GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יסמין דוד: רואים טיפה יותר נינג'ות או קרטה או יותר אומנויות לחימה, מה שלא היה קיים בכלל בטלוויזיה החינוכית ולכן זה נראה כמו אלימות.
יסמין דוד: הפואואר אנג'רס, שהיא סידרה שהוזכרה כאן היא בכלל סידרה מצחיקה.
יסמין דוד: יש לה ערכים.
יסמין דוד: יש גם נינג'ות באמצע אבל בהחלט יש בה ערכים.
יסמין דוד: לגבי המורדים, שזו סידרה שהוזכרה כאן חמש פעמים ולכן אני מרגישה צורך עז להתייחס אליה, אמנם היא לא שודרה בתקופה שהייתי בערוץ אבל חשוב לי מאד להדגיש שהיה פיקוח עליה.
יסמין דוד: מנהלת התוכניות שלנו ראתה כל פרק ופרק.
יסמין דוד: אנחנו יכולים לא להראות בכלל סמים וסקס בקרב ילדים, למרות שהמורדים היו כבר בגילאי תיכון וזה משהו שקיים, אפשר לא להראות את זה בכלל ולא להתייחס לזה ואפשר כן להראות את זה, כשהנקודה שלנו היא התנגדות לכל התופעות האלו.
יסמין דוד: אנחנו מראים את זה לא כדי לעודד תופעות אלא כדי להתנגד להן.
יסמין דוד: אפשר להתעלם ולטמון את הראש בחול ולא להראות בכלל תופעות שקיימות או שאפשר להראות במידה ולהתנגד.
רוני דיין: שמי רוני דיין ואני ממשרד החינוך.
רוני דיין: אני לא רוצה להוסיף על הדברים, אני אחראי על הצד של האינטרנט בתוך המערכת.
רוני דיין: יש לי הערה קטנה לדיון הזה.
רוני דיין: צריך מאד להיזהר מלהסיט את כל האסונות לכיוון האינטרנט.
רוני דיין: זה לא בדיוק כך.
רוני דיין: אנחנו עושים מספיק פעולות עם עמותות בארץ ועם גופים שונים כדי לחנך הורים ותלמידים.
רוני דיין: אנחנו יוזמים הרבה פעולות מניעה עם תלמידים כולל יום אינטרנט פתוח בכל הארץ.
רוני דיין: באינטרנט יש הרבה דברים טובים ואי אפשר להסיט את כל כובד המשקל של הבעיות לכיוון האינטרנט.
מיטל דמארי: אני רק רוצה לסיים את הנקודה של המורדים.
מיטל דמארי: כאשר העונה השנייה של המורדים עלתה לשידור בערוץ עשר, מה שהרשות עשתה ביחד עם הזכיין עצמו היה שאחרי כל תוכנית הייתה איזושהי ביקורת של פסיכולוג שהביע את דעתו על מנת לתת זוית ראייה שלילית על אותם דברים על מנת לעזור לילדים להתמודד עם תופעות שראו בסידרה.
מיטל דמארי: לקחת את הפן החיובי של אותן תופעות ולעזור לילדים.
רן כהן: אוקי, תודה רבה.
רן כהן: רבותי.
רן כהן: אני מבקש לסיים את הדיון הזה.
רן כהן: אני מאד מודה לכל המשתתפים ואני רוצה לומר את הדברים הבאים.
רן כהן: קודם כל אודה על האמת, באתי בחרדה יותר גדולה ממה שאני יוצא.
רן כהן: לא שהמצב לחלוטין מרגיע אותי, זה לא המצב אבל אני מודה שנדמה לי שהתמונה שהתקבלה כאן היא יותר מאוזנת גם משום שהערכות כאן הן נכונות.
רן כהן: בסך הכל הדברים שמשפיעים יותר מכל על הילדים שלנו הם החיים עצמם.
רן כהן: עוד לפני שכל מיני כלי תקשורת וגורמים אחרים חודרים אלינו הביתה.
רן כהן: זה נכון.
רן כהן: הבעיה הגדולה ביותר היא שאת החיים במדינה צריך לשנות בלוח זמן וזה לא הולך כל כך מהר, ואני בעניין הזה כמובן בעל עמדה שתמיד תעדיף שינויים שיורידו את האלימות ויורידו את כל מה שפוגע בנפשם של ילדים וגם של מבוגרים.
רן כהן: אבל זה עניין שמאד קשה לשנותו.
רן כהן: אני חושב שמה שאנחנו נעשה לנוכח המציאות הנוכחית, אלף, נקיים דיון נוסף במיוחד לגבי הנושא של האינטרנט כדי לעמוד על טיב העניין וגם על ההתמודדות אתו.
רן כהן: נדמה לי ששם ישנם מרכיבים אולי יותר מסוכנים, דווקא בגלל יכולת התקשורת שדרך האיטרנט, שאיננה רק צפייה בטלוויזיה שהיא צפייה סך הכל אטומה וחד צדדית, בה בשעה שבאינטרנט או בגורמי תקשורת אחרים הדברים הם יותר מורכבים.
רן כהן: נקיים דיון נפרד בעניין הזה.
רן כהן: הדבר השני שבלט כאן הוא הצורך של המעורבות של ההורים בעניין.
רן כהן: וזה אגב, תמיד נכון מפני שהורים תמיד צריכים להיות אחראים על הילדים שלהם וככל שנוכל בעניין הזה לעודד את המעורבות של ההורים זה מהלך יותר נכון, ואני מתכוון לקיים בעניין הזה מיפגש עם המועצה לשלום הילד ועם ועד ההורים הארצי כדי לראות באיזה אופן נוכל לעודד מהלכים שיעודדו הורים להתערב בעניין.
רן כהן: אני בטוח שהמעצור הקשה ביותר של ההורים הוא בתחושה של אי שליטה על המכשיר הזה, הטלוויזיה והמחשב ואני בטוח ששם הבעיה הקשה ביותר.
רן כהן: שלא לדבר על זה, אמרו פה בצדק, פעם פחדו שהילד ייצא ליער, עכשיו מפחדים שייצא ליער של הטלוויזיה והתקשורת.
רן כהן: לכן העניין שלנו הוא לקיים מיפגש בעניין הזה כדי שנוכל להגיע למסקנות משמעותיות מה לעשות בפועל ממש בביתו של כל ילד.
רן כהן: זה בעצם העניין.
רן כהן: בביתו של כל ילד מי שצריך בעצם לשלוט בסיכומו של דבר זה ההורה.
רן כהן: גם בעתידו ובגידולו האחריות היא קודם כל של ההורים ולא צריך להעביר את העניין רק לרמות חיצוניות.
רן כהן: הבית של הילד הוא בית הגידול שלו וצריך לבדוק בעניין הזה מה ניתן לעשות ומה אפשר לקדם.
רן כהן: העניין האחרון זה שאנחנו נראה מה מתקדם עם החקיקה משום שנראה לי שאם התקנות ייצאו על ידי שרת התקשורת זה בסדר גמור אבל אם לא, החקיקה בכל מקרה צריכה לקדם את העניין משום שנראה לי שהכללים חייבים להיקבע כנורמות במדינה, לא רק הרצון הטוב ולא רק ההיתנהלות.
מיה גרסון: התקנות קיימות, מיגבלת הגילאים כרגע היא שמונה, ארבע עשרה.
מיה גרסון: כמו הרשות השנייה גם אנחנו בזמנו הצענו חלוקה קצת יותר פרטנית, לעשות מדרגה נוספת באמצע בין גיל שמונה לגיל חמש עשרה, להוסיף גיל שתים עשרה.
רן כהן: כן, אבל מה שהבנתי ממיטל זה שעדיין אין תקנות כאלה של שרת התקשורת.
מיטל דמארי: יש תקנות של שרת התקשורת וכעת הרשות השנייה מציעה שינוי על מנת לתת מענה לגיל לדוגמא כמו 12 שאין לו מענה.
רן כהן: בסדר, גמור, אז הדבר באמת צריך להיות מבוצע, אם על ידי התקנות המתוקנות ואם על ידי החוק.
רן כהן: אנחנו נעקוב אחרי חקיקת החוק כדי שבכל זאת זה ייהפך לנורמה ציבורית.
רן כהן: צריכים לזכור תמיד שחוק הוא לא רק כללים בבית המשפט או במשטרה.
רן כהן: חוק הוא תמיד גם נורמה ציבורית ואנחנו רוצים ליצור נורמה ציבורית שתהיה חלק מאותה התדיינות שאני אערוך עם ועד ההורים הארצי ועם המועצה לשלום הילד.
רן כהן: אלה המסקנות שלי.
רן כהן: מאחר ואין פה חבר כנסת נוסף או חברי כנסת נוספים אז כנראה שזה יהיה פה אחד.
רן כהן: אנחנו נתקדם בדרך הזאת ואני מקווה שנוכל בכל זאת להתמודד עם העניין.
רן כהן: אני רוצה מאד להודות לכל המשתתפים וגם לנערות ולנערים השותקים מרעננה.
רן כהן: תודה רבה לכם, שלום שלום.
רן כהן: רבותיי, בוקר טוב לכולם.
רן כהן: אני מתכבד לפתוח את הישיבה של הוועדה לזכויות הילד.
רן כהן: אנחנו דנים היום בנושא מאוד מאוד כאוב וקשה.
רן כהן: כולנו נחשפנו בשבועות האחרונים למקרים הנוראים , אני ראיתי את זה בטלוויזיה, פשוט זוועה של התעללות מטפלות בתינוקות במעונות פרטיים או בבתים פרטיים.
רן כהן: זהו נושא שאי אפשר להשלים איתו וחייבים לנסות ולראות באיזה אופן כחברה אנו ערוכים להתמודד עם הנושא הזה.
רן כהן: הייתי מאוד מבקש מהמשתתפים כאן, קודם כל בואו נראה באיזה מסגרת של גילאים ובאיזה מסגרת ארגונית אנחנו מצויים בטיפול בילדים שאיננו בהשגחה.
רן כהן: כלומר, באיזה מקרים הדבר הזה קורה, האם זה יכול לקרות גם בגנים מטופלים מאורגנים על ידי הרשתות של "נעמ"ת", "הדסה" ואחרים ומהי רמת הפיקוח שם או שמדובר גם שם בסכנה שהדבר הזה קורה.
רן כהן: הייתי מאוד מבקש, באמת אולי מדוקטור חניתה צימרין, נשיאת האגודה להגנת הילד – אל"י, או מכוכבה, מי מכן מוכנה לנסות ולהציג לנו מהו מצב הדברים היום מבחינת המצאות הילדים בטיפול, עם פיקוח או בלי פיקוח על איכות המטפלות ועל הדרך שבה מטפלות מגנות על הילדים או חלילה מתאכזרות אליהם.
חניתה צימרין: אני דווקא אולי אשאיר לכוכבית את הנושא של הגנים ואתמקד יותר על הנושא של מטפלות בית מכיוון שהנושא הזה הוא פרוץ לחלוטין.
חניתה צימרין: ילדים, תינוקות ופעוטות נשארים בבית עם מטפלת כאשר ההורים יוצאים לעבוד ובעצם זו מסגרת שהאחריות כולה מוטלת על ההורה מכיוון שהמדינה אינה יכולה לבוא ולהגיד היום שום דבר כשההורה בוחר כמיטב יכולתו, במקרה הטוב, את המטפל או המטפלת והולך לעבודתו בתקווה שכשהוא יחזור הביתה הוא ימצא שהדברים טופלו כראוי ולא זה המצב תמיד.
חניתה צימרין: אין שום רישוי ואין שום מסגרת של לימודים.
חניתה צימרין: אנחנו תמיד אומרים שלהיות הורה אתה לא צריך לא ללמוד ולא לקבל רישיון, על אחת כמה וכמה להיות מטפלת או מטפל.
חניתה צימרין: היום כל אישה שאיבדה את עבודתה במקום אחר יכולה לעבוד כמטפלת, אנחנו רואים מטפלות שלפעמים אינן דוברות את השפה, אנחנו רואים את מטפלת תאילנדית, אנחנו רואים בייביסיטר שעושה ילדה בת 16 או בת 14 שאין לה שום יכולת לטפל והתוצאה היא שתי קבוצות גדולות של התעללות.
רן כהן: הורים, נניח, שכן רוצים לבחור מטפלת בית מאיזשהו מאגר של מטפלות שעברו איזשהו אבחון או רישוי או ארגון, אין דבר כזה?
חניתה צימרין: אין להם, אין דבר כזה.
חניתה צימרין: מה שאני מציעה בעצם וזה חשבתי להגיד בסוף דבריי אבל בסדר גם להגיד אותם כאן.
חניתה צימרין: כמו שאמרתי, האחריות היא אחריות של ההורים, אנחנו לא יכולים להטיל כאן את האחריות על המדינה אבל אני מבקשת שהמדינה תסייע להורים.
חניתה צימרין: אני מבקשת שהנושא של מטפלת יהיה נושא שיש אפשרות ללמוד אותו ולקבל רישוי, לקבל תעודה.
חניתה צימרין: בסופו של יום אני לא אוכל להכריח כל אם או כל אב לקחת את המטפלת מהמאגר הזה, אימא תמיד יכולה לבקש מהשכנה שתשמור על הילד שלה ואני לא חושבת שהמדינה יכולה להתערב כאן אבל הייתי רוצה שהמדינה תסייע על ידי זה שהיא תאפשר לפתוח את בתי הספר האלה למטפלות שיקבלו תעודה.
חניתה צימרין: ייתכן שהמחיר שיהיה צריך לשלם, השכר שיהיה צריך לשלם למטפלות האלה יהיה גבוה יותר אבל המדינה תסייע על ידי זה שהיא תכיר בזה כהוצאה מוכרת למס.
חניתה צימרין: מה שאומר שלהורה תהיה גם ההזדמנות לקבל כוח אדם מנוסה וגם את התמריץ להשתמש בו מכיוון שאם אני לוקחת מטפלת כלשהי על דעתי שאיננה עברה שום הכשרה ושלא קיבלה רישוי אני משלמת את זה .
חניתה צימרין: אם אני מקבלת מתוך המאגר שהמדינה אמרה זה המאגר של האנשים המוכשרים אנחנו נעזור לכם במימון של העניין הזה.
חניתה צימרין: בצורה כזו אנחנו ניצור איזשהו רצון, איזושהי מוטיבציה, איזשהו תמריץ להורים לקחת אנשים מתוך המאגר הזה.
חניתה צימרין: בתוך אותה מסגרת הוראה שיכולה להיות של המדינה, יכולה להיות פרטית ויכולה להיות עמותה, כלומר זה לא כל כך משנה אני הייתי רוצה שילמדו את הידע הרלוונטי מכיוון שיש ידע שצריך לדעת אותו.
חניתה צימרין: כשאתה מטפל בילד בן 3 חודשים, בן שנתיים או בן 5 אתה צריך לדעת זה לא דבר שאנחנו נולדים איתו, זה לא בגנים שלנו.
חניתה צימרין: אני הייתי רוצה שיהיה מיון לגבי האישיות של האדם.
חניתה צימרין: אני לא רוצה שיקבל תעודה מישהו שהפיוזים שלו מאוד קצרים ושהוא נדלק מהר ושיש לו אישיות בעייתית.
חניתה צימרין: והייתי רוצה, כאן אני עולה על משהו שהוא מאוד בעייתי אבל צריך בזהירות כן לטפל בו, אני רוצה לדעת מהו העבר הרלוונטי של המטפלת.
חניתה צימרין: אם היא פעמיים בעבר נתפסה כבר כמתעללת בילדים אני לא רוצה אותה פעם שלישית.
רן כהן: אפילו פעם אחת?
חניתה צימרין: אפילו חצי פעם.
חניתה צימרין: אני אומרת את זה לשם האמירה.
חניתה צימרין: בוודאי שפעם אחת היא פעם אחת יותר מדי אבל יכול להיות מאגר, אני אומרת שזו בעיה מפני שאנחנו צריכים שזה יהיה מאגר חסוי, שהגישה אליו תהיה מוגנת, לא רוצה שאנשים יסתובבו עם אינפורמציה כי זה גם פתח לפגיעה באנשים חפים מפשע אבל אני כן הייתי רוצה לפחות שיהיו שלושת המרכיבים האלה בתהליך הרישוי.
חניתה צימרין: תהליך של ידע, תהליך של מבנה אישיות ותהליך של עבר תעסוקתי –
רן כהן: חניתה, מהידע המקצועי שלך בעניין הזה, הדרכה כזאת או קורס כזה זה אמור להיות משהו קצר, משהו מוארך משום שזה הכול יהיה בעניין של עלויות, כי הכיוון שאת מוליכה לדעתי הוא כיוון מאוד נכון וחכם, השאלה אם לא מספיק הכשרה של שלושה חודשים, כי בעיקרון של דבר –..
חניתה צימרין: מטפלת וגננת כמעט אחד הוא.
חניתה צימרין: כלומר, זאת אישה או גבר שמטפלים בילד שמקבלים אותו לצורך הטיפול הפיזי, הטיפול הנפשי, ההוראה, ההדרכה.
חניתה צימרין: זה לא נכון שאם ילד הוא בן 3 חודשים הוא צריך פחות, הוא צריך מישהו שידבר איתו, הוא צריך מישהו שיגרה את ההתפתחות שלו, הוא צריך מישהו שידע לחבק אותו, הוא צריך מישהו שידע לשיר לו.
חניתה צימרין: לכן יש לי גם בעיה לא רק עם הפגיעות הדרמטיות האלה שראינו עם מצלמות נסתרות וכן הלאה.
חניתה צימרין: יש לי בעיה עם משפחה שגרה באזור מצוין במצב כלכלי טוב ולוקחת מטפלת תאילנדית שנמצאת עם הילד במשך 10-15 שעות ביום שלא יודעת מילה אחת בעברית, שלא יודעת לשיר.
חניתה צימרין: אני ראיתי סיטואציה שבה ישבה מטפלת במשפחה שבהחלט יכולה להרשות לעצמה, ישבה מטפלת עם הילד בזמן שהגדולים התארחו בבית ובמשך שלוש שעות הפריחה לו בלון, הילד היה משועמם, ילד בן שנתיים שלוש שעות , זה הדבר היחד שהיא יכלה ליצור איתו קומוניקציה, לא מפני שהיא אישה רעה, לא מפני שהיא מתעללת, זה מה שהיא יודעת, זה מה שהיא יכלה לעשות.
חניתה צימרין: יכול להיות שבתאילנדית היא יכלה לדעת הרבה יותר אבל הילד לא ממש יודע תאילנדית.
חניתה צימרין: כלומר –
יעקב מרגי: אם היא תאילנדית, היא לא הגיעה לפה בשביל לטפל בילדים, צריך לבדוק—
חניתה צימרין: אבל בסופו של דבר אנחנו צריכים להעביר להורים גם את המודעות, גם את האחריות, גם את החינוך וגם את ההזדמנות והסיוע.
חניתה צימרין: כלומר, אנחנו צריכים ללמד וזה אפשר לעשות באמצעות טלוויזיה, הטלוויזיה הלימודית, כלומר עושים את זה וזה גם קורה.
חניתה צימרין: אני חושבת שצריך להגביר את המודעות של ההורים לחשיבות, ילד הוא לא רק דבר צריך להחזיק אותו, צריך—
רן כהן: מהניסיון שלנו, המערכת המחנכת והמעצבת היום גננות ומורים באופן מקצועי יודעת לאתר אנשים בתוך הקבוצה הזו שהם בעלי פוטנציאל של התעללות?
חניתה צימרין: אני חוששת שלא.
חניתה צימרין: אני רוצה לצטט כאן מחקר שנעשה בארצות הברית, במדינת ניו יורק, שבדק באופן מקרי את העבר של אנשים שעובדים בפעוטונים, ו- 39% נמצאו כבעלי עבר של התעללות מינית בילדים, מפני שפדופילים מחפשים ילדים.
חניתה צימרין: עכשיו, אני רוצה לדבר על האיש הפדופיל ואני רוצה לדבר על הבעל של הגננת ואני רוצה לדבר על הבן או הבן דוד או מישהו שעובד שם.
חניתה צימרין: גם על האנשים האלה צריך להסתכל.
חניתה צימרין: אנשים האלה, לא כתוב עליהם שום דבר, אתה צריך באמת בדיקה מעמיקה ואני מוכרחה להגיד שלפעמים יש בדיקות שלא מובילות לשום דבר ואנחנו לא מזהים את זה בזמן, אנחנו מזהים את זה לצערנו רק לאחר מעשה אבל להשקיע בזה, להשקיע במיון כוח האדם.
חניתה צימרין: עכשיו, אם אנחנו משקיעים בחינוך של האנשים יש לנו תקופת זמן גם לבדוק אותם, אם יש לנו שנה וחצי של הכשרה ניתנת לנו באותה הזדמנות גם האפשרות לזהות את האנשים הבעייתיים כי אנחנו לא יכולים לזהות את זה בריאיון של רבע שעה כאשר אנחנו מראיינים מטפלת.
חניתה צימרין: לכן הייתי רוצה מסגרת שיהיה לה גם את המיומנות וגם את הזמן להכשיר אנשים, למיין אותם ובסוף הדרך יהיה לי סיכוי טוב יותר לשכור אדם שעבר איזשהו מיון ושיש לי בו איזשהו ביטחון וגם זה לא בטוח אבל אנחנו צריכים להוריד את הסיכויים, אני לא חושבת שאנחנו יכולים לבטל אותם.
רן כהן: אין ספק שמן הכשרה כזאת תיצור כמה וכמה מעברים שבאמת יסננו החוצה את אלה שעלולים להיות מסוכנים בהתעללות.
רן כהן: קודם כל הם פחות ירשמו לשם.
רן כהן: דבר שני, בכל זאת באינטראקציה, בקשר שבין מדריכים מרצים לבין המשתתפים בקורס תהיה הבחנה מיהם האנשים הללו.
רן כהן: אז אני לא יודע אם יש איזשהו מתכון של פסילה, ברגע שבו מרצה או מדריך מאתר מישהי או מישהו בעל דחפים אגרסיביים יכול להגיד תשמע הבן אדם הזה פשוט לא מתאים לעניין ולא לתת לו את התעודה ואת ההסמכה.
רן כהן: אבל ללא ספק כי זאת תהיה מערכת שתסנן את העניין יותר טוב.
חניתה צימרין: בהחלט, אני הייתי רוצה גם לדבר אל ההורים.
חניתה צימרין: כאשר אתם שכרתם כבר מישהו אחרי שמיינתם ואחרי שעשיתם את הכול שימו לב למה שקורה לילד.
חניתה צימרין: אתה יוצא בבוקר מהבית אתה חוזר בערב, תסתכל, תסתכל על הסימנים על גופו של הילד, תסתכל על מספר הטיטולים שנצרכו כדי לוודא שהחליפו מספיק פעמים את הטיטול, תסתכל על ההתנהגות.
חניתה צימרין: אם הילד נתקף בהיסטריה ופורץ בבכי כל פעם שהמטפלת מגיעה תחשוב למה זה קורה.
חניתה צימרין: אם יש נסיגה התנהגותית, הילד כבר היו לו הישגים, הוא כבר למד לשלוט על הצרכים והוא נסוג אחורה, אם יש בעיות אכילה.
חניתה צימרין: עכשיו, ייתכן שזה נובע ממשהו אחר אבל תיקח בחשבון שזה יכול להיות כתוצאה מזה ותבדוק, תבדוק גם את ההתנהגות הנפשית.
חניתה צימרין: תבדוק האם המטפלת חמורה מדי, מאיימת, משפילה, מציגה ציפיות שהילד לא יכול לעמוד בהם, האם היא נוקשה, האם היא אדישה.
חניתה צימרין: יכול להיות שהמטפלת היא אישה טובה אבל היא באה לשם כדי לקבל את המשכורת בסוף החודש, היא מושיבה את הילד מול הטלוויזיה באופן מושלם ומתעסקת בענייניה, קוראת, לומדת עושה דברים אחרים לא נמצאת בכלל בקשר עם הילד.
חניתה צימרין: תבדוק כשאתה בא, אתה הורה, אתה צריך להכיר את הילד שלך, אתה יודע איך הוא מתנהג לאנשים שונים, אתה יודע איך הוא מתנהג בסיטואציות.
חניתה צימרין: הילדים, גם כשהם לא יודעים לדבר, אנחנו ההורים מבינים אותם, אנחנו למדנו את שפתם ויש להם שפה והם אומרים לנו דברים, נא לשים לב.
חניתה צימרין: לא להעביר את האחריות למטפלת.
חניתה צימרין: אתה הוא זה שאחראי.
רן כהן: אני חושב שה כמעט המסר הכי חשוב בתוך כל העניין הזה.
רן כהן: נדמה לי שגם במקרים האלה שנחשפו מי גילה בסיכומו של דבר הם ההורים, זה המסר החשוב, אין תחליף להורים, ההורים חייבים להיות בעלי רגישות כל הזמן--
גילה פינקלשטיין: עם האצבע על הדופק --
רן כהן: ועם מי שמטפל בו, אגב לכל מי שהילד נחשף.
חניתה צימרין: אני הייתי אומרת עוד משהו להורים.
חניתה צימרין: הורים שהחליטו לשים מצלמה נסתרת, סליחה אם אתם חשדתם ברמה של מצלמה נסתרת הייתם צריכים לפטר את המטפלת, לא לחכות שזה יקרה כלומר נדלקה מנורה---
רן כהן: בזכות המצלמה הנסתרת הפעם, ההורים האלה שימשו במקרה הזה מתריעים בשער לכל ההורים במדינה, מהבחינה הזו אנחנו מודים להם.
גילה פינקלשטיין: אפשר במקום מצלמה נסתרת לבוא לפני הזמן או לדאוג ששכן או קרוב משפחה בא בשעות לא רגילות.
רן כהן: בסדר, אבל חברת הכנסת פינקלשטיין אנחנו לא באים עכשיו לתקוף את ההורים, ההורים האלה קודם כל כבר שילמו מחיר מאוד יקר כשראו את כל ההתעללות והטלטול והמכות והאלימות, זה פשוט דבר נורא.
רן כהן: אבל נדמה לי שהמסר, כבר שמעתי גם מדוקטור צימרין וגם מחברת הכנסת פינקלשטיין, מכולנו ברור לגמרי שאין תחליף להורים, ההורים חייבים להיות בעלי רגישות מאוד גבוהה לגבי הילדים.
כוכבית כהן: שמי כוכבית כהן ואני בעלת גן בקרית חיים מזרחית, יש לי גן יפה תואר מדהים שאני בעשר אצבעות שבניתי אותו ועשיתי אותו זה עלה לי בעמל רב ובכסף רב.
כוכבית כהן: ואני חוויתי התעללויות קשות מאוד, הן אני והן הילדים שלי בגן, זה דבר שמצמרר אותי זה דבר שמעורר בי חרדות יום יום, היו ימים שלא ישנתי—
רן כהן: זה לא מהמקרים שנחשפו עכשיו?
כוכבית כהן: לא, היו דברים שקרו לי במשך 5 שנים האחרונות ואני הגעתי למשטרה עם זה אלא שגם המשטרה היא די לא תמיד עושה דברים בעניין, הגענו גם לבתי משפט ואתם גם תשמעו את הדברים בהמשך—
רן כהן: טוב, נציגות של המשטרה נמצאת כאן אז היא תאמר את שלה.
כוכבית כהן: היא תשמע גם המשטרה ממני.
כוכבית כהן: במשך השנים צברתי לי מוניטין ויחד עם זאת ראיינתי לא אחת מטפלות וביניהן גם מטפלות מוסמכות שבאו מבתי ספר, שלמדו ואני אחת כזו שעוקבת אחרי כל דבר, כל דבר מעניין אותי, כל דבר אני חייבת להיות במעקב ולראות מה קורה עם הילדים וצמודה לכל דבר במשך כל שעות היום ואפילו אם אני מחוץ לגן, הולכת לסידורים כלשהם אני לאורך כל הדרך במעקבים.
כוכבית כהן: אני לא סומכת על אף אחד, אני סומכת רק על עצמי.
רן כהן: רגע, מה גילית בעקבות הראיונות האלה?
כוכבית כהן: גיליתי בעקבות אותם דברים שמטפלות לא אחת מתעללות בילדים בצורה כזו, יש לי גם תמלילים—
רן כהן: כולל אלה שבאו ממוסדות של הכשרה?
כוכבית כהן: בוודאי, כולל אלה שבאו ממוסדות הכשרה וכאלה שגמרו גם בגרות בבתי ספר למטפלות מוסמכות בקרית ביאליק.
רן כהן: כלומר, את אומרת לנו בעצם, תשמעו גם כאלה שעברו את המסננת הזו של ההכשרה עדיין לא אומר שהן כשירות לעשות את זה והן לא מסוכנות לילדים.
כוכבית כהן: זה מה שאמרתי, הן כן מסוכנות, הן עשויות להיות מסוכנות לילדים, וודאי שכן.
כוכבית כהן: במקרים מסוימים תפסתי גננת, יותר מזה באחד התמלילים שהקלטתי בפירוש היא מאיימת על ילד.
כוכבית כהן: הם למדו על משפחה והילד דרך על שבלול והיא מאיימת על הילד ואומרת לו "אם תדרוך על השבלול אני ארמוס אותך כמו שאתה רומס את השבלול".
כוכבית כהן: אני קיבלתי את חום חיי, אני חשבתי שכל כולי מצטמררת.
כוכבית כהן: קראתי לה לשיחה ואני אמרתי לה מה זה היה צריך להיות.
כוכבית כהן: אז מה היא עונה לי, הגברת?
כוכבית כהן: אז מה קרה, אז מה את עושה מזה סיפור גדול, אני אומרת "אני אוכלת אותך" ואני אומרת "אתה חנטריש" ואני אומרת לתינוקת "את מכוערת" אז מה?
כוכבית כהן: השאלה איך תופסים את זה, כוכבית.
רן כהן: רגע, כוכבית, אז מה בעצם את אומרת לנו?
רן כהן: מלבד המסר שאני מניח שאת מזדהה איתו שההורים צריכים להיות מאוד רגישים ושאולי גם מנהלי גנים צריכים להיות כמוך רגישים—
כוכבית כהן: בוודאי, מסתבר שהדברים קורים גם בגנים פרטיים וגם בגנים עירוניים, אלא שבגנים פרטיים מטאטאים מתחת לשטיח כדי שלא יבולע להם וכדי שילדים לא יברחו מהגן—
רן כהן: זה נשמע תכף מאנשי משרד הרווחה מה רמת התלונות בעניין הזה, אבל אוקי תמשיכי.
כוכבית כהן: וזה לא מקרה אחד אלא דברים חזרו ונישנו.
כוכבית כהן: ויש לי כאן תיעוד מלא של כל מיני דברים.
כוכבית כהן: יש לי גם תיעוד מלא של ילדים שמספרים, אני חינכתי את הבוגרים שלי בלי יוצא מן הכלל, פשוט חינכתי אותם לספר לי הכול, אם קורה שמישהו מעליב אותם, אם קורה שמישהו פוגע בהם, אם קורה שאיזה מטפלת התייחסה אליהם שלא ברצינות, נא ליידע אותי בכל העניין.
כוכבית כהן: ושיהיה לך ברור, אני אחת מאותן נשים שגם מספרת להורים.
כוכבית כהן: אני לא מכחישה ואני לא מסתתרת מאחורי דברים, אני פשוט מציבה את העובדה כדי שהדברים לא יבואו עליי אחרי כן כבומרנג.
כוכבית כהן: והילדים, באחת הקלטות, מספרים לי על משחקים מסוכנים שהמטפלת לימדה.
כוכבית כהן: יחד עם זאת, באחת מארוחות הצהריים ילד גרגר לו עם הכוס והקשית, יש לי כוסות עם קשית שילדים קל להם לשתות דרכם, הילד גרגר, הוא שיחק עם המים, זה עיצבן את המטפלת.
כוכבית כהן: זה העלה לה את הסעיף, אז המטפלת לקחה את הכוס מים ושפכה בנוכחות כל הילדים על הראש שלו והילדים צחקו.
חניתה צימרין: את המעסיקה של המטפלת?
כוכבית כהן: אני המעסיקה, אני קבעתי כללי עבודה, זה לא אומר.
כוכבית כהן: אני באותו רגע לא הייתי בגן, הלכתי לקניות אז מה קרה?
רן כהן: מה עשית עם המטפלת?
כוכבית כהן: העפתי את המטפלת מהגן, פשוט.
כוכבית כהן: העפתי אותה למחרת היום אבל מתברר—
חניתה צימרין: את משתמשת גם במושגים קשים, כמו מה זה נראה?
כוכבית כהן: פשוט לא הייתה לי ברירה, פיטרתי אותה, לא הייתה לי ברירה, מה לעשות.
רן כהן: כוכבית, אני מודה לך, תודה רבה, אנחנו ממשיכים בדיון.
רן כהן: .
רן כהן: אולי לקראת סיום הדיון לגבי לאן להתקדם אני אחזור אליך.
גילה פינקלשטיין: כאשת חינוך לשעבר, את מכירה הרבה אנשים ופוגשת הרבה אנשים ופגשתי מישהי שהיא הייתה מפקחת לגיל הרך ויועצת להורים והיא אמרה שהיא פתחה משרד השמה וההורים התבקשו לשלם 1000-1500 שקל דמי תיווך והיא סגרה את זה אחרי מספר חודשים כי ההורים רצו לחסוך את ה-1500 שקלים האלה.
גילה פינקלשטיין: שאלתי אותה 'מה היה במשרד השמה שלך?', אז היא אומרת ששם היא דרשה מהמטפלת הצהרת בריאות כמו שאמרה דוקטור חניתה, חברתי, מבחן ידע כי יש בחורה שלא מקבלת משרה כפקידה אז היא חושבת אם אני לא משיגה משרה כפקידה וודאי אני מתאימה להיות מטפלת.
גילה פינקלשטיין: אז ידע, הצהרת בריאות, היא עשתה גם מבחן גרפולוגי, תעודת יושר כמוש אמרנו קודם חשוב, מיון של אישיות, ריאיון רציני של מספר שעות.
גילה פינקלשטיין: היא גם העבירה אותם סדנת החייאה שאני חושבת שזה רעיון מאוד יפה אבל אתם שומעים שהיא אחרי מספר חודשים סגרה את זה כי הזוגות החליטו שהם רוצים לחסוך, זוג צעיר גם 1000, 1500 זה מאוד משמעותי.
גילה פינקלשטיין: זה חבל באמת שמשרדים שמנוהלים על ידי אנשי מקצוע לא יכולים להתנהל ולא קיימים.
גילה פינקלשטיין: זה היה יכול למנוע את כל הטרגדיות שאנחנו מדברים עליהם.
גילה פינקלשטיין: כמובן, להשקיע הרבה במיון של המטפלת ולא לסמוך רק על ההמלצות.
גילה פינקלשטיין: שהיא תתחיל את עבודתה מספר שבועות קודם לעבוד יחד איתה כי גם האמון שבין המטפלת לאימא חשוב כי אם אין אמון זה מקרין לילד, וכבר אם אין אמון מיד לפטר אותה או מיד לא לקבל אותה לעבודה.
גילה פינקלשטיין: האמון בין האם למטפלת הוא נושא מאוד חשוב.
גילה פינקלשטיין: לגבי ההמלצות, לא מספיק בטלפון המלצות.
גילה פינקלשטיין: ללכת לפגוש את המשפחות הממליצות, חס וחלילה, הממליצים יכולים להיות חברים של המטפלת.
גילה פינקלשטיין: צריך לבדוק את זה לעומק, לא באופן שטחי.
גילה פינקלשטיין: במהלך העבודה, כבר שהיא מטפלת,
גילה פינקלשטיין: מאוד חשוב במהלך היום או בסוף היום לשאול אותה שאלות.
גילה פינקלשטיין: איך הילד משחק, איך מצב הרוח שלו במהלך היום שהיא תראה עניין, שהיא תדע ישאלו אותי שאלות שהיא תראה גם מה הדגשים החשובים לאימא וכל הזמן להיות עם יד על הדופק.
גילה פינקלשטיין: אני חושבת שצריך להסביר לצעירים/ צעירות, לזוגות האלה את החשיבות של הדברים האלה, ואם יהיו כל הזמן עם יד על הדופק ואנחנו יודעים שהגיל הזה הוא גיל מאוד חשוב, גיל שמעצב את הילד לשנים הבאות, לשמור עם יד על הדופק.
גילה פינקלשטיין: אלה נקודות מאוד מאוד חשובות שיכולות לעזור.
רן כהן: תודה רבה לחברת הכנסת פינקלשטיין, חבר הכנסת מרגי אתה רוצה להוסיף?
יעקב מרגי: כן, אני רוצה להתייחס דווקא להורים העצמאיים הפרטיים שלוקחים מטפלת לתוך ביתם או שולחים את התינוק, אני הייתי רוצה דווקא להתחיל וזה יקרין ויקים את המאגר שנרצה, כי אמר בסוף היום לא נוכל לחייב את ההורים לקחת אבל כדי שיקום מאגר אני קודם כל רוצה לחייב במונים המתוקצבים המסובסדים על ידי משרד התמ"ת, משרד העבודה, המפוקחים על ידם.
יעקב מרגי: יש מפקחות, יש הכשרה, לחייב.
יעקב מרגי: היום מטפלת במעונות שהזכרת "אמונה" "ויצ"ו", "נעמ"ת" כל הרשתות התקנות לא מחייבות מטפלת מוסמכת להיות מועסקת במעונות האלה.
יעקב מרגי: אני חושב שהמדינה שמתקצבת, אני מכיר את זה יותר מקרוב טוב מאוד, משרד העבודה התקדם פלאים בקטע של המעונות כיום, התקדם הן בתוכניות הכשרה, פיקוח, סיוע, הכול, הם משקיעים הרבה כסף בכך.
יעקב מרגי: אין שום סיבה שאנחנו, משרד התמ"ת לא יכול לחייב היום את המעונות להעסיק, לתת שנה שנה וחצי לארגן כי המלאי הוא לא גדול, להתארגן אבל להתחיל לחייב מתאריך מסוים שבמעונות יועסקו מטפלות מוסמכות בלבד.
יעקב מרגי: כל מה שאמרנו יכול רק להמעיט, למזער את הסכנה שילדינו ייחשפו למטפלת שמביאה איתה נורמות או תכונות אחרות.
יעקב מרגי: זה בשלב הזה של ההתייחסות.
יעקב מרגי: לכן, אני חושב שאנחנו ברשותך צריכים לשאוף לכך, לדחוף, לבקש או אפילו ליזום שבמעונות המתוקצבים והמסובסדים שמקבלים סמל מעון מהמדינה אכן יחייבו מטפלות מוסמכות בלבד ועל ידי כך גם עם הרענון כוח אדם במעונות יהיה פול שההורה כשהוא יאמר אני רוצה מטפלת מוסמכת היא תוכל להציג לו את התעודה שהיא קיבלה כשעבדה—
רן כהן: אני מבקש עכשיו את התשובה לעניין הזה ממשרד התמ"ת או משרד הרווחה או מישהו מוסמך.
רן כהן: נכון להיום יש העסקה במעונות רשמיים, אם של המדינה ואם של הארגונים, שנמנו כאן "נעמ"ת", "ויצ"ו"..
רן כהן: בגנים, נאמר שהם מעוגנים על ידי המדינה או מטעם ארגונים ידועים ומפורסמים.
רן כהן: האם היום ההעסקה היא מסודרת, מאורגנת ומפוקחת?
רן כהן: הנה, חילק לנו כאן דוקטור קדמן את 10 כללי זהב של המועצה הלאומית לשלום הילד, על מדריך להורים לבחירת מטפלות ובדיקת התאמתן.
רן כהן: זה, אני מבין, דבר שאמור להיות לטובת הורים שמעסיקים אצלם בבית או במקומות פרטיים או בביתה של המטפלת.
רן כהן: אבל אני שואל קודם כל לגבי המוסדות המאורגנים על ידי המדינה או על ידי הארגונים השונים.
רן כהן: מה המצב— סליחה, מה שמך?
נועה מור: שמי נועה מור, אני מהתמ"ת ואני מאגף להכשרה אז אני לא יכולה לייצג את אגף המעונות שהוא אחראי על הפיקוח...
נועה מור: התפקיד שלי במערכת הוא להכשיר מטפלות למעונות שעובדים בפיקוח, במערכת חוץ ביתית ולא למערכות ביתיות.
נועה מור: כי צריך לדעתי לעשות איזשהו סקר מה התפקיד של מטפלת בבתים?
נועה מור: הוא שונה מהתפקיד של המטפלת במעונות.
נועה מור: זאת אומרת, מה המשפחה דורשת מאותה מטפלת כי אם נעשה איזושהי בחינה כל משפחה תבין את התפקיד בצורה שונה ותרצה לנצל את השעות ה"חופשיות" של המטפלת לניקיון וכן הלאה, וזה כנראה על חשבונו של הילד ---