GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נסים דהן: למרות שאני לא חבר קבוע בוועדה, מצאתי לנכון וחובה לעצמי להשתתף כאן, רק כדי לומר לכם שאנחנו אתכם ונעשה הכול כדי לעזור לכם.
נסים דהן: עשינו את זה בעבר, הוכחנו את זה לא רק בדיבורים אלא גם במעשים.
נסים דהן: אני מקווה שמהמעמד שאנחנו נמצאים, כחברי כנסת – הרבה השפעה אין לנו על האוצר, כמו שאת יודעת, במיוחד שנינו שאנחנו באופוזיציה, אותו אולי צריכים יותר, אותי צריכים פחות – נוכל לעשות משהו.
נסים דהן: כשהיינו במעמד של כוח, עשינו יותר לעזור לכם.
מיכאל מלכיאור: תודה רבה לרב דהן.
מיכאל מלכיאור: אני מזמין את ד"ר ארווין שטרן, נציג שירות בריאות כללית, שייתן את ההיבט שלו.
מיכאל מלכיאור: אחר-כך אני רוצה לשמוע את נציגת משרד הבריאות.
ד"ר ארווין שטרן: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת ושאר החברים שנמצאים פה, בין שאר הג'ובים שיש לי אני היועץ הארץ לסכרת בשרותי בריאות כללית.
ד"ר ארווין שטרן: מהבמה הזאת אני רוצה לומר שיש לי מנדט מהנהלת הקופה להודיע, שמבחינת הקופה שלנו לנטוס היא התרופה הראשונה שאנחנו רוצים שתיכנס לסל התרופות בתקציב החדש.
ד"ר ארווין שטרן: תהיה ועדת טכנולוגיה בכנסת ושם יהיו הדיונים.
ד"ר ארווין שטרן: זאת העמדה של שירותי בריאות כללית.
ד"ר ארווין שטרן: דיברתם על הקשישים בבית.
ד"ר ארווין שטרן: יש פחד מלקבל אינסולין, אבל יש גם פחד מצד הרופאים לתת אינסולין.
ד"ר ארווין שטרן: יש לנו פתאום כלי שהרופא לא יפחד לתת את האינסולין, מפני שזה גורם לפחות היפוגליקמיה, או כמעט ללא היפוגקליקמיה (ירידה של סוכר), זה לא גורם להשמנה, נורא קל לתת אותו.
ד"ר ארווין שטרן: זה גם אומר שהצוות הרפואי הרבה יותר קל להסתדר עם זה.
ד"ר ארווין שטרן: על היתרונות לחולה דיברו כבר קודמי.
מיכאל מלכיאור: אם זה מיידי מוזיל, כמו שאמר הרב דהן, למה אתם לא נותנים את זה?
ד"ר ארווין שטרן: אני רק יועץ רפואי, אני לא יועץ כלכלי.
ד"ר ארווין שטרן: בקופה שלנו נותנים לנטוס לפי קריטריונים שנשמעו.
מיכאל מלכיאור: אבל הרב רביץ אמר דבר אחר.
ד"ר ארווין שטרן: להיפך, הוא שיבח את הקופה שלנו.
ד"ר ארווין שטרן: בשירותי בריאות כללית יש קריטריונים ברורים, וכל אחד יכול לקבל את הלנטוס היום.
ד"ר ארווין שטרן: חשוב מאוד להרחיב את האפשרות לטפל בלנטוס גם באנשים אחרים.
קריאה: נותנים רק לבעלי ביטוח מושלם.
ד"ר ארווין שטרן: יש כזה שיקול, לכן אנחנו רוצים שהתרופה תיכנס לסל הבריאות.
מיכאל מלכיאור: ד"ר שטרן אומר שהוא לא מחליט, הוא רק יועץ.
ד"ר ארווין שטרן: אני היועץ הרפואי, לא הכלכלי.
מיכאל מלכיאור: אני מקווה שיקבלו את העצה שלך.
ד"ר אורנה טל: שמענו הרבה דברים מרגשים פה, ואני מודה לוועדה על הדיון החשוב הזה, שאני מקווה שיהיה לו המשך.
ד"ר אורנה טל: אני רופאה במקצועי ואני אחראית על הכנת החומר הרפואי לדיוני הוועדה.
ד"ר אורנה טל: גם אני לא בין המחליטים, ואני מקווה שתקבלו את דברי ברוח זו.
מיכאל מלכיאור: אני קצת מצטערים שמי שהיתה אמורה להיות פה אינה נמצאת פה.
ד"ר אורנה טל: היא גם לא בין המחליטים.
מיכאל מלכיאור: זו ועדה ציבורית שאפשר להשפיע עליה.
מיכאל מלכיאור: אני מקווה שתעבירי את הדברים שנאמרו פה גם לוועדה הציבורית.
ד"ר אורנה טל: בהחלט.
ד"ר אורנה טל: אני משתתפת בדיוני הוועדה הציבורית.
ד"ר אורנה טל: קודם כול, לשנת 2005, לסל הקרוב, הוגשו 5 תרופות חדשות שנוגעות ישירות לסכרת.
ד"ר אורנה טל: ביניהן לנטוס ולוואמיר, שהן רלוונטיות לדיון כאן, של האינסולינים ארוכי הטווח, וגם הוואניה, נובנורם והמריל שאולי נוגעים יותר לסכרת סוג 2, אבל גם תרופות אחרות שרלוונטיות לחולי הסכרת, כמו תרופות נוגדות ליפידים, תרופות שמורידות כולסטרול, תרופות נוגדות השמנה כמו קסניקל ועוד.
שולמית נוס: אל תעמיסו בדיקות רופא על החישובים של הילדים שלנו.
מיכאל מלכיאור: אם כוללים בדיקות רופא גם לי זה נראה מופרך, כי ממילא צריכים בדיקות רופא.
מיכאל מלכיאור: אנחנו מקבלים את הנתונים שלך, אבל יש מקום לבדוק אותם שוב.
מיכאל מלכיאור: בגלל שזה לא במסגרת ועדה רגילה, אי-אפשר לקיים פה דיון עם מאות אנשים.
ד"ר אורנה טל: אני אבדוק שוב את הנתונים.
ד"ר אורנה טל: הנתונים האלה גם אינם סופיים.
ד"ר אורנה טל: ברגע שקופות החולים, שהן שותפות לדיון בוועדה, יציעו נתונים אחרים, כמובן שנשקול זאת.
מיכאל מלכיאור: אני מבין שיש ועדה שיושבת כבר בימים הקרובים על הנושא הזה?
ד"ר אורנה טל: הוועדה אמורה להתכנס תוך שבועיים.
מיכאל מלכיאור: לכן חשוב לעשות את מלוא הבדיקות כדי שנוכל להכניס את התרופות האלה לתוך הסל.
ד"ר אורנה טל: מבחינת מה שקורה בעולם: לנטוס נכלל בפנקס התרופות במימון ציבורי בהרבה מאוד מדינות, כולל ארצות-הברית, בריטניה, גרמניה, צרפת, פינלנד, אירלנד, שבדיה, איטליה, ספרד, הולנד, רומניה, צ'כיה, בולגריה, שוויץ ואחרים.
מיכאל מלכיאור: אנחנו רוצים להיות ברשימה הטובה.
ד"ר אורנה טל: במסגרת תפקידי אני אחראית גם על התחום של חיזוי טכנולוגיות חדשות.
ד"ר אורנה טל: כלומר, ניסיון להכין טכנולוגיות שגם אם הן אינן רלוונטיות לשנה הקרובה, נוכל להציג אותן אולי בשנים הקרובות.
ד"ר אורנה טל: למשל, השתלת תאי לבלב.
ד"ר אורנה טל: כרגע זה לא רלוונטי לטיפול לשנה הקרובה.
מיכאל מלכיאור: הרב דהן אמר שיש דירוג יותר גבוה, והם ימלאו את ה-120 מיליון שקל, ואז לא בטוח שזה ייכלל.
מיכאל מלכיאור: אבל אם את אומרת לנו - - -
ד"ר אורנה טל: התהליך אומר שכל התרופות שמדורגות בדירוג גבוה יעלו לדיון מחדש, לא לפי הדירוג שאנחנו נתנו.
ד"ר אורנה טל: הוועדה תדרג אותן מחדש.
ד"ר אורנה טל: הדבר הזה פותח פתח, ואני מקווה שזה נותן לנו תקווה.
ד"ר אורנה טל: הלחץ הציבורי, ללא ספק, אמור להגיע גם לאלה שיושבים בוועדה הציבורית.
ד"ר אורנה טל: שוב, אני מודה לוועדה ולכל המשתתפים על הדיון הזה.
שולמית נוס: רציתי לומר דבר מאוד חשוב.
שולמית נוס: אני מאוד מקווה שהנושא של 3,000 שקל, החישובים שאתם עושים, תחשבו על זה פעמיים.
שולמית נוס: ההחלטה שלכם היא בעצם אם לקצר לילדים שלנו את החיים או להאריך להם את החיים, זאת המשמעות של אי-הכללה של האינסולין והטכנולוגיות החדשות.
שולמית נוס: אני חושבת שהמדינה שלנו מחויבת לתת לילדים שלנו לחיות.
שולמית נוס: אנחנו רואים ילדים בני שנה, שנתיים, שלוש, עם סכרת.
שולמית נוס: תחשבו עליהם.
שולמית נוס: ההחלטה בידיכם ואני מקווה שתתייחסו.
מיכאל מלכיאור: אורנה לא יושבת בוועדה.
מיכאל מלכיאור: היא שמעה את מה שאמרנו, והיא תעביר את המסרים בנאמנות.
מיכאל מלכיאור: אנחנו מכירים אותה ויודעים שכך היא תעשה.
מיכאל מלכיאור: המכתבים והסיפורים ששמענו פה היו מאוד חד-משמעיים.
מיכאל מלכיאור: זה שינוי רדיקלי בחיים.
מיכאל מלכיאור: זה לא עוד משהו של שיפור איכות חיים.
מיכאל מלכיאור: זה חיים לפני הלנטוס וחיים אחרי הלנטוס.
מיכאל מלכיאור: אני חושב שחשוב להדגיש שכך אנחנו רואים את זה וממליצים פה-אחד להכניס את התרופה הזאת לסל כבר בהחלטה הקרובה של הוועדה הציבורית.
מיכאל מלכיאור: אלה הנושאים שעלו פה.
מיכאל מלכיאור: יש הרבה מאוד נושאים אחרים שנוגעים לסכרת נעורים, שלא הועלו פה.
מיכאל מלכיאור: למשל ביחס למערכת החינוך, ביחס להסברה, וכל מיני נושאים נוספים, אבל מפאת קוצר הזמן העלינו את הנושאים הדחופים כרגע.
מיכאל מלכיאור: זה לא אומר שלא נמשיך לטפל בשאלות האחרות שרצינו לטפל בהן.
מיכאל מלכיאור: אני רוצה במיוחד להודות לאנשים המסורים של האגודה לסכרת נעורים, שגם יזמו ופעלו ופועלים יום-יום ולילה-לילה במסירות נפש.
מיכאל מלכיאור: אני רוצה להודות לנשיא, ליושבת-ראש, למנכ"לית, המשיכו ועשו חיל בשביל כולנו.
מיכאל מלכיאור: אני מקווה שהדברים ששמענו שנמצאים עדיין ברמה של מדע בדיוני, יום אחד הם יהיו בגדר מדע ממשי ונוכל להביא בשורה לחלק כל כך גדול של האוכלוסייה שלנו – קודם כול לאלה שיש להם סכרת נעורים, ואחר-כך לכולנו, שיש לנו סכרת מהסוג השני.
מיכאל מלכיאור: אנחנו יודעים שהמחלה הזאת היא מחלה קשה, היא מחלה מפחידה, היא מחלה שגורמת לנכויות קשות מאוד, ואין ספק שזה צריך להיות בראש סולם העדיפויות – גם לעשות את המחקר וההשקעה, כי כולנו נרוויח מזה.
מיכאל מלכיאור: אנחנו בתור הוועדה לזכויות הילד נקיים מעקב אחרי הדברים.
מיכאל מלכיאור: אני מודה לכולכם שבאתם ותרמתם.
מיכאל מלכיאור: המשיכו לתרום.
שולמית נוס: תודה לרב מלכיאור, תודה לכולכם.
שולמית נוס: ועוד פעם, חברי הוועדה, אל תשכחו אותנו.
מיכאל מלכיאור: אני רוצה לפתוח את הישיבה ולברך קודם כל את התלמידים שהגיעו לפה ממועצת התלמידים הארצית, אנחנו עושים את הישיבה המיוחדת הזאת איתכם, אף על פי שאנחנו רואים אתכם, כלל התלמידים, אבל כמייצגים את התלמידים בישראל, וכשותפים לכל העבודה של הוועדה שלנו.
מיכאל מלכיאור: במשך תקופה ארוכה היו נציגים של המועצה בכל ישיבות הוועדה שלנו, גם דיברו והוסיפו ואני חושב שגם השפיעו מאד על החלטות של הועדה, שכמובן יש להם השלכות על קביעת המדיניות במדינת ישראל, לא כל-כך כמו שהיינו רוצים אבל בכל זאת, בכמה תחומים חשובים היתה השפעה וכמובן שההשתתפות שלהם מאד חשובה.
מיכאל מלכיאור: היתה איזו תקופה שלא כל כך השתתפו ועכשיו לאחרונה אנחנו חידשנו את הקשר, גם בישיבות האחרונות הגיעו חברי מועצת התלמידים.
מיכאל מלכיאור: אני חושב שזה שמאד חשוב ומבורך וזה חלק חשוב מהעבודה שלנו, כוועדה.
מיכאל מלכיאור: כי כל מטרת הוועדה שלנו זה לנסות ולהסתכל על השאלות המורכבות-מאד שעולות בישיבות לראות את זה מההיבט של הילד, התלמיד, וזכויות הילד.
מיכאל מלכיאור: זה הנסיון שלנו.
מיכאל מלכיאור: אבל כמובן אנחנו, חלק מאיתנו מאד זקנים, אז זה לקח כמה שנים מאז שהיינו ילדים, ולכן אנחנו לפעמים צריכים תזכורת איך באמת ילדים ותלמידים מסתכלים על הדברים ומי יכול לעשות את זה יותר טוב מכם.
מיכאל מלכיאור: אז אנחנו מאד זקוקים לכם בעבודת הוועדה שלנו, ויש סיבה שהכנסת החליטה שהיא צריכה ועדה מיוחדת לזכויות הילד, רוצים גם לשדרג עכשיו את העבודה של הוועדה, כי כולם מכירים בחשיבות הוועדה ואנחנו בהחלט מברכים על כך.
מיכאל מלכיאור: בישיבה שהיתה לי עם זיו חן, דיברנו על כך שתהיה ישיבה מיוחדת שאתם יכולים לדבר חופשית, להגיד מה שאתם רוצים, לכן לא שמתי שום דבר אחר על סדר היום של הישיבה של היום.
מיכאל מלכיאור: הישיבה שלכם, אתם מנהלים את הישיבה.
מיכאל מלכיאור: אני פה והעוזרים, יש פה גם כמה נציגים אחרים שמשתתפים באופן קבוע בוועדה- יש לנו נציגים של משרד החינוך, יש פה את רינה יצחקי שהיא באופן קבוע משתתפת איתנו מארגון בינלאומי של האו"ם שנקרא "יוניצף", שמטפל בעיקר גם בכל הנושא של ילדים, וכמובן המועצה הלאומית לשלום הילד, שבאופן קבוע מלווה את עבודתנו.
מיכאל מלכיאור: יש לנו את עורכת-דין אביבית ברקאי-אהרונוף שהיא איתנו היום.
מיכאל מלכיאור: אלה הנוכחים וכל השאר הם של מועצת התלמידים.
מיכאל מלכיאור: מאד הייתי רוצה רק אם נעשה פה קודם סבב שנוכל לדעת במי מדובר.
מיכאל מלכיאור: אם רק תגידו מאיזה בית ספר אתם ואם יש פרטים שאתם רוצים להוסיף בהתחלה.
מיכאל מלכיאור: אגב, שמי מיכאל מלכיאור ואני יושב ראש הוועדה.
מיכאל מלכיאור: סבב נוכחים.
יותם ליאור: אני מבית הספר "ליד"ה" בירושלים.
מיכאל מלכיאור: קראתי השבוע מאמר על בית הספר שלך.
יותם ליאור: יש פה קצת הגזמות, הפכו אותנו מבית ספר שיש בו אלימות, למעוז המאפיה והפשע בישראל.
מיכאל מלכיאור: יכול להיות שזה חלק מהדברים שאנחנו אולי צריכים לדבר עליהם בהמשך, כי העיתונות פה משחקת תפקיד מאד בעייתי.
מיכאל מלכיאור: למשל, כשיש מאמר כזה על "ליד"ה" בירושלים, ומספר מה קל להידרדרות, זה כאילו לא רק מחוז המאפיה והפשע אבל גם הטימטום, אז לימודים כבר אין, זאת אומרת, אני חושב שזה חלק מהעניין של התדמית, שזה אחד מהנושאים שרצית לדבר עליהם, וזה יכול להיות דווקא דוגמה טובה לעניין.
שי ביאליק: אני יו"ר ועדה משפטית אתית.
מיכאל מלכיאור: מה עושה הוועדה המשפטית אתית?
שי ביאליק: יש לנו שתי ועדות.
שי ביאליק: יש לנו מה שבתוך המועצות, לדאוג לתקנון, לאכוף את התקנות, לדאוג שהמועצות במחוז שלי יתפקדו, לקלוט את המועצות החדשות, לדאוג לבנייה שלהן, לעזור להן תוך כדי בנייה, וגם התקנון של המחוז.
שי ביאליק: וחוץ מזה, עניין של זכויות התלמיד וזכויות הילד בכל מחוז, או בכל עירוני לפי היו"ר של מהו, אנחנו אחראים לעזור לתלמידים ולילדים.
מיכאל מלכיאור: אתם מקבלים פניות מתלמידים?
שי ביאליק: כן.
מיכאל מלכיאור: הרבה?
שי ביאליק: לא כל כך.
מיכאל מלכיאור: אולי בגלל שתלמידים לא מספיק יודעים.
מיכאל מלכיאור: יש לנו בכנסת גם נציבות הדורות הבאים.
מיכאל מלכיאור: אני לא יודע אם אתם מכירים את הפונקציה הזאת, אבל זו נציבות שאמורה לשמור על האינטרסים גם של הדור הצעיר שהוא הדור הבא, וגם של הדורות שעוד לא נולדו- הילדים שלכם.
מיכאל מלכיאור: נמצאת פה איריס צור.
זיו חן: אני מלהבים, לומד בבית ספר "אשל הנשיא", יושב ראש מועצת התלמידים והנוער הארצית.
זיו חן: קודם כל, בשיחה שלנו יצא לנו לדבר על המועצה הארצית.
זיו חן: המועצה הארצית זה הגוף הנבחר והמייצג של כלל התלמידים והנוער בישראל.
זיו חן: התפקיד שלנו מצד אחד לייצג את הנוער בפני מקבלי החלטות, אם זה בכנסת או בפני משרד החינוך, או בפני כל גוף ממלכתי בישראל, ולפעמים כשמגיעות משלחות מחו"ל אנחנו גם שם אומרים את דעת הנוער.
זיו חן: ומהצד השני, כמובן, אנחנו פועלים לרווחת הנוער, אם זה על-ידי כל מיני פעילויות שאנחנו עושים כמו מניעת תאונות דרכים, או שאנחנו פועלים גם לצמצום תופעת הסמים, כל ועדת נוער וקהילה בעצם מתעסקת בדברים שהם לרווחת הנוער.
זיו חן: רצינו היום קצת, בדיון מוקדם שעשינו במזכירות המורחבת של המועצה, העלינו את כל הנושא של תדמית הנוער- איך הנוער מוצג, איך פונים אל הנוער, האם הנוער באמת כזה.
זיו חן: אם אנחנו כל הזמן שומעים בתקשורת שהנוער הוא אלים, רדוד ושטחי, ושלא איכפת לו שום דבר מלבד לעשן סמים ולשתות אלכוהול.
זיו חן: ומצד שני אנחנו יכולים לראות ששיעור המתנדבים בצבא ליחידות קרביות הולך וגדל ובני נוער מתנדבים ופועלים, ופה, איפה התפקיד שלנו כבני נוער לשנות משהו בנושא הזה.
זיו חן: ואיפה התפקיד של המימסד, של הכנסת או של משרד החינוך לגשר על התדמית הנוראה שנוצרה לנו.
זיו חן: ופה רציתי לפתוח את זה לאיזשהו דיון.
זיו חן: לשמוע מה חושבים החבר'ה, מה חושבים כולם.
נעמה ממן: אני חושבת שדבר ראשון זה, בעצם, שזה קטע של תוצאה של כל העיתונות, מה שהיא מפרסמת, היא מוכרת לפרסום את הדברים הרעים ולא את הדברים הטובים.
נעמה ממן: ואת זה אני לא יודעת אם נוכל לשנות.
מיכאל מלכיאור: דרך אגב, יש גם את הבעיה של תדמית של חברי הכנסת.
מיכאל מלכיאור: יש לפעמים תדמית שהיא מוצדקת ויש תדמית שהיא לא מוצדקת.
מיכאל מלכיאור: זו שאלה אחרת.
מיכאל מלכיאור: אבל מה שאת אומרת, שמפרסמים את הדברים השליליים.
נעמה ממן: אפשר אולי לעשות משהו, להוציא איזה שהוא עלון, או משהו שבאמת יהיה אטרקטיבי ובני נוער יסתכלו עליו, או אנשים בוגרים בכלל.
נעמה ממן: וכאילו לפרסם בו דברים טובים שהנוער עושה.
נעמה ממן: כל מיני התנדבויות שעושים, ובהרבה מאד ערים יש תנועות נוער שפועלות מאד יפה, וכל מיני דברים כאלה.
דנה חוגרי: יש בעיה גדולה של העיתונות שאם עושים את שמתואר, ומנסיון, יותר לא מפרסמים את כל מה שהרמנו, שעשינו לו רגליים, אף אחד לא פרסם את זה, ברגע שהיתה בעיה עם זה, העיתונות הוציאה ודיברה על זה בכמות פרטנית וירדה על המועצה כסאח.
דנה חוגרי: הם מחפשים את הדברים על הנוער ועל כולם.
דנה חוגרי: לדעתם, זה לא מעניין לשמוע שאלף בני נוער הרימו פרוייקט של התנדבות, אלא יותר מעניין שנער אחד החליט שהוא שונא וזרק שקית מים על ראשה של המורה.
דנה חוגרי: לא שזה לא דבר רע, אבל הם מעדיפים את נושא הרע.
מיכאל מלכיאור: איזה פרוייקט הרמתם שם?
דנה חוגרי: בירת הנוער.
דנה חוגרי: בירת הנוער זה אירוע גדול לכל הנוער בירושלים, וזה כלל הופעות ותרבות לנוער.
מיכאל מלכיאור: זאת אומרת, שמכל הפרויקט הגדול עם 1000 בני נוער ועל זה לא כתבו שום דבר, אבל על זה שתלמיד זרק שקית מים - על זה כתבו.
לי צארום: אני מראש העין.
לי צארום: אני באמת חושבת שמעדיפים לפרסם דברים יותר רעים עלינו ודברים יותר שליליים מאשר טובים.
לי צארום: ואני חושבת שכפתרון לזה בדיוק כמו שיש מדורים, מדור ספורט, בכל עיתון אפשר לעשות מדור נוער ולפרסם שם את הדברים שלנו שאנחנו נהיה חלק מהכתבים ולהעלות את הדברים הטובים שלנו, דרך מדור מסוים שלנו.
דנה חוגרי: זה גם פרסומות, זה לא רק העיתונות שמוציאה את הרע.
דנה חוגרי: כאשר אני רואה תכנית טלוויזיה עם ההורים שלי ומתחילות הפרסומות, אני מעדיפה לא להיות שם.
דנה חוגרי: ישנן פרסומות שהן פשוט זוועתיות, הן פשוט מציגות את הנוער בצורה זוועתית וזה נותן זווית שכל בני הנוער הם ככה, וכל בני הנוער חושבים רק על מין וחושבים רק על אלימות.
דנה חוגרי: והפרסומות הן גם חלק מהעיתונות, שזו הבעיה הגדולה.
דנה חוגרי: השאלה היא איך אנחנו עושים את זה.
דנה חוגרי: אני לא מבינה איך נותנים פרסומות שממש ממש פוגעות בנו, כשאני רואה פרסומת של “TNT” זה ממש לא יפה, אני לא יודעת איך נותנים שזה ישודר בטלויזיה ושזה פורסם בעיתוני נוער.
נעמה ממן: את מציעה בעצם שנשב יחד עם הוועדות האלה אנחנו, אני מאמינה שיש מי שמגינים, שנשלח נציגים כאילו הפרסומות --- -
סולי חזן: אבל הבעיה היא שעד שמפרסמים את הפרסומת עושים לה כל כך הרבה פרסומות.
סולי חזן: כמו הפרסומת של פוקס, לדוגמה, שרצו לצנזר אותה, עשו לה כל כך הרבה פרסומות שכבר לא היו צריכים להראות אותה בטלוויזיה, כדי לצנזר אותה.
סולי חזן: היא כבר היתה כל כך מפורסמת, כל כך מדוברת, אם זה בטלויזיה, בתכניות, בחדשות, באינטרנט.
סולי חזן: מרוב שמנסים לצנזר אותה עשו לה יותר פרסומת בחינם.
סולי חזן: הם פשוט לא שילמו על הפרסומת.
דנה חוגרי: על הוועדה עצמה לשבת לפני שמשדרים את הפרסומת בכלל באופן כללי בטלויזיה ומחליטים אם אפשר לשדר אותה, אני לא מבינה למה יש פרסומות שמגיעות לטלוויזיה.
ויאאם בלעום: אני חושב שהבעיה היא כאילו הקורא או הצופה בטלוויזיה, הוא לא מתעניין בדברים כאילו מתנדבים לקרוא, הוא מתעניין לקרוא סיפורים של רצח, סיפורים של כאילו שיש בהם אקשן, הוא לא מתעניין לקרוא דברים שיש בהם התנדבות ודברים טובים.
ויאאם בלעום: 90% מהקוראים.
יותם ליאור: אני רוצה לומר מספר דברים.
יותם ליאור: ראשית אני חולק על אנשים שאומרים שהעיתונות תמיד מכפישה את הנוער, כי אני זוכר שלפני שנתיים בערך, היתה כתבה ב-"ידיעות אחרונות" על הנוער, על אחוז המתנדבים בו, ובעיתון של הישוב שאני גר בו, באזור ירושלים, בגבעת זאב, בתקופה שמועצת הנוער פעלה ביתר שאת אנחנו דאגנו להביא הרבה כתבות בעיתונות של גבעת זאב, על אודות פעילות של "הצופים", ופעילות של "בני עקיבא", ופעילויות שונות ומשונות שבסך הכל הנוער עזר לישוב.
יותם ליאור: מה שלי יותר חשוב להגיד, זה אולי הכל מתנקם בתדמית שמשודרת על ידי אמצעי התקשורת אולי היא תתמקד במה שבאמת קורה בנוער, כי אני בעיקרון מסתכל כמה שנים אחורה ולא זוכר הרבה מקרים שבני נוער גרמו לזעזוע מוח למורה או שרפו אוטו של מנהל, וכן יש פה מה להסתכל על זה.
יותם ליאור: כי בסך הכל כן רואים עליה באחוז האלימות של בני נוער, ורואים עליה בשימוש בסמים, ואולי המקום שלנו - במקום להגיד איך אנחנו מרגישים עצמנו יותר טוב - זה לשנות את המצב הזה.
רינה יצחקי: אני שמחה שהגעתי אליכם, כי הנושא הזה הוא ממש אחד הדברים הקרובים לליבי, ואני רוצה להתחיל עם איזה מידע שאתם יכולים ממש לנצל אותו עכשיו, מהר, ולעניין.
רינה יצחקי: ב-12 לדצמבר, יש יום שידורים בינלאומי שמנוהל על-ידי "יוניצף" ורשתות השידור בכל העולם, כולל ישראל, הנושא שלו על ילדים ועם ילדים, תקחו את העניין בעיקר של עם ילדים, אני יודעת שפנו אלי כבר מערוץ 1 ומעוד, שהם רוצים לראיין ילדים ורוצים לשמוע מילדים מה קורה לילדים במקומות שונים.
רינה יצחקי: ואני משערת שמי כמוכם יכולים להרים את הכפפה ולעשות משהו, למרות שהזמן הוא כבר מינימלי, אבל אתם הרי עושים דברים, אתם לא צריכים להמציא עכשיו את הדברים שאתם עושים, צריכים רק לחשוב קצת איך לדבר, איך להציג אותם, באופן תקשורתי.
רינה יצחקי: מפה אני רוצה להגיד שהתלונה על התדמית של הנוער, רק אתמול קראתי מאמר של ילד מאנגליה, אותו סיפור בדיוק, שהתדמית של הנוער בתקשורת היא על הקרשים, והדרך זה רק להכניס נציגים לכל מוסד ולכל ועדה שקיימת, דרך אגב ישנו באמנת הילד העניין הזה של זכות להשתתף בקבלת החלטות, אז כאילו באופן חוקי אפשר להגיע כולל לעיתונים ולהשתתף בוועדה, כמו שכאן אתם באתם והצגתם סדר יום שלכם.
רינה יצחקי: אם אתם תוכלו במעט, בחלק, להשפיע על סדר יום של כל מיני ועדות בעיריה, במועצה המקומית, במועצת השידור בכל מקום שאתם יכולים להגיע אליו, במקום רק מכתבים על כאבי לב ברומנים בתוכניות כמו אקזיט, תיכנסו לתוכניות ששוות באמת, וזה יוזמה שלכם.
רינה יצחקי: אל תצפו שהעיתונאים - עיתונאים לא מעניין אותם שכלב נשך בן אדם, הם מחכים שאדם ינשוך כלב, זה מעניין אותם.
רינה יצחקי: זרק ילד שקית מים על מורה, זה "אישיו" לעיתונאים, ילד ישב ועשה שיעורים, התנדב ועזר לעוד עשרה ילדים, זה דבר משנה, זה עובר לסדר היום.
רינה יצחקי: אז העניין שלכם, לקחת את זה ולמצוא את המקומות האלה, לשים שם נציג שיישב דרך קבע, לא רק בישיבה חגיגית, אני באה כאן להרבה ישיבות, הייתי שמחה לראות יותר צעירים, ואני חושבת שזה הדבר הכי חשוב.
אביבית ברקאי-אהרונוף: ראשית אני רוצה להפנות שאלה לגבי התלונות שהועלו כאן, ואני רוצה לשמוע את התשובה.
אביבית ברקאי-אהרונוף: האם ניסיתם במועצה כגוף, לפנות נניח לממונה על הגנת הצרכן בנוגע לפרסומות.
אביבית ברקאי-אהרונוף: לעורכי עיתונים בעקבות כתבה כזו או אחרת.
אביבית ברקאי-אהרונוף: אני מסכימה איתכם שבאמת בתקשורת, יש לאחרונה איזשהו גל של מקרים שמאד מנסים, חושבים שזה ככה בקוריוז או סיפור פיקנטי, ומשבצים את זה בעיתון כי זה כנראה יותר מעניין מדברים אחרים.
אביבית ברקאי-אהרונוף: מעבר לכך, יש גם הגזמה.
אביבית ברקאי-אהרונוף: גם מעבר לעובדות שמציגים בהחלט יש נטייה להגזים, אני רוצה לומר לכם שבמקרה של אותו ילד שזרק את שקית המים על המורה, סופר גם בעיתון שהאמבולנס שבא לקחת את המורה, נרגם באבנים.
אביבית ברקאי-אהרונוף: מבדיקה שד"ר קדמן עשה מול המשטרה, נתברר שלא זרקו שום אבנים על האמבולנס שהגיע לקחת את המורה.
אביבית ברקאי-אהרונוף: כלומר, באמת היתה כאן גם הגזמה של העיתון ואיזשהו רצון אולי לעשות את זה עוד יותר חמור ממה שזה היה, כי בוודאי שזה חמור ואנחנו מגנים כל מקרה של אלימות.
אביבית ברקאי-אהרונוף: ליותם ליאור, בנוגע לנקודה, לבעיה שהעלאת, דווקא המחקרים מוכיחים ההפך, כך האלימות במגמת ירידה, ולא במגמת עליה.
אביבית ברקאי-אהרונוף: מעבר לכך, אנחנו חושבים גם שלא צריך להכליל.
אביבית ברקאי-אהרונוף: יש מגמה להכליל.
מיכאל מלכיאור: של הנוער אני לא חושב שזה נכון, אולי בתוך בית הספר.
הדרה רוזנבלום: היום ישנם 300 עובדי נוער, דבר שלא היה קודם, מהמשטרה, ולכן היום יש הרבה יותר פתיחות, פעם פחדנו נורא להכניס משטרה לבית ספר, מאד פחדת לדבר על זה, והיום, להיפך, יש דבר שנקרא בית ספר בטוח, עבודה עם המשטרה, שיתוף פעולה, ולכן גם במשטרה קיבלנו את הנתונים האלה.
הדרה רוזנבלום: יש ירידה, אבל, יש היום הרבה יותר פתיחות.
מיכאל מלכיאור: אני חושב שצריך להבדיל בין אלימות בתוך כותלי בית הספר שישנם במקום המשטרה, ואנחנו דנו בזה בכמה וכמה ישיבות, ובין אלימות הכללית גם בחברה הכללית וגם אצל בני נוער, פתיחת תיקים, המצב בהתגברות מאד קשה באלימות ולא להיפך.
אביבית ברקאי-אהרונוף: בכל אופן, ישנה איזו נטיה להכליל, לומר שכל התלמידים הם אלימים, ואני לא סתם אומרת את הדברים הללו.
אביבית ברקאי-אהרונוף: קיבלנו מכתב ממורה שהציג את עצמו כמורה כ-30 שנה במערכת, וכך הוא כותב- "לכבוד ד"ר יצחק קדמן", והמכתב הופנה אליו ישירות כאשם העיקרי בכך שהמצב הוא כפי שהוא.
אביבית ברקאי-אהרונוף: "כבר בכך עשו לילדינו, שכבר מזמן אינם צברינו החמודים והעוקצניים, אלא פריצי חיות, גורי ברדלסים פראיים מהג'ונגל, אין לי ספק ששני פראי האדם השבויים ייקחו את הדף המודפס מכתבך ויהפכו אותו נייר שימושי מאד", וכו' וכו', והדברים הם רק חמורים ומחמירים יותר בהמשך המכתב הזה, כך שאני חושבת שזה אפילו לא יאה לפרוטוקול שהדברים ייאמרו בו.
מיכאל מלכיאור: לא הבנתי מה המכתב הזה.
אביבית ברקאי-אהרונוף: זה מכתב שכתב מורה, תלונה של מורה שנמצא 30 שנה במערכת, כך הוא כותב במכתב, ובו הוא מאשים את ד"ר יצחק קדמן מאחר והוא יידע את הילדים את זכויותיהם, שבגלל זה, בעצם, בגלל שיש לילדים זכויות, אז כל האלימות פורצת.
אביבית ברקאי-אהרונוף: כמובן שאין שום קשר, וזו עוד נקודה אחרונה, שאני חושבת שהבעיה היא לא רק התקשורת.
אביבית ברקאי-אהרונוף: ישנם עוד מורים שאולי לא מעלים את הדברים על הכתב, ובוודאי לא ברמה כזאת, אבל הם חושבים, שמענו את זה גם לא אחת בוועדות הכנסת השונות, בנושאי חינוך, שחוק זכויות התלמיד הוא זה שבעצם בגללו הגיעה כל בעיית האלימות.
אביבית ברקאי-אהרונוף: מעבר לכך חוק זכויות התלמיד הוא חוק מאד מצומצם, שהזכויות בו הן מאד מינימליות, בוודאי זה לילדים, זכויות זה לא אומר שאין להם אחריות במקביל, וכמובן שגם למורים יש זכויות, וצריכים לבדוק שיש פגיעה בשתי זכויות שיהיה פה איזון בין הפגיעות השונות, כמו שבכלל יש במערכת המשפטית.
זיו חן: לפני שאני אגיב לדברים של אביבית, קודם כל, אנחנו דיברנו פה הרבה על נושא של פרסומות.
זיו חן: אבל גם עיתוני הנוער שהרבה מאד מבני הנוער קוראים אותם, אם זה "מעריב לנוער", או "ראש אחד", הדברים האלה גם הם.
זיו חן: השבוע פתחתי עיתון, הסתכלתי על איזושהי כתבה שהיתה, ובעמוד האמצעי הפרסומת שלהם לשכנע עוד בני נוער להצטרף למנויים, היא פרסומת זולה, היא מביכה, אני לא חושב שזה מה שהנוער, אולי זה בהחלט יכול לעניין, אבל ככה הנוער לא מקבל את זה.
זיו חן: אנחנו לא מקבלים את זה שפונים אלינו בצורה כזאת.
זיו חן: זה לא רק פרסומות, או איך שהתקשורת מציגה אותנו, אלא גם עיתוני הנוער שפונים ישירות אלינו, שאנחנו קהל היעד שלהם, איך הם מתייחסים אלינו כאל בני נוער.
זיו חן: בנוגע לדברים שאביבית אמרה, היא דיברה על זה שאם פנינו למועצה לצרכנות, או חברות מסוימות.
זיו חן: אנחנו בשנה שעברה הובלנו איזשהו מהלך נגד חברת “TNT” שהם הוציאו קטלוג נורא גס, מבזה.
זיו חן: פנינו אליהם במכתב שאנחנו לא מוכנים לראות את זה והנוער לא מקבל את זה ואנחנו מבקשים לשנות את הצעדים שלהם ואת הדרך שלהם לפרסם.
זיו חן: במכתב שקיבלנו כתגובה מהם, כתוב, "המציגים בקטלוג הם לא בני נוער, והאופנה לא מיועדת לבני נוער", ולכן הם לא מוכנים לשנות את הדברים.
זיו חן: וזאת תשובה שקיבלנו מאיזשהו מפרסם, והאופנה אכן מיועדת לבני הנוער מגילאי 12.
קריאה: הפרסומת זה אם קונים חולצה מקבלים תחתונים חינם, ואם קונים תחתונים מקבלים קונדום.
קריאה: זו הפרסומת.
אביבית ברקאי-אהרונוף: כאשר פרסומות מהסוג הזה מכוונות לקטינים - ואני בהחלט חושבת כמוכם, שהפרסומת הזאת כוונה לקטינים - זו עבירה פלילית.
אביבית ברקאי-אהרונוף: ואפשר בגינה לפנות לממונה על הגנת הצרכן ולהגיש תלונה, או במקביל להגיש תלונה במשטרה, שנעברה פה עבירה על החוק.
מיכאל מלכיאור: אני רוצה פה להגיד כמה דברים.
מיכאל מלכיאור: כי אנחנו פה מדברים על כמה מישורים שונים, וכדאי להתמקד.
מיכאל מלכיאור: אני רציתי לעשות את זה כשיחה חופשית, כדי לדעת מה מעסיק אתכם בשאלות הללו.
מיכאל מלכיאור: דיברנו מצד אחד על התדמית של הנוער, תדמית פיסנית, ובציבוריות הכללית שיש מן תחושה של התגברות האלימות והסמים, ויש מיעוט של כתיבה על הדברים האמיתיים שבאמת מתרחשים, ובמיוחד על דברים חיוביים.
מיכאל מלכיאור: זו בעיה מאד גדולה, זו בעיה של כלל העיתונות פה, אני חושב שיותר בעיה של העיתונות ומאשר בעיה של הנוער.
מיכאל מלכיאור: אבל מה לעשות, העיתונות מאד משפיעה על אנשים, ועובדה שאנשים הם צרכני תקשורת.
מיכאל מלכיאור: הייתי פעם בוויכוח עם אחד הבעלים של אחד העיתונים הגדולים בישראל, ושאלתי.
מיכאל מלכיאור: השיחה היתה מאד נוקבת על הנושא, מה הם כותבים.
מיכאל מלכיאור: ובעל עיתון זה אמר לי, שלפי הבדיקות שלהם זה משקף ככה את החברה.
מיכאל מלכיאור: ולפי הבדיקות שלהם ישנם שלושה נושאים שמעניינים את הציבור- ספורט, אלימות ומין.
מיכאל מלכיאור: זה מה שמעניין את הציבור לפי הבדיקה שלהם.
מיכאל מלכיאור: גם פוליטיקה מעניינת, אבל רק אם זה קשור גם באלימות ומין.
מיכאל מלכיאור: אני מניח שלא כל כך בספורט.
מיכאל מלכיאור: אם אני מוציא את הספורט מהעניין, כי זה גם תלוי איך מכסים את הספורט, ומה בדיוק הנושאים בספורט שמעניינים, אמר לי אותו עורך עיתון לגבי הפעילות שלי, "אנחנו יכולים מדי פעם לפרסם על כל הפעילות שלך בכל מיני תחומים, אבל תדע לך שאנחנו מפסידים כסף כל פעם שאנחנו כותבים עליך".
מיכאל מלכיאור: זו בעיה כללית שיש בחברה שלנו, אבל אני רוצה מאד להתמקד בנושא הזה של בני הנוער, התלמידים.
מיכאל מלכיאור: אני לא מאמין שזה באמת כל מה שמעניין את הציבור.
מיכאל מלכיאור: אני חושב שהיה מקום, אולי, לקיים מפגש, אולי עם עורכי העיתונים בישראל.