GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ג'מאל זחאלקה: לאור התנערות המשרדים, אני מציע לזמן את ראש הממשלה.
יחזקאל לביא: יש פלייר שחולק פה בין האנשים, ש-20 ילדים עומדים להיזרק מבתיהם.
יחזקאל לביא: נאמר פה שכביכול זה כתוצאה מרישעות הלב של הרשות המקומית, שאת הכסף להריסה היא מוצאת, ולא היא.
יחזקאל לביא: קודם כל מדובר בצווים שיפוטיים, בית משפט פסק להרוס את הבתים האלה.
יחזקאל לביא: במשך כל הזמן הזה של השנתיים, הם ניצלו כל פירצה שהיא בחוק כדי ללכת לערעורים, ולעוד עירעורים, ונתנו להם עוד ערכאות.
יחזקאל לביא: אבל מדובר בבתים של בנייה בלתי חוקית.
יחזקאל לביא: של פלישה לאדמות ציבור.
שרה הדר: זה לא שייך לדיון.
מיכאל מלכיאור: סליחה, דרשנו דיון דחוף עם ועדת הפנים בנושא הזה.
מיכאל מלכיאור: אנחנו לא נטפל בנושא הזה פה.
מיכאל מלכיאור: אבל רק הייתי רוצה שטיפה מאותו זעם שיש לך על זה שמישהו פלש ובנה מכל מיני סיבות, לא ניכנס לזה עכשיו, שאותו זעם יהיה על כך שאנחנו גורמים לאלף ילדים - - -
יחזקאל לביא: האמת היא שגם לעובדי משרד הפנים, שמטפלים ברשות המקומית לוד, כמו ברשויות אחרות, איכפת להם מהילדים.
יחזקאל לביא: כיוון שגם להם יש ילדים, והם דואגים לכך שהמערכת תטפל.
אמא מגני אביב: איך זה בא לידי ביטוי בכלל?
מנדיס ספדי: משרד הפנים לא מצליח ליישם את סמכויותיו, ויש עליו לחצים.
יחזקאל לביא: הוא מיישם את סמכויותיו, הסמכויות שאמורות בחוק.
מנדיס ספדי: שר הפנים הציג כמה עמדות וכל פעם חזר מהקו האדום.
יחזקאל לביא: אני אענה כאן לחלק מהטענות.
יחזקאל לביא: אנחנו גם מודעים לעובדה שהוועדה הקרואה הקודמת, יצרה מצב של גרעון ברשות שהיה יותר גדול.
יחזקאל לביא: הם העבירו גרעון הלאה.
יחזקאל לביא: אנחנו מודעים לעניין.
יחזקאל לביא: אבל יחד עם זאת, הגרעון שנצטבר לאחר מכן, הוא גדול לאין ערוך לעומת הגרעון שהיה קודם.
יחזקאל לביא: פרנסי הציבור בעיר, לא מצאו את הדרך לפתור את הבעיה הזאת באמצעות אותה תכנית שאנחנו הצענו להם שהיא תכנית הבראה לרשות.
אמא מגני אביב: אם הוא נציג של משרד הפנים, מה שהוא בא ואומר לי, תשימי שלט ותעזבי את העיר.
אמא מגני אביב: זה מה שאני צריכה להבין מדבריך.
יחזקאל לביא: אני לא אומר לך שום דבר.
אמא מגני אביב: אתה אומר, לי יש גרעון אבל הוא גדול יותר.
אמא מגני אביב: נתנו תקציבים, יש ועדת חקירה, אבל היא לא ממש עושה את מה שהיא צריכה.
אמא מגני אביב: נתת ארבע חודשים.
אמא מגני אביב: ה-1 לספטמבר כבר מתקרב.
אמא מגני אביב: שוב פעם נגיע לאותו מעגל?
ג'מאל זחאלקה: אני רוצה לשאול, מה היה קורה אם תושבי לוד היו אומרים: אנחנו לא משלמים מסים.
יחזקאל לביא: ברגע שהוועדה תגיש את המלצותיה - - -
מיכאל מלכיאור: בואו ונקיים את הדיון לפי הסדר, אחרת לא נגיע לשום דבר.
עסאם מח'ול: הגשתי בשבוע שעבר בקשה לדיון מהיר, בעניין הילדים בסיכון בלוד.
עסאם מח'ול: מאחר והמצב זועק לשמים, כל אלה שיושבים כאן מכירים את המצב, ולא צריך לתאר אותו מחדש.
עסאם מח'ול: האזנתי טוב לנציג משרד הפנים.
עסאם מח'ול: מה שהוא אומר בעצם במודע, משרד הפנים משתמש בילדים כבני ערובה כדי לסחוט את העיריות, ואת העובדים.
עסאם מח'ול: זאת תמונת המצב.
יחזקאל לביא: אל תשים בפי דברים שלא אמרתי.
עסאם מח'ול: זה כל כך ברור.
עסאם מח'ול: אמרת את זה כל כך יפה, עד שאנחנו הצלחנו להבין.
יצחק קדמן: זאת המדיניות של משרד הפנים ומשרד הרווחה.
עסאם מח'ול: הממשלה הזאת מנסה לסחוט, להשתמש בילדים כבני ערובה כדי לסחוט את העיר הזאת.
עסאם מח'ול: מישהו לקח על עצמו אחריות אישית על העיר לוד, קוראים לו אריאל שרון, ראש הממשלה.
עסאם מח'ול: כשהוא הודיע על כך, שאלתי אם זה איום, יצא שכן.
עסאם מח'ול: אני חושב שמה שקורה כאן הוא נסיון של המדינה להוריד מעצמה את האחריות על תפקידיה היא, וזה דבר בלתי חוקי בעליל מה שאתם עושים.
עסאם מח'ול: לא רק נציג משרד הפנים, יש לנו כאן דוגמה.
עסאם מח'ול: אבל אני מניח שגם משרד הרווחה, גם משרדים אחרים.
עסאם מח'ול: מהו מעגל הקסמים כאן?
עסאם מח'ול: קודם כל אנחנו חודשים מדברים על קריסת הרשויות המקומיות.
עסאם מח'ול: אנחנו מעלים את הנושא הזה בפני הממשלה, 600 ילדים בסיכון, אין להם מה לעשות?
מיכאל מלכיאור: לא, הם בסיכון גבוה.
עסאם מח'ול: אני יכול להגיד שכל ילד בלוד הוא בסיכון.
עסאם מח'ול: אנחנו מדברים על מצב שאי אפשר להירשם בגני חובה לגילאים 3-5 בלוד.
עסאם מח'ול: אני חושב שזו עבירה על החוק על ידי הממשלה.
עסאם מח'ול: אל תבואו ותטיחו לנו איך צריך לכבד את החוק.
עסאם מח'ול: אתם תכבדו את החוק קודם כל.
עסאם מח'ול: אתם תכבדו את האחריות שלכם קודם כל.
עסאם מח'ול: זאת השאלה שעומדת על הפרק, בגלל זה אנחנו מזמינים אתכם לכאן, בגלל זה אנחנו מזמנים את הישיבה הזאת, ולא לבוא ולהיתמם.
עסאם מח'ול: הייתי מציע ליושב ראש הוועדה, שביחד נציע הצעת חוק שמטילה אחריות אישית של שר, שכתוצאה מאי הפעילות שלו נפגעים ילדים במקרה הזה.
עסאם מח'ול: בדיוק מכיוון שהמצב הזה קיים, בדיוק שמכיוון שלוד קורסת, בדיוק מכיוון שבלוד סמים, בדיוק מכיוון שבלוד אבטלה, עוני וכו'.
עסאם מח'ול: למרות כל המאמצים של השכונות ושל התושבים, יש צורך שמסגרות הרווחה יעבדו.
עסאם מח'ול: דווקא כשהכל קורס, מה שקורס ראשון הן אותם מסגרות שאמורות היו לתת את הטיפול במקרה של קריסה.
עסאם מח'ול: אבי חושב שזה אבסורדי ובלתי ניתן להבנה.
עסאם מח'ול: התביעה שלנו צריכה להיות חד-משמעית.
עסאם מח'ול: צריך אולי להביא את ילדי לוד, או למשרד ראש הממשלה, או לכאן, למרות שבדרך כלל אני לא אוהב להשתמש בילדים.
יצחק קדמן: נכריז על לוד כשטח צבאי סגור.
מיכאל מלכיאור: דבר אחד אני מוכרח להגיד למר יחזקאל לביא.
מיכאל מלכיאור: אני שמח שהגעת לפה, ואתה יודע שאתה צריך לספוג גם בשם המשרד שלך.
מיכאל מלכיאור: התחושה שמה שאמר עיסאם עכשיו לגבי הנושא שהילדים הופכים להיות בני ערובה, אני מוכרח להגיד שזאת תחושה שלפחות גם אני קיבלתי מתוך דבריך.
מיכאל מלכיאור: ברור לי שזה לא מה שאמרת בפירוש, אבל בפועל זו הרי תוצאה של הדברים שאמרת.
ג'מאל זחאלקה: לא שלו אישית, של המשרד שלו.
מיכאל מלכיאור: זה ברור, אין פה שום דבר אישי.
מיכאל מלכיאור: זו בפועל התוצאה.
מיכאל מלכיאור: אתה אומר בגלל שצריך לקיים את הדבר הזה ואת הדבר הזה, ואת התקנה של ארבעה חודשים, בגלל זה אנחנו נפקיר את הילדים.
מיכאל מלכיאור: הילדים הופכים להיות בני ערובה, כי זה לחץ בלתי נסבל.
מיכאל מלכיאור: לא נכון להביא את הילדים לכנסת, לא נשתמש בילדים.
מיכאל מלכיאור: יכול להיות שנקיים סיור בלוד, ונשב עם הילדים בלוד.
מיכאל מלכיאור: כשלעצמו זה לא יביא לפתרון.
מיכאל מלכיאור: אני חושב שבכל זאת, אנחנו צריכים להגיד שהיתה התקדמות בימים האחרונים, בתכנים הבלתי אפשריים, גם התקדמות שלא פותרת את הבעיה, אבל לפחות גם על זה צריך לברך.
דב גולדברגר: אני מרגיש צורך לומר משפט פתיחה, פתחתי בזה גם בדברים שלי.
דב גולדברגר: אני רוצה שלפחות שהאנשים שיושבים פה, ואולי לא מכירים את העיר לוד, ישמעו.
דב גולדברגר: הייתי משנה למנכ"ל במשרד החינוך, 12 שנה מנכ"ל החברה למתנ"סים, ועכשיו אני מנכ"ל הרווחה.
דב גולדברגר: אני רוצה לומר לכם באחריות מלאה, שבלוד היתה מערכת חינוך מפוארת - - -
קריאות: עדיין.
דב גולדברגר: אני אומר עם הבעיות.
דב גולדברגר: רשת המתנ"סים בלוד היתה ספינת דגל של המתנ"סים בארץ, לא במחוז.
דב גולדברגר: לשכת הרווחה, לפי מה שאמרו לי, אחת המפוארת והטובות בארץ.
דב גולדברגר: לכן הדברים כואבים נורא.
דב גולדברגר: אתה שומע אנשים שמדברים על התמוטטות של מערכות, שעם כל הקשיים היו מערכות מפוארות, ותיפקדו למופת עם כל הצרות.
דב גולדברגר: לכן זה ממש כואב, ונורא לראות את הקריסה של העיר הזאת.
דב גולדברגר: כרווחה אין לנו את היכולת לטפל לא בבעיות מים, לא ברישומי הגנים, מתנ"סים, קייטנות, פשע והריסת בתים.
דב גולדברגר: ישנם הרבה מאוד דברים כואבים שהם חלק מהמשבר.
יצחק קדמן: ודאי, את התוצאות אתה קולט ברווחה.
דב גולדברגר: אני חושב שהרווחה היא חלק מהקורבן פה.
דב גולדברגר: מערכת הרווחה בעיר לוד, ותושבי לוד, הם חלק מהקורבן בעניין הזה.
דב גולדברגר: אמרת חוסר אונים – לפעמים יש תחושה של חוסר אונים.
דב גולדברגר: אני לא מסכים עם זה שאמרת שלווה, אבל שלווה אין.
דב גולדברגר: יש הרבה חוסר אונים.
דב גולדברגר: הבעיה היא ברגע זה לא להשיג כוח אדם.
דב גולדברגר: חיים שוכר עובדים סוציאליים, שנמצאים בחל"תים, ואנשים שהם עובדים עם פקידי סעד, אנחנו מוכנים לשלם.
דב גולדברגר: אני לא צריך לא מראשון, ולא מרמלה.
דב גולדברגר: משרדנו מוכן היום לשכור עובדים סוציאליים.
דב גולדברגר: הרי מה קרה?
דב גולדברגר: הבאנו על פי תור שעדנה סידרה, עובדים סוציאליים ללוד שיסייעו לטפל בכל הבעיות האלה, עד שסגרו בפנינו את הדלת.
דב גולדברגר: בשעה שמונה נעלו את הבניין, הגיעו פקידי סעד מהמחוז, והם נשארו ברחוב ולא יכלו להיכנס לשום מקום, לשום חדר, לא לראות שום תיק.
דב גולדברגר: הרי כשאתה צריך לטפל בילד, אתה צריך גם את התיק שלו.
דב גולדברגר: המצב ברגע זה הוא לא הבעיה לגייס עובדים, אנחנו מוכנים גם לגייס ולשלם את שכרם של עובדים נוספים מעל הכל, ומעבר לכל השכר שאנחנו נותנים, אנחנו מוכנים לגייס עובדים.
דב גולדברגר: אנחנו מוכנים להחזיר עובדים מהמחוז שיבואו בתורנות, והעובדים שלנו ברצון נענו לזה.
דב גולדברגר: היה תור, ואנשים הגיעו על פי תור כדי לעזור.
דב גולדברגר: הבעיה היא לא כוח אדם ברגע זה.
דב גולדברגר: הבעיה היא שכוח האדם לא יכול לתפקד.
מנדיס ספדי: ואם נשיג מקום שכן נוכל לקבל את האנשים בו?
מנדיס ספדי: אם אנחנו ניקח אחריות?
מנדיס ספדי: אני מוכן לפתוח את הבית שלי.
דב גולדברגר: גם את זה אני בודק כעת.
דב גולדברגר: יש אפשרויות נוספות.
דב גולדברגר: יש בעיה לקבל את התיקים.
דב גולדברגר: אתה לא יכול לקבל תיקים כי המשרדים סגורים ואין תיקים.
דב גולדברגר: הבעיה היא קצת יותר מורכבת.
מנדיס ספדי: אין מחשבים?
דב גולדברגר: תשמע, אתה יודע הכי טוב לנהל.
דב גולדברגר: תאמין לי שאני מכיר את הנושא, תן לנו קצת קרדיט.
דב גולדברגר: אנחנו מכירים את הבעיות של המחשבים, ואנחנו מנסים למצוא פתרונות ככל שאפשר.
דב גולדברגר: אני שמח שוועד העובדים את הקטע הזה פתר, ולפחות לגבי חלק מהילדים נתן לנו את האפשרות להיכנס ולפעול בתוך המשרדים, לראות את התיקים, ולעשות את מה שצריך בחירום.
דב גולדברגר: זה פתרון חלקי בלבד וזמני בלבד.
דב גולדברגר: אני אומר לצערי הרב.
דב גולדברגר: אם הבג"צ יתערב ויסגור את הכל אז אנחנו אבודים.
דב גולדברגר: ואם מישהו אחר יסגור, אז אנחנו אבודים.
דב גולדברגר: אנחנו נמשיך לעשות כל מה שהרווחה יכולה לעשות.
דב גולדברגר: בלהביא עובדים, מביאים ציוד משרדי, נותנים פלאפונים ניידים לעובדים שהם לא עובדים שלי.
דב גולדברגר: הממשלה מתכוונת לתת פלאפונים ניידים.
דב גולדברגר: אתם יודעים מה זה לקבל הסכמה מהממשלה?
דב גולדברגר: לתת פלאפונים לעובדים שהם לא עובדים שלי, שהם עובדי עירייה, כדי שאפשר יהיה לפחות לטפל עם פלאפון נייד ולתפקד, גם את זה סידרנו.
דב גולדברגר: מה שביכולתנו אנחנו מנסים לעשות.
אמא מגני אביב: אי אפשר לפתוח מסגרת לילדים האלה במשך היום.
דב גולדברגר: אני לא אחראי למסגרת, אני לא אחראי על המתנ"ס.
דב גולדברגר: לצערי אני לא אחראי על הדברים האלו.
דב גולדברגר: חברים יקרים, אני מבין את הכאב שלכם.
דב גולדברגר: אני לא יכול לפתור את בעיות המתנ"סים ואת הקייטנות.
דב גולדברגר: אנחנו בקושי מתמודדים עם מצבי חירום.
דב גולדברגר: אני יכול רק לבכות, כי אני זוכר שנים בלוד של 4,000 ילדים בקייטנות.
דב גולדברגר: אני זוכר כי הייתי שותף לזה.
מיכאל מלכיאור: למה זה לא יכול להימשך כך?
דב גולדברגר: המתנ"ס סגור.
דב גולדברגר: במשך שלושה חודשים הוא לא מקבל משכורת.
גדעון בר לב: הוא חייב כסף לספקים.
מנדיס ספדי: גם חייבים חמישה מיליון שקל לספקים.
מנדיס ספדי: אפילו שאתה נותן להם משכורת, הם לא יכולים לקנות אפילו נייר טואלט.
דב גולדברגר: המשבר הוא משבר נוראי.
דב גולדברגר: כל מה שאנחנו נוכל לעשות, נעשה.
דב גולדברגר: אנחנו מקדישים לזה, עדנה יושבת פה, וחיים יושב פה.
דב גולדברגר: אנשים יושבים בלוד.
קריאה: ולעזור לגופים פרטיים שמפעילים גופי תרבות כדי שיאספו את הילדים אליהם, שגם הם קורסים, הם קיימים.
דב גולדברגר: זה לא באחריות משרד הרווחה.
דב גולדברגר: כל מה שנוכל לעשות נעשה.
דב גולדברגר: אני כואב את כאבה של לוד.
דב גולדברגר: אני מרגיש את עצמי שמעורב כל כך הרבה שנים.
דב גולדברגר: פתחנו שם שלוחה ערבית של מתנ"ס שתיפקד מדהים בתוך העיר לוד.
דב גולדברגר: הכל סגור.
דב גולדברגר: לא קיבלו משכורת, סגרו את הפעילות.
דב גולדברגר: הדבר פשוט נורא ואיום.
דב גולדברגר: מה שתלוי במשרדנו, נעשה את האפשרי והבלתי אפשרי.
מיכאל מלכיאור: מה אתם עושים מול משרד הפנים וראש הממשלה?
מיכאל מלכיאור: בסדר, אתם מזדהים.
דב גולדברגר: אני יכול לומר לך, אני גם יודע שהשר אמר לך, שהוא קיים בשבוע שעבר שיחה עם השר פורז.
דב גולדברגר: אני בעצמי קיימתי עם גדעון בר-לב, המנכ"ל של משרד הפנים.
דב גולדברגר: כך בסופו של דבר פתחו חשבון, והכניסו 3 מיליון שקלים, והתחילו לנוע במשהו.
דב גולדברגר: אני מקווה שהתהליך שהתחיל לנוע לא ייסגר, ולא ייסתם.
יחזקאל לביא: זה תהליך חריג לגבי כל הרשויות.
דב גולדברגר: פתחתי ואמרתי שהוא תהליך חריג, למרות שלא נעשתה תכנית הבראה.
רון גלבוע: סליחה שאני מתערב.
רון גלבוע: דנים פה בדיני נפשות.
רון גלבוע: כמו שמצאו את הפתרון הזמני על 3 מיליון שקלים שלא פותר כלום, הוא לא מחזיר את העובדים לעבודה, למה אי אפשר להזרים סכום שיכסה את המשכורות שחייבים לעובדים, ואז יחזירו את עובדי העירייה לעבודה, יהיו גנים והעובדים שלנו יחזרו?
דב גולדברגר: את הכסף שלנו אני אעביר לחשבון אם לא יסגרו אותו.
יצחק קדמן: לא יעזור.
יצחק קדמן: כל זמן שתושבי לוד לא יקחו את הדברים לידיים וישתקו את הדיוטי-פרי עכשיו, כאשר כל תושבי ישראל המבוססים הולכים לצאת ממנו, שימו שם מחסומים.
יצחק קדמן: אל תתנו לעבור.
יצחק קדמן: תראו שתוך שבוע הדברים ישתנו.
יצחק קדמן: כל זמן שימשיכו לשבת בשקט ובנימוס, שום דבר לא ייפתר.
יצחק קדמן: שר הפנים ישן יופי בלילה.
יצחק קדמן: שר האוצר ישן יופי בלילה.
יצחק קדמן: גם שרת החינוך ישנה יופי בלילה.
יצחק קדמן: עזוב את הילדים מול משרד ראש הממשלה.
יצחק קדמן: יש פה אנשים מאוד רציניים אני מתרשם.
יצחק קדמן: קחו את העניינים בידיים, אף אחד לא יעשה בשבילכם כלום.
מהא אלנקיב: נאמרו כאן דברים קשים מאוד.
מהא אלנקיב: המצב במגזר הערבי הוא על אחת כמה וכמה קשה עוד יותר.
מהא אלנקיב: כי אם מדברים על פארק שיש בו בורות, אז שם אין פארק יש רק בורות.
מהא אלנקיב: לא המתנ"ס סגור, אין מתנ"ס בכלל.
מהא אלנקיב: צר לי שהוועדה הזאת לא יכולה לדון במצב במגזר הערבי, כי אפילו המצב המינימלי לא קיים כדי שהוועדה הזאת תעזור.
מהא אלנקיב: המצב מאוד קשה.
מהא אלנקיב: זאת אוכלוסייה ברובה ענייה, זקוקה מדי יום לשירותי הרווחה שאיננה.
מהא אלנקיב: עזרתי לנערה שהסתובבה ועדיין מסתובבת שישה חודשים ברחוב, ואין מי שיטפל בה, כי שירותי הרווחה קורסים.
מהא אלנקיב: וכמובן הבעיות גדלות, כאשר שנת הלימודים אמורה להיפתח בספטמבר.
מהא אלנקיב: הילדים לא הולכים לגן, כי לא רשמו אותם, כי אין מקום.
מהא אלנקיב: תודה.
אסטריה ברק: אני רופאה נפתית בלשכת הבריאות ברמלה.
אסטריה ברק: רציתי להתייחס גם לאספקטים שלנו.
אסטריה ברק: זאת אומרת, כאשר מדברים על ילדים בסיכון בלוד, אני לא חושבת שאפשר לעשות הפרדה ערטילאית בין הנושא של הרווחה שקרסה, לבין כל שאר האספקטים.
אסטריה ברק: מהאספקט של הבריאות, מה שאנחנו רואים זה שילדים שלומדים בבתי ספר, לא יכולים יום שלם להיכנס לשירותים.
אסטריה ברק: לא יכולים יום שלם לשתות.
אסטריה ברק: לא יכולים לרחוץ ידיים לפני שהם אוכלים את פרוסת הלחם שהם מביאים אם הם הביאו, או את האוכל שקיבלו.
אסטריה ברק: ילדים שמקבלים שירות במרפאות, בטיפות חלב, העובדים לא יכולים לרחוץ ידיים בין ילד לילד.
אסטריה ברק: ילדים שלא יכולים לרחוץ ידיים בין מזון מזוהם כמו ירקות שבאו מהשדה, לבין המזון המוכן שהם מגישים.
אסטריה ברק: האשפה שלא נאספת.
אסטריה ברק: התושבים שורפים את האשפה, וחוץ מהריחות המזיקים שמגיעים, הילדים סופגים את ריח העשן והגזים של הפלסטיקים ששורפים מתחת לבתים.
אסטריה ברק: זאת אומרת, רק מהאספקטים שאנחנו רואים, הילדים בסיכון.
אסטריה ברק: ואם עד עכשיו לא היתה התפרצות, זה דבר שמן הסתם צפוי בעתיד הקרוב.
אסטריה ברק: אני לא חושבת שאפשר לדבר רק על נושא של ילדים שמטופלים על ידי הרווחה.
אסטריה ברק: לגבי הילדים שכן מטופלים ברווחה, והקריטריונים לקביעת ילדים בסיכון.
אסטריה ברק: מטבע העבודה אנחנו כמובן מכירים את כל הילדים מטיפות חלב.
אסטריה ברק: אלה שרשומים ברווחה, וגם הילדים שלא רשומים.
אסטריה ברק: אנחנו רואים הרבה מצוקות, וכאשר אנחנו פונים לרווחה נאמר לנו שיש סדרי עדיפויות, ויש קריטריונים איזה ילד נחשב בסיכון.
אסטריה ברק: מבחינתנו יש סיכונים נוספים, לא רק מה שהוגדר כאן שזה בעיקר מקרים של אלימות.
אסטריה ברק: יש מקרים של הזנחה מבחינה בריאותית ורפואית, מאוד קשים.
אסטריה ברק: לאחרונה צלצלה אלי רופאה שהגיע לתחנה, האמא חולת נפש, עם ילד בן שנתיים, שבא עם הפרעות נפשיות קשות, יושב בתחנה ואוכל נמלים.
אסטריה ברק: כל כמה רגעים בורח לכביש, ואין מענה.
אסטריה ברק: ילד נוסף שהגיע לאישפוז בגלל בעיה בריאותית קשה שמצריכה טיפול של המשפחה.
אסטריה ברק: המשפחה לא מסוגלת לתת מענה.
אסטריה ברק: זה לא נקרא מקרה דחוף לפי ההגדרות האלה.
אסטריה ברק: נראה לי שגם לנושאים שלנו צריכה להיות התייחסות, אולי אפילו גורם רפואי שיתן את הדעת כשמחליטים מה הם המקרים הדחופים.
עדנה גרוס: היית בקשר עם רון גלבוע?
אסטריה ברק: לא היינו בקשר עם רון גלבוע.
עדנה גרוס: רון גלבוע הוא היום האחראי, הוא זה שמקבל את הפניות.
רון גלבוע: בכלים שיש לי היום לעזור לך, הם כמעט ולא קיימים.
עדנה גרוס: רון הוא המומחה ואחראי להחליט באיזה שלב של סכנה וסיכון הוא נמצא.
עדנה גרוס: הכתובת הראשונה של ממלא מקום שירותי הרווחה הוא המנהל.
עדנה גרוס: אנחנו בקשר איתו ועם פקידת הסעד.
שרה הדר: הכוונה היא לא נגדכם.
יצחק קדמן: לפני שאת מצלצלת, תבררי מי ממלא המקום באותו שבוע.
עדנה גרוס: לא עושה רושם שרון מתכוון לזוז מהכיסא.
עדנה גרוס: ברשותך, זאת נקודה שאני מוכרחה להתייחס אליה.
עדנה גרוס: אנחנו נמצאים היום בסיטואציה שיש לי הרושם, שחלק מהדברים מקבלים העצמה, בגלל ההרגשה שאם לא מעצימים אותם, אין אפילו מענה טלפוני.
עדנה גרוס: לכן אני פונה לכל מי שיושב כאן, ויש לו נגיעה ללוד, שיכיר בבקשה את ממלא מקום מנהל המחלקה, את מנהלת המחוז, את העובדים המסורים שעדיין נשארו בחזית לענות לפחות לטלפון, ולבחון מה כן ניתן לעשות, בשביל זה אנחנו עדיין קיימים היום.
עדנה גרוס: אז אני מבקשת.
שולה אגמי: אני מהשלטון המקומי.
שולה אגמי: בקדנציה הקודמת כנבחרת ציבור, החזקתי את תיק הרווחה, כך שאת כל בעיות הרווחה הכרתי בתל אביב די מספיק לעומק, עם המון מלחמות, שיצאתי משם מתוסכלת.
שולה אגמי: איך אמרת, 25% הרשות משלמת, ו-75% משרד העבודה והרווחה, גם את זה לא קיבלנו.
יחזקאל לביא: אני אמרתי שגם את זה לא.
שולה אגמי: גם את זה לא קיבלנו לצערי.
שולה אגמי: אני יושבת כאן ואני אומרת, אנחנו באנו לפה לדון בפתרון של ילדים שנמצאים פה בסיכון.
שולה אגמי: אני הולכת הביתה עם הרגשה איומה, כולם הולכים הביתה לישון?
שולה אגמי: איזו מין הרגשה זו?
שולה אגמי: מה יהיה מחר עם אותם ילדים?
שולה אגמי: אני שומעת את אלכס מדברת מתוך תוכה, אז בואו נתייחס לדברים, ובואו נפתור דברים, ונפסיק להגיד זה אמר וזה עשה, ותתקשרו ותעשו.
שולה אגמי: אני שומעת כאן עובדת סוציאלית שאין לה אפילו טלפון, יש לה ביפר.
שולה אגמי: איך היא חוזרת למקרה כאשר היא מטפלת בעיר כזאת קשה עם המון בעיות?
שולה אגמי: בואו ותגידו איך היא מטפלת בזה?
שולה אגמי: זו עובדה קיימת.
שולה אגמי: משרד הפנים טוען את הטענות שלו.
שולה אגמי: אותי מעניין מה הולך בעירייה עם השביתות?
שולה אגמי: היום אני נבחרת ציבור, מדאיג אותי או מעניין אותי מה הולך עם השביתות?
שולה אגמי: מעניין אותי מה הולך עם הילדים שלנו.
שולה אגמי: משרד האוצר מכיר את הבעיות?
שולה אגמי: כל שני וחמישי אני שומעת על פרוייקטים עם תקציבים.
שולה אגמי: תזרימו תקציבים לרווחה, בבקשה.
שולה אגמי: אני הייתי מתוסכלת מהעובדות סוציאליות שלי באיזה תנאים עבדו.
שולה אגמי: 400 עובדות סוציאליות שלא ידעו איך הן עובדות, באיזה תנאים.
שולה אגמי: אני מעריכה מאוד את הוועדה שלך.
שולה אגמי: אני מעריכה את הרגישות שלך, ואני אומרת פה, בואו נדון ונראה מה קורה עם הילדים האלה מחר?
שולה אגמי: בואו נראה באיזה תנאים.
שולה אגמי: כל אחד מפיל את זה על מישהו אחר.
מיכאל מלכיאור: על זה אנחנו דנים.
עמליה מאיר הדרי: אני מפקחת על יועצות חינוכיות בעיר לוד.
עמליה מאיר הדרי: אני מוכרחה להגיד שאני יושבת פה ואומרת בלחש, אם היה איזה חייזר שנכנס לתוך הוועדה הזאת, הוא היה המום.
עמליה מאיר הדרי: אני כבר במפגש שני בוועדה, בתיקי נמצאים סיפורים, אני לא רוצה להיות דרמטית, גם בפעם הקודמת אמרתי שזה לא המקום לספר את הדרמות.
עמליה מאיר הדרי: אני עובדת בלוד כבר 15 שנים, אני מכירה ילד ילד עם כל הבעיות שלו, מפני שבאמת איכפת לי.
עמליה מאיר הדרי: אני - מערכת החינוך.
עמליה מאיר הדרי: אני יודעת שכאשר מערכת החינוך רצתה לפתור את זה שבתי הספר יתפנו, השרה חוקקה חוק, ובתי הספר עובדים.
עמליה מאיר הדרי: המורים מקבלים שכר, ובתי הספר עובדים.
עמליה מאיר הדרי: בתי ספר מפוארים.
עמליה מאיר הדרי: הדברים נעצרים בטיפול הלאה במערכות.
עמליה מאיר הדרי: רון ואני, עם מירי קליין ומור פקידת הסעד, ישבנו עם הגברת של ועד העובדים.
עמליה מאיר הדרי: ניסינו לגשר, ואני מוכרחה לומר לכם, שיש לה שפה בוטה, אני לא מאחלת לאף אחד מהוועד להיפגש עם הגברת הזאת, ואני לא נבהלת מאנשים כאלה.
קריאות: מאשרים.
עמליה מאיר הדרי: הפסיכולוגים, למרות שאינם מקבלים שכר, הם עובדים.
עמליה מאיר הדרי: כשהיה מסתובב פדופיל בשכונת נווה אביב, אף אחד מהרווחה לא היה.
עמליה מאיר הדרי: ישבו הפסיכולוגים, ואנחנו בלילה הסתובבנו, כשקצין משטרה היה צריך לעזור לי להגיע הביתה בשלום, כי היו מחסומים באותו לילה.
עמליה מאיר הדרי: הילדים חשובים, אז אנחנו מסתובבים ועושים את העבודה.
עמליה מאיר הדרי: אמרנו לגברת ששנינו ביחד פגשנו אותה, אם זה היה הילד הפרטי שלך, את לא היית מתעקשת כל כך.
עמליה מאיר הדרי: אז היא אמרה טוב, בסדר.
עמליה מאיר הדרי: אני מסכימה.
עמליה מאיר הדרי: וכך זה יצא בלי שום דבר בסוף.
עמליה מאיר הדרי: בעוד חודשיים צריכים להיפתח בתי הספר שנית, חודשיים זו תקופה מאוד קצרה.
עמליה מאיר הדרי: צריך לפתור את הנושא מהר, ותפסיקו עם החקיקות.
עמליה מאיר הדרי: שרת החינוך עשתה את זה מהר מאוד.
עמליה מאיר הדרי: אני לא יודעת איך, אין לי מושג.
עמליה מאיר הדרי: אבל החקיקה עברה מהר, בתי הספר פועלים כמו שצריך, עד רבע לאחת רק בגלל חוסר המים.
עמליה מאיר הדרי: אבל המורים מקבלים שכר, הם עובדים ומשתלמים ולומדים, ועושים עבודתם נאמנה.
עמליה מאיר הדרי: אז אפשר לפתור את זה במהירות.
עמליה מאיר הדרי: עובדה, יש דוגמה.
יחזקאל לביא: אני רוצה להעיר הערה אחת, במיוחד לגבי הדברים שאמרת.
יחזקאל לביא: זה מראה שחלק מהראייה שלכם איננה תואמת את הפעילות שמשרדי הממשלה מתפקדים ברשויות המקומיות.
יחזקאל לביא: לא בכדי קבע המחוקק שיש מה שנקרא משרדים יעודיים, וישנם משרדים רגילים.
יחזקאל לביא: המשרד הייעודי הוא משרד שמופקד על כל מערך הטיפול בנושא הייעודי שהוא מטפל בו, לדוגמה במקרה שלנו משרד הרווחה, לדוגמה משרד החינוך.
יחזקאל לביא: הוא מתקצב, קובע תקנים, קובע את כל ההסברים.
יחזקאל לביא: לא משרד הפנים אחראי על הדברים האלה.
יצחק קדמן: כל אחד מסביר למה הוא לא אחראי.
יחזקאל לביא: קל מאוד לעסוק בפילולוגיה.
מיכאל מלכיאור: משרד הפנים לא אחראי, ומשרד הרווחה לא אחראי, אני שואל הממשלה אחראית?
מיכאל מלכיאור: אתה שומע מצב שכאילו לוד היא לא חלק ממדינת ישראל.
מיכאל מלכיאור: אני אומר, איך אפשר להסתכל בעיניים של האמהות הללו?
מיכאל מלכיאור: בסדר, מה שאתה אומר מקובל עליי, הכל נכון.
מיכאל מלכיאור: אבל יש ממשלה אחראית?
יחזקאל לביא: עשינו כל שניתן לעשות.
יחזקאל לביא: אל תבוא למשרד הפנים בטענות.
יחזקאל לביא: תכנס כאן את כל משרדי הממשלה.
מיכאל מלכיאור: אם כל הממשלה, כולם זורקים את זה על משרד אחר, או על המצב הכללי, או על מזג האוויר, אני לא יודע.
עסאם מח'ול: צריך לזרוק את זה על משרד החוץ.
שולה אגמי: אני טוענת שהממשלה אחראית.
עסאם מח'ול: בסופו של דבר, אם לוד לא תהיה חלק ממדינת ישראל, מדינת ישראל תהיה חלק מלוד, על כל המשתמע מכך.
רוזן אשכנזי: הבנתי שאתה אחראי על כל הזכויות של הילדים בכל הארץ.
רוזן אשכנזי: הצעת לנו לסגור את הדיוטי-פרי.
רוזן אשכנזי: בוא תגיד לנו תכ'לס מה עושים.
רוזן אשכנזי: שלוש אמהות מגני אביב.
יצחק קדמן: אני רק יכול לתת לך עצה מפני שההתרשמות שלי שיותר מדי שקט בלוד.
קריאה: אנחנו כבר לא מאמינים לאף אחד.
יצחק קדמן: אני לא בא אליכן בטענות.
יצחק קדמן: העובדה שהיא שרוב אזרחי ישראל, למרות שהם חולפים בדרך לדיוטי-פרי - - -
חיים פוזנר: יש פה משטרה.
יצחק קדמן: הכל כמובן כפוף לחוק.
רוזן אשכנזי: הגיעו אל נשיא המדינה לווילה, וסגרו עם ילדים את הווילה.
רוזן אשכנזי: זה עזר משהו?
רוזן אשכנזי: לא.
רוזן אשכנזי: מה אתה רוצה, שנוציא את הילדים שלנו, ומה נעשה איתם?
יצחק קדמן: אני לא רוצה שתוציאו את הילדים.
יצחק קדמן: יש תחושה בקרב קובעי המדיניות שהכל בסדר, ואפשר להמשיך לעבור לסדר היום.
יצחק קדמן: הוועדה הזאת נפלאה, אבל אני אומר לכם, שתוך יומיים כולם ישכחו מהעניין.
יצחק קדמן: זה טבע הדברים.
יצחק קדמן: יעברו לנושא אחר, ואסור לתת לאנשים פה לשבת בשקט ולהגיד: בלוד כבר טיפלנו.
קריאה: תציעו מה לעשות?
רוזן אשכנזי: אני לא רוצה לעשות משהו שהרווחה תגיע אלי, ותאמר את מסכנת את הילד שלך.
רוזן אשכנזי: תן לי פתרון.
רוזן אשכנזי: אתה תגיד לי לעשות משהו, אני אישית, רוזן אשכנזי מבטיחה לך שאני אעשה את זה במסגרת החוק.
רוזן אשכנזי: אני רוצה בבקשה, שתתן לי תשובות.
רוזן אשכנזי: אני היום בערב נפגשת עם עשרות הורים, מאות הורים, תן לי תשובות כשאני חוזרת אליהם, למה ביזבזתי מהזמן שלי כאן.
רוזן אשכנזי: אני אמא בודדה לשלושה ילדים.
רוזן אשכנזי: תן לי כמה תשובות שאני אומרת היום לוועד גני אביב, ועד הורי זבולון המר, ועד הורים של כל הגנים בגני אביב.
רוזן אשכנזי: תן לי תשובה.
רוזן אשכנזי: מה אתה הולך לעשות, עם משרד הפנים, משרד החוץ, לא משנה מה.
רוזן אשכנזי: כרגע לא מעניין אותי כלום.
רוזן אשכנזי: תן לי תשובה מה אתה הולך לעשות.
רוזן אשכנזי: יש לנו יולי, אוגוסט, הילדים לא רשומים בגנים, לא בבתי ספר, העירייה סגורה.
רוזן אשכנזי: ב-1 בספטמבר נפתחת שנת הלימודים, בלי שומר, בלי אב בית, בלי מזכירה.
רוזן אשכנזי: ההורים שומרים בשער, ההורים מנקים את השירותים, ההורים רושמים את הילדים במכשיר של בית הספר כי אין.
רוזן אשכנזי: תן תשובה מה אנחנו עושים.
רוזן אשכנזי: שימשתי בתור סייעת לבת שלי השנייה.
רוזן אשכנזי: תגיד לי מה לעשות.
מיכאל מלכיאור: רוזן, אנחנו פה בשביל לענות לשאלה הזאת.
רוזן אשכנזי: בסדר, בינתיים כולם מדברים גבוה גבוה.
מיכאל מלכיאור: אין לנו כלים חוץ מלהגיד את הדברים, להביע את הכאב, חוץ מזה אין לנו כלים אחרים.
מיכאל מלכיאור: לכן אנחנו רוצים להגיע לדברים.
מיכאל מלכיאור: בשבוע שעבר בעקבות הישיבה נעשה פה משהו.
מיכאל מלכיאור: נפתח חשבון כדי שיוכלו לטפל במקרי חירום.
מיכאל מלכיאור: ברור לגמרי שאנחנו לא נפתור את הבעיה הזאת.
מיכאל מלכיאור: אם הגעת לפה עם הציפייה הזאת אז אני מצטער.
מגני אביב: אתה מדבר על כלים, אתה מדבר על פתרונות.
מגני אביב: מה ששמעתי מכאן עכשיו זה נהדר.
מגני אביב: הוא זרק את הכדור לשם, אנחנו בכדורגל, עכשיו אני השוער.
מגני אביב: הבעיות מונחות פה לפניכם.
מגני אביב: מקורות לא מספקת מים, נקודה.
מגני אביב: גברת אוולין יושב ראש, אומרת לעובדים שלה אל תגשו לעבודה.
מגני אביב: נקודה.
מגני אביב: הנה הבעיות.
מגני אביב: אי אפשר לחייב אותה?
מגני אביב: אי אפשר לבוא על פי צו, להגיד לה, סליחה הם קיבלו כסף, הם יילכו לעבודה ואז לילדה שלי תהיה קייטנה?
מגני אביב: שרה הדר: למה אין צווי ריתוק?
מגני אביב: יש בעיות שמונחות פה על השולחן.
מגני אביב: בואו תתנו לנו את הפתרון המיידי.
מיכאל מלכיאור: את צודקת שבמקרה הזה, גם וועד העובדים משתמש בילדים.
מיכאל מלכיאור: גם וועד העובדים יחד עם הממשלה.
עסאם מח'ול: לא, ועד העובדים לא משתמש בילדים.
עסאם מח'ול: כי אחרת אנחנו משתמשים בילדים של ועד העובדים כבני ערובה.
רוזן גבאי: איך אמרו משרד החינוך עשה משהו?
רוזן גבאי: ועד העובדים הוא הראשון ששם אותם בחזית.
מיכאל מלכיאור: גם ועד העובדים במקרה הזה משתמש בהם.
מיכאל מלכיאור: תושב גני אביב: אני מסתובב בערב.