GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורי אריאל: במילה "בכל מאודיך" אומר רש"י מילה אחת, "ממון".
אורי אריאל: יהודים מבינים אחרי שהם נתנו את הלב, את הנפש, בסוף אומרים להם, תקבל קנס, אז הוא מבין, סוף סוף.
מיכאל מלכיאור: לא רק יהודי.
מיכאל מלכיאור: אתה אומר להיות אנטישמי, בסדר, גם הגויים מבינים את השפה.
ענת אסיף: רק עוד משפט אחד.
ענת אסיף: אנחנו בישיבה הזאת בין היתר בעקבות המקרה הנורא שקרה.
ענת אסיף: שהמקרה הזה, למרות כל מיני דברים שיצאו לתקשורת, שהזכיר חבר-הכנסת פינס.
ענת אסיף: המקרה הזה עדיין נמצא בחקירת משטרה, התיק הזה עדיין לא הועבר לפרקליטות.
ענת אסיף: זאת אומרת, אין עוד שום החלטה, אם כן או לא להגיש כתב אישום.
מיכאל מלכיאור: אני חושב שאין סיבה פה להאריך את הדברים, אלא אם כן יש מישהו.
מרים פרבר: אנחנו מפרידים בין הזנחה אמיתית, פושעת של הורים שמשאירים כל ערב את הילד או מדי פעם את הילדים.
מרים פרבר: זה גם פלילי וגם אפשר להיכנס בחוק הנוער ולהוציא את הילדים מהם.
מרים פרבר: אם הם אמנם הורים מזניחים.
מרים פרבר: אנחנו לא מדברים עליהם היום, אנחנו מדברים על כולנו.
מרים פרבר: שלרגע קפצנו לקחת את העיתון, לקחת את הלחם וזה קרה, אני חושבת, לכולנו.
מרים פרבר: ויש כאן גם את התחושה שלי זה לא יקרה.
מרים פרבר: קורים דברים כאלה, אבל לי זה לא יקרה, כי אני קפצתי רק לרגע.
מרים פרבר: והאיך מתגברים על זה?
מרים פרבר: כמובן אם תבוא משטרה על יד סופר, כל המכוניות עם הילדים בפנים, היא תשים פתקים של קנסות, ותשאיר את הילד בפנים, אני מצפה שלא את זה יעשו.
מרים פרבר: אבל זה תרבות, תרבות של התערבות.
מרים פרבר: אם תבוא משטרה ותפרוץ כל מכונית שילד בפנים, אני רוצה לראות אדם שישאיר.
מרים פרבר: חניה אסורה, אז גם יכולים להגיד, זה לא יקרה לי.
מרים פרבר: טוב, אז אני אשלם 100 ש"ח.
מרים פרבר: זה צריך להיות הרבה יותר רציני, לא רק בתוצאה אלא גם בדרך ההתערבות.
מרים פרבר: אם יש ברמקול לתוך הסופר, כל ההורים שיש להם ילד בחוץ.
מרים פרבר: התרבות היא תרבות אחרת צריכה להיות.
מרים פרבר: שזה ברור שהמשטרה תבוא, פורצים מכונית אחת אחר השניה, כי המשטרה לא יכולה להשאיר את הילד בפנים.
מיכאל מלכיאור: ענת, האם אפשר לתת קנס על המקום לדבר כזה?
ענת אסיף: לא, אי אפשר.
ענת אסיף: אנחנו לא מדברים על עבירה שכל מה שהיא אומרת, זה מישהו משאיר את הילד באוטו.
ענת אסיף: העבירה הזאת אומרת, משאיר ילד בלא השגחה ראויה ובכך מסכן את חיי הילד או פוגע או עלול לפגוע פגיעה אנושית.
ענת אסיף: יש כאן ולא סתם ניסחנו ככה את העבירה.
ענת אסיף: ואני לא כאן בשביל להגיד שזה עבירה רחבה מדי, בכלל לא.
ענת אסיף: זו עבירה עם אלמנט שצריך להוכיח.
ענת אסיף: זה לא משהו שאפשר לבוא על המקום ולתת דוח.
ענת אסיף: כמובן שאם השוטר ראה ילד במכונית ועמד מחוץ לרכב, נגיד שעה, או אני לא יודעת מה, זה תלוי בנסיבות המקרה.
מיכאל מלכיאור: שמענו לפני כן, שילד יכול למות ברבע שעה, עשרים דקות.
ענת אסיף: אבל עדיין, וגם דיברנו על זה פעם קודמת.
ענת אסיף: סוג העבירות שבהם באים ונותנים דוחות, זה מה שנקרא "עבירות שמסדירות את החיים שלנו" עברות הסדר, זה לא עבירות שהן בהכרח פליליות במובן כמו שהדבר הזה הוא פלילי וחמור.
ענת אסיף: וזה גם יעשה זילות לעבירה הזאת.
ענת אסיף: כמו שאתה בלי חגורה, כמו שאתה זרקת זבל במקום אסור, לבוא לתת דוח.
ענת אסיף: בעיני זה לא הנכון.
ענת אסיף: בעיני צריך להמשיך בדרך כמו שהיא היום.
מיכאל מלכיאור: אבל הדרך של היום זה לא להמשיך.
ענת אסיף: מה שיש מקום לעשות, זה לבדוק את מדיניות האי תביעה בסוגייה הספציפית הזאת.
מיכאל מלכיאור: נקבל את ההחלטות הבאות.
מיכאל מלכיאור: קודם כל, לגבי משרד הבריאות, אנחנו מבקשים מכם תוך חודש ימים לחזור אלינו אודות מסעי ההסברה שאתם מתכננים.
מיכאל מלכיאור: טלוויזיה, טיפות חלב, גנים.
מיכאל מלכיאור: איזה מסעי הסברה ואיך אתם מתכוונים בכלל שהדבר יבוא גם לידי ביטוי.
מיכאל מלכיאור: ותבדקו גם, תעשו את הסקר, תבדקו אם ההורים מודעים בכלל שיש עבירה כזאת.
מיכאל מלכיאור: כמובן שגם אם הם מודעים לסכנה בהישארות של ילד.
מיכאל מלכיאור: לגבי המשטרה - לצערי אני חושב שאנחנו חייבים ממש לשנות כיוון לגמרי.
מיכאל מלכיאור: גם אני הייתי אומר יותר מלשקול.
מיכאל מלכיאור: אנחנו קוראים בוועדה למשטרה להפסיק את המדיניות של אי-תביעה במקרים האלו.
מיכאל מלכיאור: להגיש בכל מקרה תביעה.
מיכאל מלכיאור: לעשות כל מאמץ כדי שהדברים יגיעו לפרקליטות ויגיעו להרשעה.
מיכאל מלכיאור: ואם אנחנו רואים לאורך זמן שאי אפשר על בסיס החוק הקיים לקבל את ההרשעות, שאנחנו לא יודעים, כי כמעט אף פעם זה לא מגיע למבחן.
מיכאל מלכיאור: אבל אם אנחנו רואים את זה, אז אנחנו נצטרך לשנות את לשון החוק.
אורי אריאל: בכל מקרה, נבקש מהמשטרה לתת דיווח תוך חודש או חודשיים, מה המסקנות שלהם.
מיכאל מלכיאור: גלית, חודש זה בסדר?
גלית זיו אשור: כן.
יצחק קדמן: וגם שיפרסמו מסמך דומה שיוצא מפרקליטת המדינה, הנחייה לתביעה.
אורי אריאל: ואז אפשר לעשות מעקב לתחילת הכנס הבא.
מיכאל מלכיאור: אנחנו נקבל את זה תוך חודש, אם הדברים יהיו כמו שאנחנו מקווים, אז בסדר.
מיכאל מלכיאור: ומה שלא יהיה, אנחנו נעשה ישיבת מעקב בתחילת המושב הבא.
מיכאל מלכיאור: אבל אנחנו רוצים לטפל בזה לפני זה.
מיכאל מלכיאור: עכשיו קיץ, זו התקופה הכי חמה, התקופה שגם יש הכי הרבה פיתוי.
אורי אריאל: יש חופש, נוסעים הרבה.
אורי אריאל: החופש הגדול הוא זמן שיש המון נסיעות, המון ילדים, המון תאונות בבית.
מיכאל מלכיאור: לא, כי משאירים הרבה יותר.
מיכאל מלכיאור: ואני מאוד מקבל את ההבחנה שלך, שפה אנחנו לא מדברים על עניין כללי של רווחה והזנחה.
מיכאל מלכיאור: פה אנחנו מדברים על כולנו, וזה באמת חטא שכולנו עוברים אותו ואנחנו חייבים להפסיק את זה באיזה מקום.
מיכאל מלכיאור: אם לא עושים את הדוגמאות, את ההרשעות שאפשר לפרסם אותם ברבים, ובגדול, וזו כוונת המחוקק.
יצחק קדמן: אני רציתי להוסיף עוד דבר אחד שלא דיברנו עליו.
יצחק קדמן: זה ילדים שנשכחים ברכבים של תחבורה ציבורית או של הסעה מאורגנת.
יצחק קדמן: היו גם מקרים כאלה.
יצחק קדמן: אני פניתי בשעתו לשר התחבורה אחרי שאמרו לי אנשים שמבינים בזה.
יצחק קדמן: שיתקין תקנה שברכב שבדרך קבע מסיע ילדים.
יצחק קדמן: אני מדבר על אותם רכבי הסעות, יש אפשרות להתקין, אני לא יודע אם קוראים לזה "גלאי נפח" או משהו אחר.
יצחק קדמן: שיכול להתריע אם נשאר ילד ברכב כזה.
יצחק קדמן: אי אפשר לעשות את זה בכל רכב, אבל הרכבים של הסעה מאורגנת של ילדים, אפשר לעשות את זה, זה לא נורא יקר.
יצחק קדמן: זה יכול להציל חיים.
יצחק קדמן: משרד התחבורה דן בזה כבר הרבה מאוד זמן.
יצחק קדמן: אולי אפשר להוסיף.
מיכאל מלכיאור: ראיתי אתמול בלילה בטלוויזיה איזה פלאי טכנולוגיה עושים בנתב"ג לגבי כל המצלמות, אפשר לזהות.
מיכאל מלכיאור: כשרוצים להשקיע המון כסף בדבר, אז יודעים לעשות את זה.
אורי אריאל: יש איזה נוהל בתחבורה הציבורית, של אגד, דן, הם חייבים לבדוק בגלל נושא הביטחון.
אורי אריאל: ועושים, כי זה מתפוצץ.
אורי אריאל: יכול להיות שאפשר להרחיב את זה בכיוון הזה, שכל נהג, גם טרנזיט, לא אגד דן, הוא חייב לוודא כמו שהוא יורד, לפני שהוא סוגר דלתות, זו חובתו וזו אחריותו.
אורי אריאל: חובתו לוודא שהרכב ריק, הוא לא יכול ללכת בלי שהוא וידא את זה, יש לו רישיון להסעת נוסעים.
אורי אריאל: לא מדובר על "פרייבט".
מיכאל מלכיאור: לפחות אתה אומר, לפני שמתקינים את הטכנולוגיה, לפחות לחייב בתקנה.
אורי אריאל: אני רוצה שתפנה במכתב של הוועדה, שאנחנו מבקשים ומבקשים מהם דיווח בהקדם.
יצחק קדמן: אם אפשר אני רוצה להוסיף עוד מילה אחת בנושא אחר שהוועדה דנה בו, שאתמול התגלה לי, ששוב לא קורה שום דבר.
יצחק קדמן: אתמול נעשתה בדיקה על-ידי הטלוויזיה המקומית, פה בירושלים, עם קייטנות לגבי העסקת עברייני מין ומסתבר שמנהלי קייטנות מאוד מפורסמים, לא היה להם שמץ של מושג על מה כתבים דיברו איתם.
יצחק קדמן: ואנחנו עומדים עכשיו לפני פתיחת הקייטנות ואולי הוועדה יכולה להוציא קול קורא של הרגע האחרון.
יצחק קדמן: גם פה יש הפקרות מוחלטת למרות שיש חוק.
יצחק קדמן: והמשטרה בעניין הזה ערוכה יוצא מן הכלל.
מיכאל מלכיאור: לגבי המשטרה, יש הוראות לכל התקנות.
מיכאל מלכיאור: המשטרה מיד עושה את זה.
אורי אריאל: אבל גם פה, מי שפותח קייטנה, צריך אישור של המשטרה, נכון?
יצחק קדמן: של הרשות המקומית.
לירי אנדי: אבל גם בעירייה הם לא יודעים.
מיכאל מלכיאור: לישיבה הקודמת בנושא הפדופיליה, הזמנו ראשי קייטנות, הם אמרו, מה זה שייך אלינו.
מיכאל מלכיאור: אף אחד מהם לא ידע על החוק.
יצחק קדמן: אחד ממנהלי הקייטנות אמר, מה אתם רוצים, אני מקבל מדריכים רק חבר'ה טובים.
אביטל אפל: בחזרה לנושא של השארת ילדים, מה שאני יכולה רק להוסיף, זה שאנחנו כאמור עובדים מול הרבה גורמי ביצוע.
אביטל אפל: מה שאנחנו יכולנו לעשות, אנחנו מעבירים דפי מידע למנהלי קייטנות, למנהלי מעונות ומנכ"לים של מעונות היום, של גני ילדים, של המשרדים השונים.
אביטל אפל: דפי מידע כתובים שאנחנו פשוט מבקשים להעביר אותם לכל הגורמים.
אביטל אפל: נותנים הנחיות ברורות בנושאים שונים וכמובן בנושא של השארת ילדים ללא השגחה.
אביטל אפל: אני חושבת שהאפקט הזה בהחלט יעשה את השינוי שאת אולי דיברת עליו, באמת להפוך את השינוי התרבותי הזה בקרב האנשים הנורמטיביים בהתנהגויות הבלתי נורמטיביות הללו, שצריכות להפוך לבלתי נורמטיבי.
אביטל אפל: זה לא בלתי נורמטיבי היום.
אביטל אפל: היום הורים משאירים את הילדים שלהם כהסדר קבוע.
אביטל אפל: אני מגיעה ב16:30-, הילד מגיע ב15:00-, הוא שומר על התינוקת, שעה וחצי אין שום בעיה.
אביטל אפל: אז הדברים האלה הם חלק משינוי תרבותי שלצדו החשיבות באכיפה.
מיכאל מלכיאור: הבעיה בנושא זה, ועל כך דיברנו לפני שהתחלנו את הישיבה.
מיכאל מלכיאור: הבעיה שהחברה, זה שאלה יסודית אחרת.
מיכאל מלכיאור: החברה מאורגנת לא נכון.
מיכאל מלכיאור: וזה יותר ויותר לא נכון.
מיכאל מלכיאור: ההכרח שיותר ויותר, שני ההורים עובדים עד מאוחר.
מיכאל מלכיאור: מערכת החינוך נותנת 11 שבועות חופש, או 9 שבועות לילדים הקטנים ולגנים.
מיכאל מלכיאור: ולא נותנים להורים את החופש הזה.
מיכאל מלכיאור: הרבה מההורים אין להם את האפשרות הכלכלית לשלוח לקייטנות.
רן כהן: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה.
רן כהן: הנושא שעל סדר יומנו – מסגרות חינוכיות לגיל הרך במגזר הערבי – חשוב מאוד, אולם לצערי הרב נצטרך לעשות את הדיון בזריזות רבה מאוד, מכיוון שבשעה 14:30 אני צריך להיות בקומה 5.
רן כהן: אלה האילוצים של הכנסת, אין לי ברירה, אבל לא נוותר על הדיון הזה.
רן כהן: ביקשתי מגברת ענת אופיר מהמועצה הלאומית לשלום הילד ומגברת איריס צור מנציבות הדורות הבאים לפתוח את הדיון ולהציג את סוגיית שיעור ההשתתפות במסגרות הגיל הרך בחברה הערבית בישראל, סוגייה קשה מאוד ונוקבת מאוד לפי מיטב ידיעתי.
רן כהן: אני חותר לצאת מכאן לא רק בצעקות הצילו אלא גם בצעדים קונקרטיים כדי לנסות לדרבן את משרדי הממשלה להגיע לפתרון.
רן כהן: לכן אבקש מכם גם למקד אותנו בנושאים השונים לפרטיהם וגם להוביל לקראת מציאת לפתרונות.
רן כהן: לא מספיק לבכות, צריך לשנות.
ענת אופיר: שלום לכולם.
ענת אופיר: אני שמחה שהגיעו לכאן הרבה נציגים של משרדי ממשלה ושל גופים שונים שהוזמנו לישיבה.
ענת אופיר: הישיבה הזאת זומנה בעקבות פנייה של המועצה לשלום הילד ושל "אשלים" לחבר הכנסת רן כהן.
ענת אופיר: אנחנו סבורים שלמרות שדנו בנושא הזה לא מעט פעמים הדברים לא השתנו ברמה שמצדיקה לא לדבר עליו יותר.
ענת אופיר: על כן אני שמחה שחבר הכנסת רן כהן הואיל לקיים את הישיבה הזאת.
ענת אופיר: אני רוצה להציג בפניכם – כי הישיבה הזאת לא ישיבה רגילה – יושבים סביב השולחן חברים מפרויקט שנקרא "קיאדאת".
ענת אופיר: מדובר על הקמת מנהיגות במגזר הערבי של אנשי מקצוע שעובדים למען הגיל הרך.
ענת אופיר: כל מי שחבר בפרויקט הזה, ש"אשלים" והמועצה לשלום הילד מפעילים בסיוע הפדרציה של סן-פרנסיסקו, מתעתד על פני רצף של כמה שנים להפוך לחלק מקבוצה שתקדם מדיניות שתיטיב עם ילדים בגיל הרך.
ענת אופיר: אני חושבת שמתאים מאוד במסגרת פרויקט כזה להעמיד את נושא שיעור ההשתתפות הנמוך במסגרות לגיל הרך בחברה הערבית כאחת המטרות שהקבוצה הזאת תרצה לקדם ולשנות במגזר הערבי.
ענת אופיר: בפרט שלפני רגע נפגשנו עם סגן השר מלכיאור שהדגיש נושא חשוב מאוד, שאפשר לדבר על אחריות ועל מה צריך לעשות, אולם חלק גדול מהאחריות הוא של התושבים, לפעול כדי לקדם בעצמם את השינוי בישובים שלהם ובאזורי מגוריהם.
ענת אופיר: אני רוצה להציג כאן כמה נתונים.
ענת אופיר: לא אגזול הרבה מזמן הישיבה, כי היא באמת לא ארוכה היום.
ענת אופיר: אבל כמה דברים שאנחנו צריכים לשים על השולחן כאשר אנחנו פותחים את הנושא לדיון.
ענת אופיר: למרות הנתון, לפיו אוכלוסיית הגיל הרך מהווה קצת למעלה מ-47% מכלל אוכלוסיית הילדים במגזר הערבי, מנתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה עולה כי שיעור ההשתתפות של ילדים ערבים במסגרות לגיל הרך נמוך מאוד ביחס לאוכלוסייה היהודית.
ענת אופיר: נמוך ביחס לעצמו, ונמוך בעיקר ביחס לאוכלוסייה היהודית.
ענת אופיר: יש טבלאות, שחלקכם בוודאי מכיר.
ענת אופיר: בגיל שנתיים רק קצת למעלה מ-4% מהילדים בחברה הערבית נמצאים במסגרות לגיל הרך.
ענת אופיר: אם משווים את זה לחברה היהודית, שם שיעור ההשתתפות הוא 29%.
ענת אופיר: זה לא הבדל שאפשר לא לשים לב אליו.
ענת אופיר: הפער מצטמצם ככל שאנחנו עולים בשנים, אבל עדיין גדול.
ענת אופיר: בגיל 3 66.5% מהילדים בחברה הערבית משתתפים במסגרות החינוך.
רן כהן: 4.2% זה ילד אחד מתוך 25.
רן כהן: כלומר, 24 מתוך 25 לא מגיעים למסגרות החינוך.
נג'אח ג'בארין: זה ממוצע.
נג'אח ג'בארין: יש מקומות שהמספר אף קטן יותר.
רן כהן: כולנו מדברים על ממוצע, לא נוקבים בשמות של ילדים.
רן כהן: אבל זה מספר מאוד-מאוד נמוך.
ענת אופיר: בגיל 4 הפער אמנם מצטמצם אבל גם בגיל הזה רואים פער, כש-72% מהילדים בחברה הערבית הולכים למסגרות לעומת 97.3% בחברה היהודית.
ענת אופיר: זה כבר גיל שבו אנחנו לא צריכים לדבר על כך שאמא מעדיפה להשאיר את הילד בבית כי הוא עוד תינוק והיא עוד מניקה וכל מיני שיקולים מן הסוג הזה.
ענת אופיר: הנתונים הללו מדאיגים.
ענת אופיר: הדיון בנושא הזה חשוב מאוד משום שכולנו יודעים היום, וכבר יש על כך הסכמה, שילד שיגיע לראשונה לגן בגן חובה או אף בכיתה א' יהיה בפער משמעותי מילד שלמד והועשר וקיבל וחווה דברים.
ענת אופיר: הפער הזה לא נסגר ורואים אותו גם אחר-כך כשמסתכלים על אחוזי נשירה ועל אחוזי הזכאים לתעודת בגרות.
ענת אופיר: שיעור הנשירה במגזר הערבי בשנת 2002-2003 היה כ-10% ואילו במגזר היהודי 5.3%.
ענת אופיר: זה שיעור כפול של נשירה.
ענת אופיר: שיעור הזכאים לתעודת בגרות במגזר הערבי הוא 55%, ובמגזר היהודי 75%.
ענת אופיר: אנחנו יודעים שיש שיפור בתחום הזה ובתחומים נוספים שסגן השר מלכיאור דיבר עליהם, אבל עדיין הפערים בלתי מוצדקים לחלוטין.
ענת אופיר: מספר נושאים שאני רוצה להזכיר שיהוו אולי בסיס לדיון.
ענת אופיר: מבחינת מצב סוציו-אקונומי, אי אפשר להתעלם מן העובדה שבשנת 2003 למעלה מ-57% מכלל הילדים הערבים היו עניים.
ענת אופיר: למרות שהם מהווים רק 30% מאוכלוסיית הילדים במדינה, למעלה מ-50% מהם עניים.
ענת אופיר: זה רלוונטי כי בישובים שונים – ובוודאי מי שחי בישובים האלה יעיד – גם בישוב בו יש מסגרות חינוך לגיל הרך ההורים לפעמים לא יכולים לשלם את מה שהם צריכים לשלם.
ענת אופיר: בוואקום הזה נכנסות מסגרות שמציעות חינוך חינם, שבו ההורים לפעמים כן יכולים לעמוד, אבל הוא לא תמיד חינוך ברמה שהורים היו בוחרים לתת לילדיהם, פשוט פעמים רבות זה מה שהם יכולים להרשות לעצמם.
ענת אופיר: את זה המדינה צריכה לקחת לתשומת לבה, מפני שזה לא מה שהמדינה רוצה שיקרה לילדים.
רן כהן: את מדברת על מעונות פרטיים?
ענת אופיר: מעונות פרטיים.
ענת אופיר: יש ישובים שבהם - - - מפעילה מסגרות לא מפוקחות.
ג'מאל זחאלקה: נוסח "אל המעין".
ענת אופיר: לגבי זמינות, כבר דיברנו על הנתון המזוויע, שרק 2% מתוך 1,700 המעונות שקיימים בישראל – ואני מדברת עכשיו על מעונות, לא על משפחתונים או פעוטונים או מסגרות אחרות – רק 2% נמצאים במגזר הערבי.
ענת אופיר: זה לא עומד ביחס ישיר לאחוז הילדים הערבים מתוך סך כל הילדים במדינת ישראל.
נדיה חילו: זה כולל ערים מעורבות?
ענת אופיר: אני צריכה לבדוק.
ענת אופיר: אלה נתונים של עמותת "סיכוי" ולדעתי לא כוללים ערים מעורבות.
נדיה חילו: חבל שמזניחים תמיד את הערים המעורבות.
רן כהן: הייתי מבקש שתפרטי גם את סוגי המעונות ואיפה נמצאת לדעתך המכה הקשה יותר בעניין הזה.
רן כהן: יש כאן גם משפחתונים, גם גני ילדים, גם כל מיני מוסדות.
ענת אופיר: אולי אתן למוזמנים אחרים שהם אנשי המקצוע בשטח לפרט את זה.
רן כהן: מי שיוכל להשיב ירים יד ובשמחה רבה אשמע אותו.
רן כהן: אני רוצה לדעת את הפרטים.
ענת אופיר: אני רוצה לדבר בקצרה על האיכות.
ענת אופיר: גם אם יש גן וגם אם מצאו תקציב לפתוח מסגרת, זה לא אומר שום דבר על האיכות שלה.
ענת אופיר: רבים מהאנשים שעובדים בשטח יעידו על הדלות של עזרי הלימוד והמִתקנים, על מחסור בתוכניות לימוד בסיסיות בערבית ובתוכניות העשרה שמשקפות את הזהות הלאומית התרבותית הערבית.
ענת אופיר: מועסקות גננות פרטיות שבמקרים רבים אינן מוסמכות, על אף כל מה שסגן השר מלכיאור אמר.
ענת אופיר: מדובר גם על חוסר בתמיכה של שירותים מקצועיים לאבחון ולטיפול.
ענת אופיר: הרי לא מספיק לדעת מה יש לילד אלא כאשר לילד יש צרכים מיוחדים חייבים לענות עליהם באמצעות קלינאית תקשורת או פיזיותרפיסטית או מקצועות פארה-רפואיים נוספים שאינם זמינים בחברה הערבית.
ענת אופיר: אפשר לדבר על זה עוד ועוד אבל בסופו של דבר יצטרכו לעשות מעשה.
רסמייה ח'שאן: את יכולה להגיד בפירוש: אין, נקודה.
ענת אופיר: אין, הם לא זמינים.
ענת אופיר: נושא חשוב נוסף הוא חוסר שיתוף הפעולה בין משרדי הממשלה השונים.
ענת אופיר: כל עוד נושא החינוך לגיל הרך ייפול בין הכיסאות של משרד החינוך, משרד הבריאות, משרד הרווחה ומשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה הידיים והרגליים ימשיכו להתבלבל.
ענת אופיר: וכאשר נכנסות לזה הרשויות המקומיות, שחלק אדיר מהן נמצאות באשכולות 1, 2 ו-3 ולא מצליחות לשים את ה-25% השתתפות שלהן אל תוך המסגרת שצריכה להיפתח, יכול בהחלט להיווצר מצב, כפי שאנחנו רואים היום, שמסגרות כאילו יכולות להיפתח אבל לא נפתחות והכסף שמועבר כבר ממשרדי הממשלה הולך ונעלם בתוך הכיור הזה.
רסמייה ח'שאן: הכסף נבלע בתוך המועצה.
ענת אופיר: ואחר-כך אי אפשר לפקח מה קרה אתו, ואומרים: אתם קיבלתם, יותר מזה לא נעזור לכם.
ענת אופיר: אבל ילדים בגלל זה לא נכנסים למסגרת.
ענת אופיר: דבר נוסף שצריך לדבר עליו כשמדברים על אחריות של אוכלוסייה זה השפעת תרבות ומסורת.
ענת אופיר: חלק מהאנשים בקבוצה אכן העלו את השאלה, האם גם כאשר נפתחות מסגרות – מעונות, משפחתונים וכולי – אנחנו לא צריכים לעשות איזו עבודה משמעותית יותר בחברה על מנת לעורר מודעות לחשיבות החינוך בגיל הרך.
ענת אופיר: זה דבר נכון למגזר הערבי במיוחד אבל נכון לכל המגזרים במדינת ישראל בכלל, העמקה של הבנת הציבור לחשיבות החינוך בגיל הרך.
ענת אופיר: כמו שד"ר קדמן אמר הבוקר, אפשר לבנות בניין של 7 קומות אבל אם היסוד לא חזק בסוף ייפול.
ענת אופיר: אם יהיה זמן אגיד אולי מילה על החינוך המיוחד, אבל אני חושבת שזה מספיק בשלב הזה.
רן כהן: תודה רבה לגברת ענת אופיר מהמועצה לשלום הילד.
רן כהן: אני רוצה לבקש מגברת איריס צור מנציבות הדורות הבאים בכנסת להוסיף את הנתונים שיש בידיכם בסוגייה הזאת.
איריס צור: תודה לענת על הפתיחה ועל הצגת הנתונים.
איריס צור: לא אחזור על כל הנתונים.
איריס צור: גם הכנתי מסמך רקע שחולק לכל הנוכחים.
טלב אלסאנע: אולי נוכל לדעת אילו משרדי ממשלה נמצאים כאן.
רן כהן: אני מתאר לעצמי שנמצאים כאן נציגים ממשרד הרווחה, ממשרד החינוך וממשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה.
רחל סעדה: מר מוטי וינטר ממשרד הרווחה לא הגיע.
טלב אלסאנע: משרד הרווחה הוא המשרד הרלוונטי, למיטב ידיעתי.
רן כהן: אנחנו נטפל בזה בכל החומרה.
רן כהן: אם הוא לא יבוא, בסוף נעשה את הישיבה אצלו במשרד.
איריס צור: אני לא רוצה להכביר בנתונים כי כל האנשים היושבים כאן מכירים את השטח.
איריס צור: אני רוצה שכולנו נדע שזאת לא הישיבה היחידה שהתקיימה בנושא הזה.
איריס צור: מאז שאני נמצאת כאן לפחות 2-3 ישיבות התקיימו בנושא הזה, וכנראה עוד יתקיימו.
איריס צור: נציבות הדורות הבאים רוצה לקרוא למהלך משותף של המשרדים – משרד החינוך, משרד הבינוי והשיכון, משרד הבריאות, משרד הרווחה.
איריס צור: כל המשרדים חייבים להבין שמדובר כאן באסון לאומי, ואני לא מגזימה בהגדרה שלי.
איריס צור: זה נושא שבוער בעצמותינו כקהילה ישראלית, בכל האוכלוסיות שקיימות כאן.
איריס צור: כל המחקרים מעידים על חשיבות החינוך בגיל הרך, ואין מה להרחיב על הפערים המדאיגים מאוד בהישגי התלמידים במבחנים העולמיים באוריינות, במתמטיקה ובמדעים בין האוכלוסייה הערבית והיהודית.
איריס צור: אני קוראת לכם מתוך מגמה של שיתוף פעולה, יחד עם משרד האוצר להגיע להבנות הכרחיות על בנייה מסיבית, עם תקנים, עם אחריות על כל סוגי המעונות וקביעת התקן האיכותי שצריך להיות בהם.
איריס צור: כל-כך הרבה שנים אנחנו מתלבטים מה התקן המתאים למעונות ולא מגיעים לשום הכרעה.
איריס צור: זה המקום לצאת בקריאה, עם תמיכה מסיבית של תושבים, כי יש לתושבים כוח במדינת ישראל לחולל איזה שינוי כדי שהפער הזה לא יימשך ולא תהיה העברה בין-דורית של הפערים האלה.
רן כהן: אני רוצה לפנות למשרדי הממשלה.
רן כהן: מה אתם יכולים לומר לנו?
רן כהן: קודם כול, האם הנתונים האלה ידועים לכם?
רן כהן: מה המצב?
פאטמה קאסם: אני חדשה מאוד בתפקיד, נכנסתי אליו רק לפני כמה ימים.
רן כהן: שיהיה לך מזל טוב ובהצלחה.
פאטמה קאסם: אני לומדת את השטח, אבל גם מניסיוני כגננת וכמפקחת אני מכירה את הקורה בשטח.
פאטמה קאסם: כפי שנאמר כאן, החינוך בגיל הרך במגזר הערבי הוא כמו פצצה מתקתקת.
פאטמה קאסם: יש לנו המון צרות שכרוכות בהפרטת הגנים במגזר הערבי, תופעה שהולכת ומתרחבת ומחמירה.
פאטמה קאסם: כלומר, הרווחיות הופכת להיות חשובה יותר מאיכות החינוך.
פאטמה קאסם: היום אנחנו עדים לתופעה שמשרד החינוך מפסיד הרבה גנים שפועלים במתכונת הפורמלית ועוברים לגנים במתכונת המוכר שאינו רשמי, שהם גנים בלי כוונת רווח.
פאטמה קאסם: כל אחד קובע מה הרצון שלו, אם להחדיר אידיאולוגיה, אם להשיג רווח גדול ואם להשיג מטרות אחרות שאני לא רוצה לפרט כרגע.
רן כהן: איזה חלק מהמסגרות האלה הוא בידי משרד החינוך, או בהשפעת משרד החינוך?
פאטמה קאסם: בגילאי 3-6 המסגרות נמצאות באחריות משרד החינוך.
רן כהן: אז מגיל 3 אנחנו מכירים כבר שהמצב קצת יותר טוב, 66% מהילדים בציבור הערבי נמצאים במסגרות האלה, לעומת כמעט 100% אצל היהודים.
רן כהן: בגיל 4 זה די דומה בעצם מבחינת הפערים.
רן כהן: האם בידי משרד החינוך לשנות את המצב הזה?
פאטמה קאסם: אנחנו יכולים להשפיע, אבל החוק איפשר לפתוח מסגרות מוכר שאינו רשמי וזה נתן דחיפה לאנשים לפתוח גנים באיכויות שונות.
פאטמה קאסם: ההפרטה הזאת חוקית ואני לא יכולה לעצור אותה.
לבנה אברמוביץ: קודם כול, משרד החינוך אכן מטפל בגני ילדים מגיל 3 ומעלה ולא בגילאים נמוכים יותר.
לבנה אברמוביץ: משרד החינוך מתקצב את גני הילדים, גם במוכר שאינו רשמי וגם בחינוך הרשמי, על-פי אותן אמות מידה ועל-פי אותם קריטריונים.
לבנה אברמוביץ: גני הילדים של המוכר שאינו רשמי נפתחים על-פי חוק ותקנות שמאפשרים פתיחת גנים כאלה.
לבנה אברמוביץ: הם כמובן עומדים בדרישות המשרד ובדרישות בכלל.
רן כהן: אבל זה לגבי אלה שרוצים מימון.
רן כהן: ואלה שלא רוצים מימון?
לבנה אברמוביץ: כל מי שפותח גן ילדים מגיל 3 ומעלה חייב ברשיון, גם אם איננו מקבל מימון.
לבנה אברמוביץ: בכל מקרה, הם צריכים לעמוד בקריטריונים מסוימים ובתנאים מסוימים על-פי דרישות המשרד.
לבנה אברמוביץ: אני חייבת לומר כאן, בהמשך לדברים שאמרה חברתי, נושא הפרטת הגנים בא על קרקע פורייה, כי רשויות מקומיות לא פתחו גני ילדים לגילאי 3-4.
לבנה אברמוביץ: מגיל 5 – כן, אבל בעבר לא פתחו גני ילדים לגילאי 3-4, כי זה היה כרוך בתשלום של ההורים על-פי שכר לימוד מדורג כשהרשות המקומית אמורה היתה לשאת בחלק מהפערים.
לבנה אברמוביץ: בחלק מהפערים (75%) משתתף משרד החינוך וב-25% הרשויות המקומיות או הבעלויות האחרות.
לבנה אברמוביץ: רבות מן הרשויות המקומיות לא פתחו גני ילדים לגילאי 3-4 בגלל הנושא הכספי הזה.
לבנה אברמוביץ: מצד אחד, היה להם קשה לגבות את הכספים שההורים היו צריכים לשלם כשכר לימוד, ומצד שני הם גם לא כל-כך הסכימו לשלם את הפערים שהיו צריכים לשלם.
לבנה אברמוביץ: על הקרקע הפורייה הזאת נכנסו גופים פרטיים ופתחו גני ילדים בבעלויות פרטיות, שחלקם טובים וחלקם פחות טובים וחלקם אולי אפילו גרועים, אבל בכלים שיש לנו, ואנחנו מנסים להתייעל במהלך השנים, אנחנו בודקים ככל האפשר שיינתנו לפחות תנאים סבירים לקיום גני ילדים.
לבנה אברמוביץ: יש בעיה קשה מאוד במגזר הערבי בנושא הבינוי, ולכן רוב הגנים נפתחים במבנים שכורים, מבנים שלא תמיד מתאימים לייעודם וצריך לעשות התאמות של המבנים.
לבנה אברמוביץ: אבל כך קורה גם במגזר היהודי, כמו שאנחנו יודעים, בבעלויות השונות.
לבנה אברמוביץ: אני שוב אומרת, את ההפרטה הזאת קשה לעצור כי החוק מאפשר אותה.
לבנה אברמוביץ: גם כשהתנגדנו לפתיחת גנים פרטיים, כי רשויות מקומיות התעוררו באחרונה ורוצות שהגנים יהיו בבעלותם, גם כשהגענו לערכאות משפטיות, כשהרשות המקומית תבעה את אותה בעלות, בערכאות המשפטיות נאמר בפירוש שיש אפשרות לפתוח את הגנים הפרטיים על-פי חוק ותקנות וכך זה מתנהל.
פאטמה קאסם: בעניין גנים פרטיים במוכר שאינו רשמי הצרה נעוצה בכך שאין לנו פיקוח עליהם.
לבנה אברמוביץ: אני לא מקבלת את מה שאמרת.
לבנה אברמוביץ: קודם כול, יש פיקוח מסוים.
לבנה אברמוביץ: כאשר מתכוונים לפתוח גן הילדים יש רשימה ארוכה של דברים שצריכים לעמוד בהם, בין היתר בחוות-דעת פדגוגית.
לבנה אברמוביץ: כך שקודם כול לצורך הרישיון יש שליטה של הפיקוח של המשרד ואנחנו נכנסים לגנים.
לבנה אברמוביץ: יש לנו מחסור בכוח אדם בפיקוח בכלל במערכת, ובמגזר הערבי בפרט, ובכל המוכר שאינו רשמי בפרט.
טלב אלסאנע: תיאורטית יש פיקוח, אולם בפועל אין.
לבנה אברמוביץ: המפקחות מגיעות לגנים מדי כמה זמן, אולי לא בשכיחות מספיקה, אבל הן מגיעות.
רן כהן: נעבור למשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה.
ציפי שיינקמן: מספר הדגשים וגם מספר נתונים: נושא המסגרות לגיל הרך מתחת לגיל חינוך חובה, מתחת לגיל 3, הוא פועל יוצא של שני דברים: הראשון, הצרכים של נשים עובדות, והשני, יוזמה מקומית מטעם הרשות המקומית או גופים, עמותות וכולי.
רן כהן: למדינה אין מה להגיד בעניין?
רן כהן: אני מדבר על הסוגייה הראשונה.
רן כהן: מאחר ויש רצון לעודד נשים לצאת לעבודה אז יש למדינה עניין תיאורטי שתוכלנה לשים את הילדים במעון ולצאת לעבודה.
ציפי שיינקמן: בתור דגש, בגלל שזה מתחת לגילאי חינוך חובה.
ציפי שיינקמן: במגזר הערבי אין הרבה נשים עובדות, וגם כשהן עובדות זה לא במשרה מלאה ואז הן מוצאות פתרונות חלופיים.
טלב אלסאנע: למה לא מספקים להן תעסוקה?
רן כהן: אם אני מבין נכון, זה שאלת הביצה והתרנגולת.
רן כהן: אם יהיו מעונות אז הנשים יוכלו לצאת לעבודה, ואולי גם יהיה להן צורך לצאת לעבודה כי זה יאפשר להן לממן את חינוך ילדיהן.
ציפי שיינקמן: אם במערכת בכלל יש 1,600 מעונות יום, במגזר הערבי יש 23 מעונות, אבל אין יוזמות נוספות.
ציפי שיינקמן: הדרישות מינוריות מאוד.
ציפי שיינקמן: אנחנו עוסקים בסבסוד של ילדים, אבל אין לנו איזה תקציב להקמת המבנים, למעט התחום של משרד הבינוי והשיכון.
רן כהן: משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה מסבסד ילדים מתחת לגיל 3?
ציפי שיינקמן: כן.
רן כהן: כמה ילדים אתם מסבסדים מתחת לגיל 3 בציבור הערבי?
ציפי שיינקמן: מבין 82,000 ילדים עד גיל 3 במערכת שלנו יש 5,240 במגזר הלא יהודי, מתוכם 1,240 במעונות ו-4,000 במשפחתונים.
רן כהן: כלומר כ-6%-7%.
רן כהן: בה בשעה שהילדים הערבים קרוב לוודאי מהווים 25% מכלל הילדים, או משהו כזה.
רן כהן: בפרופורציה זה שישית או רבע מכלל הילדים הערבים.
ציפי שיינקמן: מבחינתנו אין הגבלה.
ציפי שיינקמן: במגזר הזה אנחנו רואים יותר צורך ויותר נכונות של הרשויות המקומיות לפתוח מסגרות של משפחתונים.
ציפי שיינקמן: לנו אין הגבלה על מספר המשפחתונים.
ציפי שיינקמן: יש לנו רכזות משפחתונים, ואנחנו מממנים את עלות הרכזות ללא הגבלה.
ציפי שיינקמן: אם תהיה דרישה, אדרבה, אנחנו עומדים בקשר ישיר עם הרשויות המקומיות ועם מנהלי לשכות הרווחה ומעודדים פתיחה של יותר ויותר משפחתונים.
ציפי שיינקמן: ברגע שיש צורך, נפתחים משפחתונים.
רסמייה ח'שאן: את אומרת שאין דרישה?
ציפי שיינקמן: כאשר יש דרישה, יש היענות.
רן כהן: את אומרת שמבחינת
רן כהן: כם אין הגבלה, במובן הזה שהיוזמה צריכה לבוא מגורמים אחרים, אם מהרשות המקומית, אם מגורמים בתוך הרשות המקומית ואם ממשרד החינוך?