GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אטי חזות: שניים מתוך הילדים האלה, הם ילדים שהוועדה החליטה על הוצאתם מהבית.
אטי חזות: כשראיתי את המקרה, אמרתי שאנחנו לא נוציא ילדים כל כך צעירים, הם היו ילדים בני שנה וחצי, אלא נבוא עם הכספים שקבלנו כתוצאה מההמרה, ניתן את מירב המשאבים לאמא של הילד ולילד, הם יוכלו לקבל את המענים האלה בתוך הבית ולא נוציא תינוקות בני יומיים למשפחות אמנה.
אטי חזות: זו אמא לשישה ילדים ופרודה מבעלה, כל ילד נתלה עליה מכל מיני כיוונים והיא לא פנויה לאף ילד אחר.
אטי חזות: עשינו אבחונים פסיכולוגיים לשני ילדים שהם גדולים יותר שקבלנו דיווחים מאד קשים מבית הספר לגבי המצב שלהם, הפסיכולוגית החליטה שבגלל חרדת הנטישה של אותם ילדים את הילדים האלה אסור להוציא מהבית.
אטי חזות: הוועדה ישבה ואמרה, אולי רק למען האמא הזאת, כדאי להוציא מהבית את שני התינוקות.
אטי חזות: מדובר בשני תינוקות שהיו חולים בברונכיט ומתאשפזים בבתי חולים בשעות לא שעות, והאמא הזאת היתה נשארת עם הילדים בבית החולים ומשאירה ארבעה ילדים קטנים לבד בבית.
אטי חזות: אחת המחשבות שהעלנו היתה, לדאוג שתהיה אישה בתשלום, שאם האמא צריכה ללכת עם התינוקות לאשפוז היא תבוא תהיה עם ארבעת הילדים הקטנים, ואז לא צריך להוציא שני ילדים קטנים למשפחה אומנת.
אטי חזות: ולשמחתנו, אותה ועדה לפני חצי שנה, עכשיו ועדה חוזרת, הילדים סודרו בחיק משפחה ויש להם מסגרת עד 4, הילדים לא אושפזו יום אחד בבית חולים, הם לא חולים יותר.
אטי חזות: הכנסנו חונכת הביתה אחר הצהרים, שתהיה עם הילדים כדי לפנות את האמא במשך השעות האלה לילד אחר.
מיכאל מלכיאור: אני לא מקבל שבעבר לא יכלו לעשות, זה שוב מוסד מול מוסד.
מוטי וינטר: זה נשמע עצוב, אבל לצערי הרב זו האמת.
אטי חזות: לגבי התקציב, רק מהאמירה הם רוצים להבין שכן היה או לא היה.
אטי חזות: יש לנו בסך הכל 120 אלף שקל, לשנה ברוטו, לתקציב של ילדים בקהילה כשזה בתוכו מועדונית טיפולית אינטנסיבית, שהיא עולה 200 ומשהו אלף שקל.
מיכאל מלכיאור: כמה תושבים יש?
אטי חזות: 35,000 נפש ביבנה.
מיכאל מלכיאור: הכל מקובל, זה רק כמו להגיד שלוקחים כסף מהאופרה ונותנים את זה לילדים בסיכון.
רן כהן: כמה ילדים חזרו וכמה ילדים נשארו בפנימיות?
אטי חזות: חמישים בערך, שזה 55%.
מיכאל מלכיאור: אני חוזר לנקודה, ודאי ובודאי שזה מה שצריך לעשות, וזה מוסכם.
מיכאל מלכיאור: רק השאלה, שוב, הנחת היסוד פה היא שכדי לעשות את הדברים בקהילה חייבים להחזיר ילדים הביתה.
מוטי וינטר: לא אומרים את זה.
מיכאל מלכיאור: עובדה, עם ארבעת הילדים האלו, אילו לא היו לה את 4 המכסות האלו אז לא היו לה המשאבים האלה.
מוטי וינטר: כבוד היושב ראש, אנחנו אמרנו, חסר לנו המון כסף, אנחנו עשינו את המהפכה הזאת בשביל לפרוץ דרך, לא משום שאנחנו חושבים שזה הפתרון.
מוטי וינטר: מה שהם אומרים לך זה איפשר לנו, עם כל מנהלי הלשכות שאני מדבר איתה, אומרים, חסרה לנו האופטימיות, אנחנו יכולים לעשות, נפתחו אופציות שלא היו בעבר, תוספת עוד 50 מיליון שקל לפחות שצריכים לשרותים.
מוטי וינטר: זה לא במקום.
מוטי וינטר: זה רק בכדי שאתה פה בכנסת תדבר ותתקוף אותנו וזה יתפרסם בעתונות בטלויזיה ואולי יהיה יותר כסף, אני זוכר אתכם כמה נלחמתם בשביל הפנימיות ועשיתם עבודה גדולה, וכל הכבוד לכם.
מוטי וינטר: עכשיו תלחמו על הקהילה.
מוטי וינטר: זו המטרה.
מיכאל מלכיאור: ה-100 מיליון שרצינו להעביר לילדים בסיכון לא היה להשמה חוץ ביתית.
מיכאל מלכיאור: זה היה ביוזמתך, אז לא נכון שעשינו את זה על חשבון זה.
מיכאל מלכיאור: אם אנחנו שומעים, אם אנחנו גם היום שומעים שיש ערים שלא מוציאים ילדים שמחויבים להיות בהשמה חוץ ביתית אז אנחנו נמשיך להלחם בשביל הילדים האלו, זה לא קשור.
מיכאל מלכיאור: גם אתם, בסדר, אז בוא לא נעשה את זה מול זה.
רן כהן: לגיטימי שנשאלת השאלה, מה היו בכל זאת השימושים המירביים בתקציב.
מיכאל מלכיאור: הסכנה בדבר הזה שילדים שצריכים את זה הכי הרבה, וזה הטיעון כנגד, שהפיתוי להעביר את התקציב לקהילה ולעזור ליותר ילדים, כי יש לחץ, ראש העיר רוצה לעזור לחמישים ילדים למה שיעזור לחמישה ילדים?
מיכאל מלכיאור: אלה שהכי הרבה צריכים את זה לא יקבלו.
מוטי וינטר: עובדה שזה לא קורה.
מיכאל מלכיאור: לא קורה, אני מקבל את זה, אני רק אומר שזה החשש.
צביה אוחנה: החזרנו ילדים הביתה עוד לפני שהיה התקציב.
מיכאל מלכיאור: אני מאד בעד החזרת הילדים.
נציגת ראשון לציון: לגבי ראשון, אני לא רוצה להגיד שמבחינת ראשון ליד להב חיים זה מאד טבעי להכנס אליו.
נציגת ראשון לציון: כיוון שראשון כבר הרבה שנים עובדת על הנושא של החזרת ילדים הביתה, ולראיה גם בשנה שעברה שעדיין לא היה קהילה 2000, אנחנו סידרנו רק 133 ילדים מחוץ לקהילה, בזמן שהיו לנו 176 מכסות.
נציגת ראשון לציון: היתה לנו אפשרות לסדר 176 ילדים, וסידרנו רק 133 ילדים, כשמבחינתנו מה שהיה, שכאילו היה לנו כסף בקופה שאי אפשר להוציא את הכסף הזה.
נציגת ראשון לציון: זה כסף שבעצם משרד הרווחה כל פעם לקח לנו מכסות.
מיכאל מלכיאור: כי לקחו למקומות שלא היו מספיק מכסות?
נציגת ראשון לציון: לנו מבחינה זו, קהילה 2000 זו חגיגה אמיתית.
נציגת ראשון לציון: כשבעצם מה שקרה הוא שמוטי החזיר לנו השנה חלק מהמכסות שנלקחו מאיתנו בשנה שעברה, כדי שנוכל לעשות בהם שימוש.
נציגת ראשון לציון: ראשון היא עיר ששנים רבות עובדת על הנושא של פיתוח שרותים בקהילה, אבל יש גבול אני חושבת למשאבים שקהילה יכולה לתת בלי להסתמך על משאבים ציבוריים שממשלה צריכה לתת בעצם.
נציגת ראשון לציון: ומה שקורה פה, זה שבמידה מסיומת אנחנו מקבלים חזרה כספים אחרים ועוד מעט תראו מה שאנחנו מקימים בראשון, שזה ממש לדעתי מפעל אדיר שהוא רק תחילת הדרך.
נציגת ראשון לציון: מה שרציתי להגיד כדי לסבר את האוזן בענין של החזרת ילדים הביתה, הנושא הזה הוא מאד לא פשוט.
נציגת ראשון לציון: קודם כל, אמנם אנחנו בראשון חושבים מקומו של הילד הוא בבית, אבל עדיין אנחנו חושבים שחלק מהילדים כן צריכים סידורים חוץ ביתיים, בעבורם חשוב שזה יהיה.
נציגת ראשון לציון: למרות שהשנה למשל אנחנו מסדרים 126 ילדים שחלק מהם זה סידורים חדשים, של השנה, מתוך האמונה הזו, ואנחנו הולכים להמיר 44 מכסות לסידור חוץ ביתי, אנחנו עדיין שומרים מכסות לילדים שכל שנה אנחנו יודעים שבערך עד מרס, יש עדיין לפעמים סידורים כמו שיש עדיין חזרות הביתה.
נציגת ראשון לציון: התהליך הוא תהליך שונה לחלוטין ממה שתואר על ידי שני הלשכות הקודמות, מאחר והוא בקהילה 2000, ובקהילה 2000 התמזל מזלנו לעשות את התהליך ביחד כמו הלשכות האחרות עשו בודאי עם מפקחת הקהילה שלהם, גם לנו זה יחד עם מפקחת הקהילה אבל גם יחד עם ברוקדייל שמאד אפשר לנו לעשות תהליך מסודר ומאורגן.
נציגת ראשון לציון: על מה התהליך התבסס, הוא התבסס על מדגם שעשינו על 240 ילדים, שהכיל בעצם 240 משפחות, שזה היה לפי פרופילים מסוימים שנתבקשנו לעשות.
נציגת ראשון לציון: ילדים בסידור חוץ ביתי, ילדים שעברו ועדת החלטה, ילדים שאין להם שרות בקהילה שזקוקים לשרות ואין להם שרות, וילדים שיש להם שרות בקהילה.
נציגת ראשון לציון: על זה המדגם התבסס וזה היה מדגם אקראי, שממש לקחנו את נתוני סקוט שלנו, הוצאנו תיקים של ילדים חילקנו לעובדים, לפי שלוש קבוצות גיל, וכך נעשה המדגם.
רן כהן: זה נעשה בשכונות מסוימות או בכל רחבי העיר?
נציגת ראשון לציון: בכל רחבי העיר.
נציגת ראשון לציון: אנחנו מחלקים לשלוש לשכות, המדגם נעשה 80 שאלונים לכל לשכה.
מוטי וינטר: עשינו זאת ב-11 ישובים בארץ .
נציגת ראשון לציון: תהליך העבודה היה מאד שיטתי לאורך כל הדרך בעצם.
מיכאל מלכיאור: מה זאת אומרת מדגם?
מיכאל מלכיאור: אתם בחרתם את ה-240 ילדים האלו באקראי, מולאו שאלונים, מה קרה?
מיכאל מלכיאור: ה-240 ילדים האלה קיבלו את הטיפול הזה?
נציגת ראשון לציון: להיפך.
נציגת ראשון לציון: זה היה מיפוי כדי שבסופו של דבר להגיע לתוכנית פעולה שהיא מבוססת על דברים לא על דברים שאנחנו חושבים שהם הנכונים לגבי העיר שלנו, אלא לגבי דברים שמבוססים על נתוני סוד שלנו, על המדגם - -
מיכאל מלכיאור: אני לא מבין, מה עזר לכם המדגם?
מוטי וינטר: עשינו זאת לפי פרמטרים אובייקטיבים.
מוטי וינטר: זו שיטת דגימה, שברוקדייל הציעו לצורך תכנון.
נציגת ראשון לציון: מה שהמדגם נתן לנו, זה בעצם תהליך עבודה שיטתי ביחס לכל קבוצת ילדים והורים.
נציגת ראשון לציון: כי לכל אחד, וזה לא סוד, בלשכת רווחה, גם אני הייתי פעם פקידת סעד לחוק נוער, התחום שאני הכי רגישה אליו זה ילדים בסיכון.
נציגת ראשון לציון: מישהו אחר היה עובד קשישים הוא יותר רגיש לקשישים.
נציגת ראשון לציון: מישהו אחר היה עובד נערה במצוקה הוא יותר רגיש לנוער במצוקה.
נציגת ראשון לציון: וצריכים בכל זאת להסתמך על איזה שהוא כלי שנותן לך זיהוי של תחומים מרכזיים בהם יש צורך בעזרה.
נציגת ראשון לציון: הערכת היקף הנזקקים וכו'.
מיכאל מלכיאור: המדגם לא יכול לתת הערכה לגבי היקף הנזקקים.
נציגת ראשון לציון: בוודאי שהוא יכול.
נציגת ראשון לציון: מכיוון שהמדגם לא מתבסס רק על המדגם, אלא הוא מתבסס על נתוני סוד, למשל מה שראינו בראשון יש לנו כ-8000 ילדים מטופלים ברווחה, מתוכם על פי נתוני סוד 4300 ילדים בסיכון או בסכנה.
נציגת ראשון לציון: במצבים שונים של סיכון.
מיכאל מלכיאור: את זה אתם יודעים בלי המדגם.
מיכאל מלכיאור: אני רוצה להבין רק את הקונספט, זה מסקרן אותי.
דליה בן רבי: זה היה מדגם שמיצג את כלל הילדים בלשכה והיה אמור לתת מידע מיצג של היקף הצרכים וסוג הצרכים כדי שעל בסיס הנתונים האלה אפשר יהיה לבנות תוכנית שהיא מקיפה.
דליה בן רבי: זאת תוכנית שמתייחסת רק לילדים למשל שחוזרים.
נציגת ראשון לציון: נתוני סוד נותנים בעיקר תמונה לגבי המצב המשפחתי.
נציגת ראשון לציון: ברוח תמונה לגבי מצב של כל ילד וילד, והשאלון, שכל שאלון היה מורכב מכ-20 עמודים, זה שאלון נותן הרבה יותר מידע.
נציגת ראשון לציון: למה היינו צריכים מדגם בעצם.
נציגת ראשון לציון: בראשון יש לנו בסך הכל בגילאי 0-18, 58.500 ילדים, שזה כמות אדירה.
נציגת ראשון לציון: בכמות של ילדים עולים - -
מיכאל מלכיאור: חוץ מזה שראשון גם עוזרת לערים מסביב.
מיכאל מלכיאור: כמו ללוד וכו'.
נציגת ראשון לציון: הילדים העולים מכלל ילדי הישוב הוא 15.4%, שזה 8622 ילדים.
נציגת ראשון לציון: ילדים בגילאי 0-12, 38.
נציגת ראשון לציון: 1729 ילדים.
נציגת ראשון לציון: בני נוער 21.163.
נציגת ראשון לציון: על פי המדגם, הצלחנו להגיע לנתונים איפה אחוז הבעיות הגבוה ביותר וכו', אם זה גילאים וכו'.
נציגת ראשון לציון: בעקבות הפרופילים שראינו בעבודה שעשינו, נפגשנו בעצם עם כל השרותים בעיר שעובדים במשותף במשך הרבה שנים, בערך 9 פעמים, רק לצורך הענין הזה, והחלטנו על פי איזה עקרונות בסופו של דבר אנחנו צריכים להקים את מערך השרותים שאנחנו הולכים להקים.
נציגת ראשון לציון: וזה נורא חשוב לי.
מוטי וינטר: בניגוד לעם הפנים לקהילה, כאן הקהילות שהשתתפו בנסוי הזה, כל התקציב שלהם נתון להמרה, בעם הפנים לקהילה זה רק 20%, זה הבדל גדול.
מוטי וינטר: אבל פה, זה מה שאנחנו רוצים להגיע, כל התקציב עומד, הם יכולים להחליט התקציב גמיש לחלוטין.
מיכאל מלכיאור: מה זאת אומרת רק 20%, מכלל התקציב?
מוטי וינטר: אנחנו הגבלנו את זה, משום שלא רצינו לזעזע את כל המערכת.
מוטי וינטר: 20% מהמכסות שניתנו, פה הכל גמיש לגמרי.
נציגת ראשון לציון: מה שאני כתבתי כאן, זה רק את הנהנים הישירים.
נציגת ראשון לציון: כמובן שלכל תוכנית יהיו נהנים עקיפים.
נציגת ראשון לציון: זאת אומרת, אם ההורים משתתפים בתוכנית אז לא רק הילד שנמצא כבעיתי או כבמצב בעיתי או במצב של סיכון ישיר, יהנה מזה, אלא כמובן גם האחים שלו והדור הבא, והדור הבא וכו'.
נציגת ראשון לציון: חילקנו את התוכניות לגילאים.
נציגת ראשון לציון: לגיל הרך, אנחנו רוצים להקים תוכנית שנקראת תוכנית ראשית, שזאת תוכנית שעובדת על הורים ועל ילדים במקביל, אנחנו הולכים להפעיל את התוכנית הזאת עבור 10 משפחות, כשלושים ילדים, שכמובן אמרו לנו מהתוכנית שאם במשפחה יהיו כמו למשל, משפחה אתיופית שב"ה יש שמונה ילדים, אז גם יקחו את המשפחה הזאת למרות שיש שם כמות ילדים יותר גדולה.
נציגת ראשון לציון: לגיל הזה אנחנו הולכים להקים שלוש קבוצות הורים שזה עבור 60 משפחות, מעון יום רב תכליתי מאובזר עבור שלושים ילדים, וכמובן בני המשפחות שלהם שבמעונות.
נציגת ראשון לציון: יש לנו בראשון כבר מעון רב תכליתי אחד, שיש שם למשל שלוש קבוצות הורים, קפה בוקר לאמהות, יש המון שרותים והמון דברים מעבר למה שהוכרז.
רן כהן: הטיפול הוא קבוצתי או שהוא לכל זוג הורים בנפרד?
נציגת ראשון לציון: גם וגם.
מיכאל מלכיאור: כמה ילדים בראשון שהיו אחרת בהשמה חוץ ביתית, היום אתם מצליחים לטפל בהם במסגרת הקהילה.
נציגת ראשון לציון: קודם כל, כל הילדים שהוחזרו אצלנו הביתה נכנסו לשרותים בקהילה, כי הבעיה שלנו בראשון התאפיינה בזה שיש לנו הרבה שרותים לגילאי היסודי, למרות שכמובן לא מספיק עדיין, היו לנו פחות שרותים לגיל הרך ולכן מאוד השקענו פה בנושא של הגיל הרך, והרבה פחות היה לנו לגיל מעורב.
נציגת ראשון לציון: כך שלמשל, לילדים שחוזרים לקהילה בגיל נוער, אין בעיר את השירותים לתת להם.
נציגת ראשון לציון: דבר שני שקורה ועוד מעט תראה לכך מענה, זה שחוזרים ילדים עם בעיות התנהגות לקהילה ועבורם בכלל לא היה לנו מענה.
נציגת ראשון לציון: אחד מהשירותים שאנחנו הולכים להקים, זו מועדונית לילדים עם בעיות התנהגות.
מוטי וינטר: בדרך כלל עם תעריפים יותר גבוהים.
מוטי וינטר: אפשר לעשות, אבל זה בערך פי שניים מהתעריף הרגיל.
נציגת ראשון לציון: מה שאנחנו בראשון הולכים להקים, זה מערך שירותים שזה דבר שלא היה לנו.
מיכאל מלכיאור: לא הקמתם עדיין?
נציגת ראשון לציון: לא.
נציגת ראשון לציון: לגבי מה שאנחנו עכשיו הולכים להקים, אנחנו עכשיו בשלב הישום.
מיכאל מלכיאור: הקמתם או לא הקמתם?
נציגת ראשון לציון: אנחנו עכשיו בשלב הישום.
נציגת ראשון לציון: שהם יפותחו.
מיכאל מלכיאור: יפותחו, אבל ילד שחזר הביתה לא מקבל היום יותר.
נציגת ראשון לציון: אצלנו, מרבית הילדים שלנו עלו על הקריטריונים ויכלו להשאר בפנימיה.
נציגת ראשון לציון: למרות זאת יש ילדים שהחזרנו הביתה מתוך הסכמה של ההורים, מתוך מקום שמצאנו לנכון שהילדים האלה יכולים לחזור הביתה ולהצטרף לשרותים שקיימים בקהילה.
רן כהן: את יודעת אם הילדים הסכימו, או שרק ההורים שלהם?
נציגת ראשון לציון: הילדים מסכימים כמעט תמיד.
נציגת ראשון לציון: מי שלא מסכים זה ההורים.
נציגת ראשון לציון: לדעתי החזרת הילדים הביתה היא בעיתית משלוש נקודות מוצא.
נציגת ראשון לציון: האחת זה העובדים הסוציאליים שהתרגלו מאד לעבוד עם פנימיות, והתרגלו מאד לסמוך על השרות שהפנימיה נותנת וכתוצאה מזה אני חושבת שזה אחד השינויים הכי גדולים שכבר קורים בשטח, למרות שעדיין למרות שעדיין השרותים לא פותחו.
נציגת ראשון לציון: השרותים לדעתי משהו זה צדדי, מה שאנחנו כבר רואים בראשון, זה למשל, הקבוצות כבר פועלות.
נציגת ראשון לציון: קבוצות הורים כבר פועלות, קבוצות ילדים כבר פועלות, והעובדים היום עובדים על הנושא של הדרכת הורים.
נציגת ראשון לציון: שזה לדעתי הדבר הכי חשוב שלא עבדנו איתו בכלל משום מה.
נציגת ראשון לציון: יש לנו את הידע הזה בעבודה סוציאלית, לא עבדנו איתו בכלל.
נציגת ראשון לציון: אפשר להסתכל, מה אנחנו עוד מקימים בראשון, שתי מועדוניות ביתיות, למשל שרות שלא היה לנו בכלל.
נציגת ראשון לציון: אם אתם יודעים שראשון בנויה משכונות חדשות, ושם בכלל אין לנו שרותים ושם אנחנו הולכים להקים את המועדוניות הביתיות.
נציגת ראשון לציון: לגיל בית ספר יסודי שתי מועדוניות אינטנסיביות שתתנה מענה לחמישים ילדים, - -
מיכאל מלכיאור: מה זה מועדונית ביתית?
נציגת ראשון לציון: מועדונית ביתית זו מועדונית של חמישה ילדים בגיל הרך, כמו משפחתון אבל לגיל אחר.
נציגת ראשון לציון: אם שהזכרתי קודם את המועדונית לילדים עם בעיות התנהגות.
נציגת ראשון לציון: לגיל נוער אנחנו מקימים שתי מועדוניות של מתבגרים.
נציגת ראשון לציון: קבוצות הורים, קבוצות לבני נוער, ואני חושבת שהדבר הכי חשוב שאנחנו הולכים לתת וזה מבחינתי, שאלת קודם אם קודם לא יכולנו לתת, בשבילי קהילה 2000 או הנושא הזה של השחרור של הכספים האלה, היה למרות שאני מנהלת לשכה, כאילו גילוי שיש הוראות בתע"ס שקודם בכלל לא התיחסתי אליהם.
נציגת ראשון לציון: כי לא היה כסף מאחוריהם.
נציגת ראשון לציון: למשל, הענין של שריון כספי מיוחד לסיוע טיפוחי שיעמוד לרשות ועדות תכנון טיפול.
נציגת ראשון לציון: ועדות החלטה, מה שהיה קודם, החליטו על תוכניות טיפול יפות מאד לילדים בקהילה, אך בכלל לא יצאו לפועל כי לא היה כסף, כי לא היה שרות.
נציגת ראשון לציון: והיום שירינו לנושא הזה המון כסף כדי לתפור לילדים חליפות.
נציגת ראשון לציון: השפעה מאד גדולה היתה על עבודה של לשכה, למשל בנושא של תעסוקה שראו מהמחקר, וכל הלשכה מתעסקת היום בנושא של תעסוקה למשל.
מוטי וינטר: יש השלכות מרחיקות לכת, מעבר אפילו למה שתכננו.
דליה בן רבי: מה שאני אציג לכם היום, אלה ממצאים ראשוניים מתהליך מעקב שנעשה, ואלה שלוש דוגמאות לישובים שהתמודדו עם התהליך הזה.
דליה בן רבי: אנחנו עומדים עם ממצאים ממערך מעקב שהוא מערך כולל על כלל הישובים בארץ שמסתיים והיה נסיון לא קל כי יש 265 רשויות בארץ, וזה להשיג נתונים מכל אחת ואחת על מה קרה אצלה.
דליה בן רבי: לא נתונים ברמה כזאת של סיפורים, אלא ברמה יותר בסיסית ופחות מפורטת אבל בנתונים כלליים.
דליה בן רבי: כשמטרות של מערך המעקב היו השאולות שאתם שאולים לנסות עליהם.
דליה בן רבי: אחד, מה קורה עם הילדים האלה שחזרו - -
מיכאל מלכיאור: כשחוזרים הביתה, זה רק מהשמה חוץ ביתית או שזה כולל גם ממשפחות אומנה?
מוטי וינטר: לגבי כל הילדים, פעם ראשונה שאנחנו עושים מעקב אחרי כל הילדים החוזרים הביתה.
מוטי וינטר: 2500 אלה, לא רק הילדים שחוזרים למשפחות, זה דבר מאד חשוב, בעבר לא התיחסו אליהם.
דליה בן רבי: אגיע לזה, כי ילדים חוזרים הביתה כל שנה, לא רק עכשיו.
דליה בן רבי: המעקב מבחינת מי הם הילדים האלה, האם הם השתלבו, איזה אירועים ומשברים קרו, והאם הם חוזרים לסידורים חוץ ביתיים, האם הם מקבלים עזרה בתחומים שהם צריכים, והמעקב אחרי מה שקורה עם התוכניות הישוביות.
דליה בן רבי: אלו תוכניות תוכננו ואיך הן ממומשות, שוב, התהליך הזה הוא בהתחלה וזה אחד הקשיים.
דליה בן רבי: תוכננו תוכניות הם עדיין בתהליך ישום, חישוב, הכל מדובר בפרטים שקרו ב-1 לאוקטובר אנשים התחילו לתכנן תוכניות, וזה תהליך שנמשיך לעקוב אחריו, בינתיים המידע שיש לנו מדבר על החלק הזה, ועל החלק הזה של תכנון של תוכניות.
דליה בן רבי: המעקב היה לגבי כל הילדים שחזרו מסידורים חוץ ביתיים, מסיבות כל שהן.
דליה בן רבי: זה כולל ילדים שחזרו כי סיימו גיל 18, שהגיעו לגיל 18, וכולל ילדים שחזרו מרצונם שלהם שזה קורה הרבה וכו'.
דליה בן רבי: אנחנו מתמקד בעיקר בילדים שחזרו בגלל המדיניות.
דליה בן רבי: המידע שיש כיום הוא לא על כלל הרשויות בארץ, כי אנחנו עדיין בתהליך האיסוף, תהליכים מאד קשים אולי זו הזדמנות להזכיר לכל מי שיכול לעזור, להעביר מידע, מדובר על מידע מ-114 רשויות למעלה מ-600 ילדים שהם לא בני 18, סך הכל יש מידע על כ- 1000 ילדים.
דליה בן רבי: ומצב הילדים בתקופה שבין אוקטובר לדצמבר, זאת אומרת די מיד אחרי החזרה, כחודשיים עד שלושה אחרי החזרה, תוכניות ישוביות שקיימות מ-77 ישובים.
דליה בן רבי: הכינו תוכניות כ-150 ישובים לא מכולם עדיין המידע קיים, על התוכניות והנתונים שיש בהם.
דליה בן רבי: הנתונים האלה מייצגים בערך 60% מכלל הילדים בארץ, כלל הילדים שמוכרים לשרותי הרווחה, הם הילדים שמסודרים כי בתוך הרשויות האלה יש את רוב הרשויות הגדולות.
מיכאל מלכיאור: אבל אני מניח, שיש ישובים ששם המכסות הרבה יותר גבוהות.
דליה בן רבי: אבל כשזה ב-114 רשויות זה מתאזן, יש כאלו שזה יותר ויש כאלה שזה פחות.
דליה בן רבי: מדובר על הרשויות שהמירו 50% מסך המכסות, הומרו בסך הכל 481 מכסות.
מוטי וינטר: הומרו 481, ב-154 רשויות, מתוך ה-266.
דליה בן רבי: מה קורה עם הילדים החוזרים?
דליה בן רבי: מדובר פה על כלל הילדים שחזרו והם לא בני 18.
דליה בן רבי: בסך הכל שני שליש מהילדים האלה חזרו לפני תום 4 שנים, זאת אומרת שהם חזרו לא בגלל המדיניות בהכרח, אלא חזרו מסיבות שונות אחרות.
מיכאל מלכיאור: כמו שחזרו גם לפני כן, 50% ?
דליה בן רבי: כן, שליש חזרו בתוך 4 שנים, גם הם לא כולם בגלל המדיניות.
דליה בן רבי: הם חזרו לאחר 4 שנים, וחזרו לפני תום 4 שנים, זה באחוזים.
דליה בן רבי: מתוך הילדים שחזרו, לאחר 4 שנים מדובר על 206.
דליה בן רבי: מה שזה אומר גם, דרך אגב, שמענו את זה גם פה שהמרת המכסות לא בהכרח באה מילדים שחזרו, כי גם ילדים שחזרו היא באה מהתפנות של מכסות כילדים שסיימו באופן טבעי, הגיעו לגיל 18, הגיע מילדים שחזרו מרצונם, הגיע ממניעת השמה והגיע גם ממכסות לא מנוצלות, מישובים שלאורך שנים לא ניצלו את המכסות שלהם ועכשיו, הסקטור הערבי, הרבה שנים לא היתה להם יכולת להשתמש בכספים האלה כי פשוט אי אפשר היה לעשות איתם שום דבר אחר.
דליה בן רבי: מתוך הילדים שחזרו לאחר 4 שנים כ-40% חזרו, שסיימו, הסיבה העיקרית היתה הנחיות המדיניות, עוד כשליש חזרו בגלל החלטת הילד או הוריו, מה שלא אומר שהילדים האלה בהכרח חזרו בהסכמה או לא בהסכמה, גם פה היו חלק מהילדים שחזרו בהסכמה אבל לא זו היתה הסיבה העיקרית.
דליה בן רבי: החלטת המסגרת החוץ ביתית, שוב יש ילדים כאלה תמיד שהמסגרת לא יכולה להכיל אותם יותר, והחלטת המחלקה שהיא לא קשורה דווקא להנחיות המדיניות והילדים שחזרו פחות מ-4 שנים, שוב אנחנו רואים שרוב הילדים חוזרים בדרך כלל בגלל רצון הילד או בגלל הוריו וזה דבר שקורה כל שנה, וזה רק לשם השוואה.
מוטי וינטר: אבל הנתון הזה של החלטות המחלקה נתון מאד משמעות, ממה שאנחנו מתרשמים, וגם מאשש את זה, שיש היום הצטמצמות בהוצאה חוץ ביתית מעבר למדיניות שלנו.
מוטי וינטר: זאת אומרת גם הילדים שלא חייבים לחזור הביתה, כמו שאמרת לפני 4 שנים וכו'.
מיכאל מלכיאור: וזה שינה את המגמות?
דליה בן רובי: נהפוך הוא, לראשי הרשות עדיף מאד להוציא כסף להוצאה חוץ ביתית כי זה כסף שהם יודעים שזה לילד מסוים.
מיכאל מלכיאור: בסופו של דבר, זה עולה להם יותר.
דליה בן רובי: הם משלמים גם על שרותים בקהילה 25%.
דליה בן רובי: אני לא אכנס לזה כרגע, אבל אחד הדברים ששמענו זה רשויות שמתנגדות לנושא של ההמרה כי הם יודעים שפה יוצר שרות שמשך לתקופה מאד ארוכה, ועדיף להם לפעמים להוציא יותר והם יצטרכו לשלם על זה 25% יותר, הם לפעמים מעדיפים להוציא ילד מחוץ לבית כי הם יודעים שברגע שיגמור אולי זה יתפנה.
דליה בן רובי: מה הבעיות, מה המצבים, על המצבים של הילדים האלה, שוב פה יש השוואה, ילדים שחזרו לאחר 4 שנים, לפני תום 4 שנים, מקבלי שרותים בקהילה שזה מעשר המחלקות שנמצאות בקהילה 2000, בשביל השוואה איך נראים ילדים שנמצאים בקהילה ולא הוצאו לסידורים חוץ ביתיים, וזה באותם עשר מחלקות ילדים בסידור חוץ ביתי.
דליה בן רובי: אפשר לראות שהם לא מאד שונים, וזה מאד חשוב להדגיש, ילדים בקהילה נמצאים במצבים לא פחות קשים מילדים בסידורים חוץ ביתיים.
דליה בן רובי: מבחינת סיכון, שאנחנו חשובים על סיכון, וגם פה כל הזמן שאלו, האם הילדים האלה בסיכון, האם הילדים האלה, בסיכון.
דליה בן רובי: בדרך כלל מדברים על הדברים האלה, על ההתעללות בילד, שיש לה תמיד אחוזים נמוכים יחסית מהילדים שנמצאים בסידור חוץ ביתי מהילדים שמטופלים בהחלטות רווחה סובלים מהתעללות.
דליה בן רובי: זאת אומרת זו לא הבעיה המרכזית.
דליה בן רובי: זאת בעיה חריפה, וקיימת וזה הילדים בסיכון גבוה, אבל רוב הילדים שנמצאים בסידורים חוץ ביתיים לא נמצאים בגלל הבעיה הזאת דווקא, הם נמצאים בגלל בעיות שונות אחרות.
דליה בן רובי: אחוזים גבוהים בגלל בעיות תפקוד של ההורים שלהם, הורים חולים, הורים חולי נפש, הורים עם מגבלות כאלה ואחרות, בעיות של טיפול יומיומי, שבכל זאת קיימות, ובעקר בילדים בגיל הצעיר יותר, שוב התעללות נושא של קשר רגשי בין ההורה לילד והתמודדות ההורים עם התנהגות הילד, שעל זה דיברו קודם, על הנושא של הורים שפשוט לא מסוגלים להתמודד עם הילד בעקר כשהוא מתבגר יותר והם צריכים הרבה מאד עזרה בתחום הזה, והרבה ילדים מוצאים בגלל הסיבה הזאת.
קריאה: יש בעיות המיוצגות לפי גילאים?
דליה בן רבי: ככל שהגיל עולה יש יותר בעיות בתחומים האלה.
דליה בן רבי: הנתונים האלה בעיקר על ילדים יותר גדולים כי זה רוב הילדים שנמצאים בסידור חוץ ביתי, יסודי גבוה ונוער, ורוב הילדים שיוצאים, שנמצאים בסידור חוץ ביתי.
דליה בן רבי: מבחינת הבעיות של הילדים עצמם, יש פה את ארבע הקבוצות האלה, אנחנו יכולים לראות שבסביבות 40% ילדים עם בעיות התנהגות.
מיכאל מלכיאור: זה אחרי שהם חזרו?
מיכאל מלכיאור: אלו הממצאים שלכם?
דליה בן רבי: כן.
דליה בן רבי: זו נקודת זמן של אותם ילדים מה מצבם כיום.
דליה בן רבי: שזה מראה, עוד פעם, ילדים שכבר היו 4 שנים ויותר עדיין יש להם הרבה בעיות, די דומה לילדים שנשארו בקהילה.
מוטי וינטר: עוד פעם, הבעיות הכי קשות הן הפיגור בחינוך.
דליה בן רבי: הבעיות הרציניות זה הנושא של ההישגים החינוכיים, התנהגות לימודית בעיתית וכו'.
דליה בן רבי: זאת אומרת, רוב הילדים האלה יש להם איזה שהיא בעיה בתיפקוד שלהם, כשני שליש, 73% פה.
דליה בן רבי: ושוב, זה אותם ילדים שהיו להם בעיות גם כשהם היו בקהילה גם כשהם חזרו לפני תום 4 שנים, לפעמים הילדים שחוזרים לפני תום 4 שנים הם הילדים הבעיתיים יותר, ואחת הסיבות שהם חוזרים היא שהם לא מסתדרים, גם הקהילה לא התמודדה איתם וגם הפנימייה לא הצליחה להתמודד איתם.
מיכאל מלכיאור: אבל אלו התוצאות אחרי שחזרו?
מיכאל מלכיאור: אז זאת אומרת שיש פה הרבה בעיות.
דליה בן רבי: אלו לא תוצאות הטיפול שניתן להם בקהילה, ובאיזה מצב הם חזרו.
דליה בן רבי: בודאי, הילדים האלה חוזרים למצבים לא קלים והם חוזרים למשפחות לא קלות, הילדים שנמצאים בקהילה זה ילדים שמעולם לא היו מחוץ לבית, ונמצאים בקהילה והם מאד דומים להם.
דליה בן רבי: מספר הילדים האלה הוא כ-200 אלף, ומספר הילדים האלה הוא בניפוח כ-10 אלפים, או החוזרים האלה מיצגים כ-2000 ילדים - מה שחשוב זה שבמספרים זה הרבה קטנים, אבל זה יכול להיות.
קריאה: האמת היא, כשמוציאים ילד מן הבית צריך לעשות את כל הטיפולים.
קריאה: לא כשרוצים להחזיר אותו.
דליה בן רבי: כן, וגם צריך לחשוב על אותם ילדים שנמצאים בקהילה.
קריאה: יש לנו 200 אלף ילדים בקהילה במצב דומה.
מיכאל מלכיאור: לא מטפלים ב-200 אלף ילדים.
דליה בן רבי: אנחנו לא באים כאן להעריך את טיב הטיפול שנעשה בסידור חוץ, אלא להגיד אלה הילדים שחוזרים.
מוטי וינטר: העובדות הן, שהם לא קיבלו מספיק בפנימייה והם היו צריכים עוד.
דליה בן רבי: איך היה תהליך הקליטה שלהם בקהילה מאז שהם חזרו?
דליה בן רבי: קודם כל לגבי רוב הילדים קיימה הועדה לתשלום טיפול לפני היציאה, יותר לגבי אלה שחזרו לאחר 4 שנים.
דליה בן רבי: 85% מהילדים אלה שחזרו נקלטו במסגרת חינוך, יש פה עוד איזה אחוז מסוים שלא היה ידוע אם הם נקלטו או לא, אבל בכל זאת, 85% כן נקלטו, חזרו לקהילה ונקלטו.
דליה בן רבי: קודם כל זה אוקטובר, שנית זה ילדים חלק מהם גדול בני 17, 18.
דליה בן רבי: זה לא אומר שהם ברחוב, אני לא יודע כרגע איפה הם.
דליה בן רבי: אבל זה אומר שהם עדיין לא נקלטו במסגרת שמתאימה לצרכים שלהם.
דליה בן רבי: זה לא 15 כי יש פה איזה אחוז שהיה לא ידוע או לא ברור, אבל בזה כמעט.
דליה בן רבי: לגבי 13% התקבלו תלונות , איזה שהיא תלונה מאיזה שהוא גורם, שזה בדרך כלל היה מבית הספר, גם בעיות לימודיות, בעיות תפקוד.
מיכאל מלכיאור: יכול להיות שאלה שחוזרים לפני ה-4 שנים, יש להם פחות קליטה מאלו שחוזרים אחרי 4 שנים.
דליה בן רבי: זה הרבה פעמים ילדים שחזרו בעצמם, שחזרו באמצע ההשמה, זה הרבה פעמים ילדים יותר קשים וזה או שלא הצליחו להסתדר גם בפנימיה.
דליה בן רבי: וזה ילדים שעוד פעם חזרו כל הזמן, כל שנה יש את הילדים האלה שחוזרים.
מיכאל מלכיאור: זה אחוז מאד גדול שלא נקלטו בשום מסגרת, אפשר להגיד על זה כל מיני דברים.
מוטי וינטר: זה דבר חשוב, שהיום אנחנו מתחילים לעקוב אחריהם ולתת להם שרותים.
מיכאל מלכיאור: מקווה שגם לפני כן עקבתם אחריהם.
שבי אהרון: חייבים לציין, שיש עדיין את השרותים לנוער מנותק, שהם כנראה מתמודדים עם חלק מהם, גם 15% שיחברו.
מיכאל מלכיאור: איזה 15% ?
שבי אהרון: אלו שנקלטו במערכת החינוך.
מיכאל מלכיאור: אבל שם יש 280 ילדים, ורק 73% נקלטו במסגרת הקהילה.
דליה בן רבי: זו בעיה שהיתה קיימת כל הזמן, ולא שצפה עכשיו, הוצפה.
דליה בן רבי: מה קרה עם הילדים האלה מבחינת ארועי חרום שבה היה חשש הכי גדול, שהם יחזרו לבתים, ויהיו שם ארועי חרום מוגבלים.
דליה בן רבי: הנתונים הם די גדולים.
דליה בן רבי: היה צורך לקיים דיון חרום בילד, על 4% מהילדים.
דליה בן רבי: היתה מעורבות קפיצה עד 9% בקבוצה הזאת, 24% בקבוצה הזאת, הקבוצה היום מתוכננת.