GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יצחק קדמן: דיברנו פה מספר ישיבות על הנושא של פיקוח על מסגרות לגיל הרך, ועל הנושא של היעדר סטנדרטים, ועל הנושא של כוח אדם ברמה מאד ירודה ונמוכה.
יצחק קדמן: זה אבסורד שדווקא בגיל הכי קריטי מדינת ישראל הכי פחות מפקחת על מה שמתרחש עם ילדים.
יצחק קדמן: לכן, ההתמקדות פה בגיל הרך היא באמת הסיבה השניה.
יצחק קדמן: הסיבה השלישית, ולא בסדר החשיבות, היא שהפרויקט הזה החליט להתמקד באוכלוסייה הערבית במדינת ישראל.
יצחק קדמן: אדוני היושב ראש רמז על זה.
יצחק קדמן: אני אומר את זה בצורה יותר בוטה: האוכלוסייה הערבית בישראל היא האוכלוסייה הכי מקופחת מבין האוכלוסיות.
יצחק קדמן: צריך לומר את זה.
יצחק קדמן: אז יש כל מיני הסברים מדוע זה קרה, איך זה התפתח, ואני לא בא לחפש אשמים, אבל צריך לדעת את זה.
יצחק קדמן: אם בסדר שנעשה לא מכבר על ידי משרד הבריאות, בנושא של ילדים רעבים, המספרים של ילדים שציינו שהם הולכים לישון רעבים – ולא בגלל שהם בדיאטה, כמו שחושב שר מסוים במדינת ישראל – המספרים הם כאלה: 18% מהילדים היהודים ציינו את זה, וזה מספר מבהיל בפני עצמו, ו – 33% מהילדים הערבים.
יצחק קדמן: למעשה, מי שקורא את השנתון של הילדים בישראל, שעומד להתפרסם בחודש הבא, יראה שכמעט בכל תחום שאתה בודק, הילדים הערבים בישראל מופלים לרעה: אם זה במספר הילדים שמשולבים במסגרות לגילאים צעירים, אם זה בנשירה מבתי הספר, אם זה בתחומים שונים מתחום הבריאות, אם זה במידת ההשקעה פר ילד פר רשות מקומית – לכל אורך הדרך, זו האוכלוסייה הכי מופלית.
יצחק קדמן: הילדים לא יכולים לצמוח לבד בלי שאתה מטפח אותם.
יצחק קדמן: אתה מזניח אותם ואתה מקבל אחר כך יותר עבריינות נוער, יותר נשירה מבתי הספר, פחות שנות עבודה, אתה מקבל אחר כך עובדים פחות מיומנים שיכולים למצוא פחות מקומות תעסוקה.
יצחק קדמן: לכן, ההחלטה להשקיע פה, דווקא באוכלוסייה הזו, היתה הסיבה השלישית.
יצחק קדמן: הסיבה הרביעית היא שיש פה דגם עבודה שהלוואי והיה קיים גם בהרבה מקומות אחרים, וזה השותפויות.
יצחק קדמן: זה אחד הדברים שמאד מאפיין אותנו.
יצחק קדמן: אנחנו עובדים כל הזמן ויש ילדים של הרווחה, ילדים של החינוך, ואין ראיה של המכלול.
יצחק קדמן: שיתוף הפעולה, גם בין משרדים שונים וגם בין העולם היהודי לעם היושב בציון, גם בין ארגונים וולונטריים וארגונים ממשלתיים עובד מצוין בפרויקט הזה וזה צריך להיות דגם גם להרבה מאד דברים אחרים.
יצחק קדמן: הדבר האחרון, שבעיניי הוא הכי חשוב, אולי – זה היזמות והחדשנות.
יצחק קדמן: היתה התלבטות גדולה מאד לאיה כיוונים ללכת, בפרויקט.
יצחק קדמן: אחת הטענות שתמיד נשמעות, ויש בה הרבה מידה של צדק, היא: מה אתם הולכים למשהו שהוא החמאה, כאשר בהרבה מקומות אין את הלחם.
יצחק קדמן: תמיד הנטיה היא ללכת לדברים הכי בסיסיים.
יצחק קדמן: אנחנו מדברים פה על תוכנית חדשנית לגננות יוזמות.
יצחק קדמן: זו היא תוכנית נהדרת, אבל אנחנו מאד חששנו שיתקיפו אותנו ויגידו – אנחנו הולכים על יזמות של גננות, כאשר בחלק מהמקומות אין גן.
יצחק קדמן: זה מזכיר לי שדיברו על הכנסת תוכניות למחשבים לילדים ערבים.
יצחק קדמן: בסוף התברר שהבעיה היא שאין שקע, אין חשמל.
יצחק קדמן: וזו הבעיה.
יצחק קדמן: אנחנו עוסקים פה, אולי, באיזשהו לוקסוס, במידה מסוימת, בעוד שלפעמים הבסיס חסר.
יצחק קדמן: ואף על פי כן היתה בסוף החלטה ללכת על סוג כזה של תוכניות שיש בהם חדשנות, יזמות ולדלג על השלב הבסיסי של הלחם, שאותו המדינה צריכה לדאוג לספק, ולא לשקוע כל הזמן במינימום ההכרחי, אלא ללכת צעד אחד קדימה.
יצחק קדמן: כל אלה יחד מאפיינים את התוכנית הזו.
יצחק קדמן: אני אומר שוב – מצד אחד זו בשורה גדולה מאד.
יצחק קדמן: גם דרך העבודה שלנו, לא רק כספית אלא גם מקצועית – עם האנשים מסן פרנסיסקו, החלפת הדעות, והשילוב היוצא מן הכלל – יש לנו ועדה מקצועית שמורכבת מיהודים וערבים, אנשי מקצוע בתחומים שונים, היא כולה גם בשורה, אבל גם, באיזשהו מקום, כתב תביעה גם לגורמים אחרים, ובמיוחד לגורמים הממלכתיים.
יצחק קדמן: ארגון וולונטרי כמו הג'וינט הוא מעין קרון שפורץ קדימה, אבל הוא לא יכול לנסוע לבד.
יצחק קדמן: הרכבת צריכה לבוא בעקבותיו.
יצחק קדמן: הוא יכול להוות סימן דרך.
יצחק קדמן: הג'וינט ו "אשלים" וכל שילוב אחר שלא יהיה, עם יהדות סן פרנסיסקו – לא יכולים ולא צריכים להחליף את האחריות של ממשלת ישראל ומדינת ישראל על מוסדותיה השונים, שהיא זו שאחרי שמראים לה דרך או פריצת דרך, צריכה לקחת את הדברים ולא לקוות שארגונים וולונטריים יעשו את העבודה, כי אנחנו עדיין רואים את עצמנו כמדינת רווחה ולא כמדינת שנור.
מיכאל מלכיאור: הבעיה הבסיסית היא שעם כל הרצון הטוב וכל הפילנתרופיה בעולם – זה לא יכול להחליף את מה שהמדינה צריכה לעשות.
מיכאל מלכיאור: אנחנו, כמובן, בהסכמה מלאה בשאלה הזו.
מיכאל מלכיאור: יש סכנה שהם פשוט יפילו את התיק עליכם, ואחר כך תישארו בזה, ותלמדו דברים אחרים.
מיכאל מלכיאור: או שתראו אחר כך שהתוכנית נופלת.
מיכאל מלכיאור: גם ה קורה להרבה תוכניות עכשיו, שנכנסו אליהן פדרציות, וכן הלאה, ויצרו ציפיות, נכנסו לחוסר גדול ואז זה נפל.
מיכאל מלכיאור: זו סוגיה אחרת, שלא ניכנס אליה.
שמואל בן טובים: מהניסיון שלנו, במקומות אחרים - - שברגע שנכנס סעיף תקציבי חדש, להוציא אותו זה לא כל כך קל.
שמואל בן טובים: ברגע שיצרת אינרציה לעבודה של משרד ממשלתי - - אבל החשש עדיין גדול.
יעקב מרגי: השנתיים האחרונות הוכיחו לנו ההפך.
מיכאל מלכיאור: בנושא החשמל אני רק יכול לחזק את הדברים בסיפור הבא – לפני כמה זמן היתה לנו הזדמנות להיות עם פורום להסכמה אזרחית, להביא לפריצת דרך מאד גדולה, שהבאנו את חברת החשמל ועוד גורמים לכמה כפרים בלתי מוכרים בצפון.
מיכאל מלכיאור: באתי לשם כדי לעשות את המעשה של הכנסת החשמל.
מיכאל מלכיאור: עמד שם ראש הכפר ובכה מהתרגשות.
מיכאל מלכיאור: הוא סיפר שביתו מחוננת והוא הביא אותה למרכז שבו, כדי לפתח את כישוריה היא קיבלה תוכניות מחשב, רק שחשמל לא היה אצלה בכפר.
מיכאל מלכיאור: אנחנו רוצים לשמוע גם קצת על הנושא של המניעה דרך העבודה עם האחיות, גם של "טיפת חלב", שזה גם נושא שרוצים לחסל אותו, למרות שהוא קיים בסעיף תקציבי.
מנאל ג'ומעה: אני אחות אחראית מטייבה.
מנאל ג'ומעה: אני עובדת מזה 13 שנה במשרד הבריאות ואני אם ל- 3 בנים.
מנאל ג'ומעה: לפני שנספר לכם על היוזמה חשוב שאסביר לכם בקצרה כל הנתונים של טייבה ושל התחנה עצמה, כי זה מתקשר ליוזמה ולקבוצה שאני פיתחתי.
מנאל ג'ומעה: מבחינת היישוב, בעיר טייבה יש כמעט 40,000 תושבים.
מנאל ג'ומעה: רוב התושבים הם שכירים, ומעט מהם עצמאים.
מנאל ג'ומעה: מיעוט קטן יותר עוסק בחקלאות.
מנאל ג'ומעה: הרמה הסוציו-אקונומית של התושבים היא בינונית ומטה.
מנאל ג'ומעה: רוב המשפחות ביישוב חיות בצורה המסורתית של משפחה מורחבת.
מנאל ג'ומעה: יש לנו פערים מאד גדולים בין הדורות.
מנאל ג'ומעה: הפערים הגדולים האלה הם סביב בריאות וחינוך הילדים.
מנאל ג'ומעה: כמו כן יש לנו תופעה מאד בולטת של נישואים מוקדמים של בחורות צעירות.
מנאל ג'ומעה: אם אני יכולה להגדיר את זה בקטגוריה של גילאים – זה נע בין 16 עד 21, למרות שהן עדיין לא בשלות לחיי נישואין וגם לא להורות.
מנאל ג'ומעה: קצת נתונים על התחנה – בתחנה בה אני עובדת יש לנו כמעט 1,300 משפחות, מהם 210 נשים הרות ו- 350 תינוקות, מגיל אפס עד גיל שנה, ו- 1,600 פעוטות.
מנאל ג'ומעה: מתוך 210 הנשים ההרות יש לנו 100 אימהות צעירות בגילאי 16 עד 21.
מנאל ג'ומעה: האוכלוסייה שמגיעה אלינו לתחנה היא אוכלוסייה מאד קשה.
מנאל ג'ומעה: המיקום של התחנה בטייבה הוא מיקום קצת קשה, מכיוון שסביבנו יש משפחות קשות.
מנאל ג'ומעה: יש גם תחנת סמים בקרבתנו.
מנאל ג'ומעה: המשפחות שמטופלות אצלנו בתחנה הן משפחות במצב סוציואקונומי מאד קשה.
מנאל ג'ומעה: מפה נבעה היוזמה.
מנאל ג'ומעה: אני הייתי בתיכון כאשר התחתנתי, והיוזמה שלי היא פרי הניסיון האישי שלי, שחוויתי על בשרי.
מנאל ג'ומעה: דבר שני – שמתי לב אצלנו בתחנה שהאמהות הצעירות שמגיעות נתקלות בהרבה קשיים בגידול הילדים, בחינוך, וזה נובע מהפער בין הדורות והמעורבות הגדולה של המשפחה המורחבת.
מנאל ג'ומעה: נוצרות כל מיני דילמות ונוצרים קונפליקטים שמאד מקשים.
מנאל ג'ומעה: זה בסופו של דבר מאד משפיע על הילדים.
מנאל ג'ומעה: דבר שני – היה לי מאד חשוב שאם יש מעורבות כזו במשפחה עצמה, בין האם הצעירה לבין החמה והסבתא, היה לי חשוב לערב את הגורם המאד דומיננטי והמשפיע – האמהות, הסבתות והחמות, בקבוצה.
מנאל ג'ומעה: אני הלכתי בכיוון של העצמת האם.
מיכאל מלכיאור: באיזה תחומים אתם מתמקדים?
מנאל ג'ומעה: אנחנו, בקבוצה, שמים מאד דגש על 4 כיווני התפתחות, שזה דבר מאד חשוב בגידול ילדים.
מנאל ג'ומעה: לפעמים אנחנו גם הולכים לפי הבקשות שלהן.
מנאל ג'ומעה: למשל – אם אני מדברת על התפתחות הילד, נתקלתי גם בבקשות שאדבר גם על האם.
מנאל ג'ומעה: הכוונה והמטרה היא הילד, אבל יש גם צרכים של האישה.
מנאל ג'ומעה: כלומר, אנחנו לפעמים סוטים לדברים אחרים, אבל זו סטייה חיובית, לדעתי.
מנאל ג'ומעה: למשל, אתן לכם דוגמה – אחת הנשים ביקשה שנדבר על זוגיות, שזה מאד חשוב.
מנאל ג'ומעה: שיתוף פעולה ומאיפה זה נובע, במיוחד בשפחה המורחבת.
מנאל ג'ומעה: לגבי הקבוצה עצמה – אני הקמתי בתחנה קבוצה של 12 אמהות, שגילן נע בין 16 עד 21.
מנאל ג'ומעה: יש לנו קבוצה מוגדרת מאד, ויש לנו כוונה מאחורי זה.
מנאל ג'ומעה: לאמהות האלה יש שני ילדים, כאשר הילד הראשון הוא מעל גיל שנה והילד השני הוא תינוק מגיל אפס עד חצי שנה.
מנאל ג'ומעה: כל המפגשים מתקיימים בתחום התחנה, אחר הצוהריים, לא בזמן פעילות התחנה.
מנאל ג'ומעה: עד כה קיימנו 7 מפגשים.
מנאל ג'ומעה: פעם בשבועיים יש לנו מפגש.
מנאל ג'ומעה: כרגע אנחנו בשלב של חופש של חודש הראמאדן.
מנאל ג'ומעה: היתה לנו בהתחלה בעיה עם הנשים עצמן- מה לעשות עם הילדים בזמן המפגשים.
מנאל ג'ומעה: בחרנו בפתרון אחד יעיל שזה אחות אחת בתחנה שמעורבת לכל אורך הדרך, והיא עובדת בתור שמרטפית.
מנאל ג'ומעה: כל אם מגיעה עם 2 ילדים.
מנאל ג'ומעה: 18 הילדים נמצאים בחדר אחד עם כל המשחקים, אותם קיבלנו מהג'וינט ומ "אשלים".
מנאל ג'ומעה: מטרות התכנית היו – מטרת העל היא העצמת האמא.
מנאל ג'ומעה: המטרה השניה היא הליווי, התמיכה באמהות צעירות.
מנאל ג'ומעה: מטרה נוספת היא העלאת המודעות אצל האמהות לחשיבות מתן מענה לכל הצרכים של הילדים, הקניית ידע וכלים למיומנויות הורים.
מנאל ג'ומעה: עוד מטרה היא בניית אפיקי תקשורת חיוביים בין האם לשירותים לרשות האם בקהילה.
מנאל ג'ומעה: ארגנו כך שכל הנשים מגיעות לחסן את הילדים.
מנאל ג'ומעה: יש בדיקות התפתחות מאד חשובות – לדוגמה, בדיקת תקשורת, שהיא בדיקה מאד חשובה.
מנאל ג'ומעה: אם הן לא מגיעות לבדיקה, אם אין להם מודעות לכמה זה חשוב, יש לנו בכפר את מרכז מתי"א שמטפל בכל מיני בעיות התפתחותיות.
מנאל ג'ומעה: יש נשים שלא יודעות מה הוא המרכז והיכן הוא נמצא.
מנאל ג'ומעה: היה לנו מאד חשוב שידעו על כך, שאם יש בעיה, שידעו לאן לפנות.
מנאל ג'ומעה: לפני שהתחלנו את הקבוצה אני עצמי עברתי הכשרה איך לארגן את הקבוצה, איך לפתוח אותה בתוך התחנה.
מנאל ג'ומעה: היו לנו מפגשים לאורך שנה שלמה עם בטי כהן.
מנאל ג'ומעה: המפגשים התקיימו בחדרה, ליום לימוד ארוך.
מנאל ג'ומעה: אני קיבלתי הכשרה נרחבת וזה היה מאד חשוב כי בתחנה עצמה הקמנו כל מיני קבוצות אחרות, אבל המיוחד בקבוצה הזו שהיא נבעה מתוך צרכים ומתוך ניסיון שאני חוויתי בעצמי.
מנאל ג'ומעה: עד היום עשינו 7 מפגשים ואנחנו נמשיך כאשר ייגמר החג.
מנאל ג'ומעה: לגבי מסקנות ותוצאות – אנחנו עומדים היום במצב שיש לנו שיתוף פעולה בין הדורות, בין האם הצעירה לבין הסבתות והחמות.
מנאל ג'ומעה: להזכירכם – חלק מהקונפליקטים והבעיות שנוצרו נבע מהמעורבות.
מנאל ג'ומעה: אי אפשר לומר לסבתא שמה שהיא אומרת לא נכון.
מנאל ג'ומעה: אנחנו באנו מנקודת מוצא של לשלב אותן.
מנאל ג'ומעה: גם הן באות למפגשים לשמוע.
קריאה: זה היה יכול להתאים גם במקומות אחרים.
מנאל ג'ומעה: היה לנו קצת קשה לגבש את החסבתות עצמן.
מנאל ג'ומעה: אני לקחתי את חמותי ונעזרתי בה, כי חשבתי שהיא יכולה לגשת ללב הקבוצה הזו.
מנאל ג'ומעה: אמנם ההדרכה עצמה מתבצעת על ידי, אבל היא עזרה.
מנאל ג'ומעה: אני רוצה לומר שאני מאד מרוצה.
מנאל ג'ומעה: יש פידבקים מאד חיוביים מהנשים.
מנאל ג'ומעה: הן שואלות אם יהיה המשך ותמיד מחכות למפגש הבא.
מנאל ג'ומעה: יש נשים במצב סוציו אקונומי קשה שהפגישות הן בשבילן מקלט, מפלט.
מנאל ג'ומעה: הן באות, שומעות ונהנות.
מנאל ג'ומעה: הרבה פעמים אנחנו גם גולשים לדברים אחרים שבסוף הם מתקשרים אל הקבוצה.
מיכאל מלכיאור: אני רוצה להודות לך.
מיכאל מלכיאור: זה נשמע ממש מרתק, והיינו יכולים לשמוע עוד.
מיכאל מלכיאור: אני מאד שמח שגם הילדים וגם האמהות נמצאים בידיים טובות ומיומנות.
מיכאל מלכיאור: אנחנו שמחים לשמוע על הצלחת התוכנית.
נדיה חילו: אני רוצה להתבטא, גם כחברת תת הוועדה לגיל הרך, שיצחק קדמן הוא היושב ראש שלה, וגם כמעורבת בעשייה בג'וינט במשך הרבה זמן, וגם כמנהלת מרכז הירש ביפו, לגיל הרך, שגם הוא מודל של מרכז רוחבי, הוליסטי, שגם משלב את החלק של המניעה, חינוך, רווחה, בריאות – על אותו בסיס של קונספט עם האלמנטים של התוכניות השונות שמופעלות בג'וינט.
נדיה חילו: מאד חשוב לי לומר – אני חושבת שמגיע היום לג'וינט, לא רק בתחום הגיל הרך, אלא גם בתחומים של עבודה עם נוער, שאני מעורבת בהם – זה בהחלט אחד המוסדות שיכולים להוות מודל להרבה מאד גופים, אולי גם ממסדיים וממשלתיים, בחלק של העשייה והפתיחות שהם מגלים, עשייה שהולכת ונעשית הרבה יותר גדולה ופתוחה כלפי המגזר הערבי.
נדיה חילו: זה גם משתלב עם הקונספט הכללי שהקבוצה להסכמה אזרחית מובילה בשנים האחרונות, לגבי הפתיחות והראיה של החברה הערבית כחלק אינטגרלי עם המחויבות של החברה היהודית.
נדיה חילו: אני הייתי בקהילה של סן פרנסיסקו לפני כמה שנים ונפגשתי שם עם קבוצה יהודית.
נדיה חילו: זה בהחלט מאד חשוב.
נדיה חילו: הרווח הוא לא רק לחברה הערבית אלא יש לזה חשיבות לפנים של החברה בכלל, וזה האינטרס היהודי, קודם כל.
נדיה חילו: אני רוצה לחזק פה את מה שהוצג מבחינת התוכנית של אחיות יוזמות.
נדיה חילו: התוכנית מופעלת גם ביפו, במרכז שאני מנהלת על ידי אחות.
נדיה חילו: המעורבות והפרויקטים האלה יש להם את ה- impact המאד רחב, מעבר ל- 12.
נדיה חילו: אם מדובר על ה- 12, אנחנו יודעים שהמאפיינים של החברה שלנו הם שזו חברה קהילתית, וכל אחת מה- 12 או מה- 15 גם חיה בתוך חברה, שהקשרים בה מאד הדוקים, כך שהתוכנית נחוצה ויש לה impact.
נדיה חילו: היא מופעלת בצורה מאד מוצלחת במרכז הירש שאני מנהלת, וכך גם תוכניות נוספות.
נדיה חילו: אני חושבת שהשיתוף של ערבים מקצועיים, מה שגופים אחרים הרבה פעמים לא עושים – אלא מתכננים תוכניות מלמעלה ומורידים אותם בלי מעורבות מעשית של אנשי דעה, אנשי אקדמיה ואנשי מקצוע מהמגזר הערבי.
נדיה חילו: בדרך כלל, תוכניות כאלה שמונחתות, כמה שהן יכולות להיות נכונות מבחינת הקונספט, בדרך כלל החברה גם מקיאה אותם ולא משתפת פעולה באופן מלא, כי זה נתפס כמשהו פטרוני, או משהו כזה.
נדיה חילו: אז האלמנט הזה של שיתוף השטח בעשייה, באופן מאד ישיר, אבל גם בתכנון העל של אנשי מקצוע, וכמו שד"ר קדמן אמר: יש לנו כוחות מקצועיים בחברה שלנו.
נדיה חילו: אמנם לא תמיד אנחנו משופעים בהם, אבל יש לנו, ויכולים לערב אותם בעשייה.
נדיה חילו: אם מעבר לאלמנט המקצועי מוסיפים גם את הפן הייחודי, התרבותי, יש לנו פה ושם דברים וניואנסים ייחודיים, שמי שבא מבחוץ לא יכול לשים עליהם את האצבע, ורק מי שמבפנים יכול להבחין בהם.
נדיה חילו: דברים מאד עדינים כאלה יכולים, לפעמים, להפיל תוכנית.
נדיה חילו: לכן, מאד חשובה המעורבות בתוכניות האלה, והמעורבות של תת הוועדה בג'וינט היא מעורבות מלאה ובהחלט אני חושבת שזה המקום לשבח.
נדיה חילו: האוזן הקשבת, הפתיחות לשינויים.
נדיה חילו: לא פעם הובאו דברים סגורים לוועדה, ושמנו דגש על אלמנטים נוספים.
נדיה חילו: היתה פתיחות לשנות ולהוביל את זה הלאה בהצלחה רבה.
נדיה חילו: אז אני חושבת שכל העשייה וכל התוכניות שהוצגו פה, עם כל האלמנטים של מניעה והדגשים שונים שהוצגו בחינוך הם מבורכים.
נדיה חילו: בהחלט, בנושא של התחדשות וחדשנות, אני רוצה לאחל לעצמנו שנמצא יותר תקציבים, כי המשקל של החתך הזה של הגיל הרך באוכלוסייה הערבית הוא יחסית מאד גדול מבחינת האוכלוסייה על כל חלקיה.
נדיה חילו: זה 30% כמו שנאמר.
נדיה חילו: זה חתך מאד רציני, ובהחלט צריך לתת לו את החשיבות, גם מספרית, וגם בגלל הגיל, החשיבות של הפוקוס בגיל הזה.
מיכאל מלכיאור: יש לנו שני משרדי ממשלה שמעורבים מאד בתוכנית, ואנחנו רוצים לשמוע אותם.
מיכאל מלכיאור: נשמע את משרד הרווחה.
עמירה מנסור: אני מפקחת מחוזית, בצפון.
עמירה מנסור: אני שותפה להרבה תוכניות עם ,אשלים" כבר הרבה שנים.
עמירה מנסור: אני מפקחת על 42 מועצות מקומיות בצפון.
עמירה מנסור: יש לנו עכשיו תוכנית של החזרת ילדים הביתה שנקראת "עם הפנים לקהילה".
עמירה מנסור: האחריות שלי היא לעזור בפיתוח שירותים בקהילה.
עמירה מנסור: אני לא רוצה לקטר, אבל אנחנו די גאים במינימום תקציבים שאנחנו מקבלים שאנחנו קצת מזיזים דברים.
מיכאל מלכיאור: אבל סיפרו לנו שיש הרבה תקציבים לזה.
עמירה מנסור: אבל מה שקרה הוא שנתנו את הכספים בנובמבר, וזה חוזר ישר לאוצר, ולא מגיע למשפחות.
עמירה מנסור: אני לא יודעת אם זה טקטי או שזה במכוון, אבל כך זה, לפחות השנה.
עמירה מנסור: אני לא רוצה להאשים אף אחד.
מיכאל מלכיאור: מבחינת משרד האוצר זה לא טקטי.
עמירה מנסור: קשה לי לדבר פוליטיקה כי אני לא אדם פוליטי.
עמירה מנסור: מה שאני רוצה להגיד הוא שאני מאד מברכת על הדברים ששמעתי.
עמירה מנסור: אני יודעת על כמה תוכניות שמתנהלות.
עמירה מנסור: קראתי על כמה כפרים שהם בפיקוח שלי, ואני יודעת על כמה מהם.
עמירה מנסור: אנחנו עדים היום לכך שלא כל כך השקענו הרבה שנים גם בגיל הרך וגם במתבגרים.
עמירה מנסור: רוב ההשקעה שלנו בשנים האחרונות היתה בגילאי 6 עד 12.
עמירה מנסור: עוד משהו שאנחנו מאד מכוונים אליו בשנים האחרונות שלנו, בפעילות, זה על ההשקעה בטיפול של התקשורת בין הורים לילדים.
עמירה מנסור: פעם דיברנו על ילדים וטיפלנו בילדים, כשחשבנו שהילדים הם העולם והם הקליינטורה שלנו.
עמירה מנסור: היום אנחנו רואים שהילד בא ממשפחה, מבית.
עמירה מנסור: במגזר הערבי הוא לא בא מהתא המשפחתי הראשון אלא מחמולה, ואנחנו הרבה משתפים את החמולות האלה.
עמירה מנסור: אז שותפות הורים והראיה שלנו, הכיוון האחר של הראיה – למניעה, לגיל הרך ובגיל המוקדם, היא מבורכת.
עבדאלה חט'יב: נמצאת כאן אתי עירית לבני, שהיא מפקחת וממונה על הנושא במשרד החינוך.
עבדאלה חט'יב: ראשית, מזל טוב לג'וינט.
עבדאלה חט'יב: אנחנו מכירים ומוקירים את התרומה שלכם למגזר הערבי.
עבדאלה חט'יב: אני רוצה להתייחס למספר נקודות שהועלו פה בסוגיית הגיל הרך.
עבדאלה חט'יב: אנחנו יודעים שבמגזר הערבי קיימת בעיה בכל הנושא של הגיל הרך.
עבדאלה חט'יב: המנכ"לית הקימה ועדה שאמורה לסיים את המלצותיה עד דצמבר, 2004.
עבדאלה חט'יב: אנחנו הכרנו את הבעיה בגני ילדים במגזר הערבי, וגם את התופעה של גני ילדים כמערב פרוע.
עבדאלה חט'יב: חלק רב מגני הילדים במגזר הערבי נמצאים במימון של עמותות.
עבדאלה חט'יב: חלק מהעמותות האלה הן עמותות שהן בדלניות, וחלק מהעמותות הן עמותות שלא מוכרות לממסד.
עבדאלה חט'יב: העמותות האלה מלמדות תוכניות לימודים שהן לא לפי רוחו של המשרד והן לא לפי תוכניות לימודים שהמשרד הוציא.
עבדאלה חט'יב: לכן ביקשנו מהוועדה לזרז את כל הנושא של תהליך הבדיקה ועד סוף השנה תהיינה לנו המלצות.
עבדאלה חט'יב: לגבי הנושא של הגיל הרך – אנחנו יודעים שאחוז התלמידים הערבים בגיל הרך מגיעים לפי הנתונים של המשרד ל- 29% או ל – 30% מכלל התלמידים במדינה.
עבדאלה חט'יב: היום יש לנו בעיה במגזר הערבי בכל הנושא של התשתיות.
עבדאלה חט'יב: אנחנו היום במשרד התחלנו לדבר בשפה אחרת.
עבדאלה חט'יב: התחלנו לדבר על הנושא של פתיחת דף חדש עם המגזר הערבי.
עבדאלה חט'יב: אנחנו מדברים היום על סגירת פערים.
עבדאלה חט'יב: אנחנו לא נפסיק לדבר על הנושא של צמצום פערים.
עבדאלה חט'יב: לכן, מה שעשינו עכשיו הוא שבתקציב הבינוי שהועמד לרשות המגזר הערבי מ- 2002 עד 2004 – התקציב הזה מהווה 45% מהתקציב שהועמד לרשות משרד החינוך ולרשות הגנים במשרד.
עבדאלה חט'יב: כלומר, 45% מתקציב הבינוי שהועמד לרשות משרד החינוך הועמד לרשות המגזר הערבי.
מיכאל מלכיאור: וזה סוגר את הפער?
עבדאלה חט'יב: יש לנו תוכנית שתוך 5 שנים משנת הלימודים תשס"ד נסגור את הפער טוטלית.
עבדאלה חט'יב: אפילו בוועדת דברת הומלץ, וגם המשרד המליץ שאנחנו נדבר על מערכת שוויונית בתקציבים.
עבדאלה חט'יב: יש החלטת ממשלה על כך.
עבדאלה חט'יב: אנחנו דיברנו שם על שקיפות בכל הנושא של חלוקת משאבים דרך המשרד.
עבדאלה חט'יב: הסוגיה השניה שאנחנו מתחילים לטפל בה היא הסוגיה של תוכניות לימודים.
עבדאלה חט'יב: היום יש לנו מחסור בתוכניות לימודים במגזר הערבי, במיוחד בגיל הרך.
עבדאלה חט'יב: לכן אנחנו הקמנו ועדות ובאוגוסט 2005 כל הוועדות, במיוחד בנושא של הגיל הרך, יסיימו את העבודה שלהם, ויהיו תוכניות לימוד ייחודיות למגזר הערבי, במיוחד בשפת האם, ובנושאים שהם אקטואליים למגזר.
עבדאלה חט'יב: התוכניות האלה מתאימות הן לרוחו של התלמיד הערבי והן לקהילה שהוא חי בה.
עבדאלה חט'יב: בנושא של הכשרת מורות יש לנו את הנושא של תוכנית החומש.
עבדאלה חט'יב: ייעדנו תוכנית ל- 15 שנה, ב- 34 מיליון שקל, כאשר תקציב הגיל הרך עומד השנה על 10 מיליון שקל.
עבדאלה חט'יב: אנחנו, השנה, ממחשבים גני ילדים.
עבדאלה חט'יב: אנחנו עכשיו מעבירים לכל גני הילדים במדינה ערכות ספרים שיתאימו לגיל הזה.
קריאה: פתחו עוד גני ילדים ביישובים הלא מוכרים במגזר הבדואי?
עבדאלה חט'יב: יש ועדה שמטפלת בנושא של המגזר הבדואי.
עבדאלה חט'יב: אני מדבר על המגזר הערבי, כי היתה החלטת ממשלה להפריד את המגזר הבדואי והמגזר הדרוזי מהמגזר הערבי.
עבדאלה חט'יב: אנחנו לאחרונה אמרנו שאנחנו רוצים שהכל יתנהל דרך מערכת החינוך הערבית ואז המשרד אמר: אנחנו לא יכולים לפעול נגד החלטת הממשלה.
עבדאלה חט'יב: יש החלטת ממשלה על מגזרים שהם מגזרים נפרדים מהמגזר הערבי.
עבדאלה חט'יב: לגבי הנושא של השפה – אנחנו יודעים שיש לנו בעיה של השפה הערבית.
עבדאלה חט'יב: לכן התחלנו בכל הנושא של מעבר לדו"ח שושני ולהקצאת משאבים שווה לכל התלמידים במדינה, בהתייחס למצב הכלכלי והחברתי של המדינה.
עבדאלה חט'יב: בהמלצות ועדת דברת שגובשו בשבוע שעבר, לגבי המגזר הערבי – שם יש דגש על הנושא של מתן העדפה מתקנת לתלמיד הערבי, במיוחד בגלל הבעייתיות בשפה, שהתלמיד מדבר בשפה שהיא השפה המדוברת והוא נכנס לבית הספר ויש לו את השפה התקנית.
עבדאלה חט'יב: לכן המשרד התחייב שבתוך 5 שנים נסגור את כל הפערים שקיימים בעניין.
מיכאל מלכיאור: כרגע, העיסוק שלנו הוא לא כל מערכת החינוך, אבל טוב שהסברת את הדברים.
מיכאל מלכיאור: ני מקווה שאכן זה יהיה כך.
חאט'יב טארק: העברית שלי היא לא כל כך טובה.
חאט'יב טארק: אני מכפר נחף, שהוא כפר בדואי בצפון.
חאט'יב טארק: דיברו פה על כל מיני תחומים, בעיקר על הגיל הרך, ואני אתמקד בנקודה שקשורה לבני נוער.
חאט'יב טארק: אני מייצג נוער, ואני שייך לבית ספר שלומדים בו בני נוער.
חאט'יב טארק: לרוב עלו פה קשיים שעומדים בפני בני נוער במגזר הערבי.
חאט'יב טארק: קודם כל, יש לנו בעיה בלימודים בבתי הספר.
חאט'יב טארק: יש המון קשיים שהתוצאה שלהם היא תוצאות קשות.
חאט'יב טארק: יש לנו - - בבתי ספר, יש לנו נישואים בגיל צעיר - -
מיכאל מלכיאור: באיזה גיל מתחתנים אצלכם?
חאט'יב טארק: אם מדובר בכפר שלי – זה בסדר, אבל בכפר מנדה, למשל - בגיל 19 - -
מיכאל מלכיאור: היתה לנו לא מזמן ישיבה בנושא הזה, ויש גם הצעת חוק - - -
חאט'יב טארק: אם הבת לא מתחתנת בגיל 19 אז היא לא תתחתן.
נדיה חילו: יש בנות נשואות בבית הספר שלכם, בגיל י"א- י"ב.
חאט'יב טארק: יש, אבל אני לא לומד בבית הספר שבכפר, אני לומד בבית ספר פרטי נוצרי בכפר אעבלין.
חאט'יב טארק: בנוגע לשפה הערבית – גם יש לנו בעיה.
חאט'יב טארק: אנחנו עומדים בפני מצב שרוב התלמידים הערבים, יש להם בעיה בשפה העברית.
חאט'יב טארק: יש לנו גם בעיה של תנאים במתנ"ס –יש 10 מטר ל- 5,000 תלמידים זה ממש מצב גרוע ביותר.
חאט'יב טארק: אמרתי את זה גם בראיון לעיתון "ראש אחד".
מיכאל מלכיאור: לתשומת לב משרד החינוך, בעניין סגירת הפערים.
מיכאל מלכיאור: זה גם המתנ"סים.
חאט'יב טארק: גם במועצת הלימודים – אין לנו כמו לכל התלמידים מועצות תלמידים שרוצים לתרום, לקדם ולעזור בכל התחומים.
חאט'יב טארק: אני חושב שרוב התלמידים הערבים אפילו לא יודעים שיש מועצת תלמידים ארצית.
חאט'יב טארק: אין לנו תקציבים לכל הפעילות השנתית שלנו, בזמן שלמחוז המרכז יש את כל התקציבים.
מיכאל מלכיאור: ביום זכויות הילד הבינלאומי אנחנו גם נפגשים עם כל מועצת התלמידים הארצית, ואולי זה נושא שכדאי להעלות אותו.
גרי רוט: אני מארגון "בטרם".
גרי רוט: אני מברך את הג'וינט ביום חגם, קודם כל.
גרי רוט: אני מסתכל על מה שעושה "בטרם" בשלוש השנים האחרונות, במעורבות שלו במגזר הערבי ובכלל בפעילות שלו ברשויות, זה הרבה בזכות "אשלים".
גרי רוט: כל התהליכים שנוצרו בפעילות שלנו, בפעילות מניעה לבטיחות הילד, הם בזכות "אשלים".
גרי רוט: אני מקווה שגם כל רכזי הקהילה שיצרנו גם ביישובים הבדואים וגם ביישובים הערבים, ימשיכו לפעול.
גרי רוט: אני להצטרף לתוכנית שדבורה פריד הציגה – "בטרם" עובד מספר שנים בבתי חולים בתוכנית מניעה ליולדות.
גרי רוט: אני יודע שאנחנו יוצרים איזשהו שיתוף פעולה, גם בבתי חולים שאנחנו כבר נמצאים, איפה שיש שיתוף פעולה עם הפרויקט החדש.
גרי רוט: יש לנו בעיה קשה בגיוס מתנדבות שצריכות להדריך את היולדות הבדואיות.
גרי רוט: למשל, ב "סורוקה", כ- 70% מהיולדות הן בדואיות.
גרי רוט: אנחנו עושים להם קורסים של העצמת נשים, שמכשיר אותם לפעול בבתי חולים.
גרי רוט: אני מקווה שנצליח ושיהיה לנו שיתוף פעולה.
גרי רוט: תודה רבה.
נירה ברעם: אני אחות מרכזת בתחום אם וילד במשרד הבריאות, וזה אומר, בעצם, מה שקורה בטיפות החלב.
נירה ברעם: אם הוועדה מדברת על הגיל הרך, אז מי אם לא טיפות החלב נמצאים בקשר הראשוני והעמוק וההמשכי עם הילדים בגיל הזה.
נירה ברעם: רציתי לומר שהרומן שלנו עם "אשלים" התחיל עוד לפני ש "אשלים" נוצרה.
נירה ברעם: גיבשנו יחד גישה, עקרונות ותוכנית עבודה.
נירה ברעם: אחת התוכניות שאנחנו עובדים בהן יחד עם "אשלים" – כיום יש פרוייקט של "אחיות יוזמות" ב- 13 יישובים ערביים, וביניהם: כסרא, טייבה, לאקיה, עלבון, ג'דידה – מאכר, בקה אל גרביה, עוספיא, כפר ברא, ג'לג'וליה, לוד ויפו.
נירה ברעם: כל אחות כזו שבאה לא מייצגת את התחנה שלה בלבד, אלא את היישוב כולו.
נירה ברעם: היא חזרה ליישוב, הקימה ועדת היגוי, כאשר זה היה תרומה מאד רצינית של "אשלים" לתפקוד של האחיות ושל תחנות טיפות החלב.
נירה ברעם: בוועדת ההיגוי יוצגו גם, כמובן, תושבים, ומעבר לכל – הפרוייקטים, כמו הפרויקט שמנאל ג'ומעה הציגה, היו ממש מהשטח, מתוך הבטן של האחות שידעה למה האוכלוסייה זקוקה, מה היא רוצה.
נירה ברעם: ביחד עם האוכלוסייה עבדו על גיבוש התוכניות.
נירה ברעם: בכל מקום היו תוכניות אחרות, מותאמות בדיוק לאוכלוסייה.
נירה ברעם: לגבי הנושאים – הנושאים העיקריים היו באמת קידום התפתחות הילדים, וכמו שדבורה פריד ציינה, נושא השפה היה בקשה גדולה ביותר.
נירה ברעם: גם במחקרים שנעשו על ידי משרד הבריאות נמצא שנושא השפה, גם בקרב אוכלוסייה יהודית, הוא בעיית בריאות מספר אחת בישראל.
נירה ברעם: ילד, שהתפתחות השפה שלו לא תקינה, זו בעיית בריאות, בעיית תפקוד.
נירה ברעם: נושאים נוספים – תמיכה בהבנה בין דורית, ובהחלט נוצרו קבוצות של 2-3 דורות בנושא של גידול ילדים, מניעת היפגעות ילדים - ופה אנחנו מקבלים עזרה, תמיכה וייעוץ של "בטרם", ונושא נוסף בתוך מרכזי ההעשרה של טיפות החלב.
נירה ברעם: הדוגמה שמאד התפרסמה, בטייבה, של חצר התחנה, שהפכה להיות חצר העשרה, כאשר בתקציב "אשלים" הובאו לשם מתקני משחקים, והאחיות נתנו הכשרה למתנדבים ומטפלות איך להפעיל את הילדים במתקנים.
נירה ברעם: אנחנו מפעילים תוכנית נוספת, שנקראת "הורה טוב ידו".
נירה ברעם: מוביל אותה הפרופ' יונה רוזנפלד ומשתתפות בה אחיות.
נירה ברעם: הן עובדות במיוחד עם המשפחות הקשות ביותר, שלהם קשה ביותר, מהמגזר הערבי.
מיכאל מלכיאור: אנחנו ביקרנו בתחנת טיפת חלב באחד מהכפרים הבדואים בדרום, במקום מאד יפה שבנו לפני שלוש שנים ועדיין לא פתחו אותו.
מיכאל מלכיאור: את יודעת משהו על כך?
נירה ברעם: ספציפית על זה אני לא יודעת.
מיכאל מלכיאור: לא מצאו עדיין תקן לפתוח את זה.
מיכאל מלכיאור: הבניין יפה, והוא נשמר יפה.