GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכאל מלכיאור: דיברנו גם על ההחלטה על צירוף משרד המשפטים וקופות-החולים לוועדה וגם ביקשנו שיקשיבו כמה שיותר לעמותות שלקחו על עצמן לעזור למשפחות וכמובן לילדים שהיו במצב הזה ויש להם הרבה מה לתרום.
מיכאל מלכיאור: את כל הדברים האלה החלטנו בחלק הראשון של הישיבה.
מיכאל מלכיאור: בחלק השני החלטנו ליזום מיידית חקיקה משלימה, שתעסוק בשיקום לילד ולנוער עד גיל 18, כדי שהילדים לא יפלו בין הכיסאות.
מיכאל מלכיאור: בעניין הזה אנחנו ניגש מייד לעבודה וננסה לעשות את זה בהסכמה רחבה ככל האפשר בכנסת.
מיכאל מלכיאור: קיבלנו גם המלצה חשובה מאוד, שיימסר להורים הרבה יותר מידע.
מיכאל מלכיאור: גם היום מקימים הרבה עמותות.
מיכאל מלכיאור: כמי שהקים כמה מאות עמותות אני יודע שיש בעייתיות מסוימת בכך שנתקלים בהרבה מאוד עמותות שונות ואף אחד לא יודע מה השני עושה ולא יכול להעצים את השני.
מיכאל מלכיאור: אמנם אין כרגע כתובת אחרת לבד ממשרד הבריאות אבל אני מציע כאן, כפי שנעשה במספר תחומים – אני למשל עשיתי את זה בתחום אחר לגמרי, בשיתוף יהודי-ערבי עשינו מין ארגון-גג של 160 עמותות, שכל הזמן מזינות באינפורמציה אחת את השנייה ומעצימות אחת את השנייה במקום להילחם זו בזו, שזה גם קורה לפעמים, אבל קודם כול יודעים על זה וזה פורסם ויש אתר משותף.
מיכאל מלכיאור: אני מציע למשרד הבריאות, מאחר וזה תחום כל-כך רגיש, וכאן העמותות עושות חלק מהעבודה שהמדינה היתה צריכה לעשות או שקופות-החולים היו צריכות לעשות, תנו להם את ההעצמה הזאת, תאספו את המידע הקיים ותוציאו אותו בצורה מסודרת כדי שיהיה נגיש לאנשים שזקוקים לעזרה.
מיכאל מלכיאור: הרי כל אחד מהילדים שנפגעים מגיע למחלקה בקהילה או לבית-חולים שניידר או ל"איתנים" וכולי.
מיכאל מלכיאור: אז שתהיה להם אינפורמציה רחבה ככל הניתן, בצורה מסודרת.
יעקב פוליקביץ: גם באתר האינטרנט של משרד הבריאות יש אוסף של מידע על מסגרות טיפול ועל מסגרות שאפשר לפנות אליהן.
זהבית כהן: לא מספיק.
מיכאל מלכיאור: אם חלק מהמידע כבר קיים באתר של משרד הבריאות אז יהיה לכם קל יותר להוציא את זה בחוברת ולתת לאנשים משהו ביד.
זהבית כהן: עובד סוציאלי יכול לתת חומר מסוים להורים.
זהבית כהן: דיברנו על כך שלא מעבירים מידע להורים.
מיכאל מלכיאור: עדיין חלק קטן מאוד מהאוכלוסייה המדוברת כאן יכנס לאתר של משרד הבריאות וימצא במקום הנכון באתר את כל המידע.
מיכאל מלכיאור: חלק כן יעשו את זה אבל בשביל החלק האחר כדאי שיהיה מידע זמין במקומות אליהם כל המטופלים בסופו של דבר מגיעים.
מיכאל מלכיאור: לגבי נושא ההעברה לקופות-החולים, אין לנו אלא לקבל את מה שנאמר לנו כאן.
מיכאל מלכיאור: זה נושא שלא נוגע רק לוועדה שלנו אבל אנחנו עוסקים בילדים ובכל זאת אנו תקווה שמשהו ייצא בעתיד שלהם.
מיכאל מלכיאור: גם אם חלק מן האנשים כאן כבר הרימו ידיים אנחנו לא מרימים ידיים כל-כך בקלות.
מיכאל מלכיאור: ד"ר איזק יכול כמובן להגיד שהוא עבד הרבה שנים בתחום עד שהוא הרים ידיים.
מיכאל מלכיאור: אנחנו מאמינים במערכת הפוליטית ובאפשרותה לפתור בעיות, אחרת לא היינו יושבים כאן.
מיכאל מלכיאור: אז אנחנו נעשה מה שאנחנו יכולים, בעזרתכם, כדי לקדם את ההעברה המסודרת לקופות-החולים.
זהבית כהן: האם אתה מוכן כיושב-ראש הוועדה לבוא לביקור ב"בני ארזים" ולראות מודל אחר שאולי יכול לקצר תורים?
מיכאל מלכיאור: כן, אני מוכן לבוא.
מיכאל מלכיאור: אבל אני הרי לא אתן טיפול.
מיכאל מלכיאור: חשוב יותר - - -
זהבית כהן: אתה לא תיתן טיפול אבל חשוב מאוד שאתה דווקא תבוא.
קריאה: חשוב שמישהו כמוך שמקבל החלטות יבוא ויתרשם.
יוסף הטב: עוד לא מצאו משהו שפותר את הכול.
זהבית כהן: אני מכירה את היחס של אנשים בעלי מקצועך לעניין.
יוסף הטב: את לא מכירה.
יוסף הטב: היחס שלי הוא טוב מאוד.
זהבית כהן: לא אמרנו שזה פתרון אולטימטיבי.
זהבית כהן: אמרנו דבר אחר.
מיכאל מלכיאור: הבנו היטב מה שאמרת.
מיכאל מלכיאור: אני בהחלט אשמח מאוד להכיר גם את האלטרנטיבות.
מיכאל מלכיאור: אם זה מקובל, אני חושב שאלה המסקנות המרכזיות.
מיכאל מלכיאור: אנחנו נמשיך לעקוב אחר כל הדברים שהעלינו כאן.
מיכאל מלכיאור: גם הנושא שהעלה מר צביאל רופא, על הסטיגמה והטיפול בסטיגמה והדרך שהעיתונות מטפלת בעניין הזה – אני חושב שראוי שנעשה דיון נפרד על הנושא הזה.
מיכאל מלכיאור: אולי נזמין גם את נציגי העיתונות לדיון נוקב כזה.
מיכאל מלכיאור: מצד אחד, אני חושב שהיום יש פחות סטיגמה.
דורית רדליך: יש הרבה מאוד סטיגמה.
דורית רדליך: אני יושבת כאן ומתביישת לספר.
זהבית כהן: גם להורים יש סטיגמה.
צביאל רופא: עדיין יש יותר מדי.
מיכאל מלכיאור: הדרך בוודאי עוד ארוכה.
צביאל רופא: ב-12 באוקטובר עשינו מצעד ברחובות תל-אביב והוא הצליח מאוד.
צביאל רופא: באו 1,500 אנשים נפגעי נפש.
צביאל רופא: מה שרציתי להציע, אם אפשר שהכנסת תיחשף קצת – אולי אתה תוכל לעזור – לאנשים שנפגעו נפשית, וגם להורים.
צביאל רופא: אולי שייערך איזה מפגש או הרצאה או משהו כזה.
מיכאל מלכיאור: זאת אחת הסיבות שעושים את היום הזה.
מיכאל מלכיאור: זאת בעצם כל המטרה, שהכנסת – וכולנו זקוקים ללמוד – תיחשף ביום הזה, וזה מתקיים בכל הוועדות וגם בישיבת מליאת הכנסת.
מיכאל מלכיאור: זה חלק מהרעיון, והנושא מתחיל להיפתח.
מיכאל מלכיאור: אבל אני עדיין חושב שאפשר למקד דיון מיוחד על נושא הסטיגמה, במיוחד במה שנוגע לילדים, אנחנו בכל זאת ועדה לזכויות הילד.
ורד שפיר-קיסר: פועלת ועדה של המועצה הארצית לשיקום שתפקידה לדון על הסטיגמה.
מיכאל מלכיאור: בסדר, נזמין את הוועדה הזאת.
מיכאל מלכיאור: אבל במיוחד מההיבט של הילד כי זה התפקיד שלנו כאן.
מיכאל מלכיאור: ילדים הם בוודאי חלק גדול מאוד מהנפגעים, והם אולי האוכלוסייה שבה פחות הבינו את המורכבות.
מיכאל מלכיאור: אנחנו קוראים לבסוף למשרד הבריאות, בינתיים כל זמן שאין כתובת אחרת, לטפל ולתת מענה כולל, לפחות כתובת לצרכים הרב-תחומיים, כלומר לחיבור של ילדים שהם גם פגועי נפש ויש להם גם נכויות אחרות, לחבר כך שלא יזדקקו להתרוצץ ממקום למקום.
מיכאל מלכיאור: גברת לוי, זה סיפור איום ונורא, פשוט מזעזע לשמוע.
מיכאל מלכיאור: אני חושב שגם כאן
מיכאל מלכיאור: היינו רוצים מאוד לשמוע לפחות על כתובת, כדי שלא נשב כאן בעוד שנה פעם נוספת ונשמע אנשים עם סיפור דומה.
משה איזק: אם כבודו מוכן להוסיף לפרוטוקול – הכתובת צריכה להיות לא באמצעות רופא המשפחה.
קריאה: אולי באמצעות המכון להתפתחות הילד.
משה איזק: לא משנה.
משה איזק: לא לזרוק את זה לסל של קופת-החולים ורופא המשפחה כי שום דבר לא ייצא מזה.
מיכאל מלכיאור: אנחנו בשידור ישיר כרגע בערוץ 99 וגם בעוד ערוצים פה - ערוץ 2 וערוצים נוספים.
מיכאל מלכיאור: אני רוצה לברך את כולכם ואת כולנו, אנחנו היום בכנסת נתחיל את החגיגות של יום זכויות הילד הבינלאומי, שזה גם זכויות הילד במדינת ישראל.
מיכאל מלכיאור: בעצם אנחנו מתחילים שנה חדשה.
מיכאל מלכיאור: יש כל מיני ראשי השנה בלוח העברי ויש לנו עכשיו יום חדש, ראש השנה לתלמידים.
מיכאל מלכיאור: וראש השנה לתלמידים היום, אנחנו חוגגים את ראש השנה ואנחנו נעשה את זה בדרך מיוחדת - דבר שלא עשינו אף פעם פה בכנסת, אנחנו נקיים, לפחות חלקית: אנחנו ניתן לתלמידים את העסק.
מיכאל מלכיאור: קודם כל, הם תלמידים מחולון.
מיכאל מלכיאור: למי שלא יודע, יש פרלמנט בחולון.
מיכאל מלכיאור: הפרלמנט האמיתי, אנחנו רק "חיקוי" פה בכנסת.
מיכאל מלכיאור: הפרלמנט האמיתי זה בחולון.
מיכאל מלכיאור: מהפרלמנט הזה ביקשו לבוא לכנסת ואנחנו בשמחה קיבלנו את זה, ועדת זכויות הילד, שאגב פה יש תמיד תלמידים בכל דיון ודיון בוועדה שלנו.
מיכאל מלכיאור: אבל לא רק שהם ביקשו לבוא, אלא ביקשו לקבוע את סדר היום לישיבה היום, עם כמה נושאים שאנחנו חשבנו שהם מאוד מעניינים.
מיכאל מלכיאור: אנחנו נעשה לפי הנושאים שהתלמידים בחרו, וגם התלמידים ינהלו את העסק פה.
מיכאל מלכיאור: אתם תנהלו את הדיון יחד אתי.
מיכאל מלכיאור: בחרו שני תלמידים, קרן מימיני, ויניב משמאלי.
מיכאל מלכיאור: ויש אחר-כך חברי-כנסת מימינם ומשמאלם.
מיכאל מלכיאור: ואנחנו ננסה ביחד לנהל את העסק.
מיכאל מלכיאור: אנחנו הבאנו במיוחד לצורך זה, פטיש מהיושב-ראש של הכנסת.
מיכאל מלכיאור: ניתן את זה לקרן.
מיכאל מלכיאור: זה אומר, מי שמדבר יותר מדי או מפריע באמצע, אז נותנים טראח, ככה את יכולה לנהל את הדיון.
מיכאל מלכיאור: גם היושב-ראש של הכנסת לפעמים צריך לעשות את זה די חזק כדי שהדברים יתנהלו בכנסת כמו שצריך, בדיון תרבותי שכל אחד מקשיב לשני.
מיכאל מלכיאור: המטרה היא להקשיב לשני ואז להגיע גם למסקנות.
מיכאל מלכיאור: יש פה נציגים של משרדי הממשלה שהם אחראים לנושאים שבחרתם.
מיכאל מלכיאור: נושא התרבות, נושא זכויות הילד, נושא הזכויות לתלמידים, נושאים של הספריות - כל הנושאים שאתם בחרתם.
מיכאל מלכיאור: יש פה נציגי ממשלה, כך שכל החלטה שאנחנו נקבל פה במשותף, אני בטוח שמיד ייבצעו בממשלה, אם לא כולם יתוקנו - אז לפחות כולם ישתתפו בכיוון שאנחנו במשותף נחליט עליו.
מיכאל מלכיאור: יש אחד מהמורים שלכם שקצת מרכז את העניין, שי פרוכטמן.
שי פרוכטמן: בוקר טוב, לרב מלכיאור-חבר-הכנסת, תודה שהזמנתם אותנו, נציגי העיר חולון, עיר הילדים, לדיון ביום כזה חשוב.
שי פרוכטמן: חשבתם להזמין את פרלמנט הילדים של חולון לוועדה, כמו שאמרת בתחילת דבריך, ואני חושב שזו זכות גדולה שנפלה בחלקנו.
שי פרוכטמן: קודם כל אני רוצה להתנצל שמפקחת בתי-הספר בעיר חולון, טובה דולב לא יכלה להגיע.
שי פרוכטמן: התלמידים מעלים נושא שנקרא "רוצים תרבות".
שי פרוכטמן: והנושא הזה מופיע באמנה לזכויות הילד שנחתמה על-ידי האו"ם.
שי פרוכטמן: ומדינת ישראל אישררה בשנת 1991.
שי פרוכטמן: אני חושב שיהיה הדבר הנכון ביותר לאפשר לתלמידים לדבר ולמבוגרים פחות.
שי פרוכטמן: לתת לילדים את רשות הדיבור.
קרן: שלום, שמי קרן, ואני שנה שניה בפרלמנט הילדים העירוני של חולון.
קרן: אני מבית-הספר "שער האריות".
קרן: הנוכחים כאן, נציגי פרלמנט הילדים העירוני של העיר חולון ומועצת התלמידים של החטיבה העליונה "יצחק נבון".
קרן: בפרלמנט הילדים העירוני משתתפים נציגים אשר מנהלים דיונים סביב הנושא, "כבוד האדם וזכויות הילד".
קרן: אני מעבירה את זכות הדיבור ליניב.
מיכאל מלכיאור: ביקשתי רק מיניב כדי שכולם נדע על מה דובר, יש פה איזה התחייבות בינלאומית, זה לא רק מדינת ישראל.
מיכאל מלכיאור: הנושא של זכויות הילד מטפלים בכל העולם.
מיכאל מלכיאור: וכל המדינות ביחד גיבשו מה שנקרא "אמנה לזכויות הילד", שזה בעצם מין הסכם-ברית שעשו כל החברות בעולם, יחד עם הילדים.
מיכאל מלכיאור: והם קובעים את הדברים הבסיסיים, הזכויות הבסיסיות של מה שמגיע לילד ומה שהילד גם צריך לעשות.
מיכאל מלכיאור: בסעיף 31 באמנה הבינלאומית בזכויות הילד דובר גם על זכויות בקשר לנושא של התרבות.
מיכאל מלכיאור: יניב, אתה יכול לספר לנו מה בדיוק כתוב שם.
יניב לוי: "המדינות החברות מכירות בזכותו של הילד למנוחה, לשעות פנאי, לעסוק בפעילויות משחק ונופש המתאימות לגילו, ולהשתתף כאוות נפשו בחיי התרבות ובאומנויות.
יניב לוי: מדינות חברות יכבדו ויקדמו את זכותו של הילד להשתתף ללא סייג בחיי תרבות ואומנות וידאגו ליצירת ההזדמנויות המתאימות ושוות לפעילויות תרבותיות, אומנויות ומבדרות".
יניב לוי: אני מביה"ס כצנלסון, בדיון שנערך, בו השתתפו נציגי הפרלמנט העירוני, העלינו הצעות לגבי זכויות הילד.
יניב לוי: ההצעה שנבחרה היא: "רוצים תרבות".
עידן: קודם כל אני אקרא את הזכות והאחריות של הילדים לתרבות ואז אני אביע את דעתי בנושא.
עידן: "זכותי לנוח, לבלות, לקרוא, לשחק ולהשתתף בפעילויות תרבות ואומנות לפי רצוני או לפי בחירתי.
עידן: אחריותי לבחור את הפעילות המועדפת עלי בשעות הפנאי.
עידן: אחריותי לאפשר לאחרים ליהנות מהפעילות שאותם הם בחרו".
עידן: זה מתוך הפנקס של זכויות ואחריות הילד.
עידן: לדעתי זה חשוב שנושא התרבות יהיה במחירים הוגנים וסמליים, כמו תיאטראות, מוזיאונים, סרטים, תנועות נוער, מפני שזה זכות של הילדים.
עידן: הזכות להנאה, הזכות להשתתף בפעילויות בתנועות נוער, או יציאות של בית-הספר למוזיאונים.
עידן: וכל אלה לפי רצון ובחירת הילדים.
עידן: אם אנחנו לא נוריד וננמיך את המחירים הגבוהים הקיימים, למחירים הוגנים וסמליים, זו תהיה הפרת הזכות של הילדים והילדים לא יוכלו ליהנות ולהיות שותפים ופעילים יותר בחברה.
שלמה: אני חושב שצריך להוזיל מחירים של מוסדות תרבות, כדי שהרבה ילדים יוכלו להשתתף ולא יהיו ברחובות ולא יעשנו.
מיכאל מלכיאור: היום זה עולה הרבה כסף?
שלמה: כן, זה יקר.
מיכאל מלכיאור: מישהו יודע כמה זה עולה להיכנס למוסדות תרבות?
קרן: הנושא שלך זה הוזלת המחירים כזכות למעוטי היכולת ולמניעת פשע ואלימות.
שלמה: אני חושב שצריך להוזיל את המחירים בגלל שלא כל הילדים יכולים להשתתף במוסדות תרבות וכל מיני דברים והם ברחוב, מעשנים, מרביצים.
שלמה: עושים כל מיני דברים שאסור לעשות.
מיכאל מלכיאור: אבל אני בכל זאת שואל, מפני שאנחנו ואתם יודעים את הנושא, אבל אין לנו זמן פה ללכת לכל מיני דברים חשובים, ולכן אנחנו רוצים לדעת מה המחירים היום.
קרן: לדוגמה, ללכת לקולנוע אז הכרטיס עולה בערך 35 ש"ח.
קרן: יש אנשים שמצבם הכלכלי הוא לא כזה טוב והם לא יכולים להרשות לעצמם.
מיכאל מלכיאור: מגיעות עכשיו גם תלמידות מבית-הספר "צייטלין".
מיכאל מלכיאור: ומה עם הצגה?
מיכאל מלכיאור: נניח אתם רוצים ללכת להצגה - כמה זה עולה היום?
קרן: אני חושבת, 50 ש"ח.
יעקב מרגי: הרב מלכיאור, עוד מעט הפסטיגל.
יעקב מרגי: כמה עולה להיכנס לפסטיגל?
קרן: 150 ש"ח לכרטיס.
מיכאל מלכיאור: וכמה דמי כיס יש לכם?
יניב לוי: 650 ש"ח.
מיכאל מלכיאור: 650 ש"ח דמי כיס?
יניב לוי: שאני אוסף.
יניב לוי: אני מרוויח 10 ש"ח.
מיכאל מלכיאור: כלומר, אתה הבהרת לנו שחושבים שצריכים להוזיל את המחירים, על תקציב של 10 ש"ח או משהו כזה, שיהיה אפשר גם ללכת לקולנוע וגם להצגה.
מיכאל מלכיאור: טובה בן ארי, כל הנושא של זכויות הילד, החוברת שבעצם כל תלמיד צריך לקבל, לא כולם מקבלים את זה.
מיכאל מלכיאור: כתוב פה זכויות הילדים.
מיכאל מלכיאור: את החוברת הזאת כתבה טובה בן-ארי, אז עכשיו היא תסביר לנו.
טובה בן-ארי: תודה.
טובה בן-ארי: אני לא נתלית על אילנות גבוהים, רק על הפנקס הצעיר הזה, שחולק בשנה שעברה בכיתות א' עד ג', והשנה אנחנו בשלבי הפקה ונפיץ אותו הלאה לכל החינוך היסודי.
טובה בן-ארי: אני רציתי לדבר דווקא על ההדגשים של מערכת החינוך כיום בנושא התרבות.
טובה בן-ארי: והכוונה שלי, משיחות שהיו עם תלמידי חולון, שחלקם או רובם מכירים אותי, עיריית חולון מאוד ממוקדת בנושא זכויות הילדים.
טובה בן-ארי: הילדים דיברו על כניסה חופשית למוזיאונים.
טובה בן-ארי: ואני חושבת שזה פרי תוצר שדרוג של שרת החינוך, התרבות והספורט, שפיתחה את הנושא והיום יש נגישות גבוהה מאוד לרוב ילדי המערכת, או לכולם יותר נכון, לפיתוח חינוך מוזיאלי וביקור במוזיאונים ויש גם אתר אינטרנט על זה.
טובה בן-ארי: כמו כן, גם על הספריות שדיברו אתי.
טובה בן-ארי: ואני מאוד שמחה לבשר לכולם שאתם מוזמנים ללמוד על מוזיאונים ולסייר בהם, לפי אזורי הטיול שלכם במדינת ישראל.
מיכאל מלכיאור: אבל זה אומר שהיום אפשר לגשת למוזיאונים, פעם זה היה חינם להיכנס למוזיאונים.
טובה בן-ארי: אנחנו לא ניסחף, אבל יש בתוך סל תרבות או משהו דומה בתוך בתי-הספר.
טובה בן-ארי: בתוך סל תרבות זה נמצא.
טובה בן-ארי: יש הכוונה לחנך לחינוך מוזיאלי, לחנך להאזנה לקונצרטים, יש מפגשים של התלמידים בתוך המוזיאונים, עם הרכבים כאלה ואחרים, לטיפוח הקונסרבטוריונים.
טובה בן-ארי: יש מגמה מאוד ברורה היום של השרה בכיוון הזה.
מיכאל מלכיאור: אני בא מחו"ל, אני בא ממדינה שקוראים לה דנמרק.
מיכאל מלכיאור: ושם כשהיינו ילדים, גם ביסודי וגם בתיכון, היה לנו גם סל, אבל הסל כלל את כל ההצגות הכי טובות שיש בדנמרק.
מיכאל מלכיאור: והציגו את ההצגות האלו אחה"צ, מה שמציגים בערב בשביל המבוגרים, הציגו בדיוק אותו דבר אחה"צ בשביל התלמידים, ויכולנו ללכת לכל ההצגות במשך השנה.
מיכאל מלכיאור: זה היה חלק מהסל שלנו.
מיכאל מלכיאור: זה היה חינם ויכולנו ללכת להצגות הכי טובות וככה פינקו אותנו ללכת להצגות.
מיכאל מלכיאור: אולי כזה דבר אפשר לעשות פה?
שי פרוכטמן: אני רוצה להתייחס לנושא של סל תרבות כמנהל בית-ספר.
שי פרוכטמן: תלמידי בתי-ספר יודעים, יש להם סל תרבות, הם יוצאים למספר הצגות, לא לכל ההצגות כמו בדנמרק, לשלושה-ארבעה מופעים.
שי פרוכטמן: בכל אופן, הילדים גם שותפים בבחירה של המופעים.
שי פרוכטמן: אבל זה רק שלושה מופעים וההורים משלמים על זה.
שי פרוכטמן: הם משלמים על זה כל שנה 90 ש"ח.
שי פרוכטמן: שנה שעברה זה היה 100, השנה ירד.
שי פרוכטמן: ואני מקווה שזה ימשיך לרדת כדי להגיע בסופו של דבר למציאות שאתה מתאר, באמת לאפשר לתלמידים לצאת בחינם.
שי פרוכטמן: קודם כל יש ילדים שיש להם בעיות כלכליות והם לא יכולים לעמוד בנטל, גם של 90 הש"ח האלה.
שי פרוכטמן: ואנחנו כמנהלי בתי-ספר צריכים למצוא פתרונות יצירתיים כדי כן להוציא אותם להצגות ולחשוף אותם למופעים.
שי פרוכטמן: ובכל זאת אנחנו לא מקבלים על זה תקציב.
שי פרוכטמן: השאיפה היא באמת להגיע למצב שנהיה דנמרק פה והילדים יקבלו איזה שהן הצגות בחינם בסל-תרבות בית-ספרי.
יעקב מרגי: אם ככה, גם השרה שלנו שואפת וכולנו שואפים, רק היכולות מאין.
שי פרוכטמן: אולי יורשה לי להציג את זה מנקודת מבט של הורה, לא תלמיד, לא מנהל ולא מורה.
שי פרוכטמן: יש לי ארבעה ילדים בבית וזו הוצאה כבדה מאוד.
שי פרוכטמן: זה קשה מאוד והיום במצב הכלכלי, אני לא צריך לספר לכם, חברי-הכנסת ודאי יודעים, קשה מאוד להורים.
מיכאל מלכיאור: אנחנו דואגים מזה שהמצב יהיה קשה.
שי פרוכטמן: אני מאוד מאמין שאתם דואגים, אבל התוצאות בשטח בינתיים, זה רק נשאר בגדר הדאגה.
שי פרוכטמן: ואם נגיע למצב של דנמרק שזה בחינם, תאמין לי, כולם ילכו להצגות, זה אין לך מה לדאוג, כי יצטרכו לבנות עוד בתי-קולנוע.
מיכאל מלכיאור: ברוריה, מנהלת סל תרבות בכל הארץ, השאלה היא האם אי אפשר להגיע להסכמים, אם הרי אין מספיק, אני בטוח שנשמע פה, יש פה שחקנים ושחקניות ונציגים של האומנים בארץ והם לא מקבלים מספיק כסף.
מיכאל מלכיאור: כל שנה מקצצים יותר ויותר.
מיכאל מלכיאור: אף-על-פי שמדינת ישראל היא מדינה שמאוד אוהבת אומנות ותרבות.
מיכאל מלכיאור: השאלה היא האם אי אפשר להגיע להסכם שחלק מהסבסוד לתיאטראות בארץ יהיה שיציגו גם הצגות נוספות לכל התלמידים אחה"צ, וככה כולם ירוויחו, גם האומנים והשחקנים יקבלו יותר כספים וגם כל התלמידים יהיו חלק מזה.
מיכאל מלכיאור: ואני בטוח שזה גם יגרום לכך שיבואו יותר, ירצו ללכת גם מרצונם שלא כחלק מבית-הספר.
מיכאל מלכיאור: כלומר, לעשות איזה מין הסכם כולל, האם דבר כזה נראה לך אפשרי?
ברוריה בקר: התרבות בעולם כולו וגם בארץ היא יקרה מאוד לאזרח.
ברוריה בקר: כרטיס תיאטרון עולה 120, 140, לפעמים 200 ש"ח.
ברוריה בקר: כניסה למוזיאון ישראל בת"א, עולה 37 ש"ח.
ברוריה בקר: אנחנו במסגרת סל תרבות השגנו בהסדר עם המוסדות מחירים חריגים, נמוכים מאוד.
ברוריה בקר: יש לזה מחיר כי מקבלים גם את המקומות הפחות טובים כמובן.
ברוריה בקר: אנחנו מנהלים דיאלוג מתמשך, יש לנו ועדות שמופקדות על קביעת המחיר בתיאום איתם.
ברוריה בקר: אבל כל עוד אין תקציב לכסות את עלות הפעילות של התלמידים, אז הילדים הם חלק מההכנסות של המוסדות.
ברוריה בקר: לוקחים אותם בחשבון כהכנסה, לוקחים בחשבון את העובדה שמאות אלפי תלמידים מגיעים למוזיאונים, ומגיעים גם למוסדות אחרים.
ברוריה בקר: ואני בהחלט חושבת שצריך למצוא את הדרך שהכניסה למוזיאון תהיה חינם לחלוטין - תכוסה על-ידי גורמים אחרים.
ברוריה בקר: זהו החינוך הנכון לתרבות, שהויכוח לא יהיה כספי, אלא שהמוקד, תשומת הלב, תושם בתכנים, בתהליכים, בתיווך, בדרך להפגיש את הילדים, ליצור אצלם עניין.
ברוריה בקר: זה לא מספיק שזה יהיה חינם.
ברוריה בקר: זה תנאי הכרחי, זה לא תנאי מספיק.
ברוריה בקר: אחר-כך נצטרך לעבוד בהרבה מאוד חוכמה ובהרבה מאוד אמצעים נוספים כדי שהביקור יהיה משמעותי.
קרן: אני מעבירה את זכות הדיבור למיכל.
מיכל: אני רוצה להתמקד גם על הוזלת המחירים.
מיכל: למשל בבתי-הקולנוע, זה 35 ש"ח לכרטיס, כמו שנאמר פה מקודם.
מיכל: ולדעתי צריך להבהיר כדי שיהיה יותר רצון לאנשים לבוא לקולנוע, גם בגלל זה מורידים מהאינטרנט הרבה סרטים שזה לא חוקי.
מיכל: אבל זה מה שגורם כי התוצאה של זה שזה יקר מדי.
מיכאל מלכיאור: כמה זה צריך לעלות לדעתך?
מיכל: פעם זה עלה 17 ש"ח, זה מחיר סביר.
מיכאל מלכיאור: מתי זה היה, שזה עלה 17 ש"ח?
מיכל: שלוש שנים בערך, אני לא זוכרת בדיוק.
מיכאל מלכיאור: זה אומר שזה הכפיל את המחיר בזמן שכמעט אין אינפלציה בארץ.
מיכאל מלכיאור: זה שזה עולה כפול אומר שאנשים אין להם יותר כסף ממה שהיה להם לפני שלוש שנים.
מיכאל מלכיאור: והם צריכים לשלם כפול, אז זה אומר שהרבה אנשים לא יכולים ללכת.
קרן: אני מעבירה את זכות הדיבור לדניאל.
דניאל: אני מהפרלמנט העירוני ואני באתי לכאן לדבר על חוסר המעש של הנוער שגורם להשחתת רכוש העירייה, והיא צריכה בסופו של דבר להשקיע את הכסף בהשלמת הרכוש הזה.
דניאל: ובמקום להשקיע אותו במקומות אחרים, בדברים אחרים, למשל, לשלם לעובדים.
דניאל: זה גורם להרבה נזקים והם משחיתים רכוש לא רק של העירייה, הם משחיתים רכוש גם של אנשים אחרים.
דניאל: אנשים ברחובות שמחנים את הרכבים שלהם, הם זורקים עליהם אבנים, זה יכול לפגוע חס וחלילה גם באיזה מישהו.
דניאל: ואז זה בכלל גרוע כי צריך לשלם על התיקון, והוא מוציא שם רע לאותם האנשים.
דניאל: ובעצם העירייה צריכה לטפל בזה.
דניאל: במקום לטפל בדברים האחרים, כמו לשלם לעובדים, לעשות מקומות פנאי חדשים שזאת אחת הבעיות שבאנו לדבר עליה היום.
מיכאל מלכיאור: אם מותר לי לשאול אותך, בעצם את אומרת שאם מעסיקים יותר את התלמידים בתרבות ומאפשרים ללכת לקולנוע או לתיאטרון או למוזיאון, אז זה פתרון יותר טוב מלתת לילדים סתם להסתובב וגם להגיע להשחתת רכוש.
מיכאל מלכיאור: יש אנשים פה בבית הזה שחושבים שהפתרון לזה שיש השחתת רכוש, זה בעצם שהם צריכים להחזיר את האפשרות לתת מכות לילדים.
מיכאל מלכיאור: ככה יש אנשים בבית הזה שחושבים.
מיכאל מלכיאור: אנחנו לא ביניהם, אבל יש כאלו, יש הצעת חוק עכשיו בכיוון הזה.
מיכאל מלכיאור: מה את חושבת על החוק הזה, את חושבת שזה פתרון?
מיכל: לא.
שירן: אני חושבת שהדרך הכי טובה להוציא את רוב הנוער מלהסתובב ברחובות ולהידרדר לאלימות וונדליזם, היא שעדיף שיהיו להם תנועות נוער בעקרון.
שירן: אני מדריכה ב"שומר הצעיר".
שירן: אנחנו קן שמשולב עם מתנ"ס.
שירן: מה שאני רואה מהילדים, זה שמה שהם מחפשים - זה פעילות.
שירן: הם מחפשים משהו שיתן להם את היחס הזה, שיעזור להם, שיתן להם משהו משמעותי באמת.
שירן: ואני חושבת שמלבד המוזיאונים וקולנוע, אז עדיף שיהיו גם תנועות נוער, כי זה מה שחשוב.
שירן: לתלמידים, לחניכים, הרבה יותר קשה להגיע לתנועות נוער, כי מורידים מתקציב תנועות הנוער.
שירן: ואז תנועות הנוער דורשות מהחניכים יותר כסף כדי לספק פעילות יותר מעניינת.
מיכאל מלכיאור: אולי אפשר לשמוע למה מורידים מהתקציב של תנועות הנוער?
מיכאל מלכיאור: האם זה דבר חכם, אולי אפשר לשאול את נציגי משרד החינוך פה שאחראים לתקציב הזה.
מיכאל מלכיאור: יש מישהו שרוצה לענות לנו על הדבר הזה.
טובה בן-ארי: אני מוכנה לבדוק ולשלוח את זה.
טובה בן-ארי: אבל אין לי מושג.
מיכאל מלכיאור: את מוכנה לתת דיווח חזרה לוועדה וגם לפרלמנט של חולון?
טובה בן-ארי: כן, ברצון רב.
טובה בן-ארי: לכבוד הוא לי.
טובה בן-ארי: אני אבדוק עם מנהל מינהל חברה ונוער, מר נוח שלו, ואני אחזור אליך.
תלמידה: אתה שאלת את דניאל אם הוא חושב שעכשיו רוצים להוציא חוק שההורים ירביצו לתלמידים.
תלמידה: לדעתי ברגע שהורה מרביץ לילד, אז הילד לומד מההורה, הוא רואה שזו הדרך שלו ואז הוא יכול להרביץ לילדים אחרים, וכמו שהוא יהיה גדול, הוא יוכל להרביץ לילדים שלו.
תלמידה: ובעצם ככה מפתחים את האלימות יותר.
תלמידה: לדעתי הצעת החוק הזו לא נכונה.
יעקב מרגי: אנחנו נתנגד לה בעקבות מה שאמרת.
קובי: אני נציג של חטיבת "נבון".
קובי: וגם רציתי לדבר על הנושא הזה של הצעת החוק.
קובי: זה דבר לא הולם שיגרור אחריו עוד אלימות ועוד אלימות.
קובי: לפעמים מדברים על זה מאיפה בא החינוך, אז הוא בא מאנשים המבוגרים, הגדולים יותר, שהם אמורים ללמד אותנו איך להתנהג בחיים.
קובי: ולא משנה אם זה מורה שמרביץ לילד, או הורה שמרביץ - לדעתי זה יותר טוב לחיות בלי אלימות, אלא רק לדבר בין האנשים.
מיכאל מלכיאור: אז מה המורה צריך לעשות כשהתלמיד מתחיל להשתולל ולהרביץ לו?
קובי: גם המורה, בוא נגיד, עבר את הדברים האלו בחיים שלו.
קובי: אז מניסיון אישי הוא גם יכול לדבר אתו, להסביר לו את כל הנושאים האלה.
קובי: אלימות זו דרך קיצונית יותר מדי והיא גם לא הולמת את החברה.
שירן: אני חושבת שמורים כיום צריכים להיות עם יותר דיסטנס גם לתלמידים.
שירן: כי כשלא קיים מרחק מסוים - תלמידים מרגישים יותר חופשיים והם מתנהגים בצורה לא מקובלת, לפי דעתי, יותר אלימה.
שירן: ואם הם ישתמשו באלימות, זה יגרום לתלמידים גם להגיע ליותר אלימות, גם כלפי המורים.
שירן: ואני חושבת שחוץ מהמורים, יש עוד מדריכים ביום יום, שהם משפיעים על התלמידים.
שירן: וגם החברה בעקרון שמשפיעה על התלמידים.
מיכאל מלכיאור: אולי אני אשאל את יניב פה, מה אתם עושים בשעות הפנאי.
מיכאל מלכיאור: בסדר, אתה כל פעם בשלושה שבועות הולך לפרלמנט הצעיר.
מיכאל מלכיאור: אבל מה אתה עושה אחרי שאתה גומר את בית-הספר?
מיכאל מלכיאור: מה אתה עושה עם שעות הפנאי?
מיכאל מלכיאור: ומה אתה חושב שגם החברים שלך עושים בשעות הפנאי?
יניב לוי: אני גם משחק במחשב, אני גם נרשם לחוגים.
יניב לוי: ויש ילדים שלא יכולים ללכת לחוגים.
יניב לוי: עם זה נובעת האלימות, שילדים משוטטים ברחובות ואין להם איזו מסגרת חינוכית שהם יכולים להיות בה.
תלמיד: צריך גם להוזיל את המחירים בגלל שילדים יכולים להישאר בבתים שלהם, ואז הם ייצפו במחשב או בטלוויזיה, ואז הם נהיים עצבניים.
מיכאל מלכיאור: אתה מתעצבן כשאתה רואה טלוויזיה?
תלמיד: לא, אבל אם צופים בזה הרבה, ממושכות, זה יכול לגרום לבעיות.
מיכאל מלכיאור: יש תכניות טובות בטלוויזיה?
יערה: אני רק רוצה להגיד שגם כל הקטע של הטלוויזיה, של התוכן, כי בכל זאת כל אחד מפיק את זה אחרת.
יערה: אני אישית בעקרון בשעות הפנאי שלי, חוץ מזה שאני גם מתנדבת וגם במועצה, יש גם את הטלוויזיה ואת המחשב, שהרבה ילדים אוהבים את זה.
יערה: וזה מעסיק אותם ברוב הזמן.
יערה: אז ילדים שלא יכולים, ולכן פעילות בחוץ תתרום להם, לא רק מהקטע של התוכן, אלא התחום הכלכלי, לא לכל ילד את המחשב ואת הטלוויזיה, וחוגים יקרים.
יערה: אז צריך דברים שיעסיקו אותם ולא יעלו להם כסף.
מיכאל מלכיאור: אני חושב שאנשי משרד החינוך שומעים שהדעה פה היא מקיר לקיר.
מיכאל מלכיאור: אולי ניתן לתלמידות מ"צייטלין" לדבר.
ליאור: קודם כל אמרו את זה הרבה, אבל אני רוצה קצת לחדד.
ליאור: הקטע של אלימות.
ליאור: אם אתה מחנך ילד, זה מתחיל מההורים, ההורים לא נמצאים בבית-הספר, אבל אם אתה מחנך ילד שאלימות זו התגובה, וזה מה שיפתור וזה מה שיכריע, ואם אתה אלים, אם אתה צועק, אם אתה מרביץ, אז אתה יותר חזק ואתה יותר צודק - אז ככה הוא גם מגיב בהמשך.
ליאור: וזה כנ"ל לגבי ילד שצועקים עליו בבית, אז הוא גם ידע כשהוא יצעק - אז יקשיבו לו יותר.
ליאור: לא משנה מה הוא יגיד, אם הוא צודק או לא.
ליאור: אז זה לא דרך לחנך.
ליאור: הדרך לחנך זה באהבה, זה בחום.
ליאור: כנ"ל גם הורים, צריכים להפגין חום, צריכים להפגין אכפתיות.
ליאור: וזה רק זה יפתור את הבעיה.
ליאור: גם תלמיד שהוא משתולל וזה תמיד עם הכי קיצוני, אפשר לפתור את זה בדרכים שהן חוקיות, שהם לא במכות.
ליאור: בדרכים שהן יותר אנושיות, שהם יותר בסדר מבחינת יחסי אנוש.
ליאור: ולגבי טלוויזיה ולגבי מה אפשר לעשות בזמן הפנוי - טלוויזיה קודם כל, אני רואה בזה הרבה רע.
ליאור: יותר מאשר שאני רואה בזה אפילו טוב.
ליאור: כן, זה מעשיר, זה מוסיף, זה נותן לילד לראות אופקים שאולי לא יידע אחר-כך.
ליאור: אבל עדיין יש ילד שרואה טלוויזיה - אל"ף, זה מוכח: ילד שרואה טלוויזיה ובכלל הנוער של היום, אז הם רואים הרבה יותר טלוויזיה מאשר שהם קוראים ספרים.
ליאור: קודם כל, לדעתי זה פשוט בזבוז, פשוט נורא לא לקרוא ספרות.
ליאור: אני יודעת על עצמי, שאני תמיד קראתי ספרים, והיום אפילו עם כל הקשיים ועם כל הלחץ של הזמן, אני קוראת ספרים כי זה מעניין אותי.
ליאור: אבל ילד שלא קורא ספרים מגיל קטן, הוא גם לא יקרא אחר-כך.
ליאור: וזה ממש עצוב.
ליאור: וחוץ מזה שזה משפיע על לימודים.
ליאור: אחותי עם שגיאות כתיב כי היא לא קוראת ספרים.
ליאור: זה כל מיני דברים נורא קטנים, שטלוויזיה גורמת לחוסר זמן, זה לכל החיים.
ליאור: זה גם דברים שאני חוויתי.
ליאור: כנ"ל לגבי מחשבים.
ליאור: ואם אתה שואל מה אפשר לעשות בזמן החופשי - אני חושבת שכאן המקום של בית-הספר לחנך ילדים לצאת החוצה.
ליאור: וזה מה שזה אומר לצאת החוצה - אני פעילה בתנועת הנוער "בני-עקיבא".