GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ליאור: בכל אופן, אני הקמתי גרעין עם שני אנשים.
ליאור: אפילו שזה נראה נורא גדול, וזה נראה נורא הקרבה ודברים שהם לא כיפיים ושהם קשים, אבל אני אומרת לך שהרבה מעבר להקרבה ולנתינה ולערכים הגדולים שהיו בזה, היה לי המון כיף.
ליאור: זה מילא לי את החיים.
ליאור: אני חושבת שאפשר לקחת ילדים ולהוציא אותם החוצה ולתת להם ערכים.
ליאור: וזה גם יפתור בעיות, כי הגרעין שאנחנו הקמנו, הוא פותח שבת ל30- משפחות.
ליאור: ילדים יכולים לצאת החוצה, לעזור.
ליאור: כשאנחנו מגיעים כאן היום ואנחנו תורמים הלאה, אז אני חושבת שזה כבר פעילות מאוד-מאוד חשובה.
ליאור: אז לדעתי זו הדרך.
מיכאל מלכיאור: אני רוצה לשאול.
מיכאל מלכיאור: יש עכשיו יותר ויותר סיפורים על אלימות של ילדים, וגם בעיתונים.
מיכאל מלכיאור: גם אלימות של תלמידים לתלמידים וגם כלפי המורים.
מיכאל מלכיאור: אלימות של מורים כלפי ילדים זה לא כותבים בעיתון, כי זה ברור.
מיכאל מלכיאור: אבל זה לא סיפור בשביל העיתון.
מיכאל מלכיאור: אבל אלימות של תלמיד כלפי מורה - זו בעיה.
מיכאל מלכיאור: האם אתם מרגישים לפעמים שהמורה הוא ממש חסר אונים, אין להם כלים מה לעשות, ולכן באו כל ההצעות הללו?
מיכאל מלכיאור: האם אתם מרגישים מה מורה - חוץ ממה שאת מציעה, שצריכים לדבר יפה - יש לך עוד אמצעים מה מורה צריך לעשות במצב כזה?
מיכאל מלכיאור: אנחנו מארחים פה את חברת-הכנסת גילה פינקלשטיין, יש לך תלמידים פה.
גילה פינקלשטיין: הם צריכים לדעת - הם היו בביקור - שאנחנו בשעה אחת נמצאים בכמה ועדות.
גילה פינקלשטיין: אני באה מביקורת המדינה.
מיכאל מלכיאור: יש כמה שהתבטאו לגבי הצעת החוק שלך.
גילה פינקלשטיין: כן, וטוב שתהיה לי הזדמנות להסביר אותה, כי היתה התנצלות בשבת שזאת לא ההצעה שלי.
גילה פינקלשטיין: ודאי שאני נגד מורים שמכים תלמידים, צריך מייד להשעות אותם, מיידית.
גילה פינקלשטיין: זאת לא היתה ההצעה, והיתה התנצלות על זה היום בג'רוזלם פוסט, ובשבת בידיעות אחרות.
גילה פינקלשטיין: לא הבינו אותה נכון.
גילה פינקלשטיין: 32 שנה הייתי בחינוך, אז אני יודעת שאסור למורה להכות תלמיד.
מיכאל מלכיאור: כי הם אמרו פה, שאם מורה מתחיל להכות, אז התלמידים לומדים שזו הדרך שהם צריכים לטפל בבעיות.
גילה פינקלשטיין: תלמידות מ"צייטלין" גם זוכרות בשנים שהייתי שם, שאף מורה לא הכה ולא התקרב.
גילה פינקלשטיין: להפך, קיבלו הרבה אהבה, אכפתיות ויחס אישי.
מיכאל מלכיאור: אז טוב שהבהרנו את העניין.
תלמיד: אני מכיר מקרים מהכיתה שלי, שיש ילדים שהם מתנהגים באלימות, לא כי ההורים שלהם אלימים, ואתם יכולים להגיד לי גם "איך אתה יודע?".
תלמיד: אני יודע, ההורים שלהם אפילו מפחדים מהם.
תלמיד: והילדים לומדים מהחברה פשוט.
תלמיד: הם צריכים תשומת לב, אז הם מתפרעים ועושים בלגאן ולפעמים זה לא מההורים.
תלמיד: רציתי להתייחס לקטע שדיברת על המורים שמכים.
תלמיד: ידי המורים היום הן די כבולות.
תלמיד: הם לא יכולים לעשות כלום נגד התלמידים.
תלמיד: כי מצד אחד הם לא יכולים להעניש ענישה שמרתיעה את התלמידים.
תלמיד: זה גורם לתלמידים להתפרע.
תלמיד: מה הם יעשו?
תלמיד: מה מורה יכול לעשות כשכיתה שלמה עומדת ומקללת אותו, נגיד?
תלמיד: תלמיד אחד בא אליו אחרי זה והוא מוציא עליו את התסכול.
תלמיד: אתה לא יכול לבוא בטענות למורים בגלל זה שהידיים שלהם כבולות.
תלמיד: מצד שני, אתה יכול לבוא לתלמידים ולתת להם דרך ארץ כדי לתקן את זה.
תלמיד: לפחות על-ידי תרבות, על-ידי תנועות נוער, מרכזי נוער, הצגות, קריאה - כל נושא אחר, לתת להם את דרך ארץ על-מנת שלא יפריעו.
תלמידה: רציתי לדבר בעקרון על הרחבתה של השכלת הילדים.
תלמידה: לדעתי הרחבת ההשכלה של הילדים היא מאוד חשובה.
תלמידה: כשילדים בעצם ירחיבו, כדי שהם ילכו למקומות שונים, ובעצם מוסדות תרבות, והם עולים הרבה מאוד כסף, וילדים לא מרשים לעצמם לשלם כאלה מחירים וגם ההורים.
תלמידה: ולדעתי אם יוזילו בעצם את המחירים, זאת תהיה תרומה מאוד גדולה לילדים שרוצים להשכיל, או הילדים שלאו דווקא רוצים אלא חייבים להשכיל, הם צריכים.
תלמידה: כדי שהם יתקדמו בחיים.
תלמידה: אם ילדים לא ישכילו, בעצם הם לא יתקדמו בחיים.
תלמידה: שהם יהיו גדולים, הם לא יתקדמו לשום מקום.
תלמידה: ומוסדות תרבות, כמו תיאטראות, מוזיאונים, עוד הרבה מקומות שאליהם ילדים בעצם רוצים ללכת והם לא יכולים.
תלמידה: הם מאוד יתרמו להם, להשכלה, להרחבת הידע שלהם.
תלמידה: בעצם אם יוזילו את המחירים האלה - אני חושבת שהרבה ילדים יפנו למקומות האלה וייהנו וירחיבו את ההשכלה.
מיכאל מלכיאור: ברשותך, אני רוצה להסביר לחברת-הכנסת פינקלשטיין שנכנסה עכשיו, והיא חברה מאוד פעילה פה, בוועדה שלנו, שהיום זה התלמידים/תלמידות.
מיכאל מלכיאור: את צריכה לבקש את רשות הדיבור ויש לה את הפטיש של יושב-ראש הכנסת שהיא הביאה מהמשרד של היושב-ראש.
מיכאל מלכיאור: ככה שאם את מדברת יותר מדי או משהו כזה, ואת לא, אבל יש כאלה שכן.
גילה פינקלשטיין: ואיך אני מבקשת רשות דיבור מהתלמידה?
גילה פינקלשטיין: אני נרשמת?
גילה פינקלשטיין: אני מצביעה?
קרן: כן.
גילה פינקלשטיין: קודם כל אני מברכת בברכה את היוזמה ואני מאוד שמחה לראות תלמידים ותלמידות, ואתם מוזמנים תמיד להיות פה.
גילה פינקלשטיין: הוועדה שבראשותה עומד חבר-הכנסת הרב מלכיאור, היא ועדה מאוד מעניינת.
גילה פינקלשטיין: וכדאי לכם לבוא, היא אחת הוועדות המרתקות ביותר, היעילות ביותר, והוא באמת דואג לילדים.
גילה פינקלשטיין: אתם ודאי שמעתם לאחרונה תכניות שונות לקידום החינוך.
גילה פינקלשטיין: יש תכנית דברת, יש המון תוכניות ורעיונות איך לקדם את החינוך בישראל.
גילה פינקלשטיין: אבל שום תכנית לקדם את החינוך לא תצליח אם לא נמגר את האלימות, שגוברת וגוברת, כפי שאנו רואים.
גילה פינקלשטיין: יש לבטל אותה במיידית ולטפל כמו בטרור.
גילה פינקלשטיין: היום יש לנו מעט עבריינים בבתי-הספר, ואם נתעלם - יהיו לנו הרבה עבריינים.
גילה פינקלשטיין: אתם יודעים שהיום יש קטטות בבית-ספר, מורים פוחדים להתקרב.
גילה פינקלשטיין: למה הם פוחדים?
גילה פינקלשטיין: כי מיד הילד אומר, "יש לי זכויות, אל תתקרב אלי, אסור לך לגעת בי, אבא שלי יתבע אותך".
גילה פינקלשטיין: והמורים פוחדים והם חסרי אונים והם לא ניגשים, הם מתעלמים.
גילה פינקלשטיין: סיפור שהיה בשבוע שעבר עם המורה בחטיבת הביניים "אורט" אשקלון, זרקו עליה שקית מים, היא נחבלה, קראו לאמבולנס שיבוא לקחת אותה, ואז התלמידים שרו, "יש לי יום-יום חג" ולא נתנו לאמבולנס לאשפז את המורה.
גילה פינקלשטיין: והיא אמרה, "כמה אני מושפלת, אני מוכה ותראו, אף אחד לא מרחם עלי, איזה יחס".
גילה פינקלשטיין: כשם שהמורה מכבד ושומר על בריאותו, שלמותו וביטחונו של התלמיד, כך התלמיד צריך לשמור על בריאותו, שלמותו וכבודו של המורה.
גילה פינקלשטיין: אתם יודעים שיש חוק זכויות התלמיד.
גילה פינקלשטיין: הייתי מנהלת אז כשהשיקו כוסיות לקבלת מגילת זכויות התלמיד.
גילה פינקלשטיין: וגם אני מאוד שמחתי, מאוד חשוב שלתלמיד יהיו זכויות.
גילה פינקלשטיין: אבל גיליתי כשהגעתי לכנסת והתחלתי להבין ביוזמות, בהצעות חקיקה.
גילה פינקלשטיין: פתאום ראיתי שבאותה הצעה של זכויות התלמיד, כתוב: "תכבד את התלמיד, את חברך לכיתה", לא כתוב: "תכבד את המורה".
גילה פינקלשטיין: הכנסתי תיקון בחקיקה שתכבד את המורה.
גילה פינקלשטיין: זאת אומרת, מה שקרה בשנים האחרונות, התמקדנו הרבה בזכויות התלמיד, שזה חשוב, אבל שכחנו את המורה.
גילה פינקלשטיין: המורה הפך להיות שק החבטות, וצריך לתת לו קצת סמכות.
גילה פינקלשטיין: אתם יודעים שכשעומד המורה בכיתה, לפעמים התלמיד הוא זה שמכתיב מה יהיה עכשיו והמורה חסר ואיפה הוא נמצא בכלל, ואסור שזה יקרה.
גילה פינקלשטיין: צריך לתת לו את הסמכות, את ההרגשה שבשיעור ובבית-הספר הוא קובע.
גילה פינקלשטיין: כמובן, תוך התחשבות במועצת התלמידים.
גילה פינקלשטיין: ולכן באותה חקיקה לא אמרתי, חס וחלילה, שמורה יכול להכות תלמיד, וזה אסור שיקרה דבר כזה.
גילה פינקלשטיין: אבל על מה כן דיברתי?
גילה פינקלשטיין: אני לא המצאתי את הגלגל והיות והייתי פעם מורה לאנגלית, חיפשתי חקיקה בארה"ב, במדינות נאורות ובאנגליה.
גילה פינקלשטיין: וגיליתי שיש חקיקה שאומרת, שאם תלמיד הוא עבריין, הוא משתולל, הוא אלים, הוא מסכן את חייהם של תלמידים אחרים ואת החיים שלו ואת החיים של המורה, מותר לבלום אותו.
גילה פינקלשטיין: וזאת חקיקה שמצאתי באנגליה, vireo tolerant for violence, "קץ הסובלנות לאלימות".
גילה פינקלשטיין: אז לפחות אם יש איזה גג למורה, הרי מה קורה?
גילה פינקלשטיין: המורה מחפש איזשהי סמכותיות , איזשהו גג.
גילה פינקלשטיין: הוא טוען שאין לו שום גג.
גילה פינקלשטיין: והוא חושש ומתעלם וכשיש קטטה בבית-הספר, אף מורה לא ניגש, הוא פוחד.
גילה פינקלשטיין: "מה יהיה, יתבעו אותי".
גילה פינקלשטיין: לתת לו קצת גג ובחוק - לעגן בחקיקה שאם קורה שתלמיד משתולל.
גילה פינקלשטיין: בחוק הזה, שהוא בעצם אימוץ של מסקנות של ועדת רוטלוי, אני מציינת שבכל בית-ספר תהיה ועדת משמעת.
גילה פינקלשטיין: בוועדת המשמעת תהיה חברה יועצת, פסיכולוגית, ההורים של התלמיד, הילד יבוא, נציג מועצת התלמידים יבוא.
גילה פינקלשטיין: ועבירה שמתבצעת בבית-הספר - מיד יביאו את זה לוועדת המשמעת, יאשרו בוועדת המשמעת להשעות תלמיד.
גילה פינקלשטיין: שהמורה צריך לדעת, יש בכל בית-ספר ועדת משמעת.
גילה פינקלשטיין: קרה משהו - מיד התלמיד בא לוועדת המשמעת.
גילה פינקלשטיין: ואני עובדת עכשיו יחד עם היועצת המשפטית של ועדת החינוך, על החוק.
גילה פינקלשטיין: ובקרוב שיהיה מוכן - אתם תראו אותו ותשמחו אתו, הוא בסך-הכל בא לעשות אוירה טובה בבית-הספר.
גילה פינקלשטיין: טוב למורים וטוב לתלמידים.
מיכאל מלכיאור: פה התלמידים העלו דבר אחר.
מיכאל מלכיאור: הם סיפרו איזה מחירים יש בתיאטראות ובבתי-קולנוע ובכל מוסדות התרבות.
מיכאל מלכיאור: אם נותנים לתלמיד קצת יותר משמעות, קצת יותר זמן בבית-הספר, קצת יותר משמעות, חוגים יותר זולים, תנועות נוער.
מיכאל מלכיאור: כל הדברים שהעלו פה, אז לא יהיה כל-כך פנאי לאלימות.
מיכאל מלכיאור: ואז אנשים גם ילמדו להתנהג בצורה יותר תרבותית.
מיכאל מלכיאור: רק כל הזמן מקצצים להם ומקצצים להם ועושים את הכל יותר יקר ואז רוב התלמידים לא הולכים.
גילה פינקלשטיין: זה דבר מאוד חשוב מה שהרב מלכיאור אומר.
גילה פינקלשטיין: ודרך אגב, בעוד חודשיים אני מקיימת כאן הצדעה ליום תנועות הנוער ואני אשמח שתבואו.
גילה פינקלשטיין: אבל האיזון של זכויות המורה וזכויות התלמיד זה חשוב מאוד.
גילה פינקלשטיין: אם תלמיד ייתן סטירה למורה ונתעלם מזה - מחר יהיו עוד סטירות ועוד סטירות.
גילה פינקלשטיין: וההוא סוטר למורה והופך לגיבור לאומי, כי אנחנו לא מגיבים.
גילה פינקלשטיין: תודה לכם ותודה לך היושבת-ראש.
תלמיד: רציתי לומר שבבית-הספר יש שני סוגים של מורים.
תלמיד: אחד, צעקנים ותקיפים לילדים, אבל בלי מכות, הילדים לא עושים בלגאן ואפילו הם מפחדים מהם.
תלמיד: והסוג השני - הם עושים בלגאן ולא איכפת להם מהמורים והמורים לא עושים שום דבר.
דני ינוביץ: אני מזכ"ל מועצת התלמידים והנוער הארצית ובכובע הזה אני אדבר היום.
דני ינוביץ: רציתי להגיב לכמה דברים ובכלל לומר את העמדה שלנו בנושאים.
דני ינוביץ: קודם כל, כמועצת התלמידים והנוער הארצית, אנחנו מתנגדים להתנהגות אלימה כלפי הילדים בתוך בית-הספר.
דני ינוביץ: וכמובן שאנחנו נגד אלימות בין תלמידים בתוך בית-הספר.
דני ינוביץ: אבל לדעתנו הדרך הנכונה להביא למצב כזה, היא לא כזו שתהיה מתוך השפלת התלמיד או אלימות, אלא מתוך הסכמה כדי שתלמידים לא יפחדו מהמורים, ויעשו את זה מתוך הבנה ומתוך הסמכה.
דני ינוביץ: בנושא של התרבות והפנאי - אני חושב שזו יוזמה מאוד חשובה.
דני ינוביץ: אני מרגיש משהו מאוד טוב בתוכי, כשאני שומע את התלמידים באים ואומרים שהם רוצים תרבות.
דני ינוביץ: אני חושב שזו עליה מאוד חזקה שהתלמידים, הפרלמנט של חולון, מגיע עד לכנסת בשביל להגיד שהוא "צריך תרבות".
דני ינוביץ: ואני רוצה לברך את אלה שהגיעו, את פרלמנט הילדים של חולון ואת בית-ספר "נבון" מחולון ו"צייטלין".
דני ינוביץ: יש לי גאווה אישית, כי גם אני עצמי תלמיד חולון - אני סיימתי את בית-הספר "משה שרת" בחולון.
דני ינוביץ: בנושא של מה אנחנו עושים בנדון, כי למועצה הארצית הרי זה לא חדש - הנושא של הפנאי של בני-הנוער שמסתובבים במקום שתהיה להם תעסוקה.
דני ינוביץ: ולחזק את כל הנושא של החינוך הבלתי פורמלי והחינוך לערכים, הן בתוך בתי-הספר והן בשעות הפנאי.
דני ינוביץ: ואנחנו אומרים תמיד שאנחנו רוצים לקדם את החינוך ולא רק את ההשכלה.
דני ינוביץ: ואת הנושא של המורים שאין להם את הכלים להתמודד - אני חושב שהמורים צריכים יותר להתרגל למציאות החדשה שהולכת ונוצרת, והחברה אכן משתנה.
דני ינוביץ: ולכן גם על-פי התכנית של דברת, הכשרה של המורים תהיה אחרת ותהיה יותר מותאמת לתקופה.
דני ינוביץ: ככה שהמורים כן ידעו להתמודד עם מצבים ולא יצטרכו להגיע למצבים האלה.
דני ינוביץ: המורה שנכנס כיום לכיתה, ויש לנו מורים, במיוחד המורים הותיקים, שרגילים כשנכנסים לכיתה לקוד התנהגותי מסוים ולמשמעת, שככה זה אצלם בכיתה לפני 20 שנה, היום זה אחרת.
דני ינוביץ: והמורים שמקבלים הכשרה היום - ידעו אחרת איך להתנהג במצבים כאלו.
דני ינוביץ: מה אנחנו עושים בנושא הזה - אז קודם כל בתחומים של הפנאי והתרבות, אנחנו מקדמים את "חוק החינוך המשלים", או "חוק הנוער", שיכול להיות שחלקכם שמעתם עליו, שנועד לבסס את המעמד של החינוך הבלתי-פורמלי.
גילה פינקלשטיין: אתה אמרת, "אסור להשפיל תלמיד", כתוב את זה בחוק זכויות התלמיד.
גילה פינקלשטיין: אין שום סעיף שאומר, שאסור להשפיל מורה.
דני ינוביץ: כי למורים, עם כל הכבוד, יש איגודים מקצועיים שמגינים על הזכויות שלהם.
דני ינוביץ: לפחות בסתר, המורים דואגים להבהיר טוב מאוד לתלמידים מה מגיע להם ומה לא מגיע להם.
גילה פינקלשטיין: זה לא פייר, המצב שהמורה הוא שק החבטות.
גילה פינקלשטיין: והמורים חסרי אונים עכשיו.
גילה פינקלשטיין: אם לא נעשה משהו דרסטי - שיש אלימות להגיב מיידית, מיד להביא את התלמיד לוועדת משמעת.
דני ינוביץ: כשהאלימות היא חמורה ויש בעיות משמעת, יש משטרה.
קרן: אני מעבירה את זכות הדיבור לאורנה אביגיל.
אורנה אנג'ל: אני מורה ומחנכת בבית-הספר "ניב" בחולון.
אורנה אנג'ל: מודעת לאלימות, ועל אף המקום החשוב שהיא תופסת, יש עוד אוכלוסייה מאוד גדולה בכיתות שלנו של תלמידים שדווקא לא מעורבים באלימות.
אורנה אנג'ל: אבל יש להם איזשהו קושי כזה או אחר להשתלב במסגרת הפורמלית של בית-הספר.
אורנה אנג'ל: ומכיוון שבית-הספר הוא קרקע פוריה גם להקניית ערכים וללמידה שהיא מעבר ללמידת מושגים או ידע, אנחנו במסגרת הפרלמנט שלנו, העלינו את העניין שדווקא לילדים האלה שלא משתלבים במסגרת הפורמלית, יש הזדמנות טובה ונפלאה להזדהות עם חינוך ערכי במסגרת תרבותית כלשהי, הצגות, שידם אינם משגת וגם על זה כבר דיברנו.
אורנה אנג'ל: ולכן מאוד מאוד חשוב גם להשקיע בתכנים של אותה תרבות של אחר-הצהרים, בקורלאציה לערכים שאנחנו מחנכים עליהם בבית-הספר וכמובן לציונות ולאהבת המדינה שלנו.
אורנה אנג'ל: שבאמת קשה להם להשתלב בבית-הספר במסגרת הזאת.
קרן: תודה.
קרן: אני מעבירה את זכות הדיבור לליאורה ויסמן.
ליאורה ויסמן: אני מורה בבית-הספר "עלומים" בחולון.
ליאורה ויסמן: ולדעתי, כשילד רוכש תרבות בצעירותו, הוא מרחיב מאוד אופקים.
ליאורה ויסמן: ואסור לשכוח שבתרבות שלנו, אם זה חינוך למוזיאונים או מוזיקה, יש הרבה יצירות שהן בסיסיות ומוכרות בכל העולם.
ליאורה ויסמן: שזו מעין שפה בסיסית שכל תלמיד צריך להכיר אותה ולדעת אותה, לפחות עד גיל 12 או יותר, אפילו עד גיל 16.
מיכאל מלכיאור: למה רק עד גיל 16?
ליאורה ויסמן: אפילו יותר.
ליאורה ויסמן: אבל אם הוא ידע לפחות 10 יצירות עד גיל 12 ו20- עד גיל 18, או 50 - כמה שיותר – לדעתי, יהיה מועשר הרבה, ירחיב אופקים, ויחכים יותר גם בשטח המוזיקה, גם במוזיאונים, בכל התרבות שקשורה לזה.
טובה בן ארי: אני נאלצת לעזוב ומבקשת רק לומר תודה שהיה לי הכבוד להיות אתכם.
טובה בן ארי: אנחנו נתראה בבנייני-האומה.
ליאורה ויסמן: אני יכולה להוסיף עוד משהו?
ליאורה ויסמן: אני חושבת גם שתלמיד שרוכש את החינוך הזה במחיר זול מאוד.
ליאורה ויסמן: לדעתי זה צריך להיות חינוך חובה.
ליאורה ויסמן: אבל במחיר זול מאוד, כאשר הוא יגדל וירצה לרכוש אומנות, הוא יידע מה הוא רוצה, הוא יידע מה הוא אוהב.
ליאורה ויסמן: ואז יותר קל יהיה לו לבחור את התרבות הזאת.
ליאורה ויסמן: אם זה במוסיקה קלאסית או במוזיאונים או בהצגת בכלל.
יעקב מרגי: אני ברשות
יעקב מרגי: כם רוצה לשאול שאלה.
יעקב מרגי: הייתי מעדיף שהתלמידים גם יענו על זה, אבל גם המורים יכולים לענות.
יעקב מרגי: אני אסטה קצת מהנושא של שעות הפנאי, תרבות הפנאי ופעילות תרבות ואומנות.
יעקב מרגי: אנחנו לא מעלים שאלות אם בתי-הספר לא צריכים לעשות רויזיה.
יעקב מרגי: ב12- שנות לימוד לומדים כל-כך הרבה מקצועות, והיום עולה בחלק מההצעות לרויזיה הצעה שכביכול למקד מספר מקצועות מצומצם, ולהתמקד בהם.
יעקב מרגי: וכל תלמיד שמצטיין בתחום מקצוע מסוים, לתת לו דחיפה, כמו התמחות.
יעקב מרגי: הייתי שואל את התלמידים קודם.
יעקב מרגי: האם באמת אתם חושבים שכל המקצועות שנלמדים בבתי-הספר הם חיוניים או שהייתם מעדיפים להתמקד במספר מקצועות?
קרן: אני חושבת שכדאי באמת לקדם כל ילד.
קרן: ואני חושבת שלא כל המקצועות שנלמדים בבית-הספר הם חיוניים.
קרן: יש מקצועות שזה לידע אישי וזה כדאי, אבל הוא לא תמיד משתמש בהם בעתיד.
יעקב מרגי: זה בא על חשבון שעות לימוד אחרות?
קרן: כן, אני חושבת.
מיכאל מלכיאור: אני חושב שבנושא הזה נעשה דיון נפרד.
תלמידה: בנושא הזה, הרבה מבוגרים אמרו לי שכשאני אהיה גדולה, את המקצועות החשובים אני אזכור.
תלמידה: אנגלית ומתמטיקה, אלה המקצועות החשובים.
תלמידה: אבל לדעתי ספרות והדברים האחרים, כמו מדעים ודברים אחרים, לדעתי הם חשובים.
תלמידה: כי גם אם אני לא אזכור אותם באותו רגע, אולי לאותו השבוע הקרוב, אולי אני אזדקק לזה.
תלמידה: אבל אני חושבת שגם לעתיד, אני חושבת שהמקצועות האחרים הם גם חשובים מאוד.
כריסטינה: אני נציגת מועצת תלמידים של בית-ספר "יצחק נבון".
כריסטינה: אני ארחיב לגבי תנועות הנוער.
כריסטינה: אני חושבת הבעיה העיקרית של בני הנוער היא שאין להם תעסוקה אחר-הצהרים.
כריסטינה: לצערי, אחוז הילדים שרשומים בתנועות הוא קטן לעומת הילדים שלא רשומים.
כריסטינה: ובני-הנוער שכן רשומים, הם חיים על ערכים של כבוד הדדי, תרומה לקהילה, עזרה לזולת.
כריסטינה: הם יודעים לפתח את הכישורים שלהם, את האישיות שלהם.
כריסטינה: וגם חוץ מכל אלה, כמובן שהם לומדים אחריות, לעבוד עם ילדים אחרים.
כריסטינה: זה תורם להם גם בעתיד.
כריסטינה: ולעומתם, הילדים שלא מוצאים מענה בשום תנועת הנוער הם יוצאים החוצה אחרי הלימודים, יוצאים לטייל ברחוב ולומדים "שיעור" של אלימות, של סמים, של עישון או דברים בסגנון.
כריסטינה: גם ילדים שאחר-הצהרים הם במחשב ובטלוויזיה - במחשב יש תוכנות שדרכן אפשר לדבר עם ילדים אחרים, אבל עדיין אלה לא ילדים שאפשר למצוא אתם איזושהי תעסוקה אחר-הצהרים, אלא ילדים שאתה מדבר אתם ומסיים אתם את הקשר.
כריסטינה: לדעתי חשוב להוציא את הילדים החוצה.
כריסטינה: אני מדריכה גם ב"שומר הצעיר" ואני רואה שהקבוצה שלי, שכשהם באים לפעילות, הם דורשים תשומת לב, הם לא דורשים אותה באלימות, הם דורשים את תשומת הלב של המדריכים.
כריסטינה: ואז אנחנו יכולים לתת להם אותה ואז הם גם נהנים וחוץ מזה גם לומדים שיעור נורא חשוב.
כריסטינה: כי החינוך שהם מקבלים בתנועת נוער הוא לא פחות חשוב מהחינוך בבית-הספר.
מיכאל מלכיאור: אני רוצה לשאול אותך, מה את חושבת שאפשר לעשות כדי להביא יותר ילדים לתנועות נוער.
מיכאל מלכיאור: זה ברור שיש תחרות, אנחנו יודעים.
מיכאל מלכיאור: המחשב, הטלוויזיה, כל מיני דברים אחרים.
מיכאל מלכיאור: אבל מה אפשר לעשות היום, לדעתך, כדי להביא את החברים שלך או חניכים?
מיכאל מלכיאור: מה אפשר לעשות?
כריסטינה: אז גם רציתי להתייחס לזה.
כריסטינה: יש שלושה גורמים, לדעתי, שגורמים לילדים לא לבוא לתנועות נוער.
כריסטינה: דבר ראשון, זה שאין מספיק מודעות.
כריסטינה: וגם אם יש מודעות - אז היחס לתנועות נוער הוא נורא רע.
כריסטינה: מישהו בתנועות נוער הוא "חנון" מי שבתנועת נוער, "הוא לא שווה", ואז לא מתייחסים אליו.
כריסטינה: צריך לפתח את המודעות ולפתח ולהראות להם שיש דברים שנורא חשובים בתנועות נוער.
מיכאל מלכיאור: מי צריך לפתח את המודעות?
כריסטינה: זה קודם כל המדריכים גם, ובבית-הספר גם לדעתי צריך איכשהו לתת לחינוך הבלתי-פורמלי שלא ילך דווקא לבית-הספר.
יעקב מרגי: ואת חושבת שבתי-הספר נותנים דגש ומעודדים ילדים?
כריסטינה: לא, אני לא חושבת שמתייחסים בכלל.
כריסטינה: הם מתייחסים רק לחינוך של בית-הספר.
כריסטינה: לדעתי זה חסר.
כריסטינה: הסיבה השניה, לדעתי, בגלל שקודם כל הטיולים והפעילויות עולות נורא יקר.
כריסטינה: למשפחה שיש להם שני ילדים, אפילו, אז יוצאת הוצאה נורא גדולה לתנועת נוער.
כריסטינה: וזה חבל.
מיכאל מלכיאור: הקיצוץ בתנועות נוער, שדיברת עליו לפני כן - כבר ביקשנו ממשרד החינוך לעשות משהו עם העניין הזה.
כריסטינה: אין להם תקציבים לתנועות נוער, ובגלל זה גם תנועות נוער לא יכולות לפתח את עצמן ולתת להם את כל המענה לילדים שרוצים כן להגיע ורוצים כן להיות בתנועות נוער.
נאוה גלאם: בתור רכזת חינוך חברתית, אנחנו כן מביאים למודעות את תנועות הנוער.
נאוה גלאם: בחולון, חוץ מאשר "השומר הצעיר", המדריכים מגיעים לבית-הספר בשיתוף פעולה שלי ואנחנו כן פונים למודעות ההורים.
נאוה גלאם: יש בחולון תנועה עירונית שנקראת "חצב", חברים צעירים בפעולה.
נאוה גלאם: שהיא יחסית יותר זולה מתנועות הנוער האחרות.
נאוה גלאם: אנחנו מקיימים הפנינג ענק של הורים וילדים כדי לתמוך ביציאה החוצה אחר-הצהרים לפעילויות.
נאוה גלאם: וזה כן נעשה.
מיכאל מלכיאור: אולי גם דרך אמצעי התקשורת, לפעמים הרי תלמידים מודעים מאוד למה שרואים בטלוויזיה.
מיכאל מלכיאור: ואם רואים בטלוויזיה שזה מה שילדים עושים, הולכים לתנועות נוער ורואים את החשיבות והכיף של העניין והמשמעות וההזדהות.
מיכאל מלכיאור: אז יכול להיות שזה גם דבר שצריכים להעלות אותו עם הטלוויזיה.
רעות: אני מביה"ס "משה שרת".
רעות: אני רוצה לדבר על העשייה בחולון.
רעות: חולון היא דוגמה לאחת מהערים שמטפחת ומפתחת את הילדים ואת הנוער.
רעות: אני רוצה לתת לכם דוגמאות, חוק גני ילדים.
רעות: זאת מפני שבחולון יש כל מיני פרוייקטים ייחודיים לה שהם מטפחים את הילדים.
רעות: דוגמה ראשונה זה גני הסיפור בחולון.
רעות: אלו גנים שכל גן הוא בעצם מתבסס על סיפור ילדים מוכר לילדים.
רעות: בגן, חוץ ממתקני שעשועים יש גם ספרים ומוצגים שקשורים לדמויות, לעלילה והתוכן של אותו סיפור ילדים.
רעות: דוגמה נוספת, זה מוזיאון הילדים.
רעות: זהו המוזיאון הראשון במדינת ישראל.
רעות: זהו מוזיאון שדרכו לומדים הילדים דברים חשובים ומדעיים.
רעות: הדרך של הדמיון, שלדעתי זו הדרך החשובה ביותר והטובה ביותר לילדים ללמוד ולדעת.
רעות: דוגמה נוספת זה ה"מדיטק", שזהו מבנה גדול.
רעות: המבנה משלב תיאטרון, ספרייה, חדר מחשבים וחוגים.
רעות: לחולון, כמו שאמרה נאוה, יש גם תנועת נוער שהיא ייחודית רק לה, חצ"ב.
רעות: וחוץ מתנועת הנוער הזאת, לחולון יש עוד מספר תנועות נוער בעיר, כדי להגביר את המודעות שילדים ילכו לתנועות נוער.
רעות: בנוסף לכך, בחולון יש הרבה מתנ"סים ובתוך המתנ"סים האלה יש מגוון רחב ושפע של חוגים ופעילויות, כדי שהילדים לא יהיה משעמם להם, יבואו לחוגים.
רעות: בגלל זה יש כל מיני סוגים של חוגים.
רעות: ולדעתי אין ספק שחולון היא עיר עם הפנים לעתיד, למען תרבותם וחינוכם של הילדים והנוער.
מימי בשן: אני מבית-הספר "שער האריות" בחולון, רכזת חברתית.
מימי בשן: שמענו כאן את הנימוקים השונים למה תרבות, למה להוזיל מחירים.
מימי בשן: ויש לנו כמה פתרונות גם להציע.
מימי בשן: אביטל קודם תציע.
אביטל: אני מבית-הספר "דינור".
אביטל: לאחר ששמענו את כל הטיעונים, אני רוצה להציע הצעה שתקדם את הרעיונות שעליהם דיברנו.
אביטל: אני מציעה שפעם בחודש, כל מוסדות התרבות יהיו פתוחים חינם, או במחיר סמלי לקהל הרחב.
אביטל: כל רשות עיר תבחר את היום שבו היא תיפתח.
ערן: אני מבית-הספר "ישעיהו".
ערן: ואני חושב שאפשר לעשות מנוי שהוא מוזל ושבתוך המנוי יהיו הנחות לספרייה, לתיאטראות, לבתי-קולנוע.
גילה קלר: אני מבית-הספר "כצנלסון".
גילה קלר: אני רוצה לדבר בשם התלמידים על התכנים שנעסוק בהם בוועדה שתוקם.
גילה קלר: ואני רוצה פה להציע הזדמנות להקמת ועדה שבה ישולבו התכנים שמקשרים לעולמם של התלמידים.
גילה קלר: כי אנחנו מדברים פה גבוהה-גבוהה על תרבות, אבל אנחנו צריכים לגרום לזיקה של התלמידים אליה.
גילה קלר: ולכן חשוב שהתכנים שניצור יהיו תכנים שידברו אל התלמידים, יהיו מעולמם של הילדים ובני-הנוער, כדי שאכן יוכלו למצוא בה קרבה, זיקה ורצון להגיע.
גילה קלר: דיברנו פה המון על היכולת להגיע מבחינה תקציבית-כלכלית, בואו גם נדבר על התוכן שימשוך את הקהל שלו, קהל הילדים והנוער להגיע.
גילה קלר: אז הקמת ועדה רפרטוארית כזו צריכה לתת את הדעת לתכנים שיתקרבו אל עולמם של ילדינו.
מור: באתי לכאן במטרה לדבר על מפגשים משותפים עם ההורים, עם מורים ועם תלמידים, וחשיפת העולים החדשים לתרבות הישראלית.
מור: חשוב מאוד שהמפגשים האלה יתקיימו בעצם בכדי שהעולים החדשים, וגם אלה שלא ממש מכירים את התרבות, יוכלו להיכנס יותר לתרבות ולהתמקד בה.
מור: על התרבות הישראלית למשוך את ההורים יחדיו עם התלמידים ונאמר להם מדוע כדאי, מה לתרבות בכלל.
מור: מהי תרבות בעצם, מדוע כדאי להימשך לתרבות.
מור: התרבות בעצם זה ה"מדיטק", בתי-קולנוע וכל הדברים מהסוג הזה.
מור: במיוחד העולים החדשים ישתתפו עמנו במפגשים האלה, כדי שהם יוכלו לדעת וגם שיסבירו לילדים בעצם למה כדאי להם בכלל ללכת ל"מדיטק", לפעולות האלה של התרבות.
מור: וכך הם יוכלו לחוות ויהיה להם ידע כללי וגם אישי.
חנה ניחוביץ': אני מחנכת כיתה יב' ב"צייטלין".
חנה ניחוביץ': דיברו כאן הרבה על זכויות הילד.
חנה ניחוביץ': אני חושבת שהזכות הבסיסית של הילד - אחת הזכויות הכי חשובות – היא לתת לו סביבה מוגנת, מגינה ובטוחה.
חנה ניחוביץ': ואי אפשר יהיה לעשות את זה אם לא נקפיד על משמעת.
חנה ניחוביץ': בלי משמעת, אין סביבה בטוחה ומגינה.
חנה ניחוביץ': אני רוצה לקשר את זה גם לעניין של שעות הפנאי.
חנה ניחוביץ': הרבה פעמים הזדמנתי להצגות וישבו שם כיתות שהביאו אותן להצגה, אבל אי אפשר היה להקשיב להצגה, אי אפשר היה לראות את ההצגה, בגלל הרעש שהילדים הקימו, בגלל חוסר המשמעת.
חנה ניחוביץ': אם לילד יהיו זכויות - אל תשכח שמורה עומד יחידי מול כיתה של 40 - אז חייבים לתת זכויות למורה בדיוק כמו שנותנים זכויות לתלמידים.
חנה ניחוביץ': מורה מול כיתה של 40 ילדים.
נאוה גלאם: אני מחזירה את הנושא חזרה לשעות הפנאי של הילדים.
נאוה גלאם: פשוט אנחנו קופצים מדבר לדבר ולא ממקדים.
נאוה גלאם: אז אחד הפתרונות שדיברנו עליו בהקשר לאמנת זכויות הילד, נאמר שעל הילד להיות מעורב באמצעי התקשרות כדי להשפיע על ההתנהגות הסובבת אותו.
נאוה גלאם: בעצם חשבנו על נושא של ערוץ מקומי, כי בכל רשות מופעל ערוץ של תקשורת יחד עם הנוער, שנמצא במקום.
נאוה גלאם: כלומר, אם זה עיתון מקומי או טלוויזיה או רדיו, כדי שבני הנוער יפיקו איזשהו מגזין של הדברים שמעניינים אותם וגם יעבירו אינפורמציה על כל מיני פעילויות שונות שנמצאות ברשות עצמה.
מימי בשן: העניין מורכב מאוד וכולל בתוכו היבטים שונים, בעיקר היבטים כלכליים, חברתיים, ערכיים.
מימי בשן: ולכן אנחנו מציעים להקים ועדת היגוי שתכלול מורים, נוער, תלמידים והורים.
מימי בשן: והוועדה תדון ברעיונות נוספים לקידום זכויות הילדים ולקידום הנושא הזה של הוזלת תרבות הפנאי.
מימי בשן: במקביל, אנחנו מציעים ללוות את התהליך הזה במחקר, שייערך במספר יישובים, ומטרתו תהיה לבדוק באמת את הקשר בין תרבות לאלימות.
מימי בשן: דובר פה רבות, ככל שנצרוך יותר תרבות - האלימות תפחת.
מימי בשן: השאלה היא באמת האם ככל שצורכים תרבות - מורידים את האלימות.
מיכאל מלכיאור: אני מאוד מתנצל בפני אלו שלא יכלו לבוא לידי ביטוי, פשוט יש לנו עד השעה 11:00 פה ולכן אנחנו חייבים לסיים תוך שתי דקות.
מיכאל מלכיאור: אני רוצה לסכם ברשותכם את כל הדברים ששמענו.
מיכאל מלכיאור: קודם כל, אושרנו, אמת אושרנו, שיש לנו תלמידים ומורים כאלו, כמו שבאו לידי ביטוי היום.
מיכאל מלכיאור: היה תענוג לשמוע גם את התכנים וגם את הצורה וגם את הכבוד ההדדי.
מיכאל מלכיאור: ואתם יכולים בהחלט להיות דוגמה טובה לכנסת.
מיכאל מלכיאור: לא תמיד כל הדיונים פה מתנהלים באותו סדר.
מיכאל מלכיאור: כמובן הרבה מאוד בזכות יניב וקרן שניהלו את העסק פה היום ועשו את זה ביד חזקה, אבל בצורה נימוסית מאוד ולתת לכל אחד זכות דיבור.
מיכאל מלכיאור: יש גם דברים מעשיים שאני רוצה לסכם כסיכום של הוועדה הזאת והסיכום יהיה כתוב ואנחנו נעשה מעקב אחרי זה.