GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ענבל גבריאלי: אבל כאשר ילדים בעיר לוד מסתובבים, ילדים בסיכון בלי שאף אחד יטפל בהם, אני חושבת שזה צריך לקרות.
מיכאל מלכיאור: אני מודה לחברת הכנסת ענבל גבריאלי.
מיכאל מלכיאור: אני חושב שהדברים מובנים.
מיכאל מלכיאור: אני רק רוצה להדגיש, כפי שאת גם אמרת, שפה אנחנו לא ניכנס לכל המכלול של הנושא לא של כלל משבר הרשויות, ולא של כלל המשבר אפילו של לוד, אלא אנחנו פה ממונים ואחראים ודורשים תשובות לגבי הילדים.
מיכאל מלכיאור: גם אם יש הקשרים יותר רחבים, וזה ברור שיש, אפשר להציג אותם, אבל הדיון הוא לגבי הילדים.
מיכאל מלכיאור: רק מדגיש את זה.
ד"ר יצחק קדמן: רק בשני משפטים, כי אני חושב שחברת הכנסת גבריאלי הציגה את הדברים בצורה מאוד ברורה.
ד"ר יצחק קדמן: פנינו לשר הרווחה פעמיים, ב-30 במאי וב-17 ביוני.
ד"ר יצחק קדמן: קיבלתי בינתיים איזושהי תשובה ששר הרווחה מתכנן מהלך של העברת חוק, בדומה למה שהזכירה חברת הכנסת גבריאלי בנושא החינוך.
ד"ר יצחק קדמן: אני רוצה להזכיר, שלמרבית האבסורד, משרד הרווחה מדי חודש בחודשו ממשיך להעביר לעיריית לוד' כמו לרשויות אחרות' 75% מתקציב הרווחה, גם משכורות עובדים, גם תקציב פעולות, כי הוא מחוייב לממן את תקציב הרווחה ב-75%.
ד"ר יצחק קדמן: אני לא רוצה להיכנס לשאלה מה קורה עם הכסף.
ד"ר יצחק קדמן: אין לי שום טענות לעיריית לוד, אני מבין שהיא נמצאת בבעייה קשה מאוד.
ד"ר יצחק קדמן: אבל אני חושב שמבחינת הילדים, ומיקדתם את זה נכון, הילדים לא יכולים לחכות שתיפתר בעיית הרשויות המקומיות במדינת ישראל.
ד"ר יצחק קדמן: אני הצעתי הצעה קונקרטית לשר הרווחה, למנות מעין ועדת רווחה קרואה, כמו שאפשר למנות ועדה קרואה לכל הרשויות המקומיות, למנות ועדה קרואה לענייני רווחה, ששם יקח שר הרווחה את הכספים שהוא ממילא מעביר לכל רשות מקומית גם ללוד, וישתמש בכספים האלה כדי לממן בינתיים מטה חירום, יקראו לזה איך שלא יקראו לזה, של עובדי משרד הרווחה, של עובדים אחרים שהוא ישכור לצורך העניין על מנת שבינתיים יהיה טיפול.
מיכאל מלכיאור: ציינת גם חלק מהבעיה כפי שהבנו, שנוסף לקריסה כללית, הרבה מאוד מהאנשים המרכזיים התפטרו, עזבו את העירייה, שכמובן מחריף את הבעיה במלוא עוצמתה.
יעקב מרגי: בתחילה אני רוצה לברך את ד"ר יצחק קדמן על המכתב.
יעקב מרגי: כבר בשבוע שעבר אני אישית העליתי על דוכן הכנסת את הנושא.
יעקב מרגי: הזכרתי לראש הממשלה שבקדנציה הקודמת הוא קיבל החלטה להקים ועדת שרים לטיפול מיוחד בעיר לוד.
יעקב מרגי: כנראה שזה נתקע איכשהו במסדרונות שם, זה לא ירד, לא חילחל, לא נעשה כלום.
יעקב מרגי: מי שרוצה לראות חצר אחורית של מדינת ישראל, יירד לעיר לוד.
יעקב מרגי: אני שהיתי שם כשנה, ליוויתי פעילות פוליטית שם.
יעקב מרגי: אני אישית כמעט נגנבתי יחד עם הרכב שלי, בתוך הרכב, זה קרה באור יום.
יעקב מרגי: הוא פשוט השאיר את האוטו נוסע ואני יושב בספסל האחורי, אלו דברים שיכולים לקרות בלוד.
ענבל גבריאלי: סליחה, זה יכול לקרות בכל מקום בארץ.
יעקב מרגי: בלוד זה קורה.
ענבל גבריאלי: חבר הכנסת מרגי, בעיר מגוריי, רכב של חברה שלי, גנבו לה את ארבעת הגלגלים, ושמו את הרכב על בלוקים.
יוסי בוקר: השם של העיר לוד מאוד חשוב, לא צריך לפגוע בשם של העיר לוד.
יעקב מרגי: השם של העיר חשוב לי, לא פחות משחשוב לקצין המכובד, ולמפקד משטרת לוד.
יעקב מרגי: יישר כוח לד"ר יצחק קדמן, הוא העלה הבעיות.
יעקב מרגי: מהוועדה צריך לצאת קול קורא מיידי לראש הממשלה, למנות מייד ועדה בינמשרדית, ועדת שרים שתטפל בעיר לוד, כי המצוקות בעיר לוד, זה מעבר למשבר בשלטון המקומי.
מיכאל מלכיאור: זה מקובל.
מיכאל מלכיאור: כפי שאתה יודע, שאם אנחנו מתיימרים לפתור את הכל, נישאר בלי כלום.
יעקב מרגי: זה היה חייב להיאמר.
מיכאל מלכיאור: החובה שלנו קודם כל בוועדה הזאת היא כלפי הילדים.
מיכאל מלכיאור: אנחנו לא נצא מפה בלי להציע דבר מעשי, אופרטיבי, שאפשר ליישם לגבי הילדים.
ענבל גבריאלי: אגב, החוק שדיבר עליו ד"ר קדמן של שר הרווחה, כולנו יודעים כמה זמן לוקח עד שהצעת חוק מתגבשת לכלל חוק.
ענבל גבריאלי: אנחנו לא צריכים לקחת את זה כהנחת מוצא, צריכים למצוא פתרון מיידי.
מיכאל מלכיאור: אני לא חושב שהוא אמר חוק.
ד"ר יצחק קדמן: שר הרווחה כתב לי בתשובה למכתב, שהוא מתכנן להגיש את הצעת החוק.
מיכאל מלכיאור: נשמע את אנשי לוד השונים.
מיכאל מלכיאור: מפקד התחנה, בבקשה.
מיכאל מלכיאור: אחר כך נשמע את לשכת הרווחה.
יוסי בוקר: שלום לכולם, אני מברך על הקיום של הדיון הזה, ועל מי שיזם אותו.
יוסי בוקר: אני חושבת שזו נקודה מעבר לנכונה, זו חובה ראשונה.
יוסי בוקר: נציג לכם בדיוק מה עושים הילדים של לוד, גם כאלה שלא בסיכון, אלה שהולכים לבית ספר וחוזרים עם התיק מבית הספר.
יוסי בוקר: יש ילדים אדוני, שעל ריב טלפון לפני מספר חודשים רוצחים תושב לא מעט דקירות.
יוסי בוקר: יש ילדים בשכונה מסויימת בלוד, כשאני שולח את השוטרים שלי לעצור את הבעל שתקף את אשתו, דופקים בדלת, משטרה שלום, ממש לפני שלושה חודשים, והם לא נענים.
יוסי בוקר: נכנסים ומוצאים את ארבעת בני המשפחה, ילדים גילאי 12-16 מחלקים קילו מריחואנה למנות – אבא אמר.
יוסי בוקר: הבעייה היא בעיית חקיקה, אי אפשר להעיד את הילדים האלה נגד האבא, אין פקידת סעד שתתן חוות דעת.
יוסי בוקר: לכן הכל נופל לטמיון, ואתה מחזיר אותם, אם לא לאותה שכונה, לאותו בית, אז אתה מרחיק אותם לשכונה אחרת מסכנה במדינת ישראל.
מיכאל מלכיאור: אנחנו נכנסים עכשיו לחופשת הקיץ, הילדים מחטיבות הביניים הם כבר בחופשה.
יוסי בוקר: אני יכול לתת לך תמונת מצב קשה.
יוסי בוקר: לא ילדים בסיכון, ילדים תחת איום ממשי של מעגל פשע שמתרחב, פשע של עוני, ופשיעה רב-דורית.
יוסי בוקר: אוכלוסיות חלשות מאוד שמעורבות בעיר מעורבת, כאשר הפשיעה היא בתוך החצר שלהם, בתוך הבית שלהם, ואין להם שום יכולת טיפול.
יוסי בוקר: יש יכולת אכיפה, יש עבודת משטרה, אבל הבעיה היא אדוני, שאין יכולת של טיפול ושיקום של קציני מבחן במתן סקירות ותגובות, בטח לא פקידי סעד.
יוסי בוקר: אפילו כמעט לא בחירום, לא בסופי שבוע.
יוסי בוקר: אנחנו נתקלים במצבים שנערה בת 16 בסיכון, אתה חייב להוציא אותה מהשכונה, מהמגזר, אתה מגיע למצב שהכתובת האחרונה אדוני, זה או הכיס של הקצין, או הכיס של ראש העיר.
יוסי בוקר: לא פעם אחת ראש העיר מממן את המונית לקחת אותה לאיזשהו מקום מוגן.
ענבל גבריאלי: מתחת לגיל 12?
יוסי בוקר: גם מתחת וגם מעל.
יוסי בוקר: הפרשייה האחרונה היתה ממש מזעזעת כל בן אדם, לא משנה באיזו עיר.
יוסי בוקר: אלה חבר'ה צעירים מהמגזר שפרצו 7-8 פעמים בבית ספר נטעים.
יוסי בוקר: אם אתה היית עומד שם אדוני, הם היו גונבים אותך.
יוסי בוקר: לוקחים את מה שהם גונבים, כל דבר שרק נמכר.
יוסי בוקר: אפילו אם זה מתכת אלומיניום.
יוסי בוקר: באים מבחוץ ופורצים לשם, וגונבים את הדברים ומביאים לבעלת מכולת כדי שהיא תמחק את האשל ואת הלבן ואת הלחם שהאמא קנתה בהקפה מהמכולת.
מיכאל מלכיאור: אתה אומר שעכשיו סגרו את המתנ"ס.
יוסי בוקר: יש כאלו שיגידו כמה מתנ"סים.
בני רגב: אני עוד לא שמעתי את זה.
בני רגב: אצלנו בלוד, כל אחד סוגר.
יוסי בוקר: לסיכומו של עניין, לנו כמשטרה בהיבט של רווחה, פקידי סעד, טיפול לשעת חירום, תזכירי קציני מבחן, פשוט אין עם מי לדבר.
יוסי בוקר: קיבלנו מכתבים מאותם גורמים שאומרים: תשמע עקב המצוקה, המצב, הקריסה, אין למי לפנות.
מיקי שרון: אני הייתי ממלא מקום ראש מינהל הרווחה עד ה-20 ביוני.
מיקי שרון: אני למעשה ביקשתי לפרוש מתפקידי מכיוון שבנסיבות הקיימות, לא ניתן היה להמשיך ולקחת אחריות על מה שקורה ברווחה.
מיקי שרון: המצב הוא, איך אמר יוסי בוקר, קטסטרופלי.
מיקי שרון: אפשר להשתמש גם בביטויים יותר חריפים.
מיקי שרון: המצב הוא קשה מאוד, הוא מאוד מאוד קשה.
מיקי שרון: מבחינת השירותים עצמם, תמונת המצב היא שהשירותים מבחינת כוח אדם, רק עכשיו יצא דו"ח של משרד הרווחה, של מפקח שהיה אצלנו, 48 עובדים עזבו אותנו, כאשר המערכת למעשה מושבתת לחלוטין.
מיכאל מלכיאור: 48 מתוך כמה?
מיקי שרון: 48 עובדים, רובם עובדים סוציאליים, מתוך כ-80 עובדים סוציאליים.
מיקי שרון: בערך מחצית מהעובדים הסוציאליים עזבו את המערכת בחודשים האחרונים על רקע משבר השכר.
מיקי שרון: המשמעות של הדבר הזה היא משמעות מרחיקת לכת.
מיקי שרון: כדי שתבינו במה דברים אמורים, קודם כל הדוגמה החריפה ביותר שרלוונטית לנושא של ילדים, זה נושא של פקידי סעד לחוק נוער.
מיקי שרון: יש לנו צוות של ארבעה פקידי סעד, פלוס מרכזת תחום.
מיקי שרון: מתוך כל הצוות הזה נשארה לנו פקידת סעד אחת.
מיקי שרון: אני מחזיק בידי דו"ח שהעברתי למרים פבר ב-3 ביוני שנותן תמונת מצב של 257 קטינים שנמצאים על השולחן של פקידי הסעד, עם חלוקה לפי רמת הדחיפות של המקרה.
מיקי שרון: אני יכול לתת לכם עידכון שמ-6 ביוני ועד עכשיו, זאת אומרת עד נכון לאתמול, יצטרפו לרשימה הזאת 30 ילדים נוספים.
מיקי שרון: זאת אומרת, 30 ילדים, כאשר אנחנו מדברים על רמות סיכון ועל רמות חומרה של בעיות מאוד קשות.
מיקי שרון: כאשר אתה לא מטפל בבעיות, אלו שבדרגת דחיפות שנייה ושלישית, מטפלים עם הזמן לדרגת דחיפות ראשונה.
מיקי שרון: זאת אומרת אלו דברים שאי אפשר להשאיר בצד.
מיקי שרון: הסיפורים כאן הם מזעזעים.
מיקי שרון: ילדים שחיים בתנאים הכי קשים, חלק תיאר יוסי בוקר, ואני יכול לתאר דוגמאות אחרות של ילדים, שלא עסוקים באלימות או בפגיעות, אלא חשופים לאלימות וחשופים להזנחה קשה.
מיקי שרון: הדבר השני זה הדבר של המערכת שמקיפה את פקידי הסעד לחוק הנוער, זה מה שנקרא אצלנו הצוותים האזוריים.
מיקי שרון: אנחנו מחלקים את העיר לאזורים, ועל כל אזור יש צוות שאחראי על האוכלוסייה שם באזור הזה.
מיקי שרון: לכל צוות כזה יש חמישה עובדים סוציאליים, חמש עובדות סוציאליות וראש צוות.
מיקי שרון: לא נשאר לנו צוות אחד כמעט שיש בו יותר מאשר עובדת סוציאלית אחת, בחלק מהמקרים גם אין ראש צוות.
מיקי שרון: אנחנו מדברים על מאסה של למעלה מ-500 משפחות בכל יחידה כזאת, וזאת מערכת הגיבוי שעוטפת את פקידי הסעד לחוק הנוער.
מיקי שרון: פקיד סעד לחוק נוער לא פועל לבד, הוא פועל עם עובד סוציאלי, הוא עובד איתו בשיתוף פעולה, כי הוא לא יכול לתת מענה לכל המקרים.
מיקי שרון: אני רוצה להעלות יותר מדי כי אני יכול לספר כאן סיפורים ארוכים.
מיקי שרון: המשמעות היא, שכאשר אנחנו דיברנו בזמנו על זה שאנחנו יכולים לתת מענה בסכנה, ירדנו מרמת הסיכון ועברנו לרמת הסכנה.
מיקי שרון: עם פקידת סעד אחת לחוק נוער, אין בחיים אפשרות לתת מענה לכל הילדים בסכנה, כיוון שאם היא כרגע נמצאת בבית משפט, והיא מקבלת אזעקה בטלפון על ילד שנמצא עם סימנים כאלו ואחרים וחייבים לעשות איתו משהו, היא לא יכולה להגיע לשם.
מיקי שרון: היא לא יכולה להגיע למשפחה ולהיכנס כאשר היא נמצאת במשפחה אחרת.
מיקי שרון: מבחינת הרווחה אין אפשרות לתת מענים לילדים בסכנה.
מיקי שרון: אין את העובדים הסוציאליים שיכולים להיכנס למשפחות כדי לבדוק מה קורה שם.
מיקי שרון: דבר נוסף שחשוב להתייחס אליו, זה הנושא של מסגרות ילדים בקהילה ומחוץ לקהילה.
מיקי שרון: נכון לעכשיו, כל המועדוניות סגורות.
מיקי שרון: יש לנו תשע מועדוניות, 120 ילדים שהם בסיכון.
מיקי שרון: המסגרות האלה סגורות מכיוון שלא שולם להן שכר, הילדים האלו מסתובבים בשטח.
מיקי שרון: למעשה מדובר ב-150 ילדים שמסתובבים בלי שום התייחסות.
מיקי שרון: יש לנו מסגרות שנמצאות בסכנת סגירה, למשל משפחתונים, חממות, אלו מסגרות שהמפעילות שלהן מקבלות שכר בעבור זה שהן מחזיקות חמישה ילדים בבית.
מיקי שרון: הן לא מקבלות שכר.
מיקי שרון: הן מחזיקות את החמישה הילדים האלו בבית.
מיקי שרון: לא רק שהן לא מקבלות 3-4 חודשים שכר, הן משלמות ומוציאות על הילד שנמצא אצלן.
מיקי שרון: הן לא מסוגלות לעמוד בזה.
מיקי שרון: זאת אומרת, הן מחזיקות מעמד, אבל על כל רגע שהן לא נפלו עד עכשיו, מגיעה להן הרבה מאוד הערכה על העניין.
מיקי שרון: אבל יכול להיות שכל רגע יפסיקו לתפקד ויפסיקו לפעול.
מיקי שרון: מסגרות מחוץ לקהילה.
מיקי שרון: אנחנו לא יכולים להוציא ילדים לפנימיות.
מיקי שרון: ילדים לפנימיות אנחנו מוציאים כאשר מדובר בילדים שחייבים להוציא אותם מן הבית, כיוון שהשהייה שלהם בתוך הבית מסכנת אותם.
מיקי שרון: אנחנו לא מוציאים ילדים מהפנימיות.
מיקי שרון: יצאו הנחיות של משרד הרווחה על החזרת ילדים הביתה.
מיקי שרון: המערכת היחידה בארץ שלא עסוקה בהחזרת ילדים הביתה זה לוד.
מיקי שרון: עד עכשיו קיבלתי על כך אישור בעל-פה מהמשרד, אני עומד לקבל על כך אישור בכתב.
מיקי שרון: אין מי שיבדוק את הילדים, אין מי שיוציא את החומר - - -
יעקב מרגי: ואין לאן להחזיר אותם.
מיקי שרון: ואין מי שיהיה בקשר עם הפנימיות ויבדוק מה קורה בפנימיות.
מיקי שרון: אין מי שיקבל את הילדים בחזרה הביתה, אין מי שיכין להם תכנית לשהייה שלהם בתוך הבית.
מיקי שרון: הנושא של מעונות ילדים – 220 ילדים אנחנו מוציאים מדי שנה למעונות ילדים.
מיקי שרון: כולם ילדים, ברמה שעוברים את המסננות של מערכת הרווחה.
מיקי שרון: לא התעסקנו עם הדבר הזה עד היום.
מיקי שרון: הפעלנו את המערכת במשך שלושה שבועות במתכונת חירום, כשקיבלנו אישור מיוחד ממשרד הרווחה.
מיקי שרון: בנינו תכנית מיוחדת שלא היתה קודם לכן בארץ.
מיקי שרון: כדי להפעיל את מערכת הרווחה במתכונת של חירום, פינינו את כל התפקידים של העובדים בתוך המערכת כדי שהעובדים יתגייסו לתת מענים.
מיקי שרון: הנושא הזה נפסק אחרי כשלושה שבועות על ידי ועד העובדים בהשבתה.
מיקי שרון: הספקנו לשבץ כ-30 ילדים, אבל רק לכתוב שיש להם לאן ללכת, אבל לא השלמנו את הפרוצדורה.
מיקי שרון: 200 ילדים לא משובצים במסגרות של מעונות.
מיקי שרון: מבחינתי אני נותן כאן את התמצית של העניין.
מיקי שרון: המצב הוא יותר מאשר חמור.
מיקי שרון: אני רוצה לומר מלה אישית.
מיקי שרון: במשך כחצי שנה אני משמש בתפקיד כממלא מקום.
מיקי שרון: נכנסתי לתפקיד אחרי שהמנהל הקודם פרש.
מיקי שרון: הקמנו מערכת מפוארת של מערכת רווחה.
מיקי שרון: בזה שאנחנו לא מתפקדים, גם שירותים שקשורים אלינו בסכנת התמוטטות.
מיקי שרון: מרכז ילדים-הורים שקיבל פרס רק לפני שנה, פרס ארצי על הפעילות שלו, שתלוי בזה שאנחנו מפנים אליו את המשפחות והוא מתוקצב מהמשפחות שהוא מטפל בהן, אין הפנייה של משפחות, המסגרת הזאת בסכנת סגירה.
מיקי שרון: הפנימייה הקהילתית הראשונה בארץ - המודל שעכשיו הלך והתפשט, ובמשך השנים לקחו אותו והטמיעו אותו ברחבי הארץ, כמודל מוביל מאוד משמעותי.
מיקי שרון: גם היא נמצאת בסכנת סגירה, כי אין ילדים, ולא שאין ילדים שלא צריכים את הפנימיות.
מיקי שרון: יש הרבה ילדים שצריכים את הפנימייה, אבל אין מי שיקח אותם ויעביר אותם לשם.
מיקי שרון: אני חושב שזו חוויה.
מיקי שרון: כמי שנמצא בתוך המערכת לא רק ממניעים כלכליים, אלא ממניעים של איכפתיות ושל משמעות, זו חוויה קשה מאוד מה שקורה.
מיקי שרון: חוויה קשה מאוד עם כל הפרישה הזאת של העובדים, חוויה קשה מאוד לראות את כל הילדים שנמצאים שם במשפחות, אלה לא רק ילדים.
מיקי שרון: אנחנו דיברנו על דברים אחרים חמורים מאוד, על פיגור, על נכות, על זקנים, אלף ואחד נושאים שאנחנו מטפלים בהם שאין להם מענה.
מיקי שרון: זו חוויה קשה ביותר להיות בסיטואציה הזאת.
מיקי שרון: אני בתפקידי העברתי הרבה מאוד מכתבים, והרבה מאוד עדכונים לכל הגורמים.
מיקי שרון: אני חושב שהגיע הזמן שיקרה משהו שהשערוריה הזאת תיפסק.
מיכאל מלכיאור: אני מאוד מודה לך.
מיכאל מלכיאור: קשה מאוד לשמוע את הדברים.
מיכאל מלכיאור: אני בטוח שהבאת רק את קצה הקרחון.
מיכאל מלכיאור: נשמע גורמים נוספים.
מיכאל מלכיאור: אני פשוט לא מכיר את כולכם.
מיכאל מלכיאור: נשמע את נציג משרד החינוך.
יאיר סמוכה: אני רוצה להציע פתרון.
יאיר סמוכה: ועדה בינמשרדית עובדת כבר שלוש שנים בעיר לוד, במסגרת הטיפול הנקודתי, מה שנקרא תכנית "אופ"ק".
יאיר סמוכה: המשרד היחיד שהצליח להזיז דברים בעיר הזאת זה משרד החינוך.
ענבל גבריאלי: מה הוא הזיז?
ענבל גבריאלי: מה זה הזיז משהו?
יאיר סמוכה: מה היתה שיטת העבודה?
יאיר סמוכה: המורים שהם עובדי מדינה מקבלים משכורת, המורים שאינם עובדי מדינה מקבלים משכורת.
יאיר סמוכה: פנימיות היום, הן הפנימיות היחידות שפועלות.
יאיר סמוכה: למה?
יאיר סמוכה: כי הגננות גמרו לעבוד בשעה אחת עשרה, העסקנו סייעות מכספנו.
יאיר סמוכה: את המזון אנחנו מביאים באספקה ישירה, לא דרך הרשות, אלא משלמים ישירות לספק.
יאיר סמוכה: השיטה פשוטה מאוד, החשב של המשרד מינה חשב מלווה שיושב בעיר לוד.
יאיר סמוכה: הוא לוקח את החשבונות, הוא מאשר אותם, שמו קובי, הוא מעביר את הכספים.
יאיר סמוכה: עכשיו כאשר היה משבר והילדים לא קיבלו אוכל, אנחנו מפעילים 105 גני ילדים עד השעה אחת ועשרים.
יאיר סמוכה: על אף כל השביתות של כל העובדים, הם מקבלים ארוחת צהריים, ההורים באים לעזור, ואז הם הולכים הביתה לפחות שבעים.
יאיר סמוכה: נוסף לכך, אנחנו ממשיכים את הפנימיות האלה גם בחופש הגדול, שחס וחלילה לא ייגרע מהם אוכל, ולא שהייה במקום תרבותי מוגן.
ענבל גבריאלי: אתה מציע לקלוט את הילדים האלה – ילדים בסיכון שאין להם עכשיו מענה משירותי הרווחה?
יאיר סמוכה: הפתרון הוא שגם המשרדים האחרים יעבדו באותה שיטה.
יאיר סמוכה: חשב מלווה, חשבון מיוחד שמשלם ישירות לאנשים שעוסקים בנדון.
יאיר סמוכה: כמו שאנשי החינוך מקבלים משכורת ועושים את העבודה, כך גם האחרים.
יאיר סמוכה: התשלום יהיה ישר לספקים, תשלום ישיר לנותני השירות.
יאיר סמוכה: זה יכול לתת פתרון מיידי.
יאיר סמוכה: תודה.
מיכאל מלכיאור: ההצעה שלך שיהיה חשב מלווה גם מטעם הרווחה - - -
יעקב מרגי: ואז יהיו לנו בעיריית לוד שמונה חשבים מלווים.
קריאה: עד שתיפתר הבעיה.
מאיר הרמתי: אני מבין שעובדי מערכת החינוך לא שובתים, כי יש להם את החוק שמאפשר את השכר לעובדים, כך אני מבין.
ענבל גבריאלי: לא נכון.
ענבל גבריאלי: בית דין לענייני עבודה פסק עכשיו בסכסוך האחרון - - -
יאיר סמוכה: גם הכספים האחרים עוברים לאותו חשבון, והשירותים משולמים לנותני השירותים.
יאיר סמוכה: מדובר ב-105 גנים, בכל גן 35 ילדים, תכפילי.
מאיר הרמתי: אדון סמוכה, האם שמעתי נכון שאין צורך בחקיקה?
מאיר הרמתי: משרד החינוך לא עשה חקיקה בנושא?
יאיר סמוכה: נכון, זה עובד.
יאיר סמוכה: היתה חקיקה לגבי המשכורות בלבד.
יאיר סמוכה: אנחנו הרחבנו את זה גם לגבי הסעיפים האחרים, כי חוק החינוך מדבר על המשכורות בלבד.
מיכאל מלכיאור: אני חושב שהיה צריך חקיקה כדי לאפשר את המצב הנוכחי.
מיכאל מלכיאור: לפתור את המצב, לדעתי חובה.
מיכאל מלכיאור: המצב הנוכחי לא יכול לקרות כי יש גם לילדים האלה זכויות.
פלורה לוי: אני ראש צוות במשרד הרווחה.
פלורה לוי: מעולם לא היה מצב כזה ברווחה בלוד, מעולם.
פלורה לוי: זאת היתה לשכה לתפארת, אנחנו תיכננו פרוייקטים, פיתחנו פרוייקטים ועבדנו במסירות בעיר שתמיד היה קשה לעבוד בה, אבל עבדנו ופיתחנו את המקום.
פלורה לוי: לאחרונה אני רוצה להגיד שכואב לי לראות איך שני צוותים שלי נעלמו.
פלורה לוי: נשארתי עם עובדת סוציאלית אחת.
פלורה לוי: אחת אחרי השנייה עזבו את העבודה, התפטרו, מצאו עבודות במקומות אחרים.
פלורה לוי: זאת חווייה מאוד קשה בשבילי.
פלורה לוי: אני רוצה לדבר גם על הצוות האתיופי.
פלורה לוי: אני אחראית על הצוות האתיופי.
פלורה לוי: זאת אוכלוסייה של עולים חדשים שהגיע ללוד במצב מאוד קשה.
פלורה לוי: נכון להיום אנחנו לא מסדרים להם מעונות.
פלורה לוי: אין שום שירות לאוכלוסייה הזאת.
פלורה לוי: אנחנו לא מתייחסים אליהם.
פלורה לוי: אוכלוסייה שהגיעה לעיר לפני כמספר שנים בלוד.
יעקב מרגי: ברגע זה ממשיכים להזרים עולים מאתיופיה ללוד?
לוי פלורה: כרגע אני לא יודעת.
קריאה: בשנה האחרונה הגיעו למעלה מ-300 משפחות.
יעקב מרגי: חלמאים.
יעקב מרגי: אז מה אם יש מעונות של הסוכנות במרכזי הקליטה.
יעקב מרגי: העירייה לא מסוגלת לטפל בקיים.
לוי פלורה: כל האגף היה בבג"צ לפני כמספר חודשים.
לוי פלורה: היתה החלטה של בג"צ לפתוח חשבון נפרד לעובדים הסוציאליים, על מנת להעביר לנו כספים.
לוי פלורה: זה עוד בתקופה שהיינו הרבה עובדים סוציאליים, זה היה בינואר.
לוי פלורה: למה לא עשו את זה?
לוי פלורה: למה הגענו למצב שכולם עזבו?
לוי פלורה: היתה החלטה של הבג"צ, אף אחד מהמשרדים לא לקח את זה על עצמו.
יעקב מרגי: מה היתה ההחלטה לגבי החקיקה של הצעות החוק שהוגשו?
לוי פלורה: עובדה שהגענו אחרי כחצי שנה וכולם עזבו.
בני רגב: אנחנו חתמנו שזה יהיה כסף ייעודי.
מיכאל מלכיאור: עכשיו זה מתחיל להיות מורכב.
מיכאל מלכיאור: שמענו הרבה דברים שונים, אמנם הכל מצביע באותו כיוון.
מיכאל מלכיאור: תעשה לנו קצת סדר בדברים, ותגיד מה היום אנחנו יכולים להחליט כדי לפתור את הבעיה האקוטית.
בני רגב: כל אחד פה, עובדי הרווחה הגיעו לכאן, וכולם מסביב לאותה בעיה.
בני רגב: הבעיה ידועה לא מהיום.
בני רגב: באגף הרווחה הבעיה התחילה כאשר לא היה להם מיקום, לא היה להם איפה להיות, איפה לעבוד.
בני רגב: גם אז כאשר קיבלו את המשכורות הם הפגינו והשביתו יחד עם הוועד.
בני רגב: קודם כל אני רוצה לומר, שבאמת, מוסר העבודה אצל העובדים הסוציאליים ברווחה, זו דוגמה למופת בכל עיר.
בני רגב: אני חושב שאני גאה בעובדים האלה.
בני רגב: למרות הכעס שלהם אלי, למרות הטענות האובייקטיביות והכנות.
בני רגב: הבעיה היא מצב העירייה.
בני רגב: העירייה נקלעה לגרעון קשה, וקשה להתמודד עם זה.
בני רגב: מה הטענות שלהם?
בני רגב: למה הם מתפטרים?
בני רגב: למה הם שובתים?
בני רגב: כי לא מקבלים שכר.
בני רגב: זו הבעיה היחידה, שום דבר אחר לא.
בני רגב: אלא אם כן יבואו ויגידו שהנהלת ראש העיר לא נותנת להם לעבוד.
בני רגב: רק לפני שנה הם זכו בפרס.
בני רגב: מצויינים, עובדים נהדרים.
בני רגב: צריך להבין – לוד זו עיר שונה מכל הערים בישראל.
בני רגב: עיר מעורבת, 27% מגזר ערבי, עיר עולים שהמעמד הסוציו-אקונומי שלה נמוך מאוד.
בני רגב: קרוב ל-25% עולי ברית המועצות והקהילה האתיופית, והאוכלוסייה היהודית הישראלית שהיא קיימת, בעיה לא פשוטה.
בני רגב: למרות שאני כראש עיר, כתושב העיר, נולדתי בעיר הזאת, אני גאה בעיר הזאת.
בני רגב: אני אומר שלצד כל הבעיות שאנחנו שומעים, יש גם דברים יפים.
בני רגב: יש לנו תושבים נהדרים, יש פעילויות חברתיות בעיר הזאת.
בני רגב: הבעיה המרכזית – הכסף, חבל על כל הדיבורים.
ענבל גבריאלי: נעשו נסיונות בטח במימון הממשלה?
בני רגב: כולנו יודעים שהכותרת היום במשרד הפנים זאת תכנית ההבראה.
בני רגב: צריך להיות ברור לכולם, אני כבר מתמודד עם תכנית ההבראה למעלה משנה.
בני רגב: תכנית ההבראה היא לא חד-סטרית, היא דו-סטרית.
בני רגב: הנהלה מול הוועד.
בני רגב: לצערי, אני אומר, אולי זה לא המקום להעלות, הוועד משיקולים זרים פוליטיים מנסה לנגח בכל דרך את ראש העיר, את הנהלת העיר, מנסה לשבש.
בני רגב: יש עובדים שגם לא קיבלו שכר ובאו לעבודה.
בני רגב: באו למלא את תפקידם בנאמנות ובמסירות.
בני רגב: עזבו לצד שלא קיבלו משכורת, הוועד בא ואיים עליהם שלא יעבדו.
בני רגב: הם ראו אחריות גדולה מאוד, לא להזניח את אותם ילדים שצריך לטפל בהם.
בני רגב: הוועד מנע מהם.
בני רגב: זה אולי לא עניין של הוועד.
בני רגב: אבל צריך להבין בצורה חד-משמעית, אנחנו נסתובב, נסתובב, הבעיה המרכזית זה השכר לעובדים.
בני רגב: ואם לא, העובדים לא קיבלו שכר, זה ברור, במשך חמישה חודשים.
בני רגב: את זה אני רק יכול לומר לא לכולם, לא לכל עובדי העירייה, אני יכול להדגיש, לעובדים הסוציאליים ברווחה.
בני רגב: יש עובדים בעירייה, ואני אומר את זה בצער, אבל זו המציאות, שהם באים לעבודה ולא עובדים כבר חודשים, והעירייה לא תרגיש בזה.
בני רגב: אני אומר לך כראש עיר, שהם לא יעבדו מצידי והלוואי והיתה לי האפשרות שלמעלה מ-300 עובדים יילכו הביתה.
בני רגב: גם כך הם לא שווים, הם לא עושים כלום.
בני רגב: אבל מה, אני בעמדת התגוננות.
בני רגב: מסכנים, לא מקבלים משכורת.
בני רגב: תן לי לשלם להם, ושיילכו.
בני רגב: ראית באיזה מקום עבודה שלא משלמים, אין תנאים, והם רוצים להישאר בעבודה?
בני רגב: שיקבלו את השכר, ויילכו הביתה.
מיכאל מלכיאור: לא ניכנס לכל השאלה הזאת אם יש עובדים שלא עובדים, ויש עובדים ולא מקבלים משכורת.
מיכאל מלכיאור: אני שואל אותך, אתה היום ראש העיר, עם אחריות עצומה, אתה רואה את הדברים, ואתה אומר שהעובדים הסוציאליים, עובדי הרווחה, שסיפרו פה ממש מדם ליבם, שהם עובדים נהדרים.
מיכאל מלכיאור: אני רוצה לשאול אותך, מה היום אתה מציע כדי שלפחות הילדים בסיכון קודם, היום, לא אחרי שתהיה תכנית הבראה.
מיכאל מלכיאור: אנחנו חייבים היום למצוא דרך, לא להפקיר את הילדים של העיר לוד.
מיכאל מלכיאור: אתה אחראי על זה, ואני רוצה לשמוע ממך.
לאה נס: רציתי להוסיף ולומר אם אפשר באמת בתיק הזה לקרוא לזה כמו בחירום.
לאה נס: הרי בכל מערכת ששובתת יש בעיות, יש דברים של חירום ואותם עושים כך או כך.
לאה נס: העניין הוא לקחת את הנושא של ילדים בסיכון כחירום, ולזה תמיד יהיו האנשים שיעשו את זה.
לאה נס: זו לא תהיה פריבילגיה שיתנהגו נכון או לא נכון.
בני רגב: שמעתי פה הצעות – חשב מלווה.
בני רגב: יש לנו כבר שלושה-ארבעה חודשים חשב מלווה מטעם משרד הפנים.
בני רגב: מה, זה הוקוס פוקוס?
בני רגב: מה הוא עשה עד עכשיו?
בני רגב: אם אין לו יכולת, אין לו הזרמת כספים, מענקים, שום דבר לא יעזור.
בני רגב: שיהיה פה הגאון שבגאונים.
בני רגב: כל ההצעה הזאת, חשב מלווה, ועוד חשב מלווה, תעבירו כספים.
בני רגב: דרך אגב, כל הכספים שמעבירים אותם לא מגיעים אלינו בכלל.
יצחק קדמן: הממשלה מזרימה כל חודש כסף שיורד לטמיון.
בני רגב: אם מישהו פה מבין שהכספים מגיעים לגזברות אלינו, ואנחנו משתמשים - לא.
בני רגב: הכספים מגיעים לשלטון המקומי, לאוצר, שם זה מעוקל.
יעקב מרגי: מה עם הצעת החוק הגאונית של המעקפים, כביש עוקף.
יעקב מרגי: זה עוד לא קיים.
יעקב מרגי: אתם נכללים בקריטריונים?
בני רגב: כן, אנחנו חתמנו.
בני רגב: אין ספק שאנחנו פה מדברים על בעיה כאובה וחשובה שאם לא ניתן את הדעת היום, זו תהיה בכייה.
בני רגב: אנחנו נאחר, ולתקן יהיה הרבה יותר קשה.
בני רגב: מתוך נסיון ובלי לפגוע, אני מופיע פה במשך חודשים, כל כך הרבה ועדות, יעידו על כך חברי כנסת.
בני רגב: כל ועדה שלא תהיה, היא חשובה לי.
בני רגב: רק אתמול הודיעו לי להגיע לכאן.
בני רגב: חברת הכנסת ענבל צלצלה אליי אתמול.
בני רגב: ויתרתי על כל הפגישות, היה חשוב לי להגיע לכאן.
בני רגב: לבוא להזדהות עם הבעיה הכאובה הזאת.
בני רגב: אין לי שום בעיה למצוא פתרון שכל הכספים יגיעו ליעדם, שיגיעו למטרה הזאת.
בני רגב: אני לא רוצה להשתמש באגורה מהכספים האלה.
מאיר הרמתי: כדוגמת החינוך.
בני רגב: הכסף הזה חשוב לי ויקר לי.
מיכאל מלכיאור: אנחנו מדברים ממש, כמו שאמרו הרבה חברים, מדובר בתכנית חירום לילדים.
מיכאל מלכיאור: הציע הנציג של משרד החינוך, אני לא יודע מבחינה מעשית אם זה חייב להיות על ידי חשב מלווה או לא.
מיכאל מלכיאור: אבל לעשות תכנית חירום עכשיו, בינתיים לטפל בילדים שהכספים יעברו, והעובדים הסוציאליים יוכלו במקום להיות אולי תחת מטה מרכזי של משרד הרווחה, במקום להיות תחת המטה בינתיים של העירייה עד שהדברים ייפתרו.
בני רגב: אני שואל שאלה פשוטה, מה זה נותן אם אין כסף אם זה יעבור לחשב או יעבור לעיריית לוד?
ענבל גבריאלי: שום חשב.
ענבל גבריאלי: יש שם חשב כבר כמה חודשים.
ענבל גבריאלי: עד שימנו חשב יעבור עוד זמן.
ענבל גבריאלי: סליחה, אנחנו אולי שוכחים שהילדים בינתיים ברחובות, והילדים בינתיים לא מטופלים.
ענבל גבריאלי: ד"ר קדמן דיבר על הכספים שמעביר משרד הרווחה כל חודש, וזה עובר לאוצר, לשלטון המקומי.
ענבל גבריאלי: זה צריך לעבור לידיים של ראש העיר, שיפנה את זה אך ורק לרווחה.
ענבל גבריאלי: זה הפתרון.
בני רגב: אני מוכן להתחייב, שהכסף הזה עובר ישירות.
ענבל גבריאלי: חשב מלווה, תכנית חירום.
מיקי שרון: נפגשתי עם מנכ"ל משרד הרווחה בנושא הזה, שאלתי אותו לגבי העניין של השכר לעובדים.
מיקי שרון: הוא אמר שמשרד הרווחה לא יכול להיות המעסיק של העובדים.
מיקי שרון: מה שאתה הצעת עכשיו שהמשרד יהיה כאילו המעסיק של העובדים, זה דבר שהם לא יכולים לעשות את זה.
מיקי שרון: ולפתוח חשבון בנק נפרד, הדבר הזה בלתי אפשרי, כיוון שחשבון הבנק הזה לא מוגן מפני עיקולים.
מיקי שרון: אז ברגע הראשון כיוון שכל חשבונות הבנק של העירייה מעוקלים, גם החשבון הזה יהיה מעוקל, שלא כמו במקרה של עובדי החינוך שהוא חשבון מוגן באמצעות חוק.
יעקב מרגי: משרד העבודה והרווחה יכול לומר לא רוצה, הוא לא יכול לומר לא יכול.
יעקב מרגי: אפשר למצוא דרכים.
יעקב מרגי: השאלה אם משרד העבודה והרווחה יהיה מוכן להרים את הכפפה הזאת של הילדים.
מיקי שרון: אני רוצה להגיד שאנחנו שאלנו ואלו התשובות שקיבלנו.
מיקי שרון: אני מתפלל שיימצא לזה פתרון.
מיכאל מלכיאור: אנחנו מבינים שזאת התשובה שקיבלת.
מיכאל מלכיאור: אותנו התשובה הזאת לא מספקת.
מיכאל מלכיאור: זה ברור שזו התשובה שמקבלים.
מיכאל מלכיאור: נשמע עכשיו את המשרד.
מיכאל מלכיאור: אני רוצה להבין מרים, איך אתם כמשרד רווחה ונותנים לדבר הזה לקרות.