GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
גלית זיו: אני יכולה לתת דוגמא של ילדה שנאנסה תקופה ארוכה על ידי הסבא שלה, ויום אחד היא ראתה בטלוויזיה פירסומת של המרכז למניעת תקיפה מינית, ופתאום היא אמרה לאחותה, זה בדיוק מה שסבא עושה לי במשך תקופה ארוכה, וכך דווח המקרה והגיע למשטרה.
גלית זיו: אם היא לא הייתה נחשפת לזה דרך הטלוויזיה העניין לא היה יוצא החוצה.
גלית זיו: אז יש יתרונות.
גלית זיו: כבר קרו מקרים שמצאנו ילדים שצ'וטטו באינטרנט וכבר היו על סף התאבדות.
גלית זיו: המשטרה דפקה בדלת להורים בבית והם באו לקרוא לילד שלהם ולא היו מודעים לכך שהוא כבר בקומה למעלה, לקח כדורים ואיים בהתאבדות, המזל היה שהוא צ'וטט באתרים של סיוע לעזרה נפשית וכך הגיעו אליו.
גלית זיו: אז יש לכלי התקשורת צדדים חיוביים ויש צדדים שליליים.
גלית זיו: אנחנו לא רואים שילדים מחקים בדיוק את מה שהם רואים בטלוויזיה ועושים אבל זהו בהחלט טריגר לריבוי עברות, זה גורם להם גירויים.
רן כהן: אם כך גלית, אז את מפנה אותנו לנושא של האינטרנט.
רן כהן: ראינו גם אתמול בטלוויזיה לגבי האסון שקרה באשקלון, עם הפיתוי של אותה פלסטינאית.
גלית זיו: המקרה המפורסם הוא הרצח של אופיר רחום זכרונו לברכה, קטין, על ידי עמנה מונה, זה התחיל דרך האינטרנט, זה פורסם וכולנו יודעים מה קרה בסופו של דבר.
רן כהן: מהחקירות שלכם, אתם יכולים לכוון אותנו אל מקורות האלימות הזאת שחודרת לילדים?
רן כהן: מהם הגורמים העיקריים לאלימות?
גלית זיו: אני לא יכולים להצביע על תוכנית ספציפית.
גלית זיו: אני לא יכולה לומר, התוכנית הזאת גורמת לגל של אלימות.
גלית זיו: זה לא משהו שניתן להצביע עליו בתוכנית זו או אחרת.
גלית זיו: אין ספק שזה פותח בפני הילדים איזשהו צוהר, איזשהו משהו שהם לא חשבו עליו.
גלית זיו: זה מלמד אותם, זה נמצא באיזשהו מקום בתת מודע.
גלית זיו: כל מיני התנהגויות אלימות שאולי הם לא נחשפו אליהן קודם.
גלית זיו: ואם הם לא היו צופים בטלוויזיה אז אולי לא היו מגיעים לדברים מסויימים.
גלית זיו: למשל תוכנית המורדים, שבזמנו דובר עליה בפרוטרוט, אפילו למיטב זכרוני באחת מוועדות הכנסת הייתה ישיבה ספציפית שהוקדשה רק לתוכנית המורדים.
גלית זיו: זו תוכנית שבאמת גרמה לגל של אלימות ובעקבותיה יצאו במערך הסברה מסודר להורים, איך להתמודד עם העניין הזה.
גלית זיו: משרד החינוך ומשרד הרווחה מכינים תוכניות מאד חשובות והכתובת היא באמת להכוונה של ההורים.
גלית זיו: איך להתמודד עם העניין הזה?
גלית זיו: האם לסגור להם את האתר?
גלית זיו: ישנם אתרים שניתן לסגור לילדים והם לא יוכלו להיכנס אליהם, חד משמעית.
גלית זיו: וזה לגיטימי ואפשר לעשות את זה.
גלית זיו: אפשר גם לשבת עם הילד ולהסביר לו.
גלית זיו: אני לא מומחית, אני בטוחה שיושבים כאן מומחים גדולים ממני, אבל בתחום הזה של מניעת כל הדברים האלה, הפנייה לטעמי היא גם לילדים וגם להורים לצפייה נכונה בתוכניות אלימות.
רן כהן: ד"ר גדי טאוב, ד"ר לתקשורת באוניברסיטה העברית, תוכל לומר לנו מה הגישה שנראית לך בנושא הזה?
גדי טאוב: אני חושב שאנחנו קיבלנו על עצמנו את הרעיון המנחם שאם נתקן את המראה יתוקן הפרצוף.
גדי טאוב: תוכניות ילדים באופן כללי הם לא המורדים.
גדי טאוב: רובן לא אלימות, רובן מוסריות ואף מוסרניות.
גדי טאוב: הילדים שלנו שרואים סדרות אמריקאיות למשל, רואים דברים סטרילים עם שיעורים דידקטים ומוסר מהבוקר עד הערב.
גדי טאוב: ההנחה שאלימות בטלביזה מייצרת אלימות בחיים, מבוססת על זה שאנחנו מניחים שהבידיון מלמד ולא משמש אלטרנטיבה.
גדי טאוב: כלומר אם ילד משחק במשחק מחשב עם יריות אז הוא לומד להיות אלים.
גדי טאוב: ההנחה האלטרנטיבית היא שהוא פורק את האלימות שלו על מקום בלתי מזיק.
גדי טאוב: לילדים יש הרבה דחפים אלימים והחברה צריכה לרסן אותם, הם לא לומדים את זה מהמדיה.
גדי טאוב: זה לא ככה שהילדים הם טבולה רסה עד שהם רואים את תוכנית המורדים ואז הם נעשים אלימים.
גדי טאוב: התפתחה אני חושב, הנחה מופרזת שצריך לנקות את סיפרות הילדים ואת תוכניות הילדים מאלימות.
גדי טאוב: פעם אם זכור לכם, תסתכלו עכשיו על פופאי משנות השישים, תיראו שהוא היה סופר אלים.
גדי טאוב: החברה הייתה אז הרבה פחות אלימה למרות פופאי.
גדי טאוב: זה הרבה יותר אלים מהאנימציות שרואים היום.
גדי טאוב: טרזן, טום וג'רי, הדברים האלה מבחינת יכולתו של הילד להתמודד עם דחפיו האלימים, הניחו פעם מחנכים, ומאז אגדות האחים גרים ועד ימינו שזה דווקא מקום לפרוק את הדחפים האלימים.
גדי טאוב: אם תרצו אני יכול לומר מילה כיצד התפתחה ההנחה הזאת וכיצד היא ניכפתה.
גדי טאוב: היא דווקא התפתחה דרך הטיפול של הפמיניזם והפונוגרפיה באצות הברית.
גדי טאוב: מינו בשנות השישים ועדה מטעם הנשיא ניקסון, שהיה שמרן להזכירכם, שתראה אם פונוגרפיה מעודדת אלימות בקרב בני נוער.
גדי טאוב: הוועדה הנשיאותית לא הצליחה להראות שום קשר כזה.
גדי טאוב: הנשיא דחה את מסקנות הוועדה.
גדי טאוב: חיכו עד רייגן מינו ועדה חדשה והפעם הודיעו לחברי הוועדה שלא יהיו חוכמות ושינפקו את המסקנה הנכונה.
גדי טאוב: מינו את התובע הכללי לוועדה הזאת.
גדי טאוב: אנשי המקצוע שהיו אמורים להביא את המחקרים שיוכיחו את הדבר הזה, לא הצליחו לנפק את הסחורה.
גדי טאוב: דחו את הדוחות של אנשי המקצוע וועדת מיז הוציאה דוח שאמר שפונוגרפיה מעודדת אלימות כנגד נשים בניגוד לדעת כל המומחים.
גדי טאוב: והנה במסמכים שלפני
גדי טאוב: כם כתוב, אלפי מחקרים אקדמיים הראו.
גדי טאוב: אז בהקשר הזה לא דובים ולא יער.
גדי טאוב: הנתונים האלטרנטיביים שכדאי לקחת בחשבון הם שלמשל במדינה כמו דנמרק, שבוטלו באחת חוקי הצנזורה על פונורפיה, בשנה שהם בוטלו ירדו עברות מין בממוצע ב 75 אחוזים הכל הקטגוריות.
גדי טאוב: זאת אומרת, יש לקחת את זה בחשבון למרות שאני לא רוצה להגיד משהו גורף.
גדי טאוב: אגב, גם במערב גרמניה הממצאים כמו בדנמרק.
גדי טאוב: ביפן למשל יש פונוגרפיה מצויירת, אלימה ופדופילית מסוגים שבכל מקום אחר מסמרים את השערות ופשעי המין הם פי 15 פחות מבארצות הברית שבה הדברים האלה אסורים.
גדי טאוב: אז נכון שאני לא רוצה להציג תמונה חד צדדית ולומר תנו לילדים אלימות בתקשורת וכך תפתרו את בעיית האלימות ברחוב.
גדי טאוב: אני רק רוצה לומר שיש כאן שני צדדים.
גדי טאוב: שאלימות בבידיון היא גם מקום שבו פורקים את הדחפים האלימים, ומשחק המחשב האלים או התוכנית הם דברים שעוזרים לילדים לעבד את דחפיהם האלימים ולא בהכרח מלמדים אותם על אלימות.
גדי טאוב: כאן צריך לפעול עם תבונה ולהבדיל בין קטגוריות.
גדי טאוב: למשל, חומר גרפי על השואה זה דבר שילד בן שש לא מסוגל בשום אופן לעכל.
גדי טאוב: אנחנו המבוגרים מתקשים לעכל ערמות של גופות.
גדי טאוב: הילד שרואה תום אנד ג'רי, בניגוד למה שכתוב במסמך שלכם, יודע שזה לא הבית.
גדי טאוב: מגיל שש ילד מבין את זה לגמרי.
גדי טאוב: יש הבדל בין תוכניות שהן דקומנטריות, למשל מתעדות אלימות, נותנות מודלים לחיקוי לבין דבר שבאופן מובהק הוא בדיוני.
גדי טאוב: שיטת הסיווג שמציע החוג לתקשורת באוניברסיטת חיפה נראית לי הגיונית אבל צריך להיזהר מהדבר הגורף שבו מניחים שאלימות בבדיון או באגדות האחים גרים היא זו שמלמדת את הילדים את האלימות ולחשוב גם על האפשרות שלהיפך, הילדים מוצאים פורקן לדחפיהם האפלים בבדיון.
רן כהן: אוקי, תודה רבה ד"ר טאוב.
רן כהן: הדוברת הבאה בבקשה.
חנה שדמי: שמי חנה שדמי ממשרד החינוך, אגף תוכניות סיוע ומניעה בשפ"י.
חנה שדמי: אחד המחקרים שהוא מאד מעניין וכדאי לשים לב אליו גם אם הוא לא מראה השפעה.
חנה שדמי: לקחו ילדים בכיתה ז' וביקשו מהם לשמור על ילדים בכיתה ב'.
חנה שדמי: חילקו אותם לשניים.
חנה שדמי: לחצי קבוצה הראו לפני כן סרטים אלימים ולחצי קבוצה לא הראו סרטים אלימים.
חנה שדמי: מה שביקשו מהם זה לרשום את הילדים המפריעים.
חנה שדמי: מסתבר שאלה שראו את הסרטים האלימים כמעט לא רשמו ילדים מפריעים.
חנה שדמי: לעומת הילדים שלא ראו סרטים אלימים, הם רשמו יותר ילדים מפריעים.
חנה שדמי: מה שאפשר ללמוד מזה זו הרגישות שמתקהה לצ'פחות בברזיה.
חנה שדמי: זה כבר לא נורא, זה לא אלימות כי מה שאנחנו צופים זה דוגמאות לאלימות רבה הרבה יותר.
חנה שדמי: הסכנה שנתחיל לפתח סובלנות לאלימות רגילה היא אחת הסכנות שאני רואה בחשיפה לסרטים אלימים גם אם הם לא יוצרים שום מהלך.
גדי טאוב: יש בעייה מובנית במחקרים האלה.
חנה שדמי: זה מחקר שפורסם.
חנה שדמי: אני יודעת שכשאני רואה אלימות חריפה ואני רואה לידה אלימות פחות חריפה היא הופכת להיות יותר מוקהית מבחינת הרגישות שלה.
חנה שדמי: אבל אני כן מסכימה בצורה חד משמעית עם מה שגדי אומר על הנושא של איך מטפלים בזה.
רן כהן: אולי בכלל צריך להבדיל בין אלימות גסה לבין פורקן של דחפים כוחניים שיש לילדים.
רן כהן: הלוא כולנו גדלנו בתור ילדים ואנחנו מגדלים ילדים.
רן כהן: נדמה לי שהייתה מערכת שלמה בתוך מערכת החינוך שנתנה לילדים פורקן לדחפים האלימים שלהם על ידי משחקים, סיפורים, על ידי דברים שידעו לפרוק את האנרגיות מבלי להגיע למצב של פוגענות זה בזה.
רן כהן: הרי הבעיה שלנו היא לא שילד יתפרע או יזרוק לסל או יתן בעיטה לכדור בהרבה יותר אלימות.
רן כהן: הבעייה שלנו היא שילד לא יבעט בשכנו ולא יתעלל בו מינית.
רן כהן: זה בעצם העניין שלנו.
רן כהן: אותה אלימות שהיא פוגענית.
רן כהן: זה שילד מוציא אנרגיות זה לא דבר רע.
רן כהן: זה דבר טוב.
רן כהן: בסדר גמור.
חנה שדמי: אין ספק.
חנה שדמי: יש משהו גם בתת מודע שקורה כשאתה רואה אלימות קשה, אז כשאתה נתקל בפועל באלימות רגילה היא מוקהית יותר.
חנה שדמי: החושים שלך מתחילים לסבול יותר את האלימות היומיומית שמתרחשת בבתי הספר.
דניאלה גרדוש: שלום.
דניאלה גרדוש: שמי דניאלה גרדוש.
דניאלה גרדוש: אני מנהלת תוכניות ילדים בערוץ הראשון.
דניאלה גרדוש: אני לא מדברת מהצד האקדמאי.
דניאלה גרדוש: אני מדברת מהצד של עשייה.
דניאלה גרדוש: אני עושה את הדבר הזה עשרים שנה.
דניאלה גרדוש: ישנו דבר מעניין ואני רוצה לתת לכם פרספקטיבה בתוכניות הילדים.
דניאלה גרדוש: היום אין תוכניות ילדים.
דניאלה גרדוש: זה לא נכון שיש תוכניות ילדים ישראליות ואני אומרת את זה כמעט בגורף.
דניאלה גרדוש: אני לא יודעת איך אנשים לא רואים שאין.
דניאלה גרדוש: תשאל היום כל אדם בן שלושים או בן ארבעים על מה הוא גדל.
דניאלה גרדוש: הוא יגיד לך, רגע עם דודלי, שמות של תוכניות מקוריות שדיברו על כאן ועכשיו שניתן היה להזדהות איתן, להעביר ערכים שאנחנו רוצים, ולחדד את המסרים.
דניאלה גרדוש: היום אין דבר כזה.
דניאלה גרדוש: היום תשעים אחוז, אני לא מדברת על רשות השידור, לנו יש שעה וחצי ביום לנושא.
דניאלה גרדוש: אני מדבר על ערוצי הכבלים של ילדים.
דניאלה גרדוש: הם לא מפיקים בצורה רצינית, אני לא יודעת, אולי אין להם מחוייבות.
דניאלה גרדוש: אני מתכוונת לתוכניות מהסוג הקלאסי באיזושהי הסבה להיום, שלא קיימות היום בטלוויזיה.
דניאלה גרדוש: למעט, אני רואה אותן המון בערוץ הופ.
דניאלה גרדוש: זה ערוץ לילדים עד גיל שש.
דניאלה גרדוש: לדעתי יש את הגיל שבין שש ל 12, זה גיל ביניים כזה.
דניאלה גרדוש: אני מכה על חטא לכולם, גם לנו, זה עניין של כסף.
רן כהן: אבל הילדים לא רואים בהכרח תוכניות שמיועדות לילדים.
רן כהן: העניין הוא שהם רואים תוכניות שאינן מיועדות לילדים.
דניאלה גרדוש: העניין הוא שאין אלטרנטיבה מקורית.
דניאלה גרדוש: תשעים אחוזים מהשידורים הם קנויים לצערנו.
דניאלה גרדוש: זה לא עניין של מי שרוצה בזה.
דניאלה גרדוש: רוב השידורים אתה פותח ערוצים שמיועדים לילדים.
דניאלה גרדוש: רובם סרטים קנויים מחוץ לארץ.
דניאלה גרדוש: מה שאני מצירה שאותו גיל של תשע עד 13, שלמעט אנימציות, התוכניות שהם רואים הכי הרבה זה שידורים למבוגרים.
דניאלה גרדוש: הם רואים פריים טיים 2 מגיל תשע הם רואים כוכב נולד.
דניאלה גרדוש: הם כבר לא רואים תוכניות ילדים.
דניאלה גרדוש: אין דבר כפי שהיה פעם תוכנית ילדים.
דניאלה גרדוש: בסגנון הישן.
דניאלה גרדוש: לא אצלנו ולא במקומות אחרים.
דניאלה גרדוש: אני מדברת במסה.
דניאלה גרדוש: פה ושם ודאי שיש.
דניאלה גרדוש: מה שאני אומרת זה שאם היו מושקעים כספים בכל מיני ערוצים, כולל אצלנו, בתוכניות אלטרנטיביות, ישראליות שיכולות קצת לאזן את הצפייה המרובה, הכמותית של המון אנימציות וסדרות מחוץ לארץ ולסירוגין, את הפנייה שלהם מגיל צעיר לתוכניות הערב של המבוגרים.
רן כהן: אבל דניאלה, מה שחשבתי זה שתיקחי את רשות הדיבור כדי לומר לנו, אצלנו ברשות השידור יש כלים כאלה וכאלה שבוחנים את התוכניות, גם בעיניים שרואות מה יקרה אם ילדים יראו את זה בגלל ההורים, באשמת ההורים, בלי פיקוח ההורים.
רן כהן: אבל יש לנו מן מוסד שעוקב אחרי התוכניות ואומר, לא קונים אצלנו שום חומר מחוץ לארץ או ממקור אחר בלי שזה יעבור את העין הבוחנת איך זה משפיע על הילדים.
רן כהן: או שתגידי אנחנו לא חסודים כל כך.
רן כהן: אנחנו קונים מה שמתאים לחברה ושהחברה תשבור את הראש.
דניאלה גרדוש: בנוגע לרשות השידור לפחות בשעות שלנו, זה עובר עין מאד ביקורתית.
דניאלה גרדוש: אין אצלנו שידורים אלימים או שקשורים בסמים או בדברים כאלה.
דניאלה גרדוש: אנחנו לא ערוץ מסחרי ואנחנו לא מחפשים באופן הסטרי רייטינג אלא דברים יותר מאוזנים.
דניאלה גרדוש: הסדרות אצלנו אינן אלימות.
דניאלה גרדוש: אני אישית רוכשת סדרות אנימציה שאינן אלימות.
דניאלה גרדוש: אנחנו מציגים סדרות מסוג אחר.
דניאלה גרדוש: לפחות בשידורים שלי, והיה אם יש שידור שהוא קצת דל בנושאים של גיל מבוגר, יש את המיגבלה שכתוב מגיל שמונה ומעלה למרות שאני לא יודעת עד כמה זה אפקטיבי.
רן כהן: זאת אומרת, משחק טלביזה כמו שפורסם השבוע בעיתון ידיעות אחרונות ואני מציג אותו כאן לפניכם, אצלכם בכלל לא יעלה על הדעת להקרין.
רן כהן: לפי מה שכתוב כאן זה היה בהוט.
דניאלה גרדוש: אצלנו כל דבר שקשור בסקס או בסמים או באלימות, לא יעלה על הדעת ובודאי לא בשעות הצפייה לילדים.
רן כהן: תודה רבה דניאלה.
רן כהן: עוד מישהו מהעדים למצב מעוניין להגיב?
גוסטבו טרייבר: אני גוסטבו טייבר דובר וחבר הנהלת הוט.
גוסטבו טרייבר: לא הייתי נזעק לדבר כבר כעת אלמלא הכתבה שהזכרת.
גוסטבו טרייבר: כתבה לא מחמיאה.
גוסטבו טרייבר: יש מספר עובדות שכולנו יודעים.
גוסטבו טרייבר: החברה הישראלית אלימה יותר, מתירנית יותר וחשופה יותר.
גוסטבו טרייבר: כולם, בני נוער, ילדים מבוגרים חשופים יותר לאלימות.
גוסטבו טרייבר: לאו דוקא בערוץ הילדים.
גוסטבו טרייבר: הטענה המרכזית שלי היא שבערוצי ילדים, בתכנים שמיועדים לילדים, למעט באיזושהי התחלקות שקורית ומייד אסביר אותה, שם ההורים יכולים להיות הרבה יותר שקטים מבחינת התכנים.
גוסטבו טרייבר: גם מבחינת הבקרה שהתכנים האלה עוברים.
גוסטבו טרייבר: הרבה יותר מכפי שהם צויינו על ידי נציגת רשות השידור.
גוסטבו טרייבר: בכל הערוצים ישנן תוכניות רבות, כפי שגדי טאוב אמר, גם עם מוטיבים מוסריים וערכיים מכוונים, וכל עשרות המליונים של שקלים שמושקעים בהפקה מקורית, עוברים גם הם תחת פלזמה של ערכים שגם מתכוונים להיות רלבנטיים וכמובן לא להיות משעממים.
גוסטבו טרייבר: דבר אחד שנירמז על ידי דניאלה מרשות השידור זה שילדים לא רק רואים תוכניות ילדים.
גוסטבו טרייבר: ילדים רואים חדשות ובחדשות קיימת אלימות רבה.
גוסטבו טרייבר: אני נחרד שהילדים שלי רואים חדשות הרבה יותר מאשר כשהם באינטרנט או בתוכניות ילדים.
גוסטבו טרייבר: כי החדשות זו המציאות.
גוסטבו טרייבר: הרבה יותר קשה לי להסביר לילד מה זה כל הערמות של גוויות בצונאמי מאשר שיש פאואר אנג'רס שאנשים יודעים שזו תוכנית דמיונית.
רן כהן: גוסטבו, אתה עכשיו מערבב מין בשאינו מינו.
רן כהן: כשיש אסון כמו הצונאמי שהוא אסון טבע, זה דבר שאוי ואבוי אם הילדים שלנו לא יידעו עליו, כי אז הם יגדלו בעולם תימהוני.
רן כהן: להיפך.
רן כהן: הם צריכים לדעת שיש דבר כזה.
גוסטבו טרייבר: ילדים יודעים להבחין בין תכנים שמשקפים מציאות לבין תכנים בדיוניים.
גוסטבו טרייבר: אני בדעה שבערוצי הילדים שמשודרים בלווין ובכבלים שמרביתם משותפים אבל לא רק, יש הרבה דברים ערכיים מאד.
גוסטבו טרייבר: ואני גם כחבר הנהלה, אך גם כאזרח וכאב לילדים, אני אומר שאנחנו צריכים להיות גאים.
גוסטבו טרייבר: גם ערוצים כמו לוגי.
גוסטבו טרייבר: זה ערוצי מדע לילדים עם תכנים רבים.
גוסטבו טרייבר: שם ניתן לראות רק ערכים.
גוסטבו טרייבר: גם לולי לילדים, וערוץ הופ הורים שמנחה את ההורים להיות הורים טובים וערכיים יותר.
גוסטבו טרייבר: ובערוצים האינטראקטיבים שנותנים לילדים חוויה שהיא הרבה מעבר לבהייה.
גוסטבו טרייבר: ומלבד זאת, קיימת גם אפשרות החסימה לערוצים האלה.
גוסטבו טרייבר: כמו כן יש גם אפשרות בקרה באמצעות הקדימונים.
גוסטבו טרייבר: הקדימונים שאנחנו עושים כדי לחנך את ההורים ליטול אחריות ולחסום דברים שאינם רצויים לילדים האלה, הם הרבה יותר טובים מאשר באמצעי תקשורת אחרים כמו האינטרנט, העיתונים ודברים אחרים.
גוסטבו טרייבר: פה, בכתבה הזו שהבאת, הייתה התחלקות.
רן כהן: לאור ההתחלקות הזו, הסקתם מסקנות לגבי הדרך בה אתם בוחנים את התוכניות, מי בוחן אותן ומי בתוך הבוחנים רואה את העניין הזה בעין של טובת הילדים?
גוסטבו טרייבר: שאלה מצויינת ואני אסביר מדוע.
גוסטבו טרייבר: הוט היא פלטפורמה של שידור.
גוסטבו טרייבר: אנחנו כבעלים אחראים במאה אחוזים על התכנים רק של שני ערוצים, ערוץ הוט 3 וערוץ הסרטים.
גוסטבו טרייבר: כל ייתר עשרות אם לא מאות תכנים, תוכניות, ערוצים, אנחנו לא מתערבים ולא קובעים את התכנים שלהם ויותר מזה, לפי החוק אסור לנו להתערב.
גוסטבו טרייבר: הרעיון הוא לתת למפיקים עצמאיים את חופש העריכה שלהם.
גוסטבו טרייבר: לכך נולד הרעיון הזה.
גוסטבו טרייבר: לפעמים אנחנו מגלים בדיעבד דברים שלא מקובלים כמו המקרה הזה.
רן כהן: מי אחראי על כל שאר התוכניות?
מיה גרסון: סליחה.
מיה גרסון: אני עורכת דין מיה גרסון מהמועצה לשידורי כבלים ולווין.
מיה גרסון: גוסטבו, אתה יודע שאנחנו לא מקבלים את הטענה הזאת.
מיה גרסון: מי שאחראי לשידורים כולם במסגרת מפיקי ערוצים עצמאיים זה חברות הכבלים והלווין.
רן כהן: הוא אמר שהוא אחראי.
רן כהן: הוא טוען טענה מאד ברורה.
רן כהן: הוא אומר שהם אחראים אבל הם לא יכולים להתערב בכל שאר הערוצים חוץ מערוץ שלוש וערוץ הסרטים.
מיה גרסון: הוא יכול לא לשדר.
מיה גרסון: אף אחד לא מחייב אותו.
גוסטבו טרייבר: נכון אני יכול לבחור שלא לשדר, אין לנו חילוקי דעות עם המועצה, אני מציין סיטואציה.
גוסטבו טרייבר: אנחנו עושים הסכמים, במקרה עם ערוץ מרס של משחקים שהוא ערוץ מצויין שמלמד לעשות משחקים ובמסגרת ההסכם הם מתחייבים לשמור על החוקים והכללים.
גוסטבו טרייבר: אבל אם הם מתחלקים עם איזשהו חידון שהם רצו לעשות חינוך מיני, ואז זה מתפרסם במעריב או בידיעות, אז מי שיוצא לא טוב קודם כל זה אני.
גוסטבו טרייבר: והאחריות שלנו היא קודם כל כלפי מליון לקוחותינו.
גוסטבו טרייבר: חוץ מאשר כלפי החוק והמועצה.
גוסטבו טרייבר: ואנחנו, אחרי שראינו שהערוץ לא מגיב באותו רגע, עשינו דבר שאסור לנו לעשות.
גוסטבו טרייבר: אני אישית פעלתי, אמרתי לאנשים הטכניים להוריד את המשחק, אמרו לי שאסור לעשות את זה כי לכאורה זו התערבות בתכנים אבל עשינו את זה בתיאום עם המועצה.
רן כהן: אבל מי כן שידר את המשחק הזה שהופיע בעיתון?
גוסטבו טרייבר: זה ערוץ עצמאי שיש לו הסכם איתנו כמו שיש ערוץ הילדים וערוץ פוקס קידס ובסך הכל התכנים שמשודרים במרבית הערוצים הם תכנים חיוביים.
גוסטבו טרייבר: פה התחלקו, עשו שטות, באותו רגע הגבנו בזה שסילקנו את החידון מהשידורים.
ליאה נתן: אתם לא רואים את זה לפני כן, את מה שעומדים לשדר?
גוסטבו טרייבר: אנחנו לא תמיד יכולים לראות לפני את אלפי השעות, זה לא מצופה מאיתנו וגם אסור לנו להתערב בחופש העריכה.
גוסטבו טרייבר: הייתה התחלקות, פעלנו.
גוסטבו טרייבר: אגב, אין לי ספק שקיימות בכל החברות הרבה יותר התחלקויות שאנחנו לא חשופים להם אלא שפשוט אינן מגיעות לידיעות אחרונות.
גוסטבו טרייבר: דווקא אני הרבה יותר שקט בערוצי הילדים כי שם היכולת שלנו לבקר גדולה הרבה יותר.
גוסטבו טרייבר: בערוץ עשר משודרת סידרה יחסית בפריים טיים ומעשנים שם גראס ואקסטזי, אגב, סידרה מעולה, כולנו חרדים לא פחות.
גוסטבו טרייבר: ילדים רואים את זה וצריך להסביר לילדים מה הם עושים בדיוק.
גוסטבו טרייבר: דווקא בתוכניות הילדים יחסית אני שקט.
גוסטבו טרייבר: אז הייתה פה התחלקות, זה לא בסדר אבל לקחנו אחריות.
גוסטבו טרייבר: הבעייה האמיתית בסביבת השידורים הפוגענית היא מעבר למה שמשודר במסגרת השידורים לילדים כי שם הבקרה ותשומת הלב הם עצומים.
גוסטבו טרייבר: גם הבקרה עלינו מהמועצה היא גדולה, ובצדק, הבעייה היא מחוץ לגדר של מה שמיועד לילדים.
ליאה נתן: שמי ליאה נתן מרציאנו ואני נציגת ההורים ארצית.
ליאה נתן: אני רק רוצה לשאול שאלה באמת רטורית שאני לא ממש מצליחה לקבל תשובה.
ליאה נתן: השאלה היא אם הכתבה הזאת בעיתון על המשחק הפוגעני ששידרתם, אינה בעצם באופן סמוי גם משרתת אתכם, זה לא מן סוג של פירסומת שאתם הייתם דווקא מאד שמחים לעורר את דעת הקהל.
ליאה נתן: זה אמנם לא המוטיב שלכם באופן קבוע, אבל יחד עם זאת אתם מדי פעם רוצים שזה יתחלק לכם כדי להעלות את הרייטינג שלכם.
גוסטבו טרייבר: תרשי לי לא להשאיר את השאלה כרטורית.
גוסטבו טרייבר: הכתבה פוגענית ביותר כלפי הלקוחות.
גוסטבו טרייבר: לנו יש יחסים ארוכי טווח עם הלקוחות, יש לנו מליון לקוחות שאנחנו מצפים מהם שיאמינו לנו כשהם שמים את הילדים שלהם לראות טלוויזיה.
גוסטבו טרייבר: אנחנו לא ניבנה, ואוי לחברה שתיבנה על דברים מהסוג הזה.
גוסטבו טרייבר: אפילו על המכות של טוביה צפיר אני לא רוצה להיבנות.
רן כהן: זאת ההנחה שגם פירסומת שלילית היא פירסומת חיובית כלכלית, וזה נשאר באוויר.
רן כהן: בבקשה, מיכל רפאלי.
מיכל רפאלי- כדורי: שמי מיכל רפאלי כדורי, חברת הלווין.
מיכל רפאלי- כדורי: קודם כל, נהניתי מאד לשמוע את דברי ד"ר גדי טאוב.
מיכל רפאלי- כדורי: גם אישית, גם כמנהלת בתחום וגם כאמא אני מאד מסכימה עם דבריו.
מיכל רפאלי- כדורי: אני שנים רבות בתחום הזה, והסתכלתי על רשימת האנשים שהוזמנו לכאן והופתעתי לראות שבחריצות ובעניין הגיעו נציגים של ערוצי הילדים.
מיכל רפאלי- כדורי: לדעתי הדיון הזה מפוקשש במידה מסויימת.
מיכל רפאלי- כדורי: ערוצי הילדים, אנחנו משדרים שישה ערוצים.
מיכל רפאלי- כדורי: חלקם משדרים גם בכבלים, חלקם אנחנו משדרים בערוצים אחרים.
מיכל רפאלי- כדורי: מבחינתי אני לוקחת אחריות על כל מה שמשודר אצלנו.
מיכל רפאלי- כדורי: גם פורמלית וגם לא פורמלית.
מיכל רפאלי- כדורי: האנשים שעובדים בערוצי הילדים הם אנשים טובים בדיוק כמו האנשים שעובדים בפלטפורמות.
מיכל רפאלי- כדורי: הם באו מאותם מקצועות, מה שהם יודעים אנחנו יודעים.
מיכל רפאלי- כדורי: ערוצי הילדים אינם הבעיה שלנו בדיון כאן.
מיכל רפאלי- כדורי: אני אחדד דברים שנאמרו פה.
מיכל רפאלי- כדורי: הילדים היום נחשפים לדברים הרבה יותר אלימים שקשורים בילדים ושאינם קשורים בילדים.
מיכל רפאלי- כדורי: אנחנו חברה אלימה, ילדים נתקלים בשכן שמרים יד על אבא שלהם בגלל חנייה.
מיכל רפאלי- כדורי: הילדים שומעים על תאונות דרכים, יש פה זילות של החיים במדינה הזאת כבר מזמן.
מיכל רפאלי- כדורי: אני לא רוצה לחשוף את דעותי הפוליטיות, שידועות לך כבוד היושב ראש רן כהן.
מיכל רפאלי- כדורי: אני גם באתי לכאן בגלל רן יש לי הרבה כבוד לרן כהן והנושא חשוב לי.
מיכל רפאלי- כדורי: אני חושבת שילדים במדינת ישראל חיים בחברה אלימה.
מיכל רפאלי- כדורי: הדברים שאמרה פה נציגת משרד הרווחה, ילד בן חמש שאומר את הדברים האלה, לא צריך לבדוק איזה טלוויזיה הוא רואה, צריך לבדוק מי ההורים שלו.
מיכל רפאלי- כדורי: ילדים שעברו התעללות מינית ונחשפו לאלימות מינית הם ילדים שעושים את זה בעצמם, זה מצוי במחקרים שאינם קשורים לטלוויזיה.
מיכל רפאלי- כדורי: ילדים רואים חדשות, ילדים רואים מלחמות, ילדים רואים אינתיפדות, ילדים רואים חיילים איתם יש להם זהות, זה לפעמים האחים שלהם שנאלצים לעמוד במעמדים נוראים לצעירים, ואני לא מדברת על מה שקורה עכשיו על האלימות סביב נושא ההיתנתקות שרואים אמהות וילדים ושימוש בילדים.
מיכל רפאלי- כדורי: ערוצי הילדים זה בהחלט גן עדן לעומת מה שרואים בטלוויזיה.
רן כהן: זה באמת זוועה, בוועדה הזאת כבר זעקנו כנגד זה.
מיכל רפאלי- כדורי: ערוצי הילדים כפי שאמרתי, זה גן עדן לעומת המראות בטלוויזיה.
מיכל רפאלי- כדורי: שיישארו כל הילדים כל היום בערוץ הילדים ולא ייצאו משם אף לא לשניה, לא אינטרנט, לא לחדשות, לא יחכו לשום תוכנית בפריים טיים ויעברו לחדשות.
מיכל רפאלי- כדורי: כעקרון אנחנו כחברות פלטפורמות, וידידי ויריבי גוסטבו, אנחנו בעניין הזה באותו מקום, יש אצלנו את כל אמצעי הקידוד וההגנה הנידרשים.
מיכל רפאלי- כדורי: יושבת על ראשנו מועצה מאד מקצועית, מאד קפדנית.
מיכל רפאלי- כדורי: יש חקיקה שעברה בכנסת.
מיכל רפאלי- כדורי: אנחנו מחוייבים כחברה דיגיטלית בעלת אמצעים טכנולוגים רבים להעביר להורים בעיקר את האפשרות לחסום בפני הילדים שידורים.
מיכל רפאלי- כדורי: בעיקרון הם יכולים לחסום גם חדשות.
מיכל רפאלי- כדורי: יש היום קידוד שמאפשר לכל הורה חסימות.
מיכל רפאלי- כדורי: נכון שילדים יודעים לפתוח קוד.
מיכל רפאלי- כדורי: זה לא חוכמה.
מיכל רפאלי- כדורי: הילדים מודעים היטב לטכנולוגיה.
רן כהן: הילדים צריכים ללמד את ההורים כיצד לחסום.
מיכל רפאלי- כדורי: אבל אני עדיין חושבת שלהורים יש תפקיד.
מיכל רפאלי- כדורי: עם כל הכבוד.
מיכל רפאלי- כדורי: כמו שילד לא נכנס לכרטיסי האשראי בגלל שהוא יודע היכן הם נמצאים.
מיכל רפאלי- כדורי: לכן, יש להורים אפשרות להוציא את הכרטיס מהטלוויזיה אם הם רוצים שהילדים יפסיקו לראות.
מיכל רפאלי- כדורי: לקודד, לסגור.
מיכל רפאלי- כדורי: אני כבר לא מדברת על חומרים למבוגרים שילדים לא אמורים לראות.
מיכל רפאלי- כדורי: הורה שאינו אחראי ונותן שילדיו יראו בעשר בלילה חומר מקודד, צריך לבדוק את ההורה לא רק את הילדים ובוודאי שלא אותנו כמשדרים.
מיכל רפאלי- כדורי: השידורים שילדים אינם צריכים לראות לא משודרים בשעות היום.
מיכל רפאלי- כדורי: התוכניות שאינן מיועדות לילדים וכן משודרות בשעות היום, כי בכל זאת טלוויזיה נועדה גם למבוגרים ויש גם מבוגרים שאינם עובדים ורוצים לראות סרטים במשך היום, לכן יש קידוד.
מיכל רפאלי- כדורי: הדברים מפורסמים, ברורים, מאד ידידותיים.
מיכל רפאלי- כדורי: המועצה ביקשה מאיתנו כבר כמה פעמים ועשינו זאת, גם אנחנו וגם הכבלים, לשדר תשדירים שהמועצה הכינה, שמדריכים את ההורים כיצד להשתמש בקידוד וחסימה.
מיכל רפאלי- כדורי: יש להורים היום כלים רבים להתמודד עם הבעיה.
מיכל רפאלי- כדורי: כולנו הורים.
מיכל רפאלי- כדורי: לכל אחד יש את היכולות על ילדיו ואני לא מקנאה בהורים שילדיהם יצאו אחרת ממה שהם רוצים ונחשפו לכל מיני דברים.
מיכל רפאלי- כדורי: אנחנו מנסים בכל השידורים שלנו, גם בערוצים לילדים וגם בערוצים למבוגרים לפעול קודם כל על פי מה שמותר בדין.
רן כהן: איך אתם עושים את זה מיכל, כיצד אתם דואגים שהתוכניות תהיינה כאלה כפי שאת מתארת את המצב.
רן כהן: יש לכם מי שמפקח?
מיכל רפאלי- כדורי: ישנם סוגים שונים של ערוצים.
מיכל רפאלי- כדורי: ערוצי הילדים נעשים על ידי אנשי מקצוע בתחום הילדים.
רן כהן: שאתם סומכים עליהם שהם רגישים לאותם דברים שאנחנו רגישים.
מיכל רפאלי  - כדורי: פעמים רבות יש גם לנו ויכוחים איתם.
מיכל רפאלי  - כדורי: לעיתים יש התחלקויות וישנם מקרים שהם לא בהכרח התחלקות אבל אנחנו חושבים שהם פחות טובים.
מיכל רפאלי  - כדורי: אני לא לגמרי מקבלת את האמירה הגורפת של גוסטבו שאין לנו מה להגיד.
מיכל רפאלי  - כדורי: יש לנו מה להגיד.
מיכל רפאלי  - כדורי: זו מערכת יחסים מסחרית איתם.
מיכל רפאלי  - כדורי: אנחנו קונים מהם ערוצים ויש לנו מה להגיד על המוצר.
מיכל רפאלי  - כדורי: המקרה הזה שהוזכר בעיתון הוא באמת התחלקות ואינני חושבת שהוא מהווה דוגמא מייצגת לשום דבר.
מיכל רפאלי  - כדורי: יש לנו מערכות יחסים מאוזנות עם המפיקים האלה.
מיכל רפאלי  - כדורי: בחרנו את הערוצים שלהם, אנחנו משלמים להם, יש להם אינטרס שנבליט אותם ולנו יש אינטרס שיהיה מוצר טוב.
מיכל רפאלי  - כדורי: בגדול אני אומרת שוב.
מיכל רפאלי  - כדורי: הבעיה היא לא בערוץ הילדים.
מיכל רפאלי  - כדורי: הבעיה היא שילדים היום אוהבים להסתכל על דברים שהם מעבר לערוצים שלהם.
רן כהן: סרטים שאתם קונים ומשדרים.
רן כהן: יש מישהו שרואה אותם גם בעין של אחריות חברתית?
מיכל רפאלי – כדורי: אחריות חברתית זה מונח רחב מידי שאני חושבת שקשה לשים אותו על כתפיהן של חברות מסחריות.
מיכל רפאלי – כדורי: כולנו מחוייבים בתרומה לקהילה אבל להגיד שהמסך שלנו הוא תרומה לקהילה זו אמירה קצת מלאכותית.
רן כהן: אני לא התכוונתי לדבר רחב עד כדי כך.
רן כהן: בקונטקסט של הוועדה הזו.
רן כהן: מיכל רפאלי- כדורי:
רן כהן: בדרך לכאן הייתה לי שיחה ארוכה עם יושב ראש המועצה.
רן כהן: יש איזשהו דיון על סרטים שקנינו במסגרת החוק ששודרו באמריקה ובאירופה והם נמכרים רק באמצעות מפיקים שהם מפיקים מכובדים שקיבלו פרסים בפסטיבלים.