, אני לא רואה שהמאבק שלהם מסתיים עד אז ואני חושב שהמערכות כולן צריכות לתת את הדעת כיצד לטפל בילדים ולדאוג שהילדים האלה, אם הם נשארים פה, ילכו לבתי ספר ושמישהו ידאג לצרכים שלהם כל עוד הם פה.
ד"ר יצחק קדמן: אני רוצה גם לברך מכאן את נשיא המדינה שעשה השבוע דבר חשוב מאין כמוהו ולמרות שהוא במשרה כזאת שנמנעת מלהיכנס לפוליטיקה אמר דברים מאוד חריפים ומאוד צודקים על מה שקורה היום במדינת ישראל כאשר הופכים את העניים והשכבות החלשות, במקום לסייע אותם מאשימים אותם שהם אשמים במצבם.
ד"ר יצחק קדמן: אני חושב שנשיא המדינה עשה דבר מאוד חשוב, הלוואי ויצטרפו לקריאה שלו אנשים נוספים.
ד"ר יצחק קדמן: אני לא יודע, יכול להיות שצריך יהיה היסטוריון כדי להבין מתי ילדים במדינת ישראל הפכו מנכס לנטל.
ד"ר יצחק קדמן: פתאום נשמעות קריאות: "מי אמר לכם לעשות ילדים?
ד"ר יצחק קדמן: " כל השימוש במושגים המעוותים האלה לאמהות שיושבות פה ולאחרות, ולאבות - אל תתנו להם הבטחת הכנסה, תיקחו להם מפעל מאושר ותנו להם מענקים כמו שנותנים למפעלים מאושרים.
ד"ר יצחק קדמן: הם מגדלים את דור העתיד של מדינת ישראל.
ד"ר יצחק קדמן: למדינת ישראל, לא למשפחות האלה, יש אינטרס לחזק את המפעל הזה.
ד"ר יצחק קדמן: תבדקו כמה כסף נותן משרד התעשייה והמסחר למפעלים מאושרים עבור עצם הקמת המפעל, שאחר כך רבים מהם, לפי נתונים שלהם, לקחו את הכסף ובכלל לא הקימו מפעל.
ד"ר יצחק קדמן: למה להם לא קוראים פרזיטים?
ד"ר יצחק קדמן: ! למה להם לא קוראים שקרנים?
ד"ר יצחק קדמן: ! למה להם לא קוראים שהם מפתחים את תרבות ה"מגיע לי"?! אדוני היו"ר, אני רוצה לומר לך שההשלכות של התכנית הכלכלית אינן מסתיימות רק בנושא הרווחה, מרכז המחקר של הכנסת הכין פה מסמך אבל הוא עוסק רק בענייני משרד הרווחה משום מה.
ד"ר יצחק קדמן: לתכנית הכלכלית יש השלכות קשות מאוד גם על חינוך ועל בריאות.
ד"ר יצחק קדמן: אני לא יודע אם אתם, שירותי בריאות לתלמיד, האחות של בית הספר, ב-1 בספטמבר יקוצצו בשליש! מה זה אומר, ששליש מילדי ישראל לא יקבלו חיסונים?
ד"ר יצחק קדמן: ששליש מילדי ישראל לא יראו אחות בבית ספר?
ד"ר יצחק קדמן: גם מערכת החינוך קוצצו ולא מדברים על זה.
ד"ר יצחק קדמן: אומרים: "אין קיצוץ בחינוך".
ד"ר יצחק קדמן: השבוע הגיעה אלינו פניה ממשפחות של ילדים אוטיסטים ששנת הלימודים שלהם צריכה להימשך עד 15 באוגוסט והודיעו להם שאין תקציב, כבר עכשיו.
ד"ר יצחק קדמן: אתם יודעים מה יקרה ב-1 בספטמבר בבתי ספר שבהם במקום משרד החינוך יידרשו ההורים לשלם?
ד"ר יצחק קדמן: כל ההורים יכולים לשלם?! ממה, מקצבאות ההורים שלקחו להם?! ממה ישלמו?
ד"ר יצחק קדמן: ! כמה ילדים יצאו בשנה הבאה לטיול בית ספר?
ד"ר יצחק קדמן: ! איזה פרצוף יהיה למדינת ישראל?
ד"ר יצחק קדמן: ! בשנה הבאה אנחנו נראה מחזות שמורידים ילדים מהאוטובוס כי אמא ואבא לא שילמו!
אם חד הורית: זה כבר נעשה.
ד"ר יצחק קדמן: אני רוצה לסיים ולומר עוד דבר אחד שהוא בעיניי אפילו יותר חמור מאשר הקיצוצים - לצערי הרב המדיניות הכלכלית החדשה בנויה על הסתה ושנאה של קבוצה אחת בישראל נגד קבוצה שניה.
ד"ר יצחק קדמן: זה התחיל עם הסתה נגד המשפחות החרדיות שהם כולם "פרזיטים", זה עבר אחר כך למשפחות מעוטות יכולת, זה עבר אחר כך למובטלים ש"הם אשמים" שאין עבודה, זה הגיע למשפחות החד הוריות ש"הן אשמות, למה הן עזבו את הבעל שלהן ולמה הן עשו כל כך הרבה ילדים כשאין להן?"
אם חד הורית: אמרו לנו את זה, הכל נאמר.
ד"ר יצחק קדמן: זה עבר לערבים, שהם כאילו לא אזרחי מדינת ישראל, ומדיניות ההסתה הזו עברה לאחרונה לדבר הכי חמור בעיניי - יש הסתה עכשיו שמסיתים את מעמד הביניים נגד השכבות החלשות.
ד"ר יצחק קדמן: תקראו מכתבים למערכת בעיתונים בתקופה האחרונה, זה לא מקרי.
ד"ר יצחק קדמן: אני לא רוצה לקרוא אפילו בשמו של ה-so called בדרן שאמר מה שאמר.
ד"ר יצחק קדמן: זה משקף הסתה של מעמד הביניים, שבמקום שאת הזעם שלו יפנה כלפי מעלה הוא מפנה אותו כלפי מטה.
ד"ר יצחק קדמן: מעמד הביניים לא יודע שאין חיסון נגד מצבים קשים, גם מעמד הביניים יכול להתנדנד, גם הם יכולים מחר להיקלע לאותו מקום.
ד"ר יצחק קדמן: לכן, צריך להפסיק את ההסתה של קבוצה אחת בחברה הישראלית נגד השניה.
ד"ר יצחק קדמן: "הפרד ומשול" זו שיטה ידועה אבל השיטה הזאת תעלה לנו ביוקר!
ד"ר יצחק קדמן: אדוני היו"ר, מפה צריכה לצאת קריאה, עם כל הדברים שהשר אורלב אמר ו'דברי חכמים בנחת נשמעים', אבל צריכה לצאת פה זעקת שבר! אנחנו מוליכים את מדינת ישראל למקום שאני לא יודע איך היא תצא ממנו והראשונים שישלמו את המחיר יהיו הילדים, שהם יבואו אלינו אחר כך בטענות מאוד צודקות - "מה עשיתם לנו?
ד"ר יצחק קדמן: לאן הובלתם אותנו?
ד"ר יצחק קדמן: " ומה אנחנו נענה להם?
מיכאל מלכיאור: אני מציע שנשמע עכשיו את אווה יוסף-סמעאן, מנהלת לשכת הרווחה מגוש חלב, שקצת תיתן לנו תמונה מהשטח מה קורה.
אווה יוסף-סמעאן: אני גם נציגה של הלשכות הערביות במחוז צפון, לכן לא אדבר רק על גוש-חלב אלא אתן דוגמאות מהשטח בצפון.
אווה יוסף-סמעאן: אני גם לא אדבר על הסטטיסטיקה, הסטטיסטיקה אצלכם ואתם יודעים שלפי המחקרים האחרונים, לפני הקיצוצים, כל ילד ערבי שני חי מתחת לקו העוני, ולאחר הקיצוצים האלה אתם יכולים לתאר לעצמכם מה יהיה המצב.
אווה יוסף-סמעאן: רוב המועצות הערביות עכשיו לא משלמות אפילו שכר לעובדים הסוציאליים ולא למשפחתונים.
אווה יוסף-סמעאן: יש לנו 48 מועדוניות, ב-1 בספטמבר הן לא ייפתחו.
אווה יוסף-סמעאן: גם המועדוניות וגם המשפחתונים מאוד מאוד גבוהים, תתארו לעצמכם מטפלת משפחתון ששנתיים לא קיבלה כסף, היא קונה אוכל לילדים.
אווה יוסף-סמעאן: אתם מתארים לעצמכם מה היא שמה בסיר כשהיא מאכילה את הילדים העניינים האלה שבאים מבתים שהם אוכלים את הארוחה העיקרית בבית של המטפלת של המשפחתון?
אווה יוסף-סמעאן: ! הם לא אוכלים.
אווה יוסף-סמעאן: הילדים לא מחכים לנו, הילדים גדלים, הם חיים על מים.
אווה יוסף-סמעאן: הבעיה העיקרית שלנו עכשיו זה באמת התמונות הקשות שאנחנו רואים בשטח, הקריסה של המערכות שלנו, אנחנו צועקים כל הזמן שהלשכות קורסות.
אווה יוסף-סמעאן: לא רק שלא משלמים לנו שכר, דיברנו על תקציבים, על תקנים ועל כוח אדם, עכשיו אנחנו רוצים לשמר את הקיים.
אווה יוסף-סמעאן: רבותיי, אין לנו לשמר את הקיים, המשפחתונים לא ייפתחו, המועדוניות ייסגרו, העובדים הסוציאליים הלכו הביתה, אין לשכה.
אווה יוסף-סמעאן: אנשים, עשרה חודשים לא קיבלו משכורת אז הם יושבים בבית, יש להם ילד עיוור שרוצה ללכת ללמוד קורס במגדל אור, בחור עיוור בן 18, אין חתימה על הסכמה - הילד לא הלך ללמוד את הקורס.
אווה יוסף-סמעאן: אתם שומעים פה על דברים מאוד קטנים אבל זה מה שקורה היום בשטח.
מיכאל מלכיאור: אנחנו רוצים לשמוע את הילדים של האמהות החד הוריות.
חן: אני חן ואני מירושלים, אני בת 7 וחצי.
מיכאל מלכיאור: איפה את ישנת הלילה?
חן: אני ישנתי באוהלים.
חן: אני מאוד רוצה ללכת הביתה אבל אין לאמא כסף לאוכל.
קריאה: אני מבקשת למחות על זה שמביאים לפה ילדים.
מיכאל מלכיאור: אנחנו פה בוועדה בוודאי שלא מנצלים את הילדים, יש לנו מציאות פה מול עינינו, יש הרבה מאוד ילדים פה ואם זה במשפט אחד אני חושב שזה בסדר גמור.
מיכאל מלכיאור: אנחנו רוצים לשמוע את האמהות של הילדים, בבקשה.
רונית ספיבק: אני לא אם חד הורית, אני עובדת סוציאלית.
רונית ספיבק: שמי רונית ספיבק, אני פקידת סעד מבאר-שבע, אני רוצה להגיד שני משפטים בשם אותם ילדים שלא יכולים להגיע לפה, בשם אותם ילדים שאין להם אפילו אמהות ואבות ובשם אותו תינוק שנולד לפני יומיים בבית החולים, שהוא פקח את עיניו לאוויר העולם כשהוא מכור לסמים וצריך לעבור עכשיו גמילה מסמים בבית החולים.
ויקי כנפו: סליחה, היו"ר אמר שעכשיו האמהות יוכלו לדבר, תני לנו לדבר!
רונית ספיבק: אני כבר מסיימת, אני רוצה רק לדבר בשם אותם ילדים.
אם חד הורית: אתם נתתם להם להגיע למצב הזה, גם ילדים ממשפחות חמות אתם מוציאים!
קריאה: כל ילד למשפחה מאמצת, כמה כסף אתם מקבלים על זה?
אתי יקותיאל: שמי אתי יקותיאל, ממצפה רמון.
אתי יקותיאל: כב' היו"ר, פה לא מדובר באחוזים, שלצערי הם לכאורה קרים, מרוחקים ולא אישיים.
אתי יקותיאל: פה מדובר בילדים, אנחנו לא מדברים עלינו האמהות, אני לא רוצה להזכיר את מקומות העבודה שהם אינם לחלוטין, פה מדובר על ילדים בלבד.
אתי יקותיאל: אנשים חיים, נושמים, בועטים, בוכים וצוחקים.
אתי יקותיאל: לצערי הרב, לאחרונה הולך ויורד הצחוק, החיוך ושמחת החיים של ילדינו, שמשום מה מישהו קבע שאין להם זכות קיום.
אתי יקותיאל: זה לא יהיה ולא יקרה! קצבאות המזונות הולכות ויורדות, הלשכות הסוציאליות הולכות וקורסות, כל המצב בעירייה קרס, לא הולך וקורס, הוא בקריסה טוטלית!
אתי יקותיאל: אי אפשר לעזור.
אתי יקותיאל: לא יעלה על הדעת שבאיזון לילה איזושהי אם מוצאת שקית ניילון עם כמה עגבניות כדי שיהיה לילד עם מה ללכת לבית ספר.
אתי יקותיאל: לא יעלה על הדעת! מספיק עם המספרים האלה, פה מדובר באנשים כמוכם!
אתי יקותיאל: זכותם ללמוד בכבוד, לא עם סטיגמות, זכותם לקבל את סל הבריאות ללא סטיגמה, בלי צבעים מיוחדים לכרטיסים שלהם!
אתי יקותיאל: גם כשהם הולכים לבריכה, לא צריך את הסטיגמה עם הכרטיסים הצבעוניים! המועצה שלנו קורסת, אבל הם עוזרים למשפחות שהם יודעים שאין מה לתת, שהילדים לא יהיו ברחוב.
קריאה: הם מתכוונים לכרטיסים האלה שכתוב עליהם "שירותי הרווחה" והילד צריכים להגיד לו מסכן.
מיכאל מלכיאור: אני מבקש ממך, האנשים שיושבים פה, לא הם האויבים שלך.
מיכאל מלכיאור: נכון שיש ויכוחים, אבל גם המספרים שאת אמרת לפני כן, אלו מספרים ששמים לפנינו את מלוא העומק של הכאב והבעיה, זה לא מספרים שהם אויבים שלך.
מיכאל מלכיאור: אויבים שלך הם אלו שלא מאפשרים לך קיום בכבוד.
אם חד הורית: זה לא עניין של אויבים, כשאין לאמא אוכל אז לוקחים לה גם את הילדים!
אתי יקותיאל: הילדים שלי - ולא רק שלי, של כלל האמהות - ואנחנו לא אמהות פרזיטיות - הילדים שלנו לא זכו ללכת לקייטנה, רק לאחרונה.
אתי יקותיאל: הילדים לא יודעים מה זה לצאת מתחום מקום המחייה שלהם.
אתי יקותיאל: שלחתי אותם לקיבוץ, חבל, היית יכול לפגוש את הילדים שלי, וזה לא בקטע שהם יעשו איזה הצגה או איזה להטוטנות - תביטו בעיניי הילדים ואז תבינו מה אנחנו מרגישות.
אתי יקותיאל: עצם העובדה שאני יושבת פה זה כבר מבייש אותי ומתסכל אותי.
אתי יקותיאל: נמאס לנו לראות את הכאב ואת האכזבה של הילדים שלנו, לא יעלה על הדעת שהילד שלי הולך לבית ספר ונקרע לו ספר - זה ילד, זה לא אדם בוגר שהוא יהיה אחראי, אני צריכה לקנות לו ספר ואין לי.
אתי יקותיאל: אז הוא לא ילמד.
אתי יקותיאל: אז הבן שלי לא למד חצי שנה מתמטיקה.
אבי אלבז: אנחנו יושבים על מזרנים ברצפה, בבית, אני והבן שלי, זה ידוע לשירותי הרווחה אבל הם חסרי אונים.
אבי אלבז: זה ידוע להם מזמן.
אבי אלבז: אין לנו טלויזיה, כביסה אנחנו מכבסים ביד, אני והבן שלי.
אבי אלבז: זה ידוע לשירותי הרווחה.
מיכאל מלכיאור: מאיפה אתה?
אבי אלבז: אני מנהריה.
אבי אלבז: אני אב חד הורי שמגדל ילד שהיה מוכה על ידי אמו.
ברכה אוזני: שמי ברכה אוזני, אני קודם כל אמא חד הורית לילדה בת 11 וחצי, בהתנדבות אני ממלאת את תפקיד יו"ר הארגון לזכויות הדיור בפרוייקט הארצי למשפחות חד הוריות בישראל.
ברכה אוזני: אני רוצה לדבר גם בשם החברות שלי, שלא כולן יכולות לדבר, וגם בשמן של אלה שלא יכלו להגיע גם לוועדה הזו.
ברכה אוזני: הבעיה העיקרית שנמצאת אצל 80% מקרב המשפחות החד הוריות זו מצוקת הדיור.
ברכה אוזני: הילדים של המשפחות האלה נאלצים לעבור כל פעם לדירה יותר זולה ולמצוא שכונה יותר זולה, וכל המעברים האלה של הדירות משפיעות על הילדים, בנושאים של חינוך, חברה, ואם זה בכלל באישיות שלהם, אין להם חברים.
ברכה אוזני: אני יודעת שאני מדברת פה לקהל שהוא בעצם משוכנע ויודע שהמצב קשה והוא רוצה לצעוק ביחד אתנו את הצעקה שלנו, אבל אם אנחנו רוצים באמת להשפיע ולעזור, שאנחנו נוכל לגדל את הילדים שלנו בכבוד, אנחנו לא צריכות כרגע את הקצבאות האלה, אנחנו לא רוצות להיות בהן לעולמי עד, אבל במצב שקיים היום, או במצב של אישה שלא יכולה לצאת לעבודה מאיזשהן סיבות רציניות, צריך לתת את רשת הביטחון.
ברכה אוזני: אבל, במקביל לזה, צריך לוודא שלילדים האלה יש קורת גג, שלא יצטרכו להתמודד עם כל ההכנסות שלהם רק לתשלום שכר דירה ואחר כך לא נותר בידי ההורים שום דבר למחייה או לחינוך או לתרבות או לבריאות.
ברכה אוזני: במדינת ישראל לא חושבים גם על העניין הזה, להפך - הם קיצצו את הסיוע בשכר דירה, הם קיצצו את הסכום של המשכנתא, הם ביטלו את מענק המשכנתאות שהיה כמרכיב, שהיה יכול להגיע לתשלומי המשכנתא, ואני זועקת מפה ביחד עם החברות שלי - די להכות בנו!
אם חד הורית: מענק לימודים בגיל 14 אין לילדים האלה.
ראובן דרבסי: אני מייצג את תקומת אריה, פורום ענק של 250 נציגים שמנסים לטפל בילדים בדרום.
ראובן דרבסי: אני רוצה להביא כמה תמונות - מונח לפניך מסמך עב קרס, אני רוצה לתמצת את המציאות בדרום: המציאות בדרום היא בעשרות מונית קשה יותר מהמציאות בכלל מדינת ישראל.
ראובן דרבסי: אני מפנה אותך למסמך בדף 4 שמתייחס לנושא עבריינות בדרום.
ראובן דרבסי: בשנים האחרונות מאופיין הדרום בעלייה מתמדת ורצופה במספר הנערים המופנים לשירות מבחן.
ראובן דרבסי: בשנת 2002 חלה עליה של 11.2% במספר הנערים שנפתחו עבורם תיקים פליליים, 70% עליה בצריכה בסמים - ואלה נתונים שאנחנו מקבלים מהמשטרה ומהלשכות בדרום.
ראובן דרבסי: אני רוצה להפנות אותך למסמך אחר.
ראובן דרבסי: אני רוצה לדבר על קריסת שירותים לילדים בקהילה - כבר בספטמבר הולכות להיסגר מסגרות שבהן ניתנה עזרה לאמהות ולתינוקות, 815 ילדים לא יקבלו את הטיפול הזה מ-1 בספטמבר.
ראובן דרבסי: ייסגרו מועדוניות שיכלו למנוע מעוד 100 ילדים להסתובב ברחובות.
ראובן דרבסי: סכנת סגירה של עשרות מועדוניות, ופה השר הביע משאלה להחזיר חזרה לרשויות את הטיפול בילדים, אני חרד לעובדה הזאת דווקא מתוך הדברים שאתה אמרת, שאני לא בטוח שהכסף מהרשויות יגיע בסופו של דבר לילדים הנזקקים.
ראובן דרבסי: יש צמצום והפסקה של מימון עבור טיפולים פסיכולוגיים לילדים; יש צמצום והפסקה של מימון עבור טיפולים במשפחות בעלות ליקויים משמעותיים; יש צמצום והפסקה של מימוש שירותים של חונכים לילדים בסיכון, דבר שנתן איזשהו קצה אור לאוכלוסייה הזאת; יש הפסקה במימון אבחונים פסיכולוגיים, דבר שאנחנו יודעים לאן זה עשוי להוביל בשלב הבא; יש הפסקת מימון להוצאת ילדים למסגרות קלט, ואנחנו מדברים על ילדים שדווקא בתא המשפחתי קורים דברים נוראיים, הפסקה של השירות הזה זה אומר עוד פנל כזה, אם לא יותר גרוע.
דליה: שמי דליה, אני מוכרחה להגיד שזה אומר שאנחנו מדברים היום על ילדים בסכנה, בסכנת חיים ממשית, היות שאין לנו פתרונות.
דליה: אנחנו מדברים על כך שאם אנחנו מקבלים דיווחים אנחנו מחוייבים או נדרשים להפעיל שיקולים כלכליים היום לפני שיקולי הגנה על ילדים.
דליה: ילדים באמת בסכנת חיים חמורה, מיידית, שאין לנו שום מענה בשבילם ושום פתרון.
דליה: יש לנו גם היום מצבים שיש מכסות להוציא ילדים למעונות יום, למעונות רב תכליתיים, למועדוניות שהשר הזכיר - אנחנו מגיעים למצב שמשפחות חד הוריות ומשפחות אחרות שעובדות לפרנסתן אינן מסוגלות לממן את ההשתתפות שלהן בהוצאות האלה, גם ברמה הנמוכה ביותר שהיא כ-400 שקל לילד.
דליה: אין את הכסף הזה.
קריאה: את חוזרת 45 שנה אחורה, המדינה קורסת לגמרי.
ראובן דרבסי: ב-1 לספטמבר עשרות, אם לא מאות ילדים, לא יוכלו להשתלב במסגרות.
ראובן דרבסי: זה אומר שהילדים ברחובות.
ראובן דרבסי: אני מחזיק פה כותרת מהשבוע האחרון, שאני מניח שכולכם קראתם, על נערות שעוסקות בזנות כדי לממן אוכל.
אסתר עמר: אני רוצה לספר, לא על נערות, אני רוצה לספר על ילדה בת 9 מאתמול בלילה שלא לקחתי אותה לשום מקום כי אין לי לאן, וכולנו ידענו מה היא עושה בבית.
אם חד הורית: תפסיקו להוציא ילדים מהבתים!
אסתר עמר: אני אשמח מאוד לא להוציא ילדים מהבתים.
אם חד הורית: את רצית לקחת את הנכדה שלי סתם, רק לבית חולים, ולא הצלחת.
אם חד הורית: אתם סתם עושים לנו רע.
אם חד הורית: מעבירים כספים למשפחות אומנות!
אסתר עמר: אני רוצה לספר על ילדה בת 9, שבבית היו ארבעה גברים ערבים, פלסטינאים, ללא אישור שהייה, בתוך הבית, יחד עם הילדה הזאת, ואני לא יכולתי לעזור לה.
אסתר עמר: אני מרגישה שהמדינה בוגדת בתפקיד שלה בכל הנושא שקשור לילדים בסיכון, והמאהל הזה של אמהות בסיכון, אולי זה יהיה הדיון הבא.
אסתר עמר: אולי לא ילדים בסיכון, כי אף אחד באמת לא לוקח ברצינות את העניין הזה, אני מרגישה שאני לא עושה את התפקיד שלי לא כי אני לא רוצה או לא אחראית, כי מי שנתן לי את המינוי לעשות את התפקיד הזה לא מאפשר לי באמת לעשות אותו כמו שצריך.
אסתר עמר: מתעלמים מהצורך של הילד במדינה הזאת לחיות, ואת הילדה הזאת מאתמול בלילה יכלו גם לרצוח, מי מסתכל עליה?! מי שומע אותה?
אסתר עמר: ! מי ראה את אח שלה בן השלוש, שאני לא יודעת מה קרה איתו ומה יקרה איתו מחר ומחרתיים, כי במשפחת קלט חירום לא יכולים לקבל אותו ואין לי מועדונית בשבילו ואין לי מעון יום בשביל הילד הזה.
אם חד הורית: אנחנו רוצים לתקן את הבחורה הזו שדיברה כרגע - לא אמהות ולא כלום, אנחנו עושות בשיניים ובציפורניים דברים, לא יכול להיות שלאמא אין אוכל או אין לה אפשרות לפרנס את הילדים - יקחו לה את הילדים ויתנו יותר למשפחה אומנת.