GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ד"ר מיכל חמו-לוטם: אנחנו חושבים שככל שהמסגרת פחות מהודקת, הסכנה עולה.
ד"ר מיכל חמו-לוטם: אם הילדים נמצאים במקום בבית הספר בקייטנה, יותר מסוכן שם.
ד"ר מיכל חמו-לוטם: אם הם נמצאים בבית או ברחוב במקום בקייטנה, זה כמובן יותר מסוכן.
ד"ר מיכל חמו-לוטם: קחו גם בחשבון שיש היום הרבה מאוד מאבטחים עם נשק בגלל המצב הביטחוני וגם זה דבר שאנחנו מאוד מודאגים ממנו, כי כשיש חיבור בין ילדים לנשק, זה חיבור שיכול להביא לתוצאות מסוכנות.
ד"ר מיכל חמו-לוטם: המצב הכלכלי אף הוא דבר שיכול להגביר את הסיכון, כי באופן כללי יש קורלציה בין משפחות במצב כלכלי פחות טוב לבין היפגעות ילדים.
ד"ר מיכל חמו-לוטם: אנחנו רואים את זה גם בארץ וגם בעולם וזה שיש החמרה במצב הכלכלי, יותר ויותר אבטלה ויותר ויותר אנשים שנאלצים לחפש עבודה ופחות פנויים להיות עם הילדים, אנחנו בהחלט צופים שהקיץ הזה יהיה פחות בטוח מבדרך כלל עבור ילדים בישראל.
לירי אנדי: אנחנו רוצים לחשוב מה הדברים שגם הוועדה הזאת יכולה אולי להשפיע עליהם ואולי לעשות איזשהו שינוי.
לירי אנדי: אני חושבת שאפשר להתמקד במספר דברים: 1.
לירי אנדי: התחום הפורמלי – אנחנו כן רוצים לעודד שהמסגרות שבהן הילדים נמצאים ומבלים תהיינה מסגרות שמפוקחות, שיש להן רשיון ושרמת הבטיחות שם גבוהה יותר מאשר במקומות הלא מפוקחים.
לירי אנדי: אני חושבת שזו צריכה להיות מגמה וצריך למצות את הדין עם אלה שמחזיקים בקייטנות ללא רשיון וללא פיקוח.
לירי אנדי: כמובן שגם בקייטנות המפוקחות צריך להעלות את הקריטריונים והדרישות הן לגבי הנהלים, הן לגבי המתקנים והן לגבי ההדרכה של הצוות, כי כידוע מדובר בצוות צעיר, מתחלף, שעובד באופן זמני בחופשת הקיץ וצריך לקבל הדרכה ייעודית דווקא בגלל שסוגי הפעילות שבהם נמצאים הילדים בקייטנות מטבע הדברים הם בילוי סביב מים, פארקים וכו'.
לירי אנדי: כל המתקנים הללו צריכים להיות בטוחים והצוות צריך לדעת איך להתנהג.
לירי אנדי: אני יודעת על מקרה של קייטנה שבנסיעה כלשהי הם עצרו לצד הדרך, כי כמה בנות היו צריכות ללכת לשירותים.
לירי אנדי: הנהג והמדריך אמרו לבנות לחצות את הכביש – כביש מס' 4 – לצד השני ונהג מונית פגע קשות בילדה אחת.
לירי אנדי: היה גם מקרה של טביעה – ילד בן עשר מנתיבות במסגרת קייטנה שלמיטב ידיעתי לא היתה מפוקחת.
אתי בנימין: זה נמצא בתוכנית הלימודים.
לירי אנדי: זה מיושם באופן חלקי מאוד וגם רק מכיתות יותר גבוהות.
מיכאל מלכיאור: גם המתימטיקה מיושמת באופן חלקי.
לירי אנדי: יש גם בעיה שקשורה בנושא הים באופן כללי והוא כמובן גם פוגע בילדים.
לירי אנדי: מדובר ברשויות שיש בהן חופי רחצה – בעיקר בתל-אביב - שחלקם ללא מציל.
לירי אנדי: לא ייתכן שבחופי רחצה שיש בהם המוני ילדים לא יהיו בהם מצילים.
מיכאל מלכיאור: למי הוצאת מכתב בעניין הזה?
לירי אנדי: לעיריית תל-אביב.
לירי אנדי: אני בטוחה שיש כאן בעיות וסוגיה שצריך לפתור, אבל כרגע זה שאין מצילים בים זו סכנת נפשות וזה יעלה בחיים של ילדים ולא רק ילדים.
לירי אנדי: יש תחום נוסף שצריך לחשוב עליו גם ברמה הציבורית, שלפחות בתקופת הקיץ יהיה יותר זמן שידור והפקה של תשדירים בנושא של הסברה.
לירי אנדי: הנושא של השארת ילדים ללא השגחה, שזה חוק חדש יחסית שיצא מהוועדה הזאת, אינו ידוע לציבור.
לירי אנדי: אני יודעת שטיפות החלב עושות מאמצים גדולים ליידע ולהזכיר את זה לקבוצת היעד של הורים לפעוטות.
לירי אנדי: אנחנו רואים היום בעיה מאוד קשה גם עקב המצב הכלכלי וגם בכלל, שזה נראה לגמרי נורמטיבי שאפשר להשאיר ילד בן חמש בבית ללא השגחה.
לירי אנדי: רק לפני מספר ימים שמענו על פעוטה בתל-אביב שנפלה מקומה שנייה, כאשר בעצם היא היתה בהשגחת אחיה.
לירי אנדי: אפשר לומר שיש יותר ויותר ילדים שנשארים ללא השגחה, הבתים לא מספיק מוגנים ולכן הסיכון לילדים הוא מאוד מאוד גדול, גם לפגיעות קלות יותר וגם לפגיעות קטלניות.
לירי אנדי: דרך אגב, המזל הוא אם התוצאה תהיה שטחית וקלה או התוצאה תהיה קטלנית.
לירי אנדי: למשל הפעוטה שנפלה נפצעה רק קל, אבל באותה מידה היא היתה יכולה גם להיהרג.
לירי אנדי: זה המזל היחיד שהיה שם.
מיכאל מלכיאור: לגבי הנושא של ילדים ללא השגחה דרשנו מספר צעדים שאני מבין שהם עכשיו ביישום.
מיכאל מלכיאור: אנחנו מאוד רוצים לקבל גם את האימפוט שלכם, איך אתם רואים מהצד שלכם את היישום של המשרדים.
לירי אנדי: יש חוקים נוספים שהם נכונים לכל השנה והם רלוונטיים בהחלט בקיץ.
לירי אנדי: היו הרבה מקרים קטלניים של ילדים שנהרגו או נפצעו קשה בתאונות אופניים.
לירי אנדי: יש כאן שוב קריאה לקדם את החוק של חבישת קסדה.
מיכאל מלכיאור: אני מודה לארגון "בטרם".
מיכאל מלכיאור: רותם זהבי, ממשרד החינוך, שאחראי על מינהל בטיחות ארצי, בבקשה.
רותם זהבי: אני מברך על הכינוס של הוועדה.
רותם זהבי: במשרד החינוך יש מדיניות מאוד מוגדרת בנושא של קייטנות ומחנות נוער.
רותם זהבי: הנושא הזה מעוגן בחוק הקייטנות, שבעצם מחייב את שרת החינוך לקבוע תקנות והנחיות מאוד מפורשות בנושא של קייטנות ילדים.
רותם זהבי: נדמה לי שהחוק הזה פורסם ב-91' או 92' ומאז בעצם יש מינוי של שרת חינוך שמרכז ועדה בינמשרדית שעובדת במהלך כל השנה ובעיקר לקראת הקיץ ובקיץ.
רותם זהבי: בתוך הוועדה הזאת יושבים אנשים ממשרדי ממשלה שונים, כמו משרד הבריאות, משרד הפנים, כבאות והצלה, משטרה, כמובן אנשי הבטיחות של המשרד ותנועות הנוער.
רותם זהבי: הגופים האלה בעצם מאגדים את הפקת הלקחים, הנחיות בטיחות ונושאים שקשורים לכל הנושא של רישוי עסקים, קייטנות וכו' ושיפור כל התנאים בקייטנות ובמחנות נוער ויער.
רותם זהבי: בעקבות הפקת הלקחים של הוועדה אני מוסיף וכותב בחוזר המנכ"ל של המשרד שקשור לנושא בטיחות את הפקות הלקחים וההנחיות האלה.
רותם זהבי: לפני כן אני גם מזמין את ארגון "בטרם" אם יש להם לקחים שנצברים אצלם מהמחקרים להעבירם אלינו.
רותם זהבי: אנחנו עושים את זה כל הזמן ומידי שנה יוצא חוזר מנכ"ל לנושא של קייטנות ומחנות והוא אמור להגיע לכל הרשויות בישראל, לכל תנועות הנוער, למדריכים, למד"צים והם אמורים לעבוד על פי ההנחיות האלה.
רותם זהבי: בחוזר הזה כתובות הנחיות בריאות, ביטחון, בטיחות, הפקות לקחים, טפסים מחייבים, תהליכי רישוי מחייבים, הנחיות מחנאות, פעילויות מים שונות וכו'.
מיכאל מלכיאור: אני מבקש שתפרט בקשר ליישום של ההנחיות.
רותם זהבי: אנחנו מחייבים את תנועות הנוער בהדרכות ברמות שונות.
רותם זהבי: אנחנו מארגנים את ההדרכות האלה יחד עם תנועות הנוער, כאשר אנחנו עושים כנס מנהלי מחנות, מנהלי קייטנות ומעבירים להם את ההנחיות האלה לקראת הקיץ.
רותם זהבי: יש מערכת שלמה של פיקוח במשרד שאחרי כן מסתובבת גם במחנות ובקייטנות.
רותם זהבי: אנחנו מארגנים ברשויות המקומיות, דרך מינהל חברה ונוער, איזשהו כינוס לכל בעלי הקייטנות הפרטיות במחוז עצמו – צפון, תל-אביב או מחוז המרכז – שבהם בעצם מרוכזים בעלי הקייטנות ליום או יומיים ובהם הם מקבלים את כל ההנחיות והחידושים בנושא, כמו איך לעשות מבדק בטיחות, איך לעשות את הרישוי עסק, הנחיות ביטחון חדשות וכו'.
מיכאל מלכיאור: שמענו פה נתון מבהיל על כך שישראל נמצאת במקום ראשון בעולם בתחום הפגיעה בילדים.
מיכאל מלכיאור: זה כמובן קודם כל באחריות זה שאחראי על הבטיחות במשרד החינוך.
מיכאל מלכיאור: איך אתה נערך כדי לשנות את הממצא המחריד הזה?
רותם זהבי: הנושא הזה בראש מעיינינו.
רותם זהבי: הנתונים של ארגון "בטרם" נאספים מבתי חולים וכו'.
רותם זהבי: אנחנו מודעים למצב הזה, למרות שלנו יש דיווחים שונים.
רותם זהבי: הסיבה לכך היא שאנחנו מאורגנים אחרת מבחינת קבלת הנתונים.
מיכאל מלכיאור: אני מניח שלמי שיש יותר נתונים, זה יותר מדויק.
רותם זהבי: אנחנו לא מתווכחים על הנתונים.
רותם זהבי: השאלה הנשאלת היא מה אנחנו עושים כמשרד לנושא של קידום הבטיחות.
מיכאל מלכיאור: הנתונים הם באמת מזעזעים.
מיכאל מלכיאור: מזעזע שאנחנו מספר אחד בעולם, ואפילו לאורך זמן, בנושא הפגיעות בקהילה ובמסגרות השונות.
מיכאל מלכיאור: איך אתם נערכים כהיערכות חירום כדי לשנות את המצב הזה?
רותם זהבי: אני מבקש לתת לכם סקירה כללית איך משרד החינוך רואה את נושא הבטיחות ומה הוא מתכוון לעשות בשנים הבאות.
רותם זהבי: אני נמצא שנתיים במשרד ואני מוביל ומחזיק לפיד ביד בנושא הבטיחות ואני מקווה לקדם את כל הנושא הזה.
רותם זהבי: זו מדיניות שלמה, זו תפיסה שלמה של בטיחות שלא כוללת רק טיפול במוסדות חינוך, במנהלי המוסדות, בילדים וכו', אלא זה טיפול כולל, הוליסטי, שיש בו יצירת קשר בין הרשויות המקומיות והמוסדות, בין הפדגוגיה לבין התלמיד.
רותם זהבי: לכן אי אפשר כרגע לפרוס את כל היריעה.
רותם זהבי: אנחנו עושים מעשים וכמובן שזה לא מספיק.
רותם זהבי: יש עוד מקום רב לעשייה וארגון כמו "בטרם" הוא בהחלט מבורך ואולי בעזרתו אפשר יהיה להמשיך להרים את הכפפה ולהניף את הדגל יותר גבוה.
רותם זהבי: יש הרבה עשייה ויש גם הרבה מאוד מקום לשפר, כדי לקדם את הנושא הזה.
מיכאל מלכיאור: אם אנחנו מספר אחד בעולם, כנראה שיש הרבה מקום לשפר.
מיכאל מלכיאור: משום מה אני לא מרגיש שאתם רואים את זה כמצב חירום.
מיכאל מלכיאור: עזבו כרגע את הילדים, אפילו מבחינה כלכלית כדאי לשפר את המצב.
רותם זהבי: לפני שבוע וחצי סיימתי קורס שבו הכשרתי 41 מנהלי בטיחות לעיריית ירושלים.
רותם זהבי: מדובר בקורס בין 150 שעות שבו מערך שלם בעיריית ירושלים – מנהלי עבודה, מפקחים, אנשים שנמצאים בקשר עם מוסדות חינוך, מהנדסים, אדריכלים שמתכננים את מוסדות החינוך העתידיים בירושלים – הוכשר לנושא של בטיחות מוסדות חינוך.
רותם זהבי: הם למדו איך לעשות מבדק, איך להגדיר קדימויות, כל הנושא של הכרת חוזר מנכ"ל וההנחיות של משרד החינוך.
רותם זהבי: זה היה הקורס התשיעי שהתקיים והכשרנו כ-280 חניכים ברשויות המקומיות שהם מרכזים בכל רשות את נושא הבטיחות במוסדות חינוך.
רותם זהבי: הם למשל יודעים את ההנחיות שלנו לגבי קייטנות והם יודעים לייעץ ולהנחות.
רותם זהבי: זה דבר אחד שעשינו ויש כמובן עוד דברים שאנחנו עושים.
רותם זהבי: אני גם מרכז ועדה יחד עם מינהל הפיתוח והמינהל הפדגוגי.
רותם זהבי: הוועדה עוסקת בתכנון אדריכלי ומניעת אלימות, כלומר איך לתכנן מבנים שבתכנון עצמו כבר ייכנסו האלמנטים של מניעת אלימות.
מיכאל מלכיאור: זה נשמע מעניין.
רותם זהבי: זה רק פסיק קטן ממה שאנחנו עושים.
מיכאל מלכיאור: שמענו שבארצות שבהן היתה הגישה ההוליסטית הן הגיעו לירידה משמעותית מאוד – 30%-40% - במספר הנפגעים.
מיכאל מלכיאור: זה אומר שאם יש מדיניות כוללת, הוליסטית, אפשר להגיע לירידה דרסטית במספר הילדים שנפגעים.
מיכאל מלכיאור: הייתי מאוד רוצה לשמוע מכם על היערכות חירום – מעבר למה שאתם עושים בשוטף, שזה מבורך וטוב - כדי להוריד בצורה משמעותית את מספר הילדים שנפגעים בתאונות.
מיכאל מלכיאור: כששומעים נתונים כל כך קשים זה מחייב היערכות חירום, כדי להפחית בצורה משמעותית את כמות הנפגעים.
אתי בנימין: אני מעריכה את עבודתו של רותם זהבי.
אתי בנימין: אני חושבת שמאז שהוא נכנס לתפקידו, הנושא של בטיחות במשרד החינוך קודם פלאים, אבל לצערי אני לא כל כך מסכימה איתו, כי משרד החינוך הוכיח לנו בתקופה האחרונה שהבטיחות של הילדים שלנו לא מעניינת אותו.
אתי בנימין: כל סעיף התקציב לנושא הבטיחות במוסדות חינוך נמחק מתקציב משרד החינוך, הוא לא קיים.
אתי בנימין: אנחנו מדברים על חופשת הקיץ והליכה בטוחה בדרך, אבל משרד החינוך ביטל את היחידה של הדרך הבטוחה.
אתי בנימין: אנחנו לא יכולים לשבת פה באמצע חופשת הקיץ ולדבר על איך אנחנו מלמדים את הילדים שלנו לחצות את הכביש נכון, כאשר משרד החינוך ביטל את התוכנית של אותה קבוצת מורים שלימדה את הילדים מכיתות א' עד ג' איך לחצות את הכביש, איך ללכת על המדרכה, איך לשבת חגור ברכב וכו'.
אתי בנימין: היחידה הזאת לא קיימת יותר.
מיכאל מלכיאור: אולי זה בגלל שעשו שידרוג, כדי להגיע למשהו יותר טוב.
מיכאל מלכיאור: מר זהבי, אתה יכול לאשר את הנתון הזה.
רותם זהבי: אני מעריך שכל מה שאתי בנימין אומרת הוא בדוק.
מיכאל מלכיאור: אבל אתה יודע את הגישה ההוליסטית מאחורי זה, אז תסביר לנו איך יכול לקרות כזה דבר?
רותם זהבי: כמו בכל האגפים במשרד החינוך, גם האגף לבטיחות בדרכים היה צריך להחליט על מה הוא מוותר.
אתי בנימין: זה לא רק הבטיחות בדרכים.
אתי בנימין: אנחנו מדברים גם על בטיחות בכלל.
אתי בנימין: כל סעיף הבטיחות נמחק מתקציב משרד החינוך והוא לא קיים יותר.
מיכאל מלכיאור: אלה דברים מאוד רציניים.
מיכאל מלכיאור: יש בכל זאת מנהל בטיחות ארצי – והוא יושב כאן - ולכן לא יכול להיות שהנושא הזה נמחק לגמרי.
מיכאל מלכיאור: מר זהבי, אם הדברים שאומרת נציגת ארגון ההורים הארצי נכונים, אז זה לגמרי שונה ממה שהצגת.
מיכאל מלכיאור: סליחה שאני אומר את זה כך.
רותם זהבי: אין בעיה, כי זכותך וחובתך לשאול שאלות, גם אם הן קשות.
רותם זהבי: בנושא של התקציבים, שיקול הדעת וההחלטות שהתקבלו במשרד, אני מציע לזמן את המנכ"לית, כי אני לא רוצה להתחיל להסביר את המניעים והשיקולים, כי הראיה צריכה להיות ראיה יותר רחבה וראיה כוללת.
רותם זהבי: לכן אין לי סמכות כרגע להסביר מה הם השיקולים לקיצוצים, והיו קיצוצים קשים מאוד בתקציבים שהוקצו לרשויות, גם דרך משרד האוצר וגם דרך המשרד שלנו.
רותם זהבי: אני מציע לא להיכנס לעניין הזה, כי אלה דברים שקשורים יותר לשיפוצי קיץ שקוצצו באופן משמעותי, כל נושא תקציב הבטיחות שירד.
מיכאל מלכיאור: מה זה שיפוצי קיץ?
רותם זהבי: מידי שנה מוקצה סכום של כ-100 מיליון שקל לרשויות המקומיות להכין את בתי הספר לקראת פתיחת שנת הלימודים.
רותם זהבי: רשות מקומית מקבלת על פי מפתח של תלמיד, כיתה וכו' ועל פי הנחיות של משרד ראש הממשלה סכום מסוים מהתקציב הזה ועם זה היא מכינה את בתי הספר.
רותם זהבי: מדובר בליקויי בטיחות, מפגעים, צביעה, שיפוצים, החלפת ציוד וכו'.
רותם זהבי: השנה הורידו את התקציב הזה של כ-100 מיליון שקל ל-20 מיליון.
רותם זהבי: בשנתיים האחרונות, על פי החלטת ממשלה, היו 20 מיליון שקל שהוקצו באופן חד פעמי כל שנה כתוספת לנושא הבטיחות.
רותם זהבי: גם התוספת הזאת שהיתה בשנתיים האחרונות לא חולקה השנה.
רותם זהבי: זה עדיין לא אומר שהמערך לא עובד ושאנחנו לא ממשיכים לטפל בנושאים.
רותם זהבי: לקראת הקיץ יצאנו עם משרד הפנים בפרוייקט משותף של תשדירים בנושא הרחצה בחופי הרחצה.
רותם זהבי: חולקו פליירים בחופי הרחצה בנושא.
רותם זהבי: כמו כן, בתוכניות שלנו אנחנו אמורים ללכת למערך הכשרה רחב מאוד בנושא של רכזי בטיחות בית-ספריים, מנהלים וגננות.
רותם זהבי: בשלוש השנים הבאות אנחנו נבצע את זה.
אתי בנימין: הבעיות בתוך בתי הספר כן מטופלות, כי הרשויות לקחו את זה על עצמן, כל רשות כפי יכולתה.
אתי בנימין: ברשות שאינה יכולה להרשות את זה לעצמה, הבעיות לא יטופלו.
אתי בנימין: צריך לזכור שאנחנו לא מדברים רק על בתי הספר, אלא על אותה יחידה שמלמדת ילדים לחצות את הכביש ושבוטלה, אותה יחידה של פיקוח על טיולים שקוצצה מ-16 אנשים לשמונה אנשים, שבממדים ארציים זה שום דבר, אבל הם עושים עבודת קודש בשטח.
אתי בנימין: יש עוד נושאים נוספים של בטיחות בדרכים שקיצצו אותם.
אתי בנימין: לא נותר לנו אלא ללכת עם הילדים שלנו ולשמור עליהם גם במוסדות החינוך וגם בדרך אליהם ובחזרה.
חנה מירז: אני מפקחת ארצית בשירותי בריאות הציבור ונציגה של משרד הבריאות.
חנה מירז: הנושא של הבטיחות במשרד הבריאות בכלל ובשירותי בריאות הציבור עוסקים בעיקר במניעה ואולי אנחנו נושאים את הדגל בנושא הזה.
חנה מירז: אנחנו עושים את זה מגיל אפס, כי כך אנחנו עובדים במניעה.
חנה מירז: אנחנו פיתחנו ערכה יחד עם עמותת "בטרם".
חנה מירז: מדובר בערכת הדרכה בנושא של בטיחות מגיל אפס עד שש – בטיחות בבית ובסביבה הקרובה.
חנה מירז: זה חלק מהעשייה היום-יומית שלנו.
חנה מירז: כמו שמדברים על תזונה בטיפת חלב ועושים חיסונים, מדברים גם על בטיחות באותו היקף ובאותו עומק.
חנה מירז: אחיות בריאות הציבור עברו הכשרה ועוסקות בעניין הזה.
חנה מירז: כל אמא שמגיעה לטיפת חלב מקבלת מאיתנו הדרכה לגבי המפגעים שעלולים לקרות לפי הגיל ומצב התפתחות הילד.
חנה מירז: זה ברמה האישית.
חנה מירז: ברמה הקהילתית אנחנו עובדים גם עם גננות וגם עם מטפלות ובאמצעותן אנחנו מעבירים את האחריות לנושא של בטיחות למי שצריך.
חנה מירז: יש לנו תוכניות למה שנקרא "גן בטוח", "מעון בטוח" ו"משפחתון בטוח".
חנה מירז: בתוכניות אלה אנחנו מציגים למטפלים את כל המכלול של האמצעים שצריך לנקוט כדי למנוע תאונות ולחסוך באשפוזים.
מיכאל מלכיאור: מי מגיע אליכם?
חנה מירז: כל משפחה שיש לה תינוק בעצם מגיעה לטיפת חלב ושם היא מקבלת הדרכה.
חנה מירז: זה בעצם היתרון הגדול של השירות הזה, שמגיל אפס ואולי אפילו לפני זה אנחנו כבר מדברים על בטיחות וזה לאורך כל השנים שהם בטיפול.
חנה מירז: אחר כך זה ממשיך במשפחתונים, המעונים והגנים.
חנה מירז: אנחנו בעצם מדריכים את המשפחה איך לבחור מעון או משפחתון, כאשר אחד העקרונות זה מעון בטוח.
חנה מירז: אנחנו עובדים גם ברמה קהילתית.
חנה מירז: אנחנו חושבים שהנושא של בטיחות הוא נושא שחוצה משרדים וחוצה ארגונים ורק עבודה משותפת ואיגום משאבים יכול לקדם את הנושא הזה.
חנה מירז: בטיחות זה עסק של כל אחד.
חנה מירז: אני יכולה לתת דוגמה של אחד הפרוייקטים שאנחנו עושים, ואנחנו עוסקים בו כרגע, זה הנושא של מתקני שעשועים.
חנה מירז: משרד הבריאות, עמותת "בטרם", עיריית חיפה והפקולטה לארכיטקטורה, נציגי הורים, נציגי שכונות וכמובן מכון התקנים יושבים ביחד ובונים מודל לבחירת מתקני שעשועים ואיך אחראים עליו.
חנה מירז: גם כאשר בוחרים נכון את מתקן השעשועים, מישהו צריך להיות אחראי עליו.
חנה מירז: אם הרשויות לא יכולות להיות אחראיות לזה, בסופו של דבר האחריות היא על אלה שמשתמשים.
חנה מירז: המסר שאנחנו מעבירים הוא בעצם להעביר את האחריות למשתמשים ולכן הם שותפים כבר בשלב התכנון.
חנה מירז: אנחנו נשמח לדווח על כך בישיבה הבאה.
חנה מירז: דרך אגב, אני חושבת שישיבה כזאת צריכה להתקיים לפני החופש הגדול.
חנה מירז: לגבי הקייטנות ובתי הספר – בנוסף לכל הנושאים של בטיחות יש נושא חשוב נוסף וזה הנושא של התנהגות בשמש.
חנה מירז: יש לנו תוכניות שאנחנו מפעילים כדי לקחת אחריות על הנושא של התנהגות בשמש – שתייה, קרם שיזוף, להיות בצל וכו'.
חנה מירז: אנחנו גם מדריכים את התלמידים לקראת היציאה לחופשת הלימודים וגם מדריכים את מנהלי הקייטנות והמדריכים לקראת עונת הקייטנות.
חנה מירז: אנחנו מקבלים רשימה של קייטנות, גם אלה שמופעלות על ידי העירייה וגם הקייטנות הפרטיות, כי הן צריכות לקבל אישור.
חנה מירז: גם במחנות הנוער יש לנו תפקיד של פיקוח וכדי לפתוח מחנה צריך אישור של משרד הבריאות, שזה כולל את התנאים התברואתיים, את הנושא של הכנת המזון וכמובן כל המפגעים הבטיחותיים.
חנה מירז: אנחנו אולי מספר אחד בעולם בנושא של פגיעות ילדים, אבל לפחות בכל הנושא של הרעלות מזון זה לא כך.
חנה מירז: אתם בוודאי זוכרים שבעבר במחנות הנוער היו שולחים קבוצות גדולות של ילדים הביתה בגלל הרעלות מזון.
חנה מירז: הדבר הזה כבר נמחק מהרפרטואר.
חנה מירז: בדבר הזה לפחות יש איזושהי נחמה.
חנה מירז: צריך לזכור שמניעה זה דבר שנעשה לאורך שנים ולכן זה קצת מתסכל שלא רואים מייד תוצאות, מה גם שהתקציב לשירותי בריאות התלמיד בבתי הספר הולך ונשחק ואני כבר לא יודעת אם יתקיים שירות כזה.
חנה מירז: לכן כשמדברים על תקציבים צריך לזכור שכל מה שאמרתי נעשה במסגרת העבודה הסטנדרטית של האחיות ולא מקבלים על זה שום תקציב נפרד.
מיכאל מלכיאור: מי אחראי על מתקני השעשועים בגני הילדים?
רותםזהבי: בעיקרון מי שרוכש את מתקני המשחקים זה הרשות המקומית.
רותםזהבי: היא רוכשת את המתקנים מיצרן כלשהו שזכה במכרז.
רותםזהבי: המתקנים צריכים להיות על פי תקן של מכון התקנים.
רותםזהבי: מהרגע שהיצרן התקין את המתקנים, האחריות היא על הרשות.
רותםזהבי: היצרן צריך למקם את המתקנים באופן כזה שהם יענו על התקן, קרי שמסביב המתקן עצמו יהיה מספיק חול, מרווח בין מתקן למתקן וכו'.
רותםזהבי: לאחר מכן הפיקוח הוא על ידי שתי בדיקות: בדיקה אחת חודשית, ויזואלית; בדיקה אחת שנתית.
רותםזהבי: היום הבדיקה הזאת לא מבוצעת במדינת ישראל.
רותםזהבי: כלומר, התקן מחייב את בעל המתקן – הרשות המקומית שאחראית על מתקני המשחקים בגני הילדים - לזמן מעבדה מוסמכת אחת לשנה.
רותםזהבי: היום מעבדה מוסמכת זה מכון התקנים או אנשים אחרים שהם הכשירו.
רותםזהבי: בעל המתקן חייב לתקן על פי הבדיקה של המעבדה ולהעמיד אותו על פי הדרישות של הבדיקה השנתית.
רותםזהבי: היום לא עושים את הבדיקה השנתית, כי זה עולה כסף.
מיכאל מלכיאור: וגם עולה כסף לתקן את מה שצריך.
מיכאל מלכיאור: כך חוסכים פעמיים.
אתי בנימין: הרשויות לא מתקנות, אלא מוציאות את המתקן ומשאירות גן ללא מתקנים.
מושיק אטיק: אני מנהל מתנ"ס מודיעין ונציג החברה למתנ"סים.
מושיק אטיק: אני רוצה להעביר לכם את מה שקורה בשטח.
מושיק אטיק: במסגרת עבודתי אני אחראי על אלף ילדים בקייטנות.
מושיק אטיק: בניגוד למה שאמרה נציגת ארגון ההורים, לזכותו של מינהל חברה ונוער במשרד החינוך אני יכול לומר שבשנים האחרונות הם מקשים עלינו הרבה יותר בנושא של רישוי עסקים.
אתי בנימין: אמרתי שמאז שרותם זהבי נכנס לתפקידו זה אחרת.
מיכאל מלכיאור: הוא קיבל צל"ש אישי, אבל לא מוסדי.
מושיק אטיק: לזכותם ייאמר שהם הגיעו לרמה כזאת שהם אפילו מבקשים פירוט לגבי התוכנית היומית.
מושיק אטיק: כלומר, מעבר לבטיחות חשוב להם גם מה הילד מקבל, כי כשילד עסוק הוא פחות פנוי להעיף את הכיסא על החבר שלו.
מושיק אטיק: יש לזה משמעות גדולה ואחד קשור בשני.
מושיק אטיק: מה שלא הוזכר ואותי זה קצת מטריד, זה כל נושא החינוך.
מושיק אטיק: איכשהו החינוך נשכח מהשולחן – שיהיו מדריכים, שיהיו מנהלים, שיעשו להם וכו'.
מושיק אטיק: אנחנו מאבדים את הילדים בסיפור הזה.
מושיק אטיק: היתה ועדה לבטיחות בדרכים ואני מנהל אחד המתנ"סים היחידים בארץ - מתוך שמונה - שאישרתי "קהילה בטוחה".
מושיק אטיק: מישהו בארץ החליט שלא צריך "קהילה בטוחה" והיום מתוך 40 מתנ"סים שהפעילו 800 עד 1,000 מתנדבים נשארו רק שמונה.
מושיק אטיק: מתנ"ס מודיעין, בגלל שהנושא קרוב לליבו, משקיע כסף ועושה "קהילה בטוחה".
מושיק אטיק: לכן בקייטנות שלי החבר'ה האלה עברו והסבירו לילדים את הנושא של קהילה בטוחה ומה זה זהירות בדרכים.
מושיק אטיק: מערך הוליסטי צריך להתחיל מלמעלה, אבל דרך הילדים.
מושיק אטיק: אל תשכחו את הילדים.
מושיק אטיק: אם הילדים שלי נכנסים לאוטו וזוכרים את "מדליק מי שמקליק ראשון" ומייד נחגרים בלי שאני אגיד להם, זה חינוך, זו הפנמה, זה תהליך.
מושיק אטיק: ייקח זמן עד שיראו תוצאות.
מושיק אטיק: בעוד שלושה ימים אנחנו מסיימים את הקייטנות אצלנו ואז אני גם אישן טוב, כי אני מאוד לחוץ מהקטע הזה של הבטיחות ושהכל יסתיים טוב.
מושיק אטיק: אני, כאבא וכמנהל מתנ"ס, אומר שקודם כל הבטיחות ואחרי זה כייף.
מושיק אטיק: זה סדר העדיפויות שלי.
מיכאל מלכיאור: אנחנו גם דואגים ליום שאחרי שהקייטנות נגמרות.
מושיק אטיק: יש היום נטיה, והיא טובה, שהרבה קייטנות מתקיימות הרבה מאוד בתוך הגנים עם הסייעות והצוותים המוכרים.
מושיק אטיק: אנחנו עושים מאמצים שזה יהיה כך, כי אני חושב שילד שהולך למקום מוכר עם צוות מוכר, זה מוסיף לנושא הבטיחות.
מושיק אטיק: מנהלי בתי הספר לא אוהבים את זה, כי הם רוצים שמה-30 ביוני בית הספר יהיה ריק והם טוענים נגדנו שהקייטנה מלכלכת.
מושיק אטיק: אני הצעתי שהמתנ"ס יצבע כיתות.
מושיק אטיק: בכל מקרה, הפעילות בתוך בתי הספר והגנים, בתוך המבנים המוכרים, היא מאוד מאוד חשובה לנושא הבטיחות ויכולה להביא לשינוי דרמטי.
מושיק אטיק: אם מתוך עשרים ימי קייטנה הילדים שלנו היו 15 יום בתוך מבנה ממוזג ומוגן, הסיכוי להתייבשויות וחשיפה לשמש קטן.
מושיק אטיק: כל הדברים האלה עובדים דרך משרדים ממשלתיים והרשויות ואנחנו עושים את כל המאמצים שהדברים האלה יקרו.
מוריה אשכנזי: אני רוצה להתריע בטרם.
מוריה אשכנזי: במשך השנים אחיות בתי הספר הצטרפו בחופשת הקיץ לקייטנות.
מוריה אשכנזי: לאחרונה, כאשר יש את האיום של הקיצוץ בתקציב של בריאות התלמיד, מדברים על פיטורים של כ-300 אחיות מתוך ה-900 שיצאו לקייטנות במסגרת הרשויות המקומיות והגיעו לכל יעד.
מוריה אשכנזי: אני רוצה להתמקד בתפקיד של האחות בתוך הקייטנה – דובר כאן על תאונות ועל כל מיני מפגעים, מי שנושאת את הדגל באיתור של הדברים האלה זו האחות של בית הספר שמגיעה לקייטנה או אל הנופשון שבו נמצאים ילדים.
מוריה אשכנזי: ההיכרות שלה עם הילדים היא היכרות מגיל אפס, כאשר היא מלווה אותו בעבודה שנמשכת ברצף עד גיל 18 בבית הספר, ובד בבד גם בחופשת הקיץ.
מוריה אשכנזי: לצערנו הרב, מאחר שאנחנו נחשפות לאיום פיטורי אחיות, נאלצנו להוציא קבוצה גדולה של אחיות לחופשה במקום לקייטנות, מאחר שהן מאוימות במכתבי פיטורים והן צריכות לממש את הזכות הסוציאלית שמגיעה להן לחופשה שנתית.
מוריה אשכנזי: במקום להמשיך בעבודה השוטפת שלהן ולהגיע אל קבוצות הסיכון ולמנוע את כל מה שדיברתם, הן יוצאות לחופשה.
מוריה אשכנזי: לכן אני אומרת שעדיף למנוע את הקטסטרופה בטרם יקרה משהו.
מיכאל מלכיאור: למה הן לא יכולות לצאת לחופשה אחרי תקופת הקייטנות?
מוריה אשכנזי: משום שהן מאוימות בפיטורים.
מוריה אשכנזי: מדובר על קיצוץ ענק, שאם הוא אכן יהיה בהיקף של 70 מיליון שקל לעומת מה שהיה בשנת 97', כאשר מספר התלמידים עולה כל הזמן וכך גם מספר בתי הספר, זה יפגע מאוד בשירות, כי מספר האחיות לא עלה.
מוריה אשכנזי: הנהלת המשרד שלי צריכה להתמקד באותו תקציב של 70 מיליון שקל ולתת את השירות כמו שהוא.
מוריה אשכנזי: בשנה שעברה חברת הכנסת תמר גוז'נסקי ניסתה לשפר את המצב ולהביא למצב שאחות תוכל לתפקד גם בבית הספר ובמסגרת הקהילתית עם מספר תלמידים הרבה יותר קטן, כדי שהיא באמת תוכל לעשות את העבודה שלה, אבל היום מתוך 900 האחיות שיש 300 חשופות למכתבי פיטורים.
מוריה אשכנזי: נאלצנו לתת להן חופשה, כי אחרת הן יפסידו גם את זה.
מוריה אשכנזי: לפיכך הן לא יכולות להגיע לאותם אתרים שהיום אנחנו מדברים עליהם.
מוריה אשכנזי: אני פונה כאן לכולם שיתנו לנו את התמיכה כדי למנוע את הקטסטרופה הזאת, מאחר שבשנה הבאה זה הולך להיות אלף מונים יותר קשה, כאשר אחות אמורה להיות אחראית על 3,000 תלמידים.
מוריה אשכנזי: אני לא יודעת אם תהיה בכלל אחות בבתי הספר, כך כמובן גם בקייטנות, במעונות ובכל המקומות שאנחנו מגיעים אליהם.
מוריה אשכנזי: אפשר לומר שכבר השנה כמעט ולא ראו את האחות.
מיכאל מלכיאור: אנחנו כמובן מאוד מכבדים את הזכויות הסוציאליות, אבל אם התפקיד של האחות הוא כל כך נחוץ וחשוב בקייטנות, מדוע היה צריך להוציא אותן לחופשה דווקא עכשיו ולא בעוד שלושה ימים, שאז אין כבר קייטנות?
מוריה אשכנזי: התקציב נגמר ואין ממה לשלם משכורות.
מיכאל מלכיאור: אמרת שבגלל שיש חשש שאחר כך יפטרו אותן, כדאי שינצלו עכשיו את החופשה שמגיעה להן.
מוריה אשכנזי: לאחיות יש איזושהי תקופת עבודה והתקציב לזה נגמר.
מוריה אשכנזי: מזה חודשיים-שלושה הן מאוימות במכתבי פיטורים.
מוריה אשכנזי: כלומר, אנחנו משכנו את העגלה עד הלום, כאשר למעשה אין כבר ממה לשלם להן משכורות.
מוריה אשכנזי: מצד שני, יש להן זכויות סוציאליות שאנחנו חייבים לשמור עליהן.
מיכאל מלכיאור: אני לא בטוח שזה היה מעשה אחראי.
מוריה אשכנזי: אין לנו ברירה.
מוריה אשכנזי: המעשה הלא אחראי הוא של שר האוצר ולא שלנו.
מוריה אשכנזי: אנחנו לא עובדים בהתנדבות.
חנה מירז: בעצם התקציב נגמר וכל התוכניות היפות, שסיפרתי רק על חלקן, ספק גדול אם הן יתקיימו בשנה הבאה.
חנה מירז: אם יהיה בכלל שירות, הוא יהיה שירות של חיסונים בלבד.
חנה מירז: חינוך לבריאות וקידום בריאות, שהם בעצם הדברים הכי חשובים, לא יתקיימו.
מירה קרני: אני רוצה להעלות נושאים נוספים שהם חלק מהבטיחות בחופשה שאז יש סיכון יותר גבוה.
מירה קרני: אני מתכוונת לכל הנושא של מפגש ילדים עם זרים.
מירה קרני: אנחנו מוצאים את עצמנו מתעסקים הרבה מאוד בתוצאות המאוד קשות שיש למפגשים האלה.
מירה קרני: הילדים נמצאים הרבה זמן לבד וכמובן שגם המגע שלהם עם אנשים זרים ומפוקפקים הוא גדול יותר ואז גם התוצאות קשות יותר.
מירה קרני: כך גם לגבי הנושא של חשיפה שלהם לתכנים לא ראויים באינטרנט ובמחשב, שגם זה חלק מזה שהם הרבה מאוד שעות לבד.
מירה קרני: זה עוד חלק אחד מתוך מכלול הנושאים שהועלו פה.
מירה קרני: לגבי מניעה – אנחנו מאמינים שזה הנושא המאוד מרכזי בכל הנושא הרחב הזה.
מירה קרני: כמו שנאמר, מניעה היא עבודה יום-יומית, עבודה סזיפית של כולם ביחד, שכולם צריכים לחבור למענו.
מירה קרני: אי אפשר שרק ארגון אחד צריך לעשות את זה ורק הוא, כי הנושא הזה הוא רב תחומי.
מירה קרני: יש הרבה מאוד אחריות גם של הורים, וחשוב גם את זה להדגיש.
מירה קרני: יש לפעמים טיפים מאוד קטנים שיכולים למנוע את הסכנות.
מירה קרני: התפקיד של כולנו הוא להגיע עד כמה שאפשר לכולם, קודם כל ישירות לילדים וגם ישירות להורים.
מירה קרני: המועצה לשלום הילד פועלת בעניין הזה כל הזמן.
מירה קרני: בקיץ שעבר פורסם מנשר דרך עיתון "ידיעות אחרונות" וזה מופץ גם השנה.