GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יצחק קדמן: להערכה שלי, מהניסיון שצברתי לצערי, זה משפט שהיה יכול להיגמר בחודש, באמת בחודש, אפילו פחות, אם היו מטפלים בו כראוי, הוא היה נגמר ואני לא הייתי חושבת על זה יותר.
יצחק קדמן: היום אחרי שזה עבר תהליך מאוד חמור, עדיין מחפש איך להמשיך לדחות את הקץ המר שלו, שאני מאוד מקווה שיהיה מר.
רן כהן: יש כאן מישהו ממשרד המשפטים?
רן כהן: ענת, תהיי מוכנה לבדוק את הסוגייה הזאת ולהגיד לנו מה קורה עם זה, זה באמת נראה ממש מדאיג, עד לאן העינוי הזה יגיע?
ענת אסיף: אני לא מכירה את המקרה הספציפי הזה.
רן כהן: את מסכימה שהיא תבדוק את הנושא הזה?
רן כהן: אני מאוד מבקש לבדוק את הנושא הזה ולדווח לנו מה קורה.
יצחק קדמן: אני חושב שאנחנו פחות או יותר סיימנו.
יצחק קדמן: לקחתי זמן רב מדי.
יצחק קדמן: אני רק אומר, שמדובר בתכנית שאיננה תכנית לעשר דקות.
יצחק קדמן: זאת תכנית מורכבת מאוד, דורשת השקעה.
יצחק קדמן: היא תכנית ארוכת טווח.
יצחק קדמן: מי שרוצה באמת להתמודד עם אלימות, אני מציע שיקח מפה ואפילו לא את כל ההצעות.
יצחק קדמן: שיקח חלק מההצעות ויתחיל לבנות תכנית לטווח ארוך.
יצחק קדמן: האלימות תהיה איתנו גם בשבוע הבא, גם בשנה הבאה.
יצחק קדמן: מי שחושב שמוכרחים לגמור את זה מייד, כי אחר כך היא תיעלם, היא לא תיעלם.
יצחק קדמן: היא ודאי לא תיעלם עם פתרונות קסם שאין בינם לבין פתרון אמיתי עם שורשי הבעיה.
יצחק קדמן: אנחנו לא יכולים כל הזמן לירות עם תותחים על היתושים, ולהשאיר את הביצה.
יצחק קדמן: כל אחד יאמר לכם אם אתם לא מייבשים את המים העכורים, תהרוג יתוש אחד יבוא יתוש אחר.
יצחק קדמן: אנחנו מוכרחים להפסיק להזניח את החצר האחורית של החברה הישראלית כי זה עולה לנו ביוקר גם מבחינת היקף האלימות.
יצחק קדמן: אני מציע שככל שרק ניתן, אם אתם יכולים להצטרף לזעקה שלנו, ולקריאה שלנו שהגורמים הנוגעים בדבר, גם אם יצטרכו לדחות את פרסום המסקנות שלהם בעוד שבוע, בעוד שבועיים, ישקיעו קצת יותר זמן במחשבה ובהצעת פתרונות לטווח ארוך, פתרונות אמיתיים ולא פתרונות סרק שאולי תופסים כותרת בעיתון, אבל יומיים אחרי זה כמו זיקוקי דינור, עושים הרבה רעש, נותנים הרבה צבע, אבל שתי דקות אחרי שהזיקוק מופרח נשאר ממנו רק ענן של אבק ותו לא.
רן כהן: אני מאוד מודה לך ד"ר קדמן ולכל אנשי המועצה לשלום הילד.
רן כהן: חברות וחברים, נדמה לי שהקו המנחה של כל התכנית הזאת הוא מאוד ברור, ומאוד נחוש, לטעמי כמעט צריך להחליף את הממשלה בשביל שזה יהיה.
רן כהן: אני לא רואה איך מבצעים את התכנית הזאת בלי להחליף את הממשלה.
רן כהן: אבל זה לא רע להחליף את הממשלה.
רן כהן: אבל בכל זאת, באיזה אופן באמת משנים את כלל ההתנהלות של החברה הישראלית לעבר המטרות הללו.
רן כהן: נדמה לי שזה דבר שאנחנו חייבים להניע אותו ללא קשר כרגע עם המערכת הפוליטית.
רן כהן: אני חושב שהדבר הטבעי ביותר יהיה לקבוע מוועדת שרים למאבק באלימות שהוא כמו על ידי הממשלה, להזמין את המועצה הלאומית לשלום הילד שתציג בפניה את התכנית הזאת ולדון בה ברצינות.
רן כהן: מאחר וגם שר האוצר נמצא בתוך הצוות של השרים, כבר בדקתי את זה הבוקר, נדמה לי שזה יהיה מהלך מאוד נכון כדי שהדבר יידון ברצינות ולא בחיפזון.
רן כהן: אנחנו כוועדה לזכויות הילד, לא ניתן שיהיה מצב שבו הילדים ימשיכו להיות הקורבן הבלעדי כמעט של כל הנושא הזה שמשלמים בו את המחיר הכי גבוה בחייהם ממש, ובעתידם, ובסיכויים שלהם לרוות אושר בחברה הזאת, מבלי שאנחנו נתקומם נגד המדיניות הזאת שמפילה אותם לפגיעות הקשות הללו, שלא בהכרח הם חייבים ליפול עליהם.
רן כהן: יהיה גם נכון שתהיה פנייה שלנו לארגוני המורים, לפחות בכל הפרק של ההמלצות על החינוך, להזמין את המועצה לשלום הילד כדי להציג בפניהם את התכנית הזאת.
רן כהן: יש חלקים ניכרים שזה תלוי במורים, אין מה לעשות, בדרכי ההוראה, בדרכי החינוך, במסר החיובי והחינוכי שצריך להתקיים בשעות בית הספר.
רן כהן: אני חושב שיהיה נכון לעשות את זה.
רן כהן: לגבי כל הסוגיות של התקשורת, אני שוקל בין להזמין את שרת התקשורת לכאן כדי להציג בפניה במיוחד את הסוגייה הזאת, לבין לקרוא גם לה להיפגש עם המועצה לשלום הילד כדי לדון באסונות שהתקשורת מביאה על הילדים והסכנות הגדולות.
רן כהן: אז אולי באמת נזמין אותה בתקווה שהיא תייצר דברים פחות אלימים מכפי שאני שומע פה ושם.
גילה פינקלשטיין: יש מאמר של ד"ר יצחק קדמן שאת חושך האלימות לא מגרשים במקלות אלא רק על ידי אור.
גילה פינקלשטיין: מאוד אהבתי אותו, אני ממליצה שאנחנו ניתן דוגמה אישית, ושנלמד מההצלחות של בתי ספר.
גילה פינקלשטיין: יש בכל זאת הרבה בתי ספר שהם בתי חינוך, לא הרבה אבל יש, ואפשר ללמוד מההצלחות שלהם.
גילה פינקלשטיין: והכי חשוב, ציינו גם בוועדת החינוך, שאין לנו בעצם איזשהו מנגנון ששם אתה יכול לפנות בנושא מיגור האלימות, שצריך להקים מנגנון כזה שמורכב מרווחה וחינוך, מנגנון משותף לרווחה וחינוך שזה חסר לנו.
גילה פינקלשטיין: בוודאי דיברתם על הנושא של האלימות המילולית, אלימות פיזית של החברה הישראלית.
גילה פינקלשטיין: והסיכום האחרון בעקבות דבריה של סוזי בוועדת החינוך, שהתשובה צריכה להינתן בצורה מערכתית, כמובן קודם כל להגיב מיידית, אם אתה לא מגיב מיידית זה מאוחר מדיי, ושתהיה תגובה מערכתית שכוללת את כל המערכות במדינת ישראל, ולשתף פעולה כפי שאתה הצעת.
גילה פינקלשטיין: ואם אנחנו באמת יכולים לקיים ישיבה כאן, כאשר מוזמנים גם מערכת הרווחה, גם מערכת החינוך, ואיך אנחנו מגיבים מיידית ומקימים מין מנגנון משותף, שכשיש מקרה כזה פונים למנגנון המשותף, משותף לחינוך, משותף לרווחה.
גילה פינקלשטיין: אם אפשר ליישם דברים כאלה.
אלה אלגריסי: אני ממונה על מניעת אלימות במשרד החינוך.
אלה אלגריסי: אני רוצה להצטרף בברכה לכל הדברים שמר יצחק קדמן הביא לפנינו.
אלה אלגריסי: אני רוצה רק להוסיף ולומר בתור נציגת המשרד, שמבחינת העמדות שמוצגות כאן והתפיסות, מסכימים לכל העמדות וכל התפיסות.
אלה אלגריסי: השאלה תמיד היא הדרך של איך.
אלה אלגריסי: ומכיוון שאני לא חולקת על האמירה שתקציבים הם חלק מהתשובה, אני רוצה בכל זאת להדגיש, שבמסגרת האפשרויות הקיימות, המשרד הולך ואני מוכנה לשבת צעד אחר צעד ולהראות את זה, ואני חושבת שגם מר יצחק קדמן יודע את זה, ומכיר חלק מהתכניות, וגם היה שותף בתת הוועדה של ועדת השרים, והביא את דבריו גם שם, חשוב להגיד את זה שזה כבר קרה וקורה.
אלה אלגריסי: אני חושבת שמבחינתנו, המשרד צריך כרגע לקבל גם את התמיכה ואת האמירה שמר יצחק קדמן אמר, תנו זמן, תהיו סבלנים, אל תתלהמו, כי באמת אין תרופת פלא.
אלה אלגריסי: לפחות ברמת המשרד, אני בעד שיתופי הפעולה.
אלה אלגריסי: אנחנו עובדים על שיתופי פעולה, הם מאוד חשובים.
אלה אלגריסי: אבל לפחות מבחינת התפיסה של המשרד, אנחנו יודעים שאנחנו בדרך הנכונה.
אלה אלגריסי: יש לנו הוכחות מחקריות שאנחנו בדרך הנכונה, יש עוד המון מה לעשות.
אלה אלגריסי: אבל אנחנו צריכים זמן ותמיכה, וחשוב שהיא תיאמר ברמות השונות.
אלה אלגריסי: וגם בחדר הזה אנשים ומומחים שיודעים מה נעשה, צריכים להגיד, תירגעו, אל תתלהמו, תנו לאנשים לעשות את העבודה שלהם.
אלה אלגריסי: אני בטוחה שאנחנו כן הולכים בכיוון הנכון, כי אנחנו מסכימים לכל אמירה ולכל עמדה שמוצגת כאן, לפחות מבחינת המשרד ומה שהוא צריך לעשות.
רן כהן: תודה רבה אלה.
רן כהן: חבר הכנסת מרגי בבקשה.
יעקב מרגי: אני חרד לאור הממצאים, כי הפתרונות נמצאים לא בהסכמה של המשרד, בזה כולנו מסכימים, וכשאני רואה את העשייה של הממשלה, לאור פרץ גלי האלימות, אז אנחנו חיים כמו שנאמר, כמו אותם זיקוקין.
יעקב מרגי: ראש הממשלה החליט לעשות משהו מעשי, והחליט להקים ועדה.
יעקב מרגי: אני לא יודע אם זה מעשי, הוועדה התכנסה כשרוב השרים לא הופיעו לוועדה.
רן כהן: הופיע רק השר לביטחון פנים.
יעקב מרגי: הייתי זהיר ואמרתי רוב השרים לא הגיעו.
קריאה: בישיבה השנייה הגיעו שבעה.
יעקב מרגי: אמרתי רוב השרים לא הגיעו ואני עומד אחרי זה.
יעקב מרגי: כפי שראינו שזה לא עניין להסכים ולברך, אלא השאלה כמה משרד החינוך יסכים להשקיע משאבים, וכמה המשרד לביטחון פנים יסכים להפריש משאבים, וכמה משרד האוצר יתחיל לתקצב את הבעיות הכואבות במדינת ישראל.
יעקב מרגי: ואני אומר לכם, תחום האלימות היא פרי באושים העמקת הפערים וכל הקפאת התקנים.
יעקב מרגי: רבותי, אני בא משירות המדינה.
יעקב מרגי: הקפאת התקנים מתרחשת כבר 20 ומשהו שנים, ורק ועדות חריגים.
יעקב מרגי: בג'ובים לא ראיתי הקפאת תקנים, שם זה הולך יותר חלק.
יעקב מרגי: אבל זה אסון מה שקורא.
יעקב מרגי: ולכן אני אומר, צריך לקום קול זעקה שתהיה מעורבות של ראש הממשלה בישראל.
אורן יהי-שלום: אנחנו תנועה של אנשים שמתעניינת במערכת החינוך, ולא בשאר התופעות שראינו כאן.
אורן יהי-שלום: אני גם מצטרף לרוב הדברים שנאמרו.
אורן יהי-שלום: אני חושב שאלה מכירה חלק מהתכתובות הרבות שלנו בטלפונים בנושא אחד ספציפי.
אורן יהי-שלום: רק הערה אחת בנושא האלימות במערכת החינוך, נראה לנו שאפשר לשפר תחום אחד – נעשית הרבה עבודה אני מוכרח לומר את זה, גם ממה שאני למדתי.
אורן יהי-שלום: אבל עניין אחד תמוה, אנחנו לא רואים בבתי הספר הוראה מפורשת חד-משמעית שקופה וברורה למנהלי בתי ספר להעביר דיווחים ברורים עם פיקוח על הדיווחים האלה כלפי מעלה.
רן כהן: דיווח על מה?
אורן יהי-שלום: דיווח מסודר.
אורן יהי-שלום: בוא ניקח לדוגמה את חוזה תשלומי ההורים.
אורן יהי-שלום: כשמשרד החינוך רוצה לעשות משהו ברור, חד-משמעי בכל פינה עבור כל ילד, זה לא יוצא דופן.
אורן יהי-שלום: יש טופס מסודר בחוזר המנכ"ל עם פרטי הדיווח, שיטת הדיווח ולמי זה מגיע.
אורן יהי-שלום: דווקא באירועי אלימות.
אלה אלגריסי: תראה את התוצאות שלה בקרוב.
אורן יהי-שלום: אני מאוד שמח, זה ימנע גם כמה צעדים שאנחנו תכננו בעניין.
רן כהן: היום אין דיווח בכל בית ספר?
אורן יהי-שלום: יש חוזר מנכ"ל.
אורן יהי-שלום: משרד החינוך פירסם בעקבות דו"ח וילנאי חוזר מנכ"ל ארוך ומייגע מפורט ונהדר.
אורן יהי-שלום: השאלה מה קורה בבית הספר הבודד.
אורן יהי-שלום: ואז מסתמכים על פי רוב על סקרים חיצוניים, שזה כלי ניתור אחד.
אורן יהי-שלום: ויש גם את החבילה של עבודה בתוך בתי הספר א.ח.ם.
אורן יהי-שלום: – אקלים חינוכי מיטבי שזה מצויין.
אורן יהי-שלום: אבל אין דיווח אמת הבסיסי ביותר בבתי הספר מה באמת נעשה.
יעקב מרגי: יש לכם ידיעה כמה באמת באחוזים מדווח?
אורן יהי-שלום: לא, אין לאף אחד ידיעה, זה מה שאנחנו טוענים.
יעקב מרגי: ההערכות שלך הן נכונות?
אורן יהי-שלום: אני לא עוסק בהערכות, אני מסתכל על מערכת בניסיון לראות איך היא עובדת.
אורן יהי-שלום: אני אומר זו נקודה אחת שנדמה לי המלצה שיכולה להועיל, וכך באמת מנהלי בתי ספר יצטרכו גם להתמודד עם שקיפות מלאה.
גילה פינקלשטיין: מדד רמת האלימות.
אורן יהי-שלום: מדד אמיתי.
אורן יהי-שלום: אנחנו גם ממליצים שההורים יידעו על המדד הזה.
רן כהן: אם אני אציג שאילתה לשרת החינוך, כמה מקרי אלימות בבתי הספר היו בחודש האחרון לעומת החודש המקביל אשתקד?
רן כהן: היא לא תדע?
אורן יהי-שלום: אין לה מושג.
אלה אלגריסי: היא תדע במחוז.
אלה אלגריסי: בכל מחוז יש רישום.
אלה אלגריסי: אבל יש חובת דיווח ויש מציאות.
אלה אלגריסי: היא תוכל להגיד לך כמה דיווחים היו בכל מחוז בחודש הקודם לעומת חודש לפני.
אלה אלגריסי: יש דיווח.
רן כהן: מה שאת אומרת שהדיווח הזה הוא לא אמיתי, לא עדכני, לא מלא?
אלה אלגריסי: השאיפה שלנו שהדיווח יהיה מלא.
אלה אלגריסי: יש פה שאלה פילוסופית חינוכית, שאני לא בטוחה שיהיה לנו זמן לדון בה.
אלה אלגריסי: התפיסה שלנו, שלי כאיש בריאות הנפש היא, שהכיוון לעודד מנהלים לדווח הוא הכיוון שהם יקבלו בעקבות הדיווח הדרכה וליווי בהתמודדות עם הארוע, ולא כדי לעשות סטטיסטיקות.
אלה אלגריסי: אבל יחד עם זאת, אני שומעת את הקול שאומר גם סטטיסטיקה יש לה משמעות.
רן כהן: אילו הייתי שר החינוך, הייתי מסתכל על הסטטיסטיקה הזאת כדי לדעת מה קורה במערכת שלי.
אלה אלגריסי: במקביל אנחנו עובדים בכמה רמות.
אלה אלגריסי: ברמה אחת להגיד אל תלחצו על סטטיסטיקות, תנו לנו קודם לעודד מנהלים.
אלה אלגריסי: כשאנחנו בתהליך, ויש עלייה בעניין הזה של דיווח.
אלה אלגריסי: סוזי יודעת שרמת הדיווח של בתי הספר ושיתופי הפעולה של המנהלים עם המשטרה הולכת ועולה עם הזמן.
אלה אלגריסי: כי אנחנו משקיעים בעידוד שזה חשוב, ויש לזה תוצאות חשובות.
יעקב מרגי: חשבתם במשרד החינוך לקחת בית ספר שלא פשט בו הנגע של האלימות, ואולי להיות בית ספר חונך לבית ספר שכן פשט בו?
אלה אלגריסי: כן, אנחנו עושים גם את זה.
אלה אלגריסי: אבל אני רוצה להגיד לגבי חובת הדיווח, שאנחנו בימים אלה עובדים על תכנית ממוחשבת של דיווחים שיהיו לנו נתונים ON LINE, ואני מקווה שב-1 בספטמבר יבוצעו.
אלה אלגריסי: בתהליך שלנו כרגע הצלחנו להכניס באופן ממוחשב את איבחון האח"ם לרשות מנהלי בתי הספר, והוא נמצא כרגע באינטרנט.
אלה אלגריסי: בבתי ספר יכולים לקבל תוצאות של האיבחון הזה כמעט ON LINE ויש תנופה גדולה מאוד של בתי ספר שעושים את האיבחון הזה.
אלה אלגריסי: והשלב הזה, זה דיווחים של כלל מערכת החינוך וזה יקרה בתקופה הקרובה.
אורן יהי-שלום: הבעיה האמיתית היא ברמת מנהל בית הספר.
אורן יהי-שלום: זאת עיקר הבעיה.
אורן יהי-שלום: גם סוזי מכירה, יצאנו לתחקר את העניין הזה, מנהל בית הספר אין לו שום עניין לדווח.
אורן יהי-שלום: אני חושב שלא יזיק לעשות כמה פעולות באופן גורף, עם אמירה ברורה של המשרד.
אורן יהי-שלום: הורים בישראל זכאים לדעת מהי רמת האלימות בבית הספר שהם שולחים אליו את הילד שלהם.
אורן יהי-שלום: מנהל בית הספר צריך לדעת, שכשם שמפקד גדוד בצבא מדווח, להבדיל, על תקלות בטיחות לדוגמה, ואף אחד לא יגיד אין לו אינטרס לדווח אז הוא לא ידווח, מה זאת אומרת לא ידווח.
רינה יצחקי: זה גול עצמי, זה רייטינג.
גילה פינקלשטיין: רציתי לשאול את נציגת משרד החינוך אלה.
גילה פינקלשטיין: הציעו במשרד החינוך לאחרונה שיוציאו ילדים אלימים מבית הספרלבית ספר לילדים אלימים, וחושבים על זה, זה הרעיון.
גילה פינקלשטיין: אני חושבת שזו באמת שערורייה, כי זו הרמת ידיים וכישלון מערכתי.
גילה פינקלשטיין: החכמה היא שנטפל בילד, למרות שזה קשה מאוד, אבל לטפל בו בתוך בית הספר.
גילה פינקלשטיין: קדמן לא יתן לבית ספר כזה להתקיים, שיוציא ילדים אלימים.
יצחק קדמן: אפילו משרד החינוך לא מאמין.
רן כהן: אני אפילו קיבלתי טענות נגד קדמן שהוא הפך להיות אוייב המורים.
טובה בן-ארח: המנחים של החינוך המיוחד, שמומחים להפרעות התנהגות, ינחו את בתי הספר או את המורים שנתקלים בכאלה בבתי הספר.
גילה פינקלשטיין: זה משהו אחר, אני שמעתי להוציא את התלמידים האלימים ממסגרת בית הספר.
רן כהן: רבותי, לכל הדעות בשולחן הזה, לא יכול להיות מצב שבו זורקים את הילד לצמיתות או לחודשים ארוכים מבית הספר, כי אז הוא נזרק לחברה ולמציאות הרבה יותר קשה, הרבה יותר מסוכנת.
רן כהן: נדמה לי שבעניין הזה דברים נאמרו.
רינה יצחקי: כמובן אני רוצה קודם כל לשבח מאוד את ההמלצות.
רינה יצחקי: אני רוצה להדגיש שניים-שלושה דברים.
רינה יצחקי: הדימוי השלילי של הנוער, שהוא הולך ומתגבר והופך להיות נבואה שמגשימה את עצמה.
רינה יצחקי: ילד לא יכול להרשות לעצמו לא להיות אלים, כי הוא לא "קולי", ובכלל אנא הוא בא.
רינה יצחקי: בעניין הזה, לעשות כל מאמץ אפשרי, וזה דווקא צריך לבוא מכם להציף את העשייה החיובית שאתם עושים בכל דרך שאפשרית.
רינה יצחקי: אתם צריכים להיות הראשונים שידאגו לזה, כי לאחרים זה לא כל כך חשוב כמו שזה חשוב לכם.
רינה יצחקי: דבר שני, אני רוצה להדגיש מאוד את עניין הטיפול המניעתי וזה כולל גם את מה שהאמריקאים אוהבים, התערבות מוקדמת ככל האפשר.
רינה יצחקי: מניעתי, זה דבר מסובך שעולה כסף.
רינה יצחקי: למה?
רינה יצחקי: כמו חיסון, כמו בבריאות הגוף.
רינה יצחקי: מניעה עושים לציבור כולו, גם לבריאים וגם לחולים.
רינה יצחקי: וזה עולה הרבה כסף, נראה כאילו על פניו, שקל לטפל ברגע שרואים את הסימפטום.
רינה יצחקי: יחכו עד שיהיה לנו הדיווח על מספר הילדים האלימים, ואז יאספו את האלימים ויטפלו בהם.
רינה יצחקי: אבוד, הפסדנו את הזמן והרכבת, את זה צריך לעשות בהתחלה, ומבחינה הזאת כמו בבריאות הגוף.
רינה יצחקי: כל הילדים הם בסיכון, כל מוסד אם לא נעשה בו פעילות מתאימה מלכתחילה, ומגיל צעיר ככל האפשר, ועם ההורים גם, זה קשור גם לאחריות ההורים, לא יעזרו כל הפטנטים, אם זה מפינלנד, ואם זה מג'וליאני, חבל על הזמן.
רינה יצחקי: זה טוב בשביל לזרות רוח ולעשות רושם שעושים משהו.
רינה יצחקי: העניין של המנהלים, אני חושבת שפה צריכה להיות חשיבה מיוחדת, כי פה יש פה איזה מין גול עצמי.
רינה יצחקי: למנהלים יש את הקטע של להציג את בית הספר כבית ספר מוצלח, לספק דיווח על רמת אלימות, ואם חלילה גם לא כל כך יפה, גבוהה מדי, זה מנוגד כאילו לאינטרס של בית הספר.
רינה יצחקי: ולכן צריכה להיות פה חשיבה מיוחדת איך לעבוד עם המנהלים כדי לאפשר בכל זאת שהדבר הזה יקרה.
רינה יצחקי: היום שמעתי מחברה שהגיעה מארצות הברית, שעובדת בתחום החינוך, שנכנס לשכונה שלהם - אני לא יודעת איזה גודל זה בארצות הברית, אדם שיש לו תיק על תקיפה מינית.
רינה יצחקי: חילקו לכל התושבים, העירייה והנהלות בתי הספר, דף עם שמו תיאורו ותמונתו, כדי שיוכלו להיזהר ממנו.
רינה יצחקי: לא נחמד?
רינה יצחקי: שמענו קודם שהנערה הזאת חיה עם התוקף בסביבה אחת.
רינה יצחקי: אנחנו יודעים שבשנה שעברה בדיוק לפני שנה מנהלי הקייטנות לא ידעו שצריך לבקש תעודות מאנשים, אלו פדופילים לא סתם תקיפה מינית.
רינה יצחקי: בעניין הזה צריכים ללמוד דברים.
רן כהן: הייתי מבקש מסגן ניצב סוזי בן-ברוך לומר לנו איך זה נראה.
סוזי בן-ברוך: צהריים טובים, אני מברכת את כניסתו של ד"ר קדמן למערך האלימות, במרכאות, הנורמטיבית.
סוזי בן-ברוך: עד עכשיו עסקת רק באלימות מינית, היום הרחבת קצת את היריעה, ואני מברכת על כך.
סוזי בן-ברוך: עכשיו הוא נכנס גם לסמים וגם לאלימות.
סוזי בן-ברוך: אנחנו מדברים לפחות פעמיים ביום בנושאים שלנו.
סוזי בן-ברוך: כמובן שאנחנו מברכים על כל ההמלצות, זה נכון שאין כאן הרבה חדש.
סוזי בן-ברוך: הגיע הזמן ליישם אותן רק, השאלה היא איך מיישמים אותן.
רן כהן: אין כאן הרבה חדש, יש פה הרבה שלא מיושם.
סוזי בן-ברוך: לכן אני אומרת, אין הרבה חדש אבל הגיע הזמן ליישם.
סוזי בן-ברוך: מוועדה לוועדה אנחנו יותר ויותר מדברים, אבל הגיע הזמן לעשות.
גילה פינקלשטיין: כל כך הרבה חוקים, ואין שום אכיפה, מה יש לעשות בכל הנושאים?
סוזי בן-ברוך: באשר לאכיפה זה התחום שלי.
סוזי בן-ברוך: גברת גילה פינקלשטיין, נגעת בנושא הכאוב.
סוזי בן-ברוך: כל החוקים הם חוקים מאוד יפים, שחלק מהם הובלנו אותם.
סוזי בן-ברוך: איסור נשיאת כלי תקיפה, הובלנו.
סוזי בן-ברוך: את הנושא של המשקאות המשכרים, הובלנו, הרי זה לא סוד.
סוזי בן-ברוך: אבל קיווינו יחד עם ההובלה שנקבל גם משהו כדי לעשות עם זה משהו.
סוזי בן-ברוך: התוצאה היא שנכנסו קרוב לחמישה חוקים בשנתיים האחרונות, ולאף אחד מהם לא קיבלנו משאבים.
סוזי בן-ברוך: יושב ראש ועדת החוקה אומר לי כן, אני אומרת אנחנו מברכים בכפוף לחוק הטבק, עוד מעט ייכנס איסור מכירת כלי עישון.
סוזי בן-ברוך: אנחנו מברכים על הכל, אנחנו רוצים את זה, רק תנו לנו את המשאבים בהתאם לזה.
סוזי בן-ברוך: נכנס חוק איסור משקאות חריפים, מאוד רצינו שבכל מקום יהיה אסור למכור משקאות חריפים לקטינים.
סוזי בן-ברוך: ומה התוצאה?
סוזי בן-ברוך: החוק הזה נכנס ב-19 באוקטובר, ואז אמרו קדימה לאכוף.
סוזי בן-ברוך: אבל כסף לא קיבלנו, משאבים לא קיבלנו.
סוזי בן-ברוך: מה שעשיתם, אני אומרת לך חד-משמעית, תקציב שהיה מיועד למיחשוב לעובדי הנוער במשטרת ישראל, הלך לתיקצוב של מצלמות מיוחדות בגודל כף יד, ושאפשר יהיה לעקוב אחרי מי שמוכר משקאות לקטינים לעקוב ולצלם וגם להסריט תוך כדי.
סוזי בן-ברוך: כל התקציב הלך לכיוון הזה, ועדיין לא הספקנו להחיל את זה, עדיין אין את הכלי הזה לכל יחידות המשטרה.
סוזי בן-ברוך: אני חייבת לציין שמאז ה-19 באוקטובר ועד עצם היום הזה, כל סופי שבוע, כל מפקדי המחוזות, לקחו את הנושא הזה כמרכזי, אנשי נוער, בילוש, מתנדבי משמר האזרחי, הורים שאיכפת להם, סיירות הורים זו פעילות חדשה בתוך המשמר האזרחי.
סוזי בן-ברוך: בכלל, כל המשטרה נרתמה לעניין הזה של איסור מכירת משקאות, כי אנחנו יודעים שהתוצאה של שימוש במשקאות אלכוהוליים היא אלימות יתר.
סוזי בן-ברוך: אנחנו רואים אותם אחרי, איפה אנחנו נפגשים בנערים האלה ובצעירים האלה, ונכון, יותר צעירים מאשר נערים נכנסים למעגל האלימות בקנה מידה אדיר יחסית.
סוזי בן-ברוך: גם אנחנו מצטרפים לקריאה לא לצאת דווקא נגד בני הנוער.
סוזי בן-ברוך: יש לי כאן גרף שמראה את זה באופן מאוד בולט, איפה הצעירים בני 18 עד 26, ואיפה הנוער נמצא.
רן כהן: סוזי, אני רוצה להבין, השר לביטחון פנים או מפכ"ל המשטרה הגישו לאוצר דרישה קונקרטית בעבור ביצוע חוקים א' ב' ג' ד', אין תשובה או נענתה בשלילה?
סוזי בן-ברוך: החוקים האלה נכנסו בלי שקיבלנו – היתה ועדה מאוד גדולה לפני כשנה וחצי, שבה המפכ"ל פנה ליו"ר ועדת החוקה ואמר, נכנסים חוקים בלי אכיפה, ואז גם אופיר פינס התערב לטובתנו בעניין.
רן כהן: ועדת החוקה לא מעבירה תקציבים.
סוזי בן-ברוך: גם חבר הכנסת אופיר פינס התערב לטובתנו ואמר, עם כל הכבוד לך, לא יכולים לעמוד בזה.
סוזי בן-ברוך: חד-משמעית שלא תהיינה אי-הבנות, אנחנו עושים את המקסימום לאכוף את החוקים.
סוזי בן-ברוך: כי אנחנו יודעים שאם נתפוס את הילדים לפני, כשמחזיקים סכין ועוד לא השתמשו בה, עצרנו גל של אלימות.
סוזי בן-ברוך: אותו דבר לגבי משקאות אלכוהוליים.
סוזי בן-ברוך: מפקדי מחוזות לקחו את שני החוקים האלה, איסור נשיאת כלי תקיפה, קרי, אולר, אגרופן או סכין, ועושים חיפושים בכניסה למועדונים, בפאבים, אנחנו גם בעד חיפוש בכניסה לבתי ספר.
סוזי בן-ברוך: אפילו חיפוש אקראי.
רן כהן: בעניין הזה אני מאוד רוצה לעזור לכם.
רן כהן: רחל, אנחנו נפנה לשר לביטחון פנים ולשר האוצר במכתב משותף.
רן כהן: ונאמר לו שלמיטב ידיעתי חוקים א' ב' ג' ד', קחי את הרשימה מסוזי--
סוזי בן-ברוך: הרשימה מוכנה כבר.
רן כהן: --בתוקף אבל אינם מיושמים בשל העדר תקציב.
סוזי בן-ברוך: חייבים לציין שלמרות זאת אנחנו עושים את המיטב כדי לאכוף, משום שאנחנו מבינים את המשמעות של אכיפת החוקים האלה.
סוזי בן-ברוך: לגבי נושא של שופטי נוער, נשמח מאוד אם תוכל לסייע בעניין, ודאי שמערכת בית המשפט לנוער מאוד תשמח בעניין.
רן כהן: גם לשרת המשפטים בעניין.
סוזי בן-ברוך: אני כבר לא רוצה לבר על הפרקליטים והתובעים, כי זה כבר נכנס לבקשה של השר מוועדת שרים לאלימות.
סוזי בן-ברוך: הנושא של קציני מבחני נוער, יש כאן נקודה שהיא מאוד בעייתית מבחינה חוקית.
סוזי בן-ברוך: צריך להבין אותה.
סוזי בן-ברוך: ילדים עד גיל 12 כאשר הם עוברים עבירה מתחת לגיל האחריות הפלילית, המשמעות היא שהם לא מבחינים בין סובב לתוצאה.
סוזי בן-ברוך: פעם אמרו שהם לא מבינים בין טוב לרע, זה נגמר.
סוזי בן-ברוך: הם לא מבינים שאם הוא נותן בעיטה לאשה בהריון, הוא עלול לגרום להפלה.
סוזי בן-ברוך: הילד הזה לא מבין, החוק מכיר בזה.
סוזי בן-ברוך: עד גיל 12, יש לו גיבוי חוקי לעניין הזה לצערנו.
סוזי בן-ברוך: מי כן אמור לטפל בו, זה פקיד סעד לחוק הנוער.
סוזי בן-ברוך: בא ד"ר קדמן ואומר, פקיד סעד לחוק הנוער לא יכול להכיל את הילדים האלה, מדובר בקרוב ל-2,500 ילדים מתחת לגיל האחריות הפלילית, שעוברים עבירות רציניות מאוד, והרקורד שלהם לא מתבייש בנער בן 16 ל-20.
רן כהן: והם לא מטופלים כיוון שאין פקידי סעד.
סוזי בן-ברוך: משום שאין פקידי סעד.
יצחק קדמן: הם בדרך כלל מטפלים בקורבנות.
סוזי בן-ברוך: גם בקורבנות מטפלים.
סוזי בן-ברוך: פקידי סעד לחוק הנוער – הכמות שלהם היא מזערית יחסית לגל הצרות שנפלו עלינו בשנים האחרונות.
סוזי בן-ברוך: אגב, יש לנו פקידי סעד מצויינים בארץ, אני יכול להשוות את זה עם מה שקורה בעולם.
סוזי בן-ברוך: פקידי סעד שעובדים עם הלב, עם המון זמן מזמנם הפרטי, שבתו לפני שנה.
סוזי בן-ברוך: הם שבתו במשך שנה וחצי, למי בכלל היה איכפת.
סוזי בן-ברוך: רק המשטרה, כי לנו הצטברו תיקים לכן צעקנו.
סוזי בן-ברוך: אבל אף אחד לא התייחס לעניין, אז הם חזרו לעבודה ולא קיבלו שום תוספת.
סוזי בן-ברוך: הם לא רצו תוספת משכורת, הם רצו תוספת משאבים כדי שיוכלו לטפל בילדים.
סוזי בן-ברוך: הרי זו זווית ראייה אחרת לגמרי.
סוזי בן-ברוך: לצערי, היום הן עובדות מעבר לשעות.
סוזי בן-ברוך: הן עושות את המקסימום האפשרי, היום גם הנושא של ההינתקות נכנס לתמונה וגם בזה הן עוזרות עד כמה שהן יכולות.
סוזי בן-ברוך: אבל הן לא יכולות להכיל את מה שקורה היום.
סוזי בן-ברוך: ולכן בא קדמן ואומר, בואו ניתן לילדים מתחת לגיל האחריות הפלילית, שלא פקידי סעד יטפלו בהם, אלא שרותי מבחני נוער.
סוזי בן-ברוך: גם שם יש צרות, הצגת את זה, גם שם יש מחזור אדיר.
סוזי בן-ברוך: אז אתה רוצה גם פה ליצור פקק נוסף?
סוזי בן-ברוך: צריך להוסיף תקנים, צריך לשנות חקיקה.
יצחק קדמן: זה ברור שזה יצריך פה, זה ברור שזה יצריך תוספת תקנים כתנאי בלתי יעבור.
רן כהן: ד"ר קדמן לא הסתיר מתחילת הצגת הדברים שזה באמת כרוך בכסף.
סוזי בן-ברוך: אז צריך להוסיף שפקידי סעד יטפלו בילדים מתחת לגיל האחריות הפלילית.
סוזי בן-ברוך: צריך לעשות סדר בחוק הזה.
סוזי בן-ברוך: וכמובן שירות מבחן לנוער, אם אין רצף של טיפול, אין בעצם טיפול.
סוזי בן-ברוך: הדבר האחרון שצריך לזכור, הכלל הוא שילד שמעסיקים אותו לא מעסיק אחרים, וכל מה שנאמר כאן בעצם מכיל את זה.
רן כהן: תודה רבה סוזי.
רן כהן: איך התכנית נראית בעיניכם.
ניר קטררו: אני רוצה להתייחס לדו"ח שד"ר קדמן הציג.
ניר קטררו: בראש ובראשונה אני רוצה להתייחס לעובדה שמערכת החינוך היום צריכה להתמקד במיוחד בחינוך, ולא בהעברת ידע מהסיבה שציינת, הטכנולוגיה היום כל כך מתקדמת, ידע אין שום בעיה להשיג.
ניר קטררו: חינוך וערכים יש בעיה מאוד גדולה להשיג.
ניר קטררו: מעניין אותי לדעת אם נעזוב את האיבחון עצמו, טיפוח ילדים שכבר אובחנו, אבקש שתתייחס מאוחר יותר.
ניר קטררו: אני רוצה להתייחס לתחום השיתוף.
ניר קטררו: אני מגיע מראשון לציון, אני חייב להגיד שבבית הספר שלי אנחנו מפעילים תכנית בשם ת.ל.ת.
ניר קטררו: תלמידים למען תלמידים.
ניר קטררו: משרד החינוך בוודאי יודע היטב על הדבר הזה.
ניר קטררו: אני חייב להגיד שאני אישית נדהמתי מעד כמה שרק הת.ל.ת.
ניר קטררו: הזה קידם את אותם תלמידים, שהם לא תלמידי מאה, תלמידים שמאובחנים כתלמידים אלימים ובעייתיים, הם הגיעו לשיאים לימודיים, הם הגיעו לשיאים חברתיים, זה דבר שאסור להתעלם ממנו, וזה דבר שאני גם לא יודע עד כמה הוא עולה כסף, אז בכלל.
רן כהן: אני לא מעלה בדעתי ניר, שיכול להיות איזשהו תהליך חינוכי של התמודדות עם הסוגייה הזאת ללא עשייתו עם התלמידים.
רן כהן: זה המפתח.
ניר קטררו: אבל זה עוזר למערכת וזה עוזר לתלמידים.
ניר קטררו: בגלל שברגע שאתה יודע שיש לך נציגים, אני מדבר על מועצת תלמידים, יש לך נציגים בפורום קבלת החלטות, ואנחנו נמצאים עכשיו בכנסת ישראל, אז בסופו של דבר אחר כך גם הרבה יותר קשה לך לבוא בתלונות.
ניר קטררו: בנוסף אני רוצה להדגיש, שהחינוך בראש ובראשונה צריך להיות הדבר שעליו שמים את הדגש, בגלל שהחינוך זה עם הפנים קדימה.
ניר קטררו: אגב, התייחסת לעניין הפשיעה החמורה במבוגרים.
ניר קטררו: זה דבר שאתמול או לפני יומיים קרה, ואני חייב להגיד שאני אישית הייתי מאוד מופתע.
ניר קטררו: דבר נוסף מספר תלמידים בכיתות, הצלחה אדירה במב"ר שהתקן עמד על 18 תלמידים, בשנה האחרונה הוא שונה ל-25, הצלחה אדירה.
ניר קטררו: בהחלט אפשר לקחת דוגמה.
ניר קטררו: אגב, גם היום רוצים להגדיל את מספר התלמידים מעבר ל-25.
ניר קטררו: לגבי אכיפה, כרגע החוקים שנמצאים ברשומות, מערכת החוקים הישראלית היא מהמתקדמות בעולם.
ניר קטררו: מערכת האכיפה שלא באשמתה, לא.
ניר קטררו: אנחנו מסתכלים יותר מדי לפתרונות טקטיים, מה זה אומר פתרונות טקטיים, זה אומר פתרונות של הרגע.
ניר קטררו: פתרונות שנתפסים טוב ככותרת, ולא בפתרונות אסטרטגיים.
ניר קטררו: היום אנחנו נמצאים בצמרת האסטרטגית.
רן כהן: נדמה לי שזה מה שמבדיל את התכנית הזאת בכל מיני פתרונות חפוזים.
ניר קטררו: זאת שאלה שאני יכול להפנות אליך באופן ישיר.
ניר קטררו: אנחנו מבקשים טיפול אסטרטגי, כשמספר חברי כנסת שיושבים פה עכשיו אינו עולה על שניים.
רן כהן: לכמה דקות היו שלושה.
ניר קטררו: אינני יודע איך אנחנו יכולים לצפות לפתרונות אסטרטגיים, כאשר הצמרת האסטרטגית איננה נמצאת כדי לשמוע.
רן כהן: תודה רבה ניר.
רן כהן: שי ביאליק בבקשה.
שי ביאליק: אני רק מוסיפה דברים שניר אמר.
שי ביאליק: אני חייבת להתייחס למה שרינה אמרה.
שי ביאליק: בקשר לאלימות כדבר כואב בקרב בני נוער.
שי ביאליק: אלימות בקרב בני נוער זה אצל מיעוט.
שי ביאליק: היא לא נתפסת אצל כל בני הנוער כדבר שימושי, זה אצל מיעוט.
שי ביאליק: והמיעוט זה אנחנו, ובדרך כלל זו דמות שאנחנו לא מצליחים להגיע אליה בכל המקרים.