GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
תרצה ליבוביץ: שלא יתכן שהשירותים לבית הספר יוקצו כסל אחיד שעליו צריכים לריב ילדים עם לקויות למידה יחד עם ילדים עם תסמונת דאון.
יואב קריים: ולפעמים גם עולים חדשים.
תרצה ליבוביץ: נושא אחרון שאני רוצה להזכיר, והוא נושא נקודתי אבל הוא מאוד בעייתי, וזה מופיע במספר 3 במסמך שלנו, וזה הסעות למרכזים טיפוליים.
תרצה ליבוביץ: ככל שיהיו יותר ילדים בשילוב וככל שאין תשתית בבית הספר הילדים האלה צריכים לקבל את השירותים או בבתי ספר אחרים או במרכזים אחרים, ומשרד החינוך הודיע שהוא הפסיק את המימון להסעות האלה, הם חלק מתכנית הלימודים שלו.
תרצה ליבוביץ: זה מאפשר את השילוב שלו.
תרצה ליבוביץ: לעניין הזה אנחנו בבעיה, יש פניות, אנחנו לא קיבלנו פתרון.
עמליה עמית: אני פניתי למפקחת בזמנו, שוועדת השילוב החליטה שדניאל יקבל שעות סיוע מלא.
עמליה עמית: היא כתבה גם בפירוש, שעות שילוב מלא.
עמליה עמית: אז קודם כל המפקחת אמרה לי מה פתאום שעות שילוב מלא, המנהלת לא קובעת, אני קובעת.
עמליה עמית: דבר שני, אין דבר כזה שעות שילוב מלא.
עמליה עמית: זה התשובה של מפקחת בחינוך המיוחד שאומרת שהיא בעצם מחליטה, לא המנהלת.
עמליה עמית: אומרת את זה לי.
עמליה עמית: אני אמא לדניאל, הוא PDD, אוטיסט.
עמליה עמית: דניאל יודע, הוא יכול לספר לכם בעצמו מה יש לו, הוא גם יכול לספר לילדים בכתה וגם בטלויזיה הוא מספר את זה יפה מאוד.
עמליה עמית: והילד התחיל בחינוך מיוחד, אני לא אומרת, זה היה נהדר, שנה ראשונה שלו, אנחנו כל הזמן בטלויזיה, לא היתה לנו ברירה, היינו חייבים לחשוף אותו מכיוון שאנחנו במצב כזה, לי אין כסף, אם הייתי עשירה, אני עבדתי טוב, הרווחתי טוב, אנחנו עשינו תערוכה בגלריה של עמליה ארבל כתרומה לזה שהוא יוכל להשתלב.
עמליה עמית: מה שקורה, הילד התחיל בחינוך המיוחד וזה היה נהדר, שנה ראשונה, הוא קיבל בטחון עצמי, הוא הבין שיש עוד אנשים כמוהו, זה נהדר.
עמליה עמית: לאחר מכן הוא לא התקדם שם מכיוון שהקטע התקשורתי היה בעייתי, ושילבתי אותו, שלחתי אותו לצהרון, שילבתי אותו בצהרון, שילבתי אותו במקומות אחרים באופן פרטי.
עמליה עמית: זה הצליח.
עמליה עמית: פתאום הילד התחיל להתקדם, התחיל לדבר אחרת, להתנהג אחרת, דיבר על ספיידרמן שלא היה קודם.
עמליה עמית: היום הוא בן שבע וחצי.
עמליה עמית: הגן עצמו דרך אגב, שהייתי בו, בגלל ששילבתי אותו הוציאו אותנו משם.
עמליה עמית: בגלל שהוצאתי אותו באמצע היום לשילוב צהרון.
עמליה עמית: הוא לא היה משולב בצהרון.
עמליה עמית: הם לא רצו שנישאר, אבל זה בסדר, אני מאוד שמחתי כי רציתי לשלב אותו כבר בגן רגיל, רק שמשרד החינוך לא אפשר לי את זה.
עמליה עמית: ואז זה מכריח אותי בעצם, המפקחת אמרה אני לא אתן לך לדפוק את הילד.
עמליה עמית: אם אני אשלח אותו לחינוך רגיל אני דופקת את הילד.
עמליה עמית: אני לא אתן לך לדפוק את הילד ולכן את תשלחי אותו לגן שפתי.
עמליה עמית: בגן שפתי הגננת, שהיא מורה לחינוך מיוחד, בכלל לא הבינה את הילד, כי לא כל מורה לחינוך מיוחד יודעת לעבודה עם ילד אוטיסט.
עמליה עמית: יש אנשים מסויימים שיודעים.
עמליה עמית: אנשים שאנחנו ואנשי מקצוע שלנו, של ילדים אוטיסטים יודעים ומלמדים אותם.
עמליה עמית: אז מה שקרה הוא נכנס לקומה.
עמליה עמית: אני ראיתי שזה לא בסדר אבל לא היה לי מספיק שכל לקום ולהוציא אותו אז.
עמליה עמית: הוצאתי אותו לחודש ימים.
עמליה עמית: מישהו שמע עלי למזלי ובגלל זה קיבלתי תרומה.
עמליה עמית: הילד נכנס לגן השפתי עם סייעת, כי משרד החינוך לא נותן סייעת לגנים מיוחדים, אפילו אם הילד נורא צריך, אפילו שמישהו צריך לתווך את הגננת לילד.
עמליה עמית: משרד החינוך לא נתן לנו סייעת ואני באופן אישי קיבלתי תרומה והצלחתי לשלב אותו.
עמליה עמית: שילוב של סייעת עולה בסביבות חמש עשרה אלף שקל לחודש.
עמליה עמית: אני לא רוצה חמש עשרה אלף שקל, אני רוצה הרבה פחות, אבל אני רוצה שאני אוכל לשלב את הילד שלי ולעבוד.
עמליה עמית: לאחר מכן הייתי צריכה לריב איתם בשביל להכניס אותו לכתה מיוחדת, הם אמרו טוב, הוא כבר לא מתאים לזה אז נשלח אותו לכתה משולבת כי יש לו בעיה של, איך הם קראו לזה, ליקוי למידה.
עמליה עמית: ילד אוטיסט, כי לא הבינו שהוא בעצם אוטיסט אז הם קראו לזה ליקוי למידה.
עמליה עמית: לא הבינו מה יש לו.
עמליה עמית: אני רבתי אתם והתווכחתי ולחצתי והתקשרתי לכל מי שצריך שיאשרו לילד להיכנס לחינוך רגיל.
עמליה עמית: קיבלתי תרומה עוד פעם, רצתי, תשמעי, אני הולכת לאנשים, אני מבקשת מהם תרומה ובוכה אחרי שאני יוצאת מהם כי אומרים לי לא.
עמליה עמית: כל שנה מחדש אני מרגישה שאני צריכה להתחנן על נפשי ולקבל חסדים כדי שהילד יהיה בבית ספר.
עמליה עמית: הילד הוא תלמיד מצטיין, מבחינה חברתית בזכות הסייעת הוא מסתדר.
עמליה עמית: הוא הולך לבית ספר, הוא יודע חומר של כתה ד', הוא מחונן, אתם ראיתם את הציורים שלו אז אתם מתארים לעצמכם בשאר הדברים מה הוא יודע לעשות.
עמליה עמית: אתם יכולים לשאול אותו גם מה יש לו.
ענבל גבריאלי: הוא לא משולב עכשיו?
עמליה עמית: הוא לא משולב, הוצאתי אותו מבית הספר מכיוון שאין לי כסף.
עמליה עמית: נתנו לי עשרים ואחת שעות.
עמליה עמית: עשרים ואחת שעות, אין לנו כסף.
עמליה עמית: למה זה עולה כל כך הרבה, קודם כל זה לא סייעת, זו מתאמת.
עמליה עמית: הסייעת שאני מקבלת ממשרד החינוך היא סייעת לא מקצועית.
עמליה עמית: היא סייעת שלא יכולה לעבוד עם הילד שלי.
עמליה עמית: אני צריכה בייביסיטר.
עמליה עמית: אני צריכה מישהי שיש לה תואר בחינוך מיוחד, הסייעת שלו יש לה ניסיון בילדים אוטיסטים.
עמליה עמית: אם לא הם לא היו נכנסים לעבוד איתי.
עמליה עמית: אני משלמת לסייעת שלושים וחמישה שקלים לשעה.
עמליה עמית: משרד החינוך נותן להם שמונה עשר שקלים לשעה.
עמליה עמית: תגידו לי איך אני אשלם את ההפרש, אני צריכה את ההדרכה של השילוב, היא לא רק בבוקר, זה גם אחר הצהריים.
עמליה עמית: ואחר הצהריים כשהילד נמצא בבית עובדים אתו עם הסייעת עוד ארבע שעות בשביל להכין אותו ביום הבא.
עמליה עמית: החיים שלי מאז שהילד שלי משולב הפכו קודש רק לזה.
עמליה עמית: אני גרה ברמת גן.
עמליה עמית: שנה שעברה העירייה פשוט תרמה לי, הלכו להשיג תרומה בשביל להשיג לי את ההפרש לתרומה שקיבלתי.
עמליה עמית: ארבעים שעות הם נתנו לי.
עמליה עמית: זה המון.
עמליה עמית: השנה אני לא ביקשתי מהם כי כבר באו ואמרו לנכים האחרים תשמעו, עמליה מקבלת חמישים ושתיים שעות, לכן אתם לא תקבלו.
עמליה עמית: הוא צריך לקבל את השלושים וחמש שקל שאני משלמת, שלושים שעות בכתה א'.
עמליה עמית: בכתה ד' הוא יצטרך ארבעים וחמש או ארבעים ושתיים שעות.
עמליה עמית: בכתה ו' אני לא יודעת כמה, זה תלוי.
עמליה עמית: עכשיו מה שהם עושים, אומרים שלושים שעות לכולם.
עמליה עמית: אני מכירה משפחה שלא יכולה לשלוח את הילד שלה ללמוד מכיוון שהילד שלה לומד ארבעים וחמש שעות, ודרך אגב אני לא היחידה שלא שולחת את הילד שלי לבית ספר, יש הרבה.
עמליה עמית: הילד שלה לומד ארבעים וחמש שעות, והחלק היחסי שהם מקבלים זה שלושים, אחרי מלחמה נוראית עם משרד החינוך, הם היו אפילו אצל כרמלה איגל שעזרה להם לקבל שלושים שעות, ולא יותר.
מל פולישוק-בלוך: עמליה, אני לא צריכה להיות מומחית, ואני באמת לא מומחית לנושא הזה כדי להבין שאם לא מקבלים לילד כזה את הטיפול ההולם זה לא שהוא פחות טוב אלא שיוצרים נזק.
מל פולישוק-בלוך: זה דבר שכל בר דעת יכול להבין את זה.
עמליה עמית: אני הוכחתי את זה.
עמליה עמית: תסתכלו על הילד, אף אחד לא האמין שאני אצליח לעשות את זה.
עמליה עמית: יש כאן אמא, עם הילד שלה, שמבקשים ממנה בבית הספר לשלוח את הילד הביתה, לא לשלוח אותו לבית ספר בגלל שאין מי שיהיה אתו.
עמליה עמית: כי יש לו ארבעה ימים, הוא מקבל עשרים שעות לארבעה ימים, וזה רק בגלל שהיא הפסיקה לשלוח אותו לבית ספר אז היא קיבלה את זה.
עמליה עמית: הילד הזה הולך ארבע שעות כל יום לבית ספר, יש לו תסמונת טורט, אתם שמעתם את הקולות האלה ומישהו ביקש ממנו לצאת בגלל שהוא מפריע.
עמליה עמית: אנחנו גם דיברנו איתו על זה, הוא יודע בדיוק מה יש לו.
עמליה עמית: האמא הזאת לא יכולה לשלוח את הילד שלה לבית הספר בימי שישי, וזה יכול להיות בימי חמישי הסייעת לא יכולה לבוא, מכיוון שאין מי שיהיה אתו.
עמליה עמית: והמורה אומרת לה בפירוש אין לשלוח את הילד לבית הספר.
עמליה עמית: מפסיקים לו את הלימודים בשתים עשרה בצהריים.
יואב קריים: כשהגעתי לפה מצאתי עוד אוהל מחאה שלא ידעתי עליו, שישב בו בחור מבוגר בן עשרים ואחד עם אוטיזם שאין לו היום שום מסגרת, לא יכול לעשות שום דבר ונתמך לגמרי על מערכות הרווחה של המדינה.
יואב קריים: זה מה שיקרה לילדים האלה אם הם לא ישולבו.
יואב קריים: זאת אומרת כשהאוצר בא ומדבר על חסכון, החסכון האמיתי הוא השקעה מירבית בחוק השילוב, משום שאז האנשים האלה יכולים להפוך פעילים מצויינים ותורמים לחברה ואם זה לא יקרה מערכות הרווחה הקורסות ממילא יקרסו יותר בגלל שכמות הנכים הולכת ועולה ככל שהרפואה מתקדמת ולא הולכת ויורדת.
יואב קריים: ולכן לאט לאט יהיו יותר ויותר אנשים שיזדקקו למערכות הרווחה.
יואב קריים: דבר אחרון שאני אגיד, לגבי אנשי המקצוע, גם אני נתקלתי ביועצת בכתה ו', אני למדתי בתחילת הדרך בחינוך מיוחד, ואני מודה מאוד, הייתי צריך להיות שם.
יואב קריים: אבל כשהייתי צריך להשתלב, בכתה ו', היתה לי יועצת שאמרה שעל גופתה המתה אני אשתלב כי פשוט אין לי שום סיכוי.
דניאל עמית: היה כיף בבית ספר, היה לי כיף בבית ספר, אבל אסור לי ללכת לבית ספר בגלל שאין לי סייעת, אפשר גם להגיד ...
ענבל גבריאלי: אתה צריך את הסייעת בשביל ללכת לבית ספר?
דניאל עמית: אנחנו חייבים סייעת לילדים אוטיסטים, ילדים אוטיסטים,
עמליה עמית: למה בעצם אתה לא הולך לבית ספר דניאל?
עמליה עמית: למה אתה לא הולך לבית ספר?
דניאל עמית: אני לא הולך לבית ספר בגלל שלא נותנים לי סייעת כי משרד החינוך לא מרשה לי לבוא עם סייעת, היא אומרת שאנחנו נשלם לסייעת בשביל ללכת לבית ספר.
יולי תמיר: נדמה לי שאנחנו, כדי שעוד פעם לא נסיים את הדיון הזה במשהו לא קונקרטי, נדמה לי שאנחנו צריכים לקבל לקראת הישיבה הבאה, שצריך לעשות אותה בפרק זמן מאוד קצר, ממשרד החינוך לא נתונים כוללניים אלא נתונים פרטניים.
יולי תמיר: זאת אומרת לדעת באופן מדוייק, וצריך לקבל פעם הבאה, שנדע את זה, ואם אפשר לפני הישיבה, כדי שנוכל לוודא את זה, מי מקבל, איזה סוג סיוע מקבלים, כמה מקבלים, ובעיני לא פחות חשוב האם הסיוע שניתן השנה מובטח גם לשנה הבאה.
יולי תמיר: כי חוסר הרציפות בטיפול הוא אחד הדברים הכי חמורים שיש.
יולי תמיר: ילד מקבל סיוע, פתאום לוקחים לו את הסייעת, מוציאים אותו מהמסגרת, מכניסים אותו למסגרת, הילדים האלה הם ילדים שהתהליך הזה הוא לא תהליך פשוט עבורם.
יולי תמיר: ומשרד החינוך חייב להתחייב פה על טיפולים ארוכי טווח ולא על טיפולים רגעיים.
יולי תמיר: זאת אומרת צריך לדעת שכבר בתקציב הנוכחי שקרב יש את הכסף הזה והכסף הזה הוא מובטח, כדי שמי שהתחיל לקבל טיפול השנה יקבל טיפול גם בשנה הבאה.
יולי תמיר: כשיהיו לנו את הנתונים האלה וגם נוכל לאמת אותם עם הארגונים ועם ההורים, מאוד חשוב שבישיבה הבאה נבין בדיוק איפה נמצאים הפערים.
יולי תמיר: אנחנו צריכים לקבל בדיוק את הפילוח של הסיוע כפי שהוא ניתן לילדים השונים, ופר ילד.
יולי תמיר: כיוון שמדובר יחסית, כמה ילדים מקבלים היום?
כרמלה איגל: ששים אלף,
יולי תמיר: אז מאוד חשוב לנו לדעת כמה מהם זה לקויות למידה, כמה מהם נמצאים במסגרת וכמה זמן.
יולי תמיר: כשנקבל את זה לדעתי המטרה של הוועדה הזו צריכה להיות מאוד פשוטה.
יולי תמיר: אנחנו צריכים לעשות שני מהלכים.
יולי תמיר: אחד זה לדאוג שבמקום שיש עוד פערים ולא מתקבל שרות הילדים יקבלו אותו כפי שהחוק דורש.
יולי תמיר: והדבר השני, המאה מליון שקיבלתם נכנסו לכם לבסיס התקציב?
יולי תמיר: אז צריך לדאוג שהמאה מליון יהיו בבסיס התקציב כדי שאנחנו לא כל שנה נתחיל,
גאלב מג'אדלה: אני רק אומר אולי משפט ברשותך, בישיבה הבאה אולי נוכל לקבל תמונת מצב מה קורה בחברה הערבית.
יוסי שריד: לפי דעת המשרד אין בעיה.
יוסי שריד: כתוב פה נסגרו הפערים במגזר הלא יהודי.
יוסי שריד: אם זה נכון אני מוכן לצאת לגלות לחמש שנים למאוריציוס.
שלמה גרפ: אני נציג ההורים הארצי ואני בירושלים מחזיק תיק חינוך מיוחד.
שלמה גרפ: אני נורא מתפלא, וזה לא אישי, על משרד החינוך שעוד הפעם זורק חול בעיניים של אנשים.
שלמה גרפ: לבוא להגיד מאה אלף או מאתיים אלף, אפילו משרד החינוך שצריך לשלב את הילדים, איפה הנגישות, אמא עכשיו באה, רוצה בית ספר, יש מאתיים אלף מדרגות, איך אותו ילד, ילד שילוב זה לא רק ילדים PDD או עם תסמונת טורט, יש גם ילדים, אני רוצה להגיד שיש על זה מדיניות, ואני אגיד עכשיו, יש חלק פה בוועדה שמכירים אותי, אני איש יוצא חינוך המיוחד, ולמה הייתי בחינוך המיוחד, כי הייתי נכה.
שלמה גרפ: אין לי פיגור, יש לי CP.
שלמה גרפ: אז מה, אז זה המדיניות גם שקורה גבירתי היושב ראש, זה מה שקורה היום במשרד החינוך.
שלמה גרפ: ילד קצת לא נראה בדיוק לפי, יש להם לוח, הוא ישר, הוא קצת עקום, ישר ועדת השמה.
שלמה גרפ: לבוא ולהגיד ששילוב, גם אומרת ששים אלף בשילוב, זה גם נתון מטריד, כי לקחת כל כתה שהיא כתה מקדמת, היא עדיין לא שילוב, היא מקדמת את האוכלוסיה שבאותו בית ספר.
שלמה גרפ: עכשיו כל הנתונים האלו הוועדה צריכה גם לבדוק – נגישות למבנה, זה שאלה הרבה יותר מורחבת.
שלמה גרפ: ולבוא ולהגיד שעל פי השילוב המבוצע, ויש אפילו גני ילדים שאתה רוצה להכניס את הילד שלך בגן, ויש לי גם ילדה בחינוך המיוחד, אז הגננת כבר לא תראה ומתחילים ישר ועדות ההשמה לעבוד.
שלמה גרפ: משרד החינוך לפי דעתי, ואני כאחד שיושב מהצד ומסתכל, אני קצת נעלבתי אפילו מההסברים.
שלמה גרפ: כי לפי איך שמשרד החינוך הגיע מוכן הוא כאילו בא עם גישה של ההורים שנורא מפריעים לשילוב, כאילו כל החבורה הם יושבים פה עם פיגור.
שלמה גרפ: גם הורה שהוא בא למשרד החינוך, ואני יש לי המון פניות של הורים שאני מטפל בנושא החינוך המיוחד, ההתייחסות, הריצות, במקום שיישב בנאדם במשרד החינוך, סליחה שאני אגיד את זה, אולי גם הגיע הזמן שאנשים עם מוגבלות ינהלו גם את המחלוקות שמבינים את ההורים האלה שסובלים, ולא אנשים שיושבים, רואים את הילד, את הילדה, והולכים.
שלמה גרפ: האטימות היא פשוט, לא רק שהיא לא עוברת את הקיר, היא לא עוברת את השולחן שלהם.
שלמה גרפ: אני אומר שהזלזול, פה לפי דעתי זה רק דוגמא.
שלמה גרפ: כי אם, תארו לכם שמשרד מכובד כמו משרד החינוך מגיע לוועדת החינוך ואפילו לא בא מוכן, אתם חושבים להורים הם באים יותר מוכנים, מה פתאום, יש להם אינטרסים שאולי פה אף אחד לא אמר אותם, יש להם אינטרס כלכלי בכל נושא.
שלמה גרפ: כי ילד בחינוך המיוחד מקבל תיקצוב יותר גבוה פר ילד בכתה.
שלמה גרפ: הכתה אמנם יותר קטנה אבל אותו בית ספר מקבל הקצבה כאילו יש לו ארבעים וחמישה ילד בכתה אפילו אם יש לו שבעה.
שלמה גרפ: אני שואל אותך, את באמת חושבת שגם למנהלי בית ספר, בחלק מהם, יש להם את האינטרס לשמור.
מל פולישוק-בלוך: ואם הוא ילד משולב הוא לא מקבל אותו יחס?
שלמה גרפ: לא, מה פתאום, היום אפילו סייעת לא מגיע.
שלמה גרפ: מה בעצם משדר משרד החינוך, הרבה הורים, היא אומרת תביאו לי את הפניות.
שלמה גרפ: כל ההורים יושבים, מתים להכניס את הילד לשילוב, אבל מה, מתים מפחד, למה מה אומרים, פה הוא מקבל שלושים שעות מזה, חמש שעות מזה, ארבע שעות מזה.
שלמה גרפ: מה, אני אזרוק אותו, עד שהבאתי אותו למצב שאני הבאתי אותו, אני אביא אותו לשם, הוא יקבל שעתיים שלוש, ואחר כך יבוא משרד החינוך לוועדת החינוך ויגיד אבל אין פניות.
שלמה גרפ: נו ברור שאין פניות.
שלמה גרפ: שיהיה לנו קריטריון מה מגיע לנו, אם אנחנו שמים ילד בשילוב, ואז הורה יכול להגיד טוב, אם מורידים מזה שעה, מזה חצי שעה, עם זה אני עוד יכול לחיות.
שלמה גרפ: אבל לקחת הישגים של שנה, שנתיים, שלוש וארבע, להוריד אותם לטימיון, ואחר כך עוד מסוגל משרד החינוך לבוא ולהגיד הם לא ניתנים להשמה.
שלמה גרפ: ומי אשם.
שלמה גרפ: אז עוד פעם הגברת ממשרד החינוך שמטפלת בחינוך המיוחד תגיד שההורים מפריעים.
שלמה גרפ: אני חושב שהפקידים מפריעים.
שלמה גרפ: תודה רבה.
חגי שריר: אני רציתי להגיד כמה דברים.
חגי שריר: אני אב לילדה עם צרכים מיוחדים ובעיות תקשורת והיא משולבת בהצלחה בכתה ד' בבית ספר רגיל.
חגי שריר: היא נמצאת במצב הזה בזכות מלחמה ארוכה שאנחנו נאלצנו לבצע, לא רק הקושי שלה ולא רק בעזרתה שהיא נלחמת יום יום אלא באמת כשאנחנו נתקלנו בכל מיני משוכות שהיינו צריכים לעבור שבעיקר הונחו על ידי משרד החינוך.
חגי שריר: התנגדו להשמה שלה בכתה א' ואפילו בלשון מאיימת אמרו שלא נקבל את כל מה שהיינו מקבלים בחינוך המיוחד, והזכירו רק שאנחנו התחייבנו לממן בעצמנו.
חגי שריר: אחרי זה הצטרפו למימון.
חגי שריר: דרך אגב רציתי להמליץ לכולם לעבור לחינוך הרגיל, כי הילדים מבריאים מייד.
חגי שריר: מייד הודיעו לנו הילדה לא צריכה כלום, היא הבריאה.
חגי שריר: היא לא צריכה סייעת, מה פתאום, היא נהדרת, היא נפלאה, אין לה שום קשיים יותר.
חגי שריר: זו המלצה ראשונה שלי.
חגי שריר: יש כאן התעלמות מהצרכים המנטליים של הילדים, זה מתבטא אפילו בנושא של סייעת.
חגי שריר: הם שמים את הכותרת סייעת לכל הילדים עם בעיות מיוחדות.
חגי שריר: מדובר בילדים עם בעיות של נכויות פיזיות, שצריכים סייעת כדי שתעזור להם להיות ניידים, ובמקרה של הבת שלנו לא צריכים את הדברים האלה.
חגי שריר: היא יפה מאוד הולכת לשירותים לבד וכמובן הרבה מעבר לזה.
חגי שריר: היא צריכה את הסייעת בנושא של הבנה חברתית, בנושא של תקשורת, אבל מה, של תקשורת בתיווך, היות שכמו שראיתם כאן הילד מאוד התרגש, הילדים יכולים להיכנס למצב של התכנסות כי הם מאוד מאוד לחוצים אפילו כי מישהו יושב לידם או כי הזיזו להם משהו מהשולחן.
חגי שריר: אני רק נותן את זה בתור דוגמאות שצריכים דמות אחרת לגמרי.
חגי שריר: זאת לא אותה סייעת שהגדירו לי אותה מישהי שמרוויחה שבע עשרה שקל לשעה שאנחנו מוצאים מהרחוב, ככה אמרו לי מהעירייה.
חגי שריר: כן, הם לוקחים מישהי שמוכנה לעבוד בשביל שבע עשרה שקל לשעה.
חגי שריר: אנחנו התעקשנו כל השנים, כולל שנה שעברה שאני שילמתי מכסי ארבעים אלף שקל, כי בשנה שעברה ביטלו לי את הסייעת, כי כמובן הילדה הבריאה פתאום.
חגי שריר: אז אני שילמתי מכסי.
חגי שריר: השנה בזכות הבג"צ אני מקבל מספר שעות.
חגי שריר: אני עוד אחד מבעלי המזל.
חגי שריר: אבל עדיין אני צריך להשלים מכסי.
חגי שריר: כי אני לא לוקח אחת סתם,
חגי שריר: אני לוקח מישהי באמת שמסוגלת להתמודד וגם לעזור.
חגי שריר: לא צריך מישהי שתשב על הילד כל הזמן, אני צריך מישהי שתדע לכוון ולהכווין ולתת את התרומה שלה לנושאים החברתיים, לנושאים התקשורתיים.
שלמה גרפ: אני יכול לחדד את מה שהוא אומר, שבין הרצון שלנו לקדם את הילד לבין מה שמשרד החינוך, משרד החינוך מגדיר את ההתקדמות של הילד, שלנו יש כנראה שאיפות על.
חגי שריר: אנחנו רוצים שהדברים יבוצעו פחות או יותר כמו שהבג"צ אמר.
חגי שריר: שהאנשים הקרובים לילד יחליטו מה הוא צריך.
חגי שריר: למשל בטבלה שלהם יש כבר מראש מגבלה של שלושים שעות סייעת.
חגי שריר: אבל אנחנו יודעים שבבית ספר לומדים יותר משלושים שעות.
חגי שריר: לי אמרו אני נותנת לכם את המינימום.
חגי שריר: אנחנו משלימים ממצב של תשע עשרה שקל, ודרך אגב גם מלינים לה את השכר, עושים לה כל מיני בעיות בירוקרטיות, אבל אנחנו נצטרך לשלם את הפער מתשע עשרה עד שלושים שקל.
חגי שריר: זה יוצא ארבעת אלפים שקל לחודש למשכורת מלאה, אלף חמש מאות עד אלפיים שקל תוספת למקרה שאני אצטרך להשלים את הפער בעצמי.
חגי שריר: עוד מלה אחת, אמרתי את זה גם קודם, בית הספר מקבל את אותן שעות שילוב, בלי שום קשר למספר הילדים והצרכים שלהם.
חגי שריר: זה לא בסדר.
מל פולישוק-בלוך: זה לא שלא בסדר, זה אבסורד.
שלי שנדור: אני מייצגת את אגודת היועצים החינוכיים.
שלי שנדור: אני חושבת שמה שאנחנו, מאחר שכאן בדיון כרגע אנחנו רוצים באמת לבקש נתונים בצורה שכבר התבקש ממנה אופי הפילוח של הנתונים, אז יש שני דברים שמתבקשים.
שלי שנדור: באמת מצד אחד לדעת, כמו שפה מבקשים לדעת, כמה ילדים מתוך הפול הזה או השני הם לקויי למידה שנפלו למסגרות של החינוך המיוחד, במיוחד בנסיבות, תחשבו על ילד בכתה ה', ו', שהתחיל את כתה א' ב' עם השפה כמכלול, לא למד לקרוא בגלל דיסלקציה, התדרדר המצב שלו הרגשי, החברתי, והוא, כמה ילדים עם ליקויי למידה קשים נפלו לתוך החינוך המיוחד, אפילו השנה הזאת.
שלי שנדור: אפילו לקבל נתונים של השנה הזאת.
שלי שנדור: אלה הנתונים שצריך לבקש.
שלי שנדור: אני חושבת שגם הוועדה צריכה לשים לב שזה גם עניין של שעות, שזה בעצם שווה תקציב שווה כסף, אבל זה גם עניין של אסטרטגיה.
שלי שנדור: הטענות שאנחנו שומעים כאן כרגע זה שזה לא מספיק שיש שלושים שעות או שבע עשרה שעות סייעת, אלא צריך כוח אדם שהוא מבחינה מקצועית מיומן.
שלי שנדור: הוועדה צריכה לבקש ממשרד החינוך לפי דעתי את תכנית האסטרטגיה, תכנית, מדיניות, צורת חשיבה, שמשלבת את הילדים.
שלי שנדור: באופן מערכתי.
שלי שנדור: כלומר כמה שעות כישורי חיים, כמה אנשים במערכת בבית ספר קיבלו הכשרה להעביר כישורי חיים בתוך כיתה שמשלבת אוטיסטים.
שלי שנדור: שזאת עבודה חברתית רגשית.
שלי שנדור: שאלות מהסוג הזה גם צריכות להישאל ולקבל עליהם נתונים.
יוסי שריד: זו שאלה חשובה דרך אגב שכדאי מאוד שנקבל עליה נתונים, כמה אנשים הוכשרו,
שלי שנדור: זו מערכת שמקבלת מהר מאוד מורים חדשים ומסלקת מהר מאוד מורים עם הכשרה מקצועית וותק.
שלי שנדור: זה האוצר קשור לזה.
שלי שנדור: מורה ותיק עם ידע, עם MA בתחומים מקצועיים מהר מאוד מסלקים אותו מהמערכת ומהר מאוד מקבלים חדשים שנפלטים בשלב כזה או אחר.
שלי שנדור: זו מערכת שגם יש לה קשר בין השעות לבין ההכשרה המקצועית .
דורון זוהר: אני משלב את הבן שלי וכל הדברים שנאמרו אני חושב שאנחנו צריכים להוסיף לפעילות מהכיוון של הילדים הרגילים בכתה המשלבת, אחרת אנחנו שומטים את הקרקע מתחת רגלינו.
מל פולישוק-בלוך: זה נאמר על ידי כרמלה וזה כתוב בהמלצות.
רולא חמדאן: אני עובדת בארגון שתיל כרכזת פרוייקט חינוך מיוחד בחברה הערבית.
רולא חמדאן: אני רוצה להציע להוסיף עוד שאלות למשרד החינוך, התחילו פה לדבר על העניין של תשתית, וזה לא רק בעניין של נגישות אלא בטיחות, כל מיני התאמות אקוסטיות שלפעמים צריך לעשות לילדים עם לקויות שמיעה למשל, וציוד, ציוד עזר שיעזור לילדים גם להשתלב, וגם מקומות, כמו שנאמר, חדרים וכו'.
רולא חמדאן: אני רוצה עוד הצעה שלגבי כל השאלות שהתבקשו למשרד החינוך שזה יהיה אותן שאלות גם לחברה הערבית.
מל פולישוק-בלוך: הפילוח יהיה לפי מגזרים.
רולא חמדאן: כן, כי יש עוד בעיה בחברה הערבית שהיא הרבה יותר אקוטית, זה המחסור בכל הצוות המקצועי שמטפל בילדים האלה, הפרה-רפואי וגם החינוכי.
רולא חמדאן: המון בתי ספר רגילים המגזר הערבי אין שם יועצים ואין פסיכולוגים כך שאת ועדת השילוב הבית ספרית אני לא יודעת איך מקיימים שם, ואת זה כדי לבדוק.
מל פולישוק-בלוך: בואו נסכם.
מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שמעצם ההגדרה של ילד עם צרכים מיוחדים, מעצם ההגדרה צורך מיוחד אי אפשר לעשות ממוצע ואי אפשר לעשות הכללה, כי יש לו צורך מיוחד.
מל פולישוק-בלוך: אז עצם ההגדרה של המונח אומר דרשני, וזו נקודת המוצא.
מל פולישוק-בלוך: אנחנו מצאנו פה חוסר התאמה בין צרכים וסיוע, מובהק הייתי אומרת.
מל פולישוק-בלוך: אנחנו מרגישים שמשרד החינוך משוטט באפלה.
מל פולישוק-בלוך: ועדת החינוך היתה ביום ראשון במוזיאון הילדים דיאלוג בחשכה בחולון.
מל פולישוק-בלוך: וכולנו הלכנו שם בחשכה, עלטה מוחלטת, אני מציעה לכל אחד לעבור את זה, זו חוויה אמיתית, כשאתה רואה מה זה ללכת בחושך.
מל פולישוק-בלוך: חלק מהילדים שיש להם צרכים מיוחדים גם הולכים בחושך.
מל פולישוק-בלוך: אבל אני פונה אליכם ואומרת לכם משרד החינוך, אתם צועדים בעלטה כי אתם לא יודעים לאן אתם הולכים.
מל פולישוק-בלוך: כי אתם לא יודעים לאן אתם הולכים משום שאין לכם את הדבר הבסיסי ביותר, שזה מסד נתונים, ואין לכם מדיניות ברורה לפיה אתם יכולים לבנות תכנית עבודה.
מל פולישוק-בלוך: זה דבר כל כך, אמרתי קודם מובן מאליו, שבלי זה אני לא יודעת איך אתם בכלל פועלים.
מל פולישוק-בלוך: לכן כל המספרים שכאן זרקו, מאה מליון, חמש מאות מליון או שבע מאות מליון אין להם שום ערך בעיני.
מל פולישוק-בלוך: משום שאם אנחנו לא יודעים מה הצרכים, מה הדרישות, מה הסטנדרט שאנחנו קובעים, מה הטעם בסכום.
מל פולישוק-בלוך: אופן קביעת הקריטריונים לחלוקה תקציבית הוא פשוט לקוי, לפי מה ששמענו.
מל פולישוק-בלוך: החלוקה על פי ממוצעים, כפי שאמרתי כבר, אין לה מקום בצרכים מיוחדים, בבעיה של ילד ספציפי מאוד מיוחד.
מל פולישוק-בלוך: אסור לעשות סל, זה לא סל תרבות, אין דבר כזה סל צרכים, לא קיים.
מל פולישוק-בלוך: לכל צורך צריך להיות שרות.
מל פולישוק-בלוך: לכל צורך צריך להיות מענה.
מל פולישוק-בלוך: לפי מה ששמענו יש פער גדול בין השרות שמקבל ילד בחינוך המיוחד לילד המשולב.
מל פולישוק-בלוך: זה כתבתי בתחילת הישיבה ואני עכשיו מבינה גם למה.
מל פולישוק-בלוך: הרי ילד משולב, כפי שאתם אומרים, לא מקבל את אותו תיקצוב כמו ילד בחינוך המיוחד.
מל פולישוק-בלוך: שוב, זה דבר כל כך בסיסי וכל כך מובן מאליו שאני נדהמת לשמוע שיש הבדל.
מל פולישוק-בלוך: מה הטעם בשילוב בכלל אם אנחנו לא נותנים לו את אותו תקציב.
מל פולישוק-בלוך: אני לא מבינה את הרעיון.
מל פולישוק-בלוך: נכון שבשלב מסויים נתחיל לחסוך כסף, כי אם הילד ישולב ויהיו לו פחות בעיות, זו מעין השקעה לטווח ארוך ולטווח קצר.
מל פולישוק-בלוך: לטווח הקצר את משקיעה קצת יותר אבל בסוף זו השקעה כדאית.
מל פולישוק-בלוך: וכבר שמענו גם על זה.
מל פולישוק-בלוך: אז אנחנו, וברשותך אדוני היושב ראש, אם תרצה להוסיף אני אשמח, הוועדות דורשות נתונים פרטניים, פילוח של הצרכים, של הסיוע שניתן, מי מקבל, על פי איזה פרמטרים, כמה מקבלים, מהם התנאים הפיזיים הדרושים לשילוב, נגישות, הסעות, חדרי טיפול, ציוד עזר וכל היתר.
מל פולישוק-בלוך: אנחנו מבקשים לא לערב את הנתונים האלה עם נתוני לקויי הלמידה, שני דברים, כפי ששמענו מהמומחה, ככל שאתם יכולים להפריד בין השניים כך ייטב.
מל פולישוק-בלוך: לא כל ליקוי למידה, אני ההדיוטה יודעת, לא כל ליקוי למידה זה ילד עם צרכים מיוחדים.
מל פולישוק-בלוך: זה דברים נפרדים ולא לזה יש את חוק השילוב.
מל פולישוק-בלוך: את לא צריכה לענות לי עכשיו, את תעני בישיבה הבאה בצורה מסודרת ובצורה מקצועית, על פי נתונים ועל פי עובדות.
מל פולישוק-בלוך: אחרת אין לזה ערך.
מל פולישוק-בלוך: כי רגשות לכולנו יש, כולנו יכולים להתרגש פה, וגם דעות לכולנו יש, ואני מכבדת את כל הדעות וכל הרגשות, לדעתי בדברים האלה הרגשות מאוד חשובים, כי בלי רגש כדאי שלא ניגע בדברים האלה.
מל פולישוק-בלוך: אנחנו מבקשים גם פילוח על פי מגזרים, רוצים לדעת מה המצב, במיוחד במגזר הערבי.
מל פולישוק-בלוך: שוב, בכללי ובהתאמה.
מל פולישוק-בלוך: אנחנו מבקשים לקבל דיווח על הרמה המקצועית של הגורם המטפל, כמה אנשים הוכשרו לתפקיד, כמה אנשים יש כרגע, אני כמעט כל בחורה צעירה שאני נתקלת שהולכת ללמוד עכשיו אני שומעת שהולכת ללמוד חינוך מיוחד, היא הולכת ללמוד מקצוע של לטפל באוכלוסיות מיוחדות.
מל פולישוק-בלוך: אז כנראה שיש הרבה מאוד אוכלוסיות שכן הוכשרו לזה.
מל פולישוק-בלוך: השאלה אם משתמשים בזה, השאלה אם משלבים אותם, או לוקחים איזה מישהי כפי שנאמר פה, שאין לה יכולת.
מיכאל מלכיאור: היו"ר מתכוונת גם בתור סייעת לילד שצריך את העזרה, יכול להיות שיש כאלה שלא צריכים מלא, אבל אלה שצריכים סייעת עם הכשרה של חינוך מיוחד, האם הם מקבלים את זה.
מיכאל מלכיאור: זה הדוגמאות גם שקיבלו היום.
מיכאל מלכיאור: לא דובר על זה אם יש מורים במערכת הנפרדת,
מל פולישוק-בלוך: ברור, אנחנו מדברים על השילוב.
מיכאל מלכיאור: אגב גם בהמלצות שאתם כתבתם פה כתבתם את ההמלצות האלה.
מל פולישוק-בלוך: אני רוצה לסכם, תראו, אני כבר מזמן אמרתי בישיבה אחרת שכל מי שעובד בהוראה עובד בהתנדבות.
מל פולישוק-בלוך: אז גם מורים מקבלים לא שכר ראוי למה שהם עושים.
מל פולישוק-בלוך: אנחנו לא ניסחף.
מל פולישוק-בלוך: אנחנו רוצים שתהיה רמה מקצועית של הבנאדם שמטפל בילדים האלה.
מל פולישוק-בלוך: אני מדגישה את העניין הזה שצריך את העיוות התקציבי של מה התקציב של ילד משולב וילד בחינוך המיוחד, שזה צריך להיות זהה.
מל פולישוק-בלוך: ולסיום, וזה אולי הבסיס, אני מבקשת לראות מכם סולם שירותים שחייב לקבל ילד משולב בפילוח לפי הצרכים המסויימים שלו.
מל פולישוק-בלוך: הרי יש כמה ליקויים מאופיינים, מוגדרים, שהמומחים קבעו.
מל פולישוק-בלוך: לכל צורך צריך להיות סולם שירותים, ברמה מסויימת, על פי סטנדרט מסויים.
מל פולישוק-בלוך: אני רוצה לראות גם אם יש לכם אולי השוואה בינלאומית, אם אתם יכולים להראות לי אולי במקומות אחרים כמה נותנים, לא רק בין נס ציונה לגדרה.
מל פולישוק-בלוך: אנחנו רוצים לדעת מה השיקולים שלכם.
מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שמיציתי פה את כל מה שהועלה פה.