GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכאל מלכיאור: אני בין אלה שסבורים שהעתיד שלנו, גם כעם יהודי וגם כמדינת ישראל, שכולל, כמובן, גם את ציבור המיעוטים בישראל, שהעתיד ייקבע קודם כל ביחסים החברתיים בינינו.
מיכאל מלכיאור: אין שום ספק שהתרומה של הג'וינט היא משמעותית מאד.
מיכאל מלכיאור: יחד עם זה צריך להגיד שזה לא צריך לפתור את מדינת ישראל מלעשות את חובותיה.
מיכאל מלכיאור: זה לא תחליף למדינה.
מיכאל מלכיאור: לפעמים מגיעים למסקנה שזה תחליף.
מיכאל מלכיאור: אנחנו נגיע לשאלה הזו בהמשך.
יעקב מרגי: כמו שאחד בא לסייע ובסוף הוא זקוק לעזרה.
מיכאל מלכיאור: וכמובן – שהפעילות של הג'וינט, מאז שפרופ' ורבורג התחיל, בנובמבר, 1914, וכל הסיפור ידוע, הדברים מאד השתנו, וכל הזמן צריכים להיות עם האצבע על הדופק לגבי השאלה איפה הצרכים הכי גדולים, איפה למקד את הפעילות.
מיכאל מלכיאור: אני רוצה לומר שמאד שמחתי שבחרנו דווקא בנושא הזה בשביל לחגוג עם הג'וינט בוועדה לזכויות הילד, בעניין של מה קורה בנושא של החינוך בגיל הרך במגזר הערבי במדינת ישראל, כי זה דבר יחסית חדש, והג'וינט פה הוא גם חלוץ בתחום הזה, להבין שהעולם היהודי יבין שהשוויון, שוויון הזדמנויות וההשקעה במגזר הערבי פה זה עניין גדול מאד של העולם היהודי.
מיכאל מלכיאור: זה דבר שלא היה מובן מאליו.
מיכאל מלכיאור: יש עדיין יהודים בעולם, שמשום מה חושבים שמדינת ישראל נמצאת באיזשהו מקום בין מקסיקו לקנדה, בערך.
מיכאל מלכיאור: מתברר שאנחנו לא נמצאים שם, ושאנחנו נמצאים פה, עם השכנים שיש לנו פה, מסביב, ואנחנו נהיה פה, לדעתי – לעולמי עד – ואני מאמין בזה באמונה שלמה, ויחד עם זה יש לנו בתוך מדינת ישראל אוכלוסייה של מיעוט אתני, תרבותי ולאומי.
מיכאל מלכיאור: ההשקעה של העולם היהודי במיעוט הערבי פה, כדי להגיע לשוויון הזדמנויות – ואני שוב אומר:
מיכאל מלכיאור: זה לא מוטל רק על הג'וינט, זה מוטל קודם כל על מדינת ישראל.
מיכאל מלכיאור: לצערי, מדינת ישראל לא עושה מה שהיא צריכה, בתחום הזה.
מיכאל מלכיאור: אז טוב שיש לנו חלוצים לפני המחנה, ואני רואה את התוכנית הזו, שאנחנו נשמע עליה היום – התוכנית שמורכבת מכמה וכמה חלקים של הטיפול בגיל הרך, בהורים, במנהיגות חינוכית, אחיות, אבות וכל החלקים את התוכנית – אני רואה את זה כמעין דגם, מה שקוראים "פיילוט" למה שמדינת ישראל צריכה אחר כך לקחת.
מיכאל מלכיאור: זה נכון שגם המדינה היא שותפה לתוכנית.
מיכאל מלכיאור: זה לא מספיק.
מיכאל מלכיאור: היה לנו את ההזדמנות לפני כמה שבועות, את השמחה הגדולה להשתתף בחנוכת המרכז הגדול בנצרת, לילדים עם צרכים מיוחדים.
מיכאל מלכיאור: זה פרויקט שהייתי מעורב בו מההתחלה, לפני שבכלל מישהו חשב על הפרויקט הזה, גם בהגות וגם בהשגת התורמים ובשיתוף פעולה.
מיכאל מלכיאור: זה דבר נפלא, אבל התוכנית הזו לא היתה מתבצעת לולא הג'וינט היתה נכנסת עם כל הידע, כוח האדם והמיומנות.
מיכאל מלכיאור: היום המרכז הזה משרת כ- 500 ילדים כל יום, עם המיטב שיש במדינת ישראל בתחומים של טיפולי פיזיותרפיה, ריפוי בעיסוק וכל המרכיבים השונים שניתנים לילדים שם.
מיכאל מלכיאור: רוב הילדים שם הם ערבים, אך יהיו גם ילדים יהודים, כמובן.
מיכאל מלכיאור: זה ייתן להם סיכוי להשתלב באופן מלא ולהיות אזרחים שווי זכויות ושוווי הזדמנויות בעתיד.
מיכאל מלכיאור: זה נעשה בשיתוף עם הג'וינט, והג'וינט הוא חלוץ לפני המחנה, ואני רוצה לברך על כך בפתח הישיבה.
מיכאל מלכיאור: אחרי שאמרנו את הדברים אנחנו ניתן את זכות הדיבור לגב' שרה הירשהורן, חברת הנהלת הג'וינט ישראל.
שרה הירשהורן: אני רוצה לנצל את ההזדמנות להודות ליושב ראש הוועדה וחברי הוועדה על ההזדמנות להציג את התוכנית המיוחדת הזו, וגם להגיד כמה אני שמחה לראות את החדר מלא בשותפים שלנו.
שרה הירשהורן: כפי שאתה אמרת – הג'וינט לא פועל לבד, אלא עם שותפים, והשותפים העיקריים בתוך משרדי הממשלה וגם העמותות, ובמקרה הספציפי הזה – גם עם פדרציית סן פרנסיסקו.
שרה הירשהורן: יש לנו כאן נציג שלהם, ואנחנו מאד שמחים.
שרה הירשהורן: כפי שנאמר כאן, הסיפור של הקמת הג'וינט בישראל התחיל בשנת 1914, וכך שאנחנו חוגגים 90 שנה.
שרה הירשהורן: לפניכם, המברק המפורסם שהתחיל את הפעילות של הג'וינט, כאשר הנרי מורגנתאו, שהיה שגריר ארצות הברית בטורקיה אז, שלח מברק יחסית קצר וצנוע לג'ייקוב שיף, שהיה יהודי יקר מניו יורק, וביקש ממנו לגייס 50,000 דולר במהירות לעזרת הנזקקים פה, בארץ ישראל.
שרה הירשהורן: זה התחיל את הג'וינט ומאז אנחנו פועלים ללא הפסק, 90 שנה בתוך מה שהפך להיות מדינת ישראל.
מיכאל מלכיאור: אני לא יודע אם כולם מכירים את ההיסטוריה של הג'וינט.
מיכאל מלכיאור: זה נקרא ג'וינט בגלל שיתופי הפעולה של ארגונים שונים שכל אחד מהם בדרך כלל מניף את הדגל שלו, והם מאד חרדים למיקום ולתחום שלהם.
מיכאל מלכיאור: הגיעו למסקנה שאם באמת רוצים להועיל, אז כל הגורמים חייבים ללכת יחד, ולכן זה נקרא ג'וינט.
מיכאל מלכיאור: היו אז שלושה ארגונים מרכזיים שכולם הלכו יחד, ויצרו את ההיענות לבקשה הזו.
שרה הירשהורן: באמת אנחנו רואים פה בשקף שהיתה התפתחות של תפקיד הג'וינט בארץ, לפי המצב הנדרש.
שרה הירשהורן: לפני קום המדינה, הג'וינט עשה כל מיני פעולות שהיו נדרשות.
שרה הירשהורן: ברוך השם, כאשר הוקמה המדינה, הג'וינט התחיל לשנות את צורת הפעולה שלו, וכבר בשנת 1969 הג'וינט נקט בכמה עקרונות מסוימים, והעיקרון הבסיסי הוא שהג'וינט לא בא להחליף את מדינת ישראל, ולא צריך לעשות את הפעולות שהיא עושה ועושה בנאמנות – אלא לעזור, ולעמוד על ידה, ולעבוד אתה בשיתוף פעולה.
שרה הירשהורן: אלה הם העקרונות שלפיהם אנחנו פועלים היום, וכפי שאתם יכולים לקרוא – עיקרון שיתוף הפעולה הוא אחד הדברים הכי חשובים לג'וינט.
שרה הירשהורן: זו שותפות שהיא גם בין יהודי ארצות הברית, שהרי 140 חברי ה- board של ארגון הג'וינט הם נציגים של הקהילה האמריקאית היהודית, וגם של קנדה וגם קצת מאנגליה.
שרה הירשהורן: לכן זו שותפות בין יהודי צפון אמריקה ועם ישראל, ולא רק זה – ברמה של המדינה, השותפות היא עם הממשלה, עם הרשויות, עם העמותות וכמובן – לפעמים עם הפדרציות והתורמים הספציפיים.
שרה הירשהורן: הג'וינט עובד באופן א-פוליטי, ועוזר לנו לפעמים לבוא אל השולחן כמי שאין לו אינטרסים פוליטיים בשולחן, ולהכין כמה דברים.
שרה הירשהורן: העיקרון הכי חשוב בג'וינט היום הוא שאנחנו מפתחים שירותים ולא מחזיקים אותם.
שרה הירשהורן: כלומר – אנחנו מפתחים את השירותים יחד עם השותפים שלנו, ועל בסיס מידע שיש לנו דרך מאיירס-ברוקדייל, שזה מכון ששייך לג'וינט, ושעושה מחקר בכל הנושאים שהג'וינט מעורב בהם, בארץ, מפתח את השירותים, נכנס ועוזר לבצע, לממן, ולהרחיב את השירותים, אבל אחר כך יוצא מהתמונה.
שרה הירשהורן: הג'וינט לא מחזיק שירותים לטווח ארוך פה, במדינת ישראל, בכלל.
שרה הירשהורן: זה עיקרון מאד חשוב לנו, שאתם תיראו אותו גם בתוכנית שנציג עוד מעט.
שרה הירשהורן: דבר אחרון – האוכלוסיות שהג'וינט מטפל בהן כרגע, ויש לנו כרגע גם נושא רוחב של תעסוקה, וכפי שאתה רואה: השלמה של מחקר ופיתוח, שעוזר לנו מאד.
שרה הירשהורן: לסיום – בשקף הבא אתם רואים כמה כסף הושקע בפיתוח של השירותים, ואתם רואים שפחות מחצי מהתקציב הוא באמת ממימון חו"ל, כלומר – הממשלה שותפה בתוכנית, כמו בכל התוכניות של הג'וינט, ורוב הכסף בא ממקורות פה, בארץ, בעיקר משרדי ממשלה, וגם תורמים מפה וממקומות אחרים.
שרה הירשהורן: אני עוד אגיד שהתוכנית שעליה אנחנו מדברים היום היא תוכנית של "אשלים".
שרה הירשהורן: זו שותפות שהוקמה ב- 1998 כשותפות בין ממשלת ישראל, הג'וינט ופדרציית ניו יורק.
שרה הירשהורן: היום נדבר על פדרציית סן פרנסיסקו אבל ניו יורק הם אלה שהקימו יחד אתנו את "אשלים".
שרה הירשהורן: "אשלים" הוקם כדי לפתח שירותים עבור ילדים בסיכון והמשפחות שלהם.
שרה הירשהורן: יש לכם חומר בתיק, ואני לא אאריך.
שרה הירשהורן: "אשלים" מתעסקת בתוכניות בכמה תחומים.
שרה הירשהורן: הכל מפורט פה.
שרה הירשהורן: אחד התחומים העיקריים זה פיתוח שירותים לגיל הרך, והתוכנית שנדבר עליה עכשיו היא תוכנית של הגיל הרך.
קריאה: ובטיחות ילדים.
שרה הירשהורן: כן, בטיחות ילדים.
שרה הירשהורן: אני שמחה, ברשותך, להציג את דבורה פריד, העמיתה שלי, שהיא ראש תחום ב "אשלים", ממונה על כל נושא הגיל הרך.
דבורה פריד: אני אמשיך מסוף הדברים ואילך – כמו שהציגו אותי, אני ראש תחום הגיל הרך ב "אשלים", ואנו עוסקים בפיתוח של תוכניות שונות לאוכלוסיות שונות.
דבורה פריד: כרגע זה מתבטא בשותפות המיוחדת הזו שהיא פיתוח תוכניות לילדים בגיל הרך בחברה הערבית.
דבורה פריד: בסוגריים אפשר לומר שזו לא הפעילות היחידה שאנחנו עושים במסגרת הגיל הרך ב "אשלים" אלא שזו אחת מתוך הפעילויות והיא מקבלת חשיבות מאד גדולה.
דבורה פריד: קראנו לשותפות הזו "שותפות אחד".
דבורה פריד: כפי שאתם רואים לפניכם – היא מכונה כך בשלוש שפות – ובאנגלית זה ראשי תיבות.
דבורה פריד: אנחנו נתנו לתוכנית את השם מתוך הרבה מאד מחשבה.
דבורה פריד: המילה "אחד" בעברית מגלמת בתוכה הרבה מאד משמעויות.
דבורה פריד: "אחד" זה להיות ראשון, להיות חלוצי, ובמובן העמוק "אחד" מדבר על אחדות.
דבורה פריד: בעצם, בפרויקט הזה אנחנו רוצים להראות שאנחנו, יהודים וערבים, דואגים יחד לעתיד של הילדים הצעירים שלנו במדינת ישראל.
דבורה פריד: זאת בעצם התפיסה שמנחה את הפרויקט הזה לאורך כל הדרך.
דבורה פריד: אנחנו רוצים לעשות משהו ביחד לטובת ילדים ערבים במדינת ישראל, כחלק מהעובדה שאנחנו חושבים שאם בחברה שלנו כל הילדים יקבלו שירותים טובים יותר, תוכניות טובות יותר – לכולנו יהיה טוב בה.
דבורה פריד: זה השם של התוכנית, שותפות "אחד".
דבורה פריד: יושבים אתי כאן הרבה אנשים שהם שותפים ביום יום לעשייה המרובה.
דבורה פריד: אין לנו את הזמן להציג את כולם, אבל אני רוצה להודות להם, לא רק למי שהגיע לפגישה הזו אלא למי שעושה את העבודה בכל יום.
דבורה פריד: מה היא בעצם שותפות "אחד"?
דבורה פריד: זו שותפות שנרקמה בין הפדרציה היהודית של סן פרנסיסקו, "אשלים" של ממשלת ישראל באמצעות משרדי הבריאות, הרווחה, החינוך, האוצר והביטוח הלאומי.
דבורה פריד: כל אלה הם שותפים לכל הפרויקט.
דבורה פריד: הם שותפים בכמה מובנים – במובן של "בלי לחם אין תורה" – במימון, והם גם שותפים בפיתוח המקצועי של התוכניות.
דבורה פריד: החלק הזה הוא החלק המאד מוצלח בתוכנית, שכן בפיתוח התוכנית ובמעקב אחריה, ובניהול שלה, אנחנו מקבלים שיתוף פעולה של כל אחד ואחד מהשותפים האלה.
דבורה פריד: אתמול חזרתי ממפגש עם הנציגים שלנו בסן פרנסיסקו.
דבורה פריד: אני מוכרחה לומר שלראות פדרציה יהודית שמקדישה את עצמה לטובת ילדים ערבים במדינת ישראל, יש בזה משהו מאד מרגש ומאד לא שכיח.
דבורה פריד: אני חושבת שזה משהו שאנחנו צריכים עדיין להתפעל ממנו.
דבורה פריד: זה לא משהו יום יומי.
יעקב מרגי: ברשותך – השבוע התפרסם בנגב שאחת מהקהילות היהודיות תומכת בכפרים הבלתי מוכרים של הבדואים.
דבורה פריד: זה חלק מהפרויקט הזה.
דבורה פריד: זה "אשלים".
דבורה פריד: אני באמת רוצה לציין את זה כי המסירות שלהם לתוך הנושא הזה באמת יוצאת דופן.
דבורה פריד: מה המטרות שלנו, באופן כללי?
דבורה פריד: בגדול, המטרה היא להבטיח שוויון הזדמנויות.
דבורה פריד: אנחנו רוצים לגרום לשינוי במדיניות ובסדרי העדיפויות ברמה הלאומית וברמה המקומית, ואנחנו רוצים, כמובן, להעמיק את השיתוף והמעורבות של ההורים ושל הקהילה בקידום ילדים בגיל הרך.
דבורה פריד: אם נראה את השקף הבא – זו היא ההתפלגות של מספרי הילדים בגיל הרך בין החברה היהודית לחברה הערבית, כשבסך הכל אנחנו מדברים על גילאי לידה עד גיל 6, על כ- 897,000 ילדים בארץ, ותוכלו לראות שההתפלגות היא ש- 73% מתוכם הם ילדים יהודים, ו- 27% הם ערבים.
דבורה פריד: הנתונים נכונים לשנת 2001, אלה הנתונים האחרונים ביותר שיכולתי להגיע אליהם.
מיכאל מלכיאור: אחוז הילדים הערבים גדול יותר היום.
מיכאל מלכיאור: בדקנו לפני כמה חודשים.
מיכאל מלכיאור: אנחנו מדברים על כמעט 30%.
דבורה פריד: נכון.
דבורה פריד: כשהתחלנו את התהליך, אחד הדברים שאתה רואה מיד כשאתה נוגע בחברה הזו היא שתחומי החסר הם כל כך רבים, וכמעט בכל תחום שבו אתה נוגע אתה מוצא חסר.
דבורה פריד: ניסינו לקבץ את זה למספר תחומים כדי שנחליט מכאן והלאה לאן דרכנו.
דבורה פריד: הבנו מהר מאד שאם נרצה לגעת בכל תחומי החסר, למיניהם, זה יהיה בבחינת "תפסת מרובה – לא תפסת" כי לא נוכל לעשות שום דבר.
דבורה פריד: לכן החלטנו שאנחנו מתמקדים בשלושה תחומי חסר, מתוך ידיעה כאובה שביתר אנחנו, לפחות במסגרת הפרויקט הזה, לא נוכל לגעת, לפחות לא שלב הזה.
דבורה פריד: לכן בחרנו בשלושה תחומים.
דבורה פריד: התחום הראשון הוא כל הנשא של פיתוח כוח אדם מקצועי בתחומי החינוך, הרווחה והבריאות.
דבורה פריד: זה תחום מאד חסר, כי חסרים אנשי מקצוע מומחים בתחום הגיל הרך, בשלושת המקצועות האלה.
דבורה פריד: יש, אבל לא מספיק, והרבה פעמים אנחנו נתקלים בתופעה שיש לנו תוכניות מאד טובות ואין לנו כוח אדם שיבצע אותם.
דבורה פריד: לכן אחד הדברים שאנחנו יודעים הוא שאנחנו צריכים למקצע את האנשים, להיות ספציפיים, מקצוענים בתחום של הגיל הרך.
דבורה פריד: זה אחד הדברים שאנחנו עושים – אנחנו מקדישים הרבה מאד מהתוכניות שלנו לכל התחום של התמקצעות וחינוך כוח האדם.
דבורה פריד: הנושא השני הוא בעצם הנושא הבסיסי שאנחנו מדברים עליו בכלל, ב "אשלים" הוא כל הנושא של תמיכה בהורים והורות.
דבורה פריד: כשאנחנו מדברים על ילדים צעירים, ברור שאי אפשר לדבר על הילד מבלי לדבר על הקונטקסט המשפחתי שלו, בלי לתמוך בהורים, בלי לעסוק בנושא הזה של הילד וההורה, במסגרת המשפחתית שלו.
דבורה פריד: הנושא השלישי הוא נושא שחברינו הערבים הצביעו עליו כחסר מאד גדול, והוא הנושא של אוריינות.
דבורה פריד: ילדים רבים מתקשים מאד במעבר לכיתה אל"ף בשל העובדה שיש הבדל מאד גדול בין השפה המדוברת לשפה הכתובה, וכשילדים שמגיעים לכיתה אל"ף, שלא נחשפו לשפה כתובה בצורה טובה ובצורה מעמיקה, מתקשים מאד לרכוש את יסודות הקריאה והכתיבה, וכבר בכיתה אל"ף מגלים הרבה מאד קשיים.
דבורה פריד: לכן, החברים הערבים שלנו בוועדה מאד כיוונו אותנו לקחת את התחום הזה כתחום להתמקד בו.
דבורה פריד: כל התוכניות שאנחנו מפתחים בעצם נכנסים לאחת מהקטגוריות האלה.
דבורה פריד: אני אגיד מספר משפטים, מבלי להכביר בפרטים, על התוכניות.
דבורה פריד: אם תרצו לשאול, אשמח להרחיב.
מיכאל מלכיאור: הדברים גם מפורטים מאד בחומר הכתוב שהוגש לכם.
דבורה פריד: התוכנית הראשונה היא תוכנית שנקראת "מבטים" או אטלאלט בערבית.
דבורה פריד: זו תוכנית השתלמות לגננות שעובדות בגני הילדים – טרום חובה וחובה.
דבורה פריד: הגננות לומדות שם בעצם בשני מסלולים: איתור ילדים עם קשיים התפתחותיים ואיתור ילדים בסיכון.
דבורה פריד: זה נושא מאד לא פשוט כאשר מדובר בחברה הערבית.
דבורה פריד: זה נושא שהיה צריך לעסוק בו בהתאמה בין תרבותית, וחשוב כיצד מעבירים את הנושא הזה בצורה הטובה ביותר עבור גננות שעובדות עם הילדים בקו הישיר.
דבורה פריד: היינו צריכים להכשיר מנחים כדי שיוכלו להתמודד עם הנושא הזה.
דבורה פריד: לקחנו את המיטב שמחברינו הערבים – יש קבוצה שלמה של מנחים שהם עובדים סוציאלים, פסיכולוגים ומרפאים ביניהם.
דבורה פריד: הם אלה שעובדים בתוכנית.
דבורה פריד: התוכנית זכתה להצלחה מאד רבה והתעניינות רבה.
דבורה פריד: התוכנית הבאה היא תוכנית שנקראת "אחיות יוזמות".
דבורה פריד: זו תוכנית בשיתוף עם משרד הבריאות, שבה אחיות בחברה הערבית יוזמות תוכניות עבור הקהילות שבהן הן עובדות, ומפעילות אותן.
דבורה פריד: רוב התוכניות הן תוכניות שהן קבוצות הורים למיניהן סביב נושאים שמאפיינים את החברה שבה התוכנית עובדת.
מיכאל מלכיאור: אני מקדם בברכה את חבר הכנסת גאלב מג'אלה שאינו חבר בוועדה אבל בא במיוחד לישיבה.
דבורה פריד: תוכנית "ברית אבות" היא תוכנית שמופעלת ב- 4 רשויות.
דבורה פריד: מדובר בתוכנית לאבות שהם או מחוסרי תעסוקה או אבות שמתקשים בתפקוד ההורי, תוכנית שהיא בשיתוף עם משרד הרווחה, מופעלת ב- 4 רשויות בארץ.
דבורה פריד: התוכנית הרביעית היא תוכנית לפיתוח מנהיגות מקצועית למען גיל הרך.
דבורה פריד: אנחנו לוקחים אנשים שהם בפוטנציאל להיות מנהיגים צעירים, מקרב אחיות, אנשי משרד החינוך, רווחה, פסיכולוגים וכדומה, שאנחנו רוצים להכשיר אותם להיות הקאדר הבא של המנהיגות למען פיתוח תוכניות לגיל הרך.
דבורה פריד: התוכנית החמישית היא התוכנית הצעירה ביותר שלנו, תוכנית שנקראת "הורים כשותפים", שזו תוכנית הדרכה לאמהות בדואיות בנגב.
דבורה פריד: מדריכות התוכנית מכשירות כרגע את עצמן כדי שהן אחר כך תעשנה תוכניות הדרכה לאימהות.
דבורה פריד: תוכניות שנמצאות כרגע בכל מיני שלבים של בישול – תוכנית לקידום האוריינות, תוכנית לקידום הבטיחות בחברה הערבית, הקמת מרכז משפחה שהוא בעצם יותר מרכז ידע, שיכתוב חומרים, יכשיר מנחים לקבוצות הורים בחברה הערבית, ייתן הדרכה וידע לאנשי מקצוע בתחום הזה של עבודה עם הורים, וכדומה.
דבורה פריד: בקצרה – אני חושבת שאחד מהאתגרים הגדולים שלנו זה לעשות התאמה תרבותית בתוכניות האלה לכל אחת ואחת מתתי התרבויות שיש בחברה הערבית.
דבורה פריד: החברה הערבית אינה דבר אחד, יש בה הרבה קבוצות, וכל תוכנית שיש לה מטרה אחת ויש לה דרך עבודה או דרך פעולה – כאשר מגיעים לשדה רואים שאי אפשר להפעיל אותה באותה צורה בכל קהילה – דרוזית, בדואית, אוכלוסייה בנצרת או בכל מקום אחר.
דבורה פריד: המאפיינים הדמוגרפיים הם שונים.
דבורה פריד: השונות התרבותית מאד משפיעה על הפיתוח, ואנחנו רוצים להתחשב בה ולהגיע להלימה האפשרית והטובה ביותר.
מיכאל מלכיאור: טוב ללמוד ש – ECHAD זה גם ראשי תיבות באנגלית.
מיכאל מלכיאור: אני מודה לך על הצגת הדברים, וכפי שאמרת, אפשר לקרוא, לשאול ולהעמיק בכל אחד מהפרויקטים האלה שכבר רצים, אלה שעוד מעט רצים, אלה שבבישול ראשוני ולראות איך הדברים מתפתחים.
מיכאל מלכיאור: אנחנו רוצים לברך גם את שמואל בן טובים מכפר שמריהו.
מיכאל מלכיאור: הוא היה בעבר יושב ראש העמותה של סן פרנסיסקו.
מיכאל מלכיאור: כפי שידוע, סן פרנסיסקו הוא אזור של חלוציות בתחומים שונים, וגם הקהילה היהודית שם מושפעת מהאווירה הכללית שם, ובאמת נכנסת להרבה מאד תחומים.
מיכאל מלכיאור: יש תחומים שעוד לא נכנסו אליהם, לצערי, אבל גם בתחומים שכן נכנסו אליהם, יש הרבה מאד ראשוניות וחלוציות, גם בקרב הפדרציות האחרות בארצות הברית.
מיכאל מלכיאור: לכן החשיבות היא לא רק בפיילוט פה אלא גם בפיילוט שם, להראות את המיוחד של הפלורליזם, בכל המובנים, היחס לאחר, שילוב ילדים עם צרכים מיוחדים והשילוב החיוני, לא מטעמים של חמלה, אלא שילוב של חברה בריאה.
שמואל בן טובים: אני ראש המועצה המקומית בכפר שמריהו, אך אני נמצא כאן בכובע אחר לגמרי.
שמואל בן טובים: כפי שאמר היושב ראש, הקהילה הזו היא מיוחדת, ואחד הדברים שמייחדים אותה היא טכניקת העבודה שלהם עם מדינת ישראל.
שמואל בן טובים: הקהילה לא עובדת ב – remote control, אלא היא התחילה לעבוד פה כבר לפני 20 שנה.
שמואל בן טובים: יש לה ועדה מייעצת שמורכבת מישראלים מכל תחומי החיים, והיא, למעשה, מלווה את כל העבודה של הפדרציה, כאן בישראל.
שמואל בן טובים: היא התפתחה למעין קרן.
שמואל בן טובים: הוועדה היא האוזניים והעיניים של הקהילה בארץ.
שמואל בן טובים: היא מונה היום כ- 60 חברים, ביניהם אנשי מקצוע המוכרים לכם מכל תחומי החיים.
שמואל בן טובים: אנחנו, כבר לפני מספר שנים, הערנו את תשומת ליבה של הקהילה לגבי הפער העצום בין האוכלוסייה הערבית לאוכלוסייה היהודית במדינת ישראל, שאינו זוכה להתייחסות מספקת בקהילות בעולם.
שמואל בן טובים: כמו בתחומים אחרים, את השוק קיבלו באוקטובר, 2000.
שמואל בן טובים: אז נכנסנו לתהליך חשיבה יותר עמוק לגבי מה לעשות.
שמואל בן טובים: את המהלך הזה עשינו במשותף עם הקהילה בסן פרנסיסקו.
שמואל בן טובים: אני צירפתי לוועדה לשנו 8 חברים ערבים, ופאריד הוא אחד מהם.
שמואל בן טובים: כך ישבנו בפעם הראשונה, עד כמה שאני יודע, בהיסטוריה של המדינה, גוף ששייך לפדרציה יהודית, וכסף יהודי, עם חברים ערבים שהם שותפים מלאים לתהליך קבלת ההחלטות.
שמואל בן טובים: ואז, נשאלה, כמובן, השאלה – אם רוצים לעשות משהו לטובת המגזר הערבי, איפה עושים את זה.
שמואל בן טובים: אני כבר רוצה לומר שאמנם דבורה פריד ציירה פה תמונה יחסית ורודה על התמיכה שלה היא זוכה בקהילה, בעניין הזה, אבל זה לא התחיל ככה.
שמואל בן טובים: היתה הרבה מאד אופוזיציה ועדיין יש אופוזיציה, למרות הנאורות של קהילת סן פרנסיסקו.
שמואל בן טובים: עדיין יש שם קולות שקוראים – מה פתאום שכסף יהודי יילך לערבים.
שמואל בן טובים: יש כאלה שאומרים – מה פתאום שכסף יהודי יילך למימון טרור.
שמואל בן טובים: זו רמת ההבנה שלהם של מה שקורה פה, ועם זה גם צריך להתמודד.
שמואל בן טובים: לכן החלטנו לבחור כנושא ראשון נושא שהוא הכי רחוק שיכול להיות מפוליטיקה, ומה יכול להיות יותר רחוק מפוליטיקה מילדים שזה עתה נולדו?
שמואל בן טובים: אני מוכרח גם לומר שכראש רשות מקומית שאצלו נושא הגיל הרך מאד מפותח, אני רואה בהרבה פעמים את הפערים האדירים במה שקורה אצלנו ברשויות מבוססות ושכונות יהודיות ויישובים יהודים.
שמואל בן טובים: אני עצמי נדה
שמואל בן טובים: מתי מתוצאות העבודה שעשינו בשיתוף מכון ברוקדייל.
שמואל בן טובים: ראינו שהפער באמת זועק לשמיים.
שמואל בן טובים: ואז התחיל תהליך גיוס התמיכה, כדי שבאמת הקהילה תסכים לעניין הזה.
שמואל בן טובים: עזר לנו מאד שחלק מראשי הקהילה הם מנהיגים מובילים בג'וינט, ומכירים את "אשלים", וגם עזרו לנו אנשים כמו הרב מלכיאור, שנפגש עם נציגי סן פרנסיסקו, עודד אותם ואפילו יותר מזה – הם נפגשו עם ראשי משרדים ממשלתיים כמו חינוך, בריאות – שבראשם לא עומדים אנשים שנחשבים כשמאלנים.
שמואל בן טובים: גם הם הודו שיש פשלה גדולה בנשוא הזה.
שמואל בן טובים: אנחנו יוצרים פה במו ידנו אפליה, ואם ניתן לתקן אותה – זה מה שצריך לעשות.
שמואל בן טובים: וכך הקהילה קיבלה החלטה אמיצה.
שמואל בן טובים: יש פה עוד אלמנט חשוב מאד והוא שהקהילה גם פנתה לקרנות פרטיות בסן פרנסיסקו, והיום כשמדברים על מעורבות סן פרנסיסקו בפרויקט "אחד" זה לא רק הקהילה, זה גם קרנות פרטיות.
שמואל בן טובים: אחת מהן היא קרן "האס", מוכרת וידועה,שעוסקת בתחום הגיל הרך, בהתמחות במיעוטים אתניים בארצות הברית.
שמואל בן טובים: אנחנו שואבים מהם לא רק כסף אלא גם הרבה מאד ידע מקצועי.
שמואל בן טובים: יש ועדה מקצועית שמלווה את הפרויקט כאן, וגם שם יש נציגים של פדרצית סן פרנסיסקו.
שמואל בן טובים: אנחנו בהחלט רואים בזה איזושהי פריצת דרך, שבה – קודם כל הקשיבו לנו שזו בעיה שזקוקה לתשומת לב, ליד פלורליזם יהודי וליד שוויון הזדמנויות בחברה הישראלית, בהרבה נושאים אחרים שאנחנו מתעסקים בהם.
שמואל בן טובים: היום העמותה הישראלית מנהלת סדר גודל של 2 מיליון דולר בשנה, שאותה פדרציה פשוט מקלפת מהצינור הרגיל של UJC וסוכנות, ומעבירה אותה להקצאה ישירה בישראל.
שמואל בן טובים: במסגרת זו נכנסנו להסכם ביחד עם "אשלים" והג'וינט, ואותן קרנות נוספות במשרדי הממשלה, שיש להם התחייבות לשלוש שנים, תקציב סגור, ידוע, חתום, מבלי שלאף אחד יש אפשרות לערער עליו.
שמואל בן טובים: כמו שדבורה פריד אמרה, אנחנו בהחלט רוצים לראות שמתפתחים מזה מודלים שמועתקים אחר כך על ידי רשויות אחרות ופדרציות אחרות, כדי שהדבר הזה יפרוץ.
שמואל בן טובים: אני מאד מברך על שיתוף הפעולה הזה.
מיכאל מלכיאור: אני יכול באמת להעיד – אני כבר הרבה שנים מדבר בכל הקהילות בצפון אמריקה ובכינוסים הגדולים על התחום הזה, ועל החשיבות של ההשקעה ושל ההבנה של מה שקורה בחברה הישראלית, שזה כולל, כמובן, גם את המגזר הערבי בישראל.
מיכאל מלכיאור: זה באמת מתקבל לפעמים קצת בהלם, עד שנכנסים אל הדברים.
מיכאל מלכיאור: אני חושב שהיום זה כבר יותר מקובל, אף על פי שאנחנו בדרך מאד ארוכה עד לשילוב מלא של הדברים.
מיכאל מלכיאור: זו חשיבה חדשה וזה חשוב מאד.
מיכאל מלכיאור: אני גם מקווה שנגיע ליום אחד שגם הגולה הערבית שיושבת בצפון אמריקה גם תשתתף.
מיכאל מלכיאור: אנחנו ניסינו מאד לשתף אותם בפרויקט של נצרת, שהיה מתוך הפדרציה של דטרויט, ששם יש את הקהילה הערבית הגדולה ביותר מחוץ למזרח התיכון, והבאנו ביחד, בפעם הראשונה – הפדרציה היהודית עם המרכז הגדול הערבי שיש שם.
מיכאל מלכיאור: עד עכשיו הם לא הסכימו להשתתף.
מיכאל מלכיאור: רצינו שהם ישתתפו אפילו בצורה סמלית.
מיכאל מלכיאור: אז הם מאד ברכו אבל עד עכשיו הם לא הסכימו להשתתף בתוכנית למען ערבים בישראל.
שמואל בן טובים: אם הזכרת את זה – גם בסן פרנסיסקו יש לנו קהילה מזרח ירושלמית מאד גדולה.
מיכאל מלכיאור: זה תהליך, ואני חושב שזה תהליך מאד חשוב, וזה גם חלק של תהליך של למידת החברה הישראלית.
מיכאל מלכיאור: יש כאלה שלא כל כך יודעים איפה ישראל נמצאת.
מיכאל מלכיאור: יש כאלה שלא מכירים מה זו החברה הישראלית.
מיכאל מלכיאור: זה חלק מאד חשוב, ומי שמאמין בעתיד המדינה פה חייב לדעת ולהבין את החברה הישראלית.
מיכאל מלכיאור: חוץ מהאורחים האחרים המכובדים, יש לנו אורח מכובד במיוחד, והוא נציג מועצת התלמידים בישראל.
מיכאל מלכיאור: אנחנו מנסים שבכל הישיבות שלנו, הוועדה לזכויות הילד, ישתלב נציג.
מיכאל מלכיאור: יש לנו כאן את סגן יושב ראש מועצת התלמידים, חט'יב טארק.
מיכאל מלכיאור: אנחנו מברכים אותו על בואו לכאן.
חט'יב טארק: הפרויקט הזה שמתארים פה נשמע טוב לכולם, ויש לי כמה נקודות שאשמיע אותן אחר כך.
מיכאל מלכיאור: אורח נוסף בוועדה שהוא על תקן תושב קבוע פה, בוועדה, נמצא כאן לא בכובע הרגיל שלו.
מיכאל מלכיאור: הוא נמצא פה בתור יושב הראש תת הוועדה לנושא הגיל הרך במגזר הערבי ב "אשלים".
יצחק קדמן: אני רוצה לומר קודם שני משפטים, לפני שאגיע לנושא הפרוייקט עצמו.
יצחק קדמן: יש לנו היום ישיבה מאד מיוחדת.
יצחק קדמן: בדרך כלל הישיבות שלנו כאן עוסקות במה שאין, מה שחסר, מה הלא הולך, והיום, לשם שינוי, יש לנו קצת נחת כי אנחנו מדברים על מה שיש, מה שכן עובד, ומותר לכולנו גם מדי פעם לעשות אתנחתא כזו עם קצת נחת, לראות שאם משקיעים – אפשר.
יצחק קדמן: זו בשורה מאד טובה, וסליחה שאני לא יכול להימנע מלומר – זה גם כתב אשמה, מפני שזה חור ומוכיח את מה שאנחנו טוענים כל הזמן: יש במדינת ישראל את הידע, את הכוחות, את האפשרויות לעשות דברים טובים למען הילדים.
יצחק קדמן: זה לא שאין לנו אנשים שיודעים לעשות את זה, וזה לא שאנחנו לא יכולים.
יצחק קדמן: אנחנו יכולים.
יצחק קדמן: לכן, ככל שאנחנו לא עושים יותר זה הוא כתב אשמה מדוע אנחנו לא מנצלים את הכוחות ואת הידע ואת האפשרויות ולא עושים יותר ממה שאנחנו עושים.
יצחק קדמן: אז קודם כל – אני מברך את כולנו שיש לנו שעה של נחת כדי להצביע על מה שיש, ועל דברים יפים, שפועלים.
יצחק קדמן: אני רוצה לומר גם מילה טובה לג'וינט, שלמרות גילו המופלג – כי 90 זה גיל שיבה, בכל זאת, אחד הדברים שמאפיינים אותו זה החדשנות הבלתי נגמרת.
יצחק קדמן: זה דבר לא פשוט, כי אנחנו יודעים שבהרבה מאד גופים יש סטנגנציה, בדרך כלל.
יצחק קדמן: היכולת של הג'וינט כל הזמן להתחדש, וכל הזמן לעשות דברים חדשים ופעילויות חדשות – הלוואי על הרבה ארגונים צעירים בהרבה מהארגון הוותיק הזה.
יצחק קדמן: מילה לגבי התוכניות – כאשר פנו אלי מ "אשלים" ומהג'וינט, שאקח על עצמי לשמש כיושב ראש הוועדה המקצועית של הפרויקט הזה אני מאד היססתי, כי עתותיי לא בידי, ויש לי מחויבויות רבות אחרות.
יצחק קדמן: בסוף שוכנעתי, בעיקר מחמישה טעמים שאני רוצה לעמוד עליהם, והם מאפיינים את הפרויקט הזה והם חשובים ביותר.
יצחק קדמן: קודם כל, מילה שלא הוזכרה כאן על ידי דבורה פריד, שהיא עובדת בלתי נלאית לקידום הפרויקט: הדבר הכי חשוב בפרויקט ובכל התוכניות שיש בו, שבניגוד גמור למה שאנחנו רגילים לו במדינת ישראל – הוא עובד על מניעה.
יצחק קדמן: הוא לא מחכה שאנחנו ניפול, שיהיו צרות ונכבה את השריפות כאשר מאוחר מדי.
יצחק קדמן: הפרויקט הזה מאופיין בשלב הכי מוקדם של הישרדות, בשלב של מניעה.
יצחק קדמן: זה הכי זול, הכי יעיל והכי נכון, והלוואי והיינו מבינים את זה גם בתחומים אחרים.
יצחק קדמן: אנחנו לא הולכים לחלקים החולים, דווקא, אחרי שכבר צריך לתקן שם דברים, בשלב מאוחר, אלא הולכים לשלבים הכי מוקדמים שאפשר, ואין דבר יותר נכון לעשות עם ילדים מאשר מניעה.
יצחק קדמן: הסיבה השניה – שהדגש פה הוא על המקום הכי נכון בהתפתחות של הילד, וזה הגיל הרך.
יצחק קדמן: קוראים לזה הגיל הרך כי מה שאתה לא עושה בגיל הזה אחר כך הופך להיות הגיל הקשה.
יצחק קדמן: לכן, בנושא הזה, הפעילות בגילאים המוקדמים ביותר, וכל איש מקצוע בתחום הרווחה, החינוך והפסיכולוגיה יאמר לך, שמה שאתה לא עושה בשלוש השנים הראשונות אחר כך זה לפעמים מאוחר מדי.
יצחק קדמן: כולנו מבינים את זה, אבל אתם תתפלאו עד כמה אנחנו לא פועלים כך כאשר מדובר גם במשרדי הממשלה, גם בהרבה מאד רשויות.
יצחק קדמן: דווקא את התחום הזה אנחנו מזניחים.