GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מוריה אשכנזי: אני רואה את זה בחיוב, אבל צריך להילחם.
קריאה: את רוצה שהקופות יתחילו לשלוח אחיות?
מוריה אשכנזי: אני לא מדברת על הקופות, אני מדברת על אחיות בתי-הספר.
מוריה אשכנזי: היא לא מבדילה בין קופה לקופה; יש לה קבוצה של תלמידים בתוך כל כיתה, והיא לא מבדילה בין אחד לאחר.
מוריה אשכנזי: לזה צריך להגיע.
מוריה אשכנזי: לכן יש פה מקום להתריע שהתפקיד של אחות בית-הספר הוא חיוני וחשוב.
מוריה אשכנזי: הרבה יותר קל להגיע אל האחות עם בעיות של מצוקה בתזונה או דימוי עצמי מאשר לאותה דיאטנית או מורה יועצת, יש יותר היענות של תלמיד להגיע לחדר האחות.
מיכאל מלכיאור: זו תהיה אחת המסקנות שלנו.
מיכאל מלכיאור: אני מציע שנפנה שוב בשם הוועדה לשר הבריאות ולשר האוצר שלא מתקבל על הדעת שיקצצו במשרות של אחיות בתי-הספר.
רונית הנדפלד: אני אחראית על התזונה ב"מכבי שירותי בריאות".
רונית הנדפלד: אנחנו עושים הרבה מאוד בבתי-ספר פעילויות יחד עם עירית, כמובן, גם לילדים יותר צעירים, יש תוכניות לגני ילדים וגם לכיתות נמוכות בתוכנית שנקראת "גיוון זה הכיוון" שמלמדת תזונה מאוזנת ונכונה, ויש גם תוכנית לבני-נוער על דימוי גוף.
רונית הנדפלד: אבל כמו שעירית אמרה ודיאן הזכירה קודם לכן זה טיפה בים.
רונית הנדפלד: אנחנו לא יכולים להגיע לכל בתי-הספר ורציתי להציע רעיון אחר שעדיין לא הושמע כאן ואולי לא יאהבו אותו, אבל הפורום של הכנסת הוא פורום מתאים להעלות את הרעיון הזה.
רונית הנדפלד: זה נושא של חקיקה מחנכת.
רונית הנדפלד: אמנם אנחנו מדינה דמוקרטית, אבל יש מספר דברים שבהם השונות הגדולה בין בתי-הספר מאוד מקשה גם על עירית, למשל, לנסות להחדיר רעיון בריאותי.
רונית הנדפלד: בשביל ליצור סביבה של בתי-ספר עם פחות אלימות או בתי-ספר שלא מעשנים בהם או מדברים בהם יותר על תזונה מאוזנת צריך לעשות משא ומתן עם כל בית-ספר אישית.
רונית הנדפלד: אין היום מסגרת כוללת שאומרת א' ב' של בית-הספר צריך להיות שבמסגרת השנתיים הראשונות של הלימודים עוסקים לפחות במשך 20 שיעורים בחינוך תזונתי, עוסקים בפעילות גופנית לפחות 3 פעמים בשבוע.
אבי גור: הרעיון הועלה, יש סיקור, רק צריך ביצוע.
רונית הנדפלד: צריך אכיפה מחנכת.
רונית הנדפלד: מצד אחד כשרואים סרטים כמו כרכור סינגפור אנחנו אומרים שאנחנו לא רוצים להיות כמו סינגפור, אבל בתחום הבריאות יש הרבה עקרונות ברורים.
מיכאל מלכיאור: לא כל-כך הבנתי את הבעיה.
מיכאל מלכיאור: למה הפלורליזם של החברה הישראלית מפריע ליישם?
רונית הנדפלד: השונות נובעת מזה שכל מנהל בית-ספר יכול להחליט אילו תכנים הוא מעביר במסגרת בית-הספר שלו, מלבד נושאים מאוד ברורים שהם נושאי חובה.
מיכאל מלכיאור: לא כך אני תופס את המערכת, שאי-אפשר בחוזר מנכ"לים של משרד החינוך להעביר למנהלים מה שצריך להעביר.
מיכאל מלכיאור: אם הדברים מיושמים או לא זה לא שייך לפלורליזם של החברה הישראלית, אלא לדברים אחרים.
מיכאל מלכיאור: יכול להיות שבתשעת הקריטריונים של ועדת דוברת חלק מזה זה נושא הבריאות.
מיכאל מלכיאור: זה לא שייך לא לפלורליזם, לא לדמוקרטיה ולא לשום דבר.
מיכאל מלכיאור: זה הרי לא נושא ששנוי במחלוקת.
מיכאל מלכיאור: השאלה היא כמה עושים וכמה זה נמצא בתודעה.
מיכאל מלכיאור: אין מחלוקת על כך שבריאות היא דבר חשוב, וההשמנה או לעומתה האנורקסיה הן בעיות.
מיכאל מלכיאור: השאלה היא איך מחדירים את המסרים הללו.
רונית הנדפלד: כשאתה מחייב את זה אין ברירה וחייבים להפעיל תוכנית במסגרת בית-הספר.
רונית הנדפלד: כיום זה תלוי בהסכמתו של מנהל בית-הספר.
רונית הנדפלד: בתוכניות למניעת עישון, למשל, יש הרבה בתי-ספר שנרתמים לזה, אבל יש הרבה שלא מוכנים.
רונית הנדפלד: כאשר יש חקיקה בריאותית זה מחייב את כל בתי-הספר לתת יד לתוכנית למען קידום הבריאות של תלמידי בית-הספר.
רונית הנדפלד: זה מאוד חשוב ברמה הלאומית.
דיאן לוין: זה תלוי בתמיכה הקהילתית שמקבלים מגורמים נוספים.
אבי גור: כמי שמעורב בתחום הבריאות כבר עשר שנים לפני חמש שנים על עצמי את נושא ההשמנה ועודף משקל כנושא מרכזי.
אבי גור: אני מכיר כמעט את כל הנוכחים פה, ואני יכול להגיד שכל אחד מהם תורם מעל ומעבר לתקנים של המדינה.
אבי גור: במשרד החינוך עירית עושה מעל ומעבר; אם תשאל מה התקן שלה לנושא בריאות אתה לא תאמין, וכולנו לא נאמין.
אבי גור: איך במדינת ישראל מערכת החינוך שצריכה להיות הדבר המרכזי ביותר בנושא של חינוך לבריאות לא מקצה תקן אחד שלם.
אבי גור: איך במחוזות רק בזכות בקשה אישית שלי התחיל להיות תקן במחוז חיפה, ורק לאחר מכן תקן חלקי בכל מחוז.
אבי גור: אני מלא הערכה לכל מה שהיא עושה עם הצוות שלה.
אבי גור: אבל אני חושב שהכנסת והמדינה צריכות לרדת לעומקו של עניין ולקחת את זה.
אבי גור: כל התקציבים לבתי-חולים ולבתי כלא הם מבוזבזים.
אבי גור: אם היו משקיעים אותם במניעה ובחינוך זה היה אחרת.
מיכאל מלכיאור: ככה זה בכל התחומים, לצערנו.
אבי גור: אז השאלה היא אם אנחנו רוצים שבעוד מאה שנה יגידו שבדיון הזה ישבו חלמאים או שישבו אנשים שהוציאו סיכום קונקרטי.
מיכאל מלכיאור: אתה חושב שצריך לתת תקנים לנושא הזה.
אבי גור: השמנה וקידום בריאות.
אבי גור: אנחנו מפתחים עם דורית פרויקט יפה ומיוחד שנועד לעזרת ההורים.
אבי גור: ההורים במדינה מסכנים כי במשרד החינוך יש אגף לחינוך מבוגרים, אבל גם שם לא מגיעים לזה; רוב הכספים הולכים לקליטת עלייה.
אבי גור: מה שהיה מופנה פעם לפרויקטים למבוגרים מופנה לקליטת עלייה.
אבי גור: היום האזרחים שנולדו במדינה נזנחו.
אבי גור: בנושא של בריאות לא קיים כלום בנושא של מבוגרים.
אבי גור: נאמר כאן שרוצים ללמד את ההורים וצריך לתת להורים מידע וכלים, הקופות אומרות את זה גם-כן.
אבי גור: אני מבקש שתצא פנייה מהוועדה הזאת שהאגף לחינוך מבוגרים ייקח את זה לתשומת לבם כי אם המנכ"לית קבעה את זה בתור נושא מועדף זה צריך להיות גם אצלם.
שרה קפלן: אני דיאטנית ראשית של קופת חולים מאוחדת.
שרה קפלן: אנחנו כל הזמן דנים פה בסימפטומים.
שרה קפלן: הילדים כבר שמנים ומשהו כבר קורה להם.
שרה קפלן: צריך לחזק את מה שאבי אומר, צריך לטפל במניעה אולי שלב אחד קודם.
שרה קפלן: כלומר לא להתחיל מבתי-הספר---
מיכאל מלכיאור: דיברנו פה רק על מניעה.
שרה קפלן: אני אמרתי שצריך לחזק את דבריו.
שרה קפלן: מה שעושים בתוכניות ההזנה בבתי-הספר זה טיפול בבעיה כי הנוער כבר בבעיה, לא כולו.
שרה קפלן: בבד בבד צריך לעשות תוכניות להורים כדי שזה יתחיל מהבית כבר.
שי פינטוב: גם להורים של העתיד.
שי פינטוב: אף אחד לא דיבר על הילד ועל האם בהיריון.
שרה קפלן: דבר שפחות מודגש פה הוא הסכנה בהרזיה.
שרה קפלן: זה לא הדגשנו וזה חשוב.
מיכאל מלכיאור: ברור שיש פה הרבה נושאים.
מיכאל מלכיאור: אנחנו נוגעים פה רק בחלק מהדברים.
מיכאל מלכיאור: אבל ברור שתוכניות בית-הספר, התוכניות בגני הילדים ואחיות בתי-הספר הם כולם עניין של מניעה.
מיכאל מלכיאור: מה עושים אחר-כך עם ילדים, על זה בכלל לא נגענו.
מיכאל מלכיאור: בדיונים נפרדים טיפלנו בנושא של הרזיה ואנורקסיה, ואני לא רוצה להרחיב פה את הדיון על זה, אנחנו לא יכולים לכסות הכול בישיבה הזאת.
מיכאל מלכיאור: אין ספק שאנחנו מדברים כאן על מניעה.
מיכאל מלכיאור: הבעיה הכללית של מדינת ישראל היא שיותר קל לבנות בתי-חולים לילדים אף על פי שזה עולה פי כמה במקום לעשות תוכניות מניעתיות.
מיכאל מלכיאור: לכן סוגרים עכשיו את טיפות החלב.
מיכאל מלכיאור: הרי ברור ששם מקבלים את החינוך לאם בשנים הראשונות, והכול משולב יחד.
אבי גור: כשאתה שואל היום הורים מה לתת לילד לאכול בבוקר הם לא יודעים.
אבי גור: אנחנו מפתחים יחד עם משרד החינוך פרויקט שייועד בהתחלה לכיתות א', שבו הורה יוכל להיכנס לאינטרנט כדי להסתכל מה אפשר לתת ב- 6:00 בבוקר, מה הוא נותן לילד לבית-הספר, מה הוא נותן אחר-הצוהריים.
אבי גור: אז אני חושב שיהיו תחילתם של כלים שהיו צריכים להיות כבר מזמן.
אבי גור: זו דוגמה לכך שהמשרד הממשלתי שומע את הלקוח, יושבים יחד ובונים התייחסות.
אבי גור: ההצגה שהוצגה לשירותי בריאות כללית "עניין של מידה" היא פנטסטית.
אבי גור: אני מלווה את זה כבר שלוש שנים, יש לזה אפקט עצום על התלמידים, אפשר להוסיף לזה את ההורים, לדעתי.
דיאן לוין: במחוז אחד גם ההורים שותפים.
אבי גור: אני יודע.
אבי גור: זו תוכנית יפה מאוד.
אבי גור: הנושא שלנו היום הוא הרגלי אכילה של ילדים ובני נוער.
אבי גור: יש אנשים מומחים לשינוי הרגלים, ולי יצא לשבת בחמש השנים האחרונות כמה פעמים; יש תהליך של מידע בהתחלה שאותו עברנו גם פה בישיבה, אבל מבחינת מדינה אנחנו עדיין לא מסודרים, והכי חשוב זה שלמנהל בית-ספר אין עדיין המידע לפניו, גם למורה המחנך אין המידע לפניו אף על פי שהמידע כבר קיים, וזה יכול להיות מאוד פשוט.
אבי גור: אחר-כך התלמיד, המורה וההורה צריכים לעשות בדיקת עמדות, מה הם חושבים, אולי הם חושבים שהם בסדר, אולי הם לא גיבשו עמדה בנושא הזה.
אבי גור: צריכה להיות גם בדיקה של ההתנהגות ההורים ושל הילדים.
אבי גור: אני אומר מה שאמר לי מומחה להרגלי אכילה בקרב ילדים.
אבי גור: אחרי זה יש נושא של שינוי עמדה לאחר בדיקת העמדות.
אבי גור: זה גם תהליך שלא שמענו עליו היום, הוא עדיין לא קיים בבתי-ספר, הוא קיים קצת בתוכנית "עניין של מידה".
אבי גור: אחר-כך יש נושא של קבלת האחריות של התלמיד ושל ההורה; אני אהיה לפי העקומה שדורית רוצה שאני אהיה, אני אהיה בן-אדם נורמלי, לא שמן ולא רזה עם כושר למידה טוב כי הבריאות הגופנית שלי תהיה טובה.
אבי גור: קבלת האחריות אצלי מסומנת בכוכב, זה אחד הדברים החשובים.
אבי גור: קבלת אחריות היא הסיכוי לשלב הבא: שינוי התנהגות.
אבי גור: אני שמן, אני רוצה להגיע לעקומה של דורית, אני אשנה את ההתנהגות שלי.
אבי גור: אחר-כך בא עניין ההטמעה: לא מספיק שלמדתי את זה פעם אחת בכיתה א', אני צריך לחזור על זה שוב ושוב.
אבי גור: אחר-כך יש נושא ההעצמה; אני צריך לחזק את הילדים שהם לא שמנים ולא רזים בכיתה.
אבי גור: עניין של שמירה – איך לחזק ואיך לשמור על המשקל, איך לבדוק שהילדים נשארים, ואיך מנהל בית-ספר יהיה גאה בכך שהילדים בבית-ספרו הם לפי העקומה.
אבי גור: אחר-כך יש שוב עניין השמירה ואחר-כך שוב עניין חיזוק האחריות.
אבי גור: אלה התהליכים שמעידים עליהם המומחים בנושא הישיבה שלנו היום.
אבי גור: המדינה שלנו נמצאת כרגע בתחילת הדרך, והנושא מחייב התייחסות מקצועית גם במשרד החינוך, גם במשרד הבריאות וגם במשרדים התעשייתיים ששם במצב, לדעתי, קצת חמור יותר.
מיכאל מלכיאור: עירית, מה את חושבת על כך שיהיה תקן לקידום בריאות ולמניעת ההשמנה?
עירית לבנה: אנחנו מדברים על נושא של קידום הבריאות והשמנה מתוך תהליך, כי אם זה לא יהיה רב-מקצועי זה לא יהיה.
עירית לבנה: אחד הדברים שאני ביקשתי מהמנכ"לית לסמן זה עניין של רכז, ואני מדברת על אנשי חינוך.
עירית לבנה: אני יכולה לעבד את אנשי החינוך, שאחד מתוך התקן במוסד החינוכי יהיה אדם שירכז ויקבל את המינוי פורמלית, אבל יקבל גם הכשרה.
עירית לבנה: מדריכות שלי ישבו השבוע ובנו מה נדרש מבחינת ההכשרה.
עירית לבנה: בפירוש צריך למנות בכל בית-ספר אדם שמטעם המוסד החינוכי ייקח גם את האחריות שעליה אבי דיבר, גם את יכולת הניהול והקשירה של הדברים ויסייע ויוביל את הצוות ברמה העקרונית.
קריאה: מורה?
עירית לבנה: זה מוכרח להיות איש חינוך כי הוא בצוות, ואחריותו של המנהל למנות אותו וגם לתת לו את המנדט לאדם מטעמו שגם יכול לפקח עליו וגם יכול לצ'פר אותו.
עירית לבנה: נדרשת לו הכשרה מאוד ספציפית.
קריאה: למה לא האחיות שלנו?
עירית לבנה: כי אחיות לא קיימות.
מוריה אשכנזי: על זה אני חייבת להגיב.
מוריה אשכנזי: מה זה לא קיימות?
מוריה אשכנזי: בשבילך אנחנו אולי לא קיימות, אנחנו ישנן.
עירית לבנה: המציאות היא שיש מורים וגננות ואין אחיות בבתי-הספר.
עירית לבנה: זה מוכרח להיות איש חינוך מבחינת היכולת להאציל את הסמכויות של מנהל בית-הספר לפקח עליו ולתגמל אותו.
עירית לבנה: זה איש חינוך שנמצא כל יום בבית-הספר, וזה חלק מתרבות.
מיכאל מלכיאור: יש נכונות מצד רונית?
עירית לבנה: יש.
עירית לבנה: רונית הוציאה מכתב לכל בתי-הספר.
מיכאל מלכיאור: יהיה מישהו במשרד שירכז את העניין?
עירית לבנה: אני מרכזת את הנושא הזה.
עירית לבנה: יש לי רפרנטים במחוזות, ויש להם מדריכים.
מיכאל מלכיאור: את לא צריכה אדם מיוחד?
עירית לבנה: רונית הוציאה מכתב למנות.
מיכאל מלכיאור: נחזק את ידיה בעניין הזה.
עירית לבנה: אני לא מדברת מתוך פגיעה; דיברנו להיות ריאלים.
אסתר נורקין: אני אתך.
אסתר נורקין: אמרנו שאם לא ניקח את זה כתהליך רב שנתי נעמוד באותו מקום שעמדנו לפני שלושים שנה.
אסתר נורקין: כבר שלושים שנה אנחנו מדברים על קידום בריאות ומגיעים לתוצאות האלה.
אסתר נורקין: אבל קודם אמרתי שצריך להיות אדם מקצועי נגיש בבית-הספר; כי אם מגיעה היועצת ומתריעה על ילדה מסוימת ואז מתחיל מחול שדים שלם לחיפוש עקומות המשקל שלה.
אסתר נורקין: אם כבר הולכים במצב הכלכלי הזה לקחת אדם שירכז הוא חייב להיות משולב בתוכנית הלימודים בבית-הספר.
עירית לבנה: זה מה שאמרתי.
אסתר נורקין: אבל באותו מעמד של ריכוז ושילוב התוכנית הזאת הוא חייב להיות איש מקצועי שייתן מענה לבעיות האמיתיות.
אסתר נורקין: אנחנו לא יכולים לתת שיעור וללכת, אנחנו צריכים להיות נגישים ולתת את כל המענה לילדים.
אסתר נורקין: לכן עם כל הכבוד אם יש יום אחד בשבוע אחות בבית-ספר של 700 תלמידים בכיתות ז' עד ט' צריך להגיד בואו יחד נירתם ונבקש עוד ימים כדי שגם האחות או איש המקצוע הזה יהיה רכז.
מיכאל מלכיאור: אין על זה ויכוח, ולא על זה הנושא.
מיכאל מלכיאור: אנחנו נוציא המלצות חד-משמעיות בנושא של אחות בית-הספר, זה לא סותר.
מיכאל מלכיאור: זה אפילו מחזק.
שי פינטוב: אנחנו רואים פה מגוון רחב של דברים, ואנחנו צריכים להחליט איפה להתמקד ואיפה אנחנו מתמנפים בעשייה.
שי פינטוב: קיימים שני פקטורים עיקריים בקיבוע ההרגלים: ההורה וגיל הילד; ככל שגיל הילד יותר נמוך ומעורבות ההורה קיימת כך הסיכויים להצליח בתוכניות.
שי פינטוב: אם אנחנו רוצים להתמקד אנחנו צריכים להתחיל מהאמא ההרה שלא הוזכרה כאן, מהטיפול בתינוק הנולד.
שי פינטוב: צריכים לאגם את כל המשאבים המעטים שלנו, שתהיה פה רשות לאומית שתטפל בנושא הזה ותאגם את כל האינטראקציות בין הגורמים השונים.
שי פינטוב: בבית הזה מזה כמעט חצי שנה יש ניסיון לעשות את הסינכרון ולכוון את האינטראציה עם מרב הגורמים.
שי פינטוב: העובדות דיברו בעד עצמן, 80% מבני הנוער – לא משנה מה תהיה מידת ההתערבות – יישארו שמנים.
שי פינטוב: אם אנחנו לא נתחיל לפעול---
עירית לבנה: אבל הם לא שמנים.
שי פינטוב: השמנים יישארו שמנים.
שי פינטוב: עם כל המאמץ הכנה צריך גם לראות מינוף של המאמץ.
שי פינטוב: למשרד החינוך אין שום פיקוח על פרסומות תעשייתיות שמגיעות לגנים הפרטיים, ומלמדות את הילדים לאכול אוכל לא בריא.
שי פינטוב: דורית קלוצקי קיבלה ממני את החומר: חוברת שמגיעה ל- 13 אלף גננות פרטיות ומלמדים אותם משחקים עם המוצרים המובילים כדי שהילדים יאכלו את המוצרים הפחות בריאים.
עירית לבנה: בגנים הפרטיים.
שי פינטוב: כן.
שי פינטוב: כלומר, צריך למנף את מרכוז העשייה לגיל הרך והצעיר להורים ולקהילה ואפילו להזניח את הילדים הקיימים.
שי פינטוב: בגיל הרך צריך לרכז את המאמצים.
שי פינטוב: בעזרתה של עירית לבנה התחלתי פרויקט שאני לא עושה אותו במסגרת הכנסת, יוזמה פרטית שלי שנקראת "על בריאות שומרים כבר בגן".
שי פינטוב: אנחנו עובדים על זה במספר גני ילדים בהתנדבות קבוצה של אנשים.
שי פינטוב: שם שינינו הרגלים, ושם זה המקום האחרון שעוד אפשר לשנות ולקבע, אבל אם ההורים והקהילה לא יהיו מעורבים סביב אותו ילד קטן זה לא ילך.
שי פינטוב: היו"ר מיכאל מלכיאור: מרכוז ומינוף זה בסדר; מה פרקטית אפשר לעשות?
שי פינטוב: כשדובר על ילדים קטנים דובר בעיקר על ההורים.
שי פינטוב: ככל שהילדים קטנים יותר מדובר על ההורים.
שי פינטוב: מה אתה מציע?
שי פינטוב: אני מציע לרכז את המאמצים מהגן ומטה, לא בבית הספר.
מיכאל מלכיאור: למה לא לעשות פרויקטים בבית-הספר?
מיכאל מלכיאור: זה לא שיש מיליון שקל לנושא ההשמנה, ורק צריך לבחור איפה לעשות את זה.
מיכאל מלכיאור: אז הדיון הוא רלוונטי.
מיכאל מלכיאור: אתה יודע שזה לא עובד כך.
מיכאל מלכיאור: יש יחידה במשרד החינוך, יש יחידה במשרד הבריאות, יש קופות החולים וגופים אחרים שקיימים.
מיכאל מלכיאור: אם היינו מחליטים מה שאתה אומר משרד החינוך היה אומר שהוא פטור ממה שקורה היום בבתי הספר.
מיכאל מלכיאור: זו התוצאה.
מיכאל מלכיאור: אל תגיד שצריך לקחת את כל מה שיש ולשים את זה שם כי זה לא יהיה.
מיכאל מלכיאור: אני שואל אותך, איך אתה רוצה להגיע לילדי הגן או לילדים קטנים מילדי הגן.
מיכאל מלכיאור: במצב הפיקוח שיש היום במעונות יום לא נצפה לפיקוח כזה.
מיכאל מלכיאור: איך נגיע לכל ההורים האלה?
מיכאל מלכיאור: בשביל זה צריך מסע פרסום רציני, נכון?
מיכאל מלכיאור: הרעיון לפרסם באינטרנט המלצות הוא רעיון מאוד יפה.
מיכאל מלכיאור: יכול להיות שצריכים לעשות את זה לא רק עם ילדים מכיתה א'.
אבי גור: אנחנו בחלק משרה; תיתן לה תקן, תן לבן-אדם מחר יהיה הפרויקט.
מיכאל מלכיאור: אני אשמח לתת.
מיכאל מלכיאור: כל דבר פה זה מלחמות נפרדות וחזיתות, ואנחנו חייבים להשיג כמה שאפשר בחזיתות שאפשר.
מיכאל מלכיאור: לא נעמיד אחד נגד השני כי זה לא יגיע לשום דבר.
שי פינטוב: אני רק אומר שבאותם משאבים שנמצאים היום במשרד החינוך – למשל באגף לחינוך מבוגרים או ביחידה לשיתוף הורים בחינוך – אפשר להשתמש.
שי פינטוב: אני לא אומר להזניח, אבל אני אומר להתמקד.
מיכאל מלכיאור: אמרת.
מיכאל מלכיאור: עכשיו אתה ממתן את זה, וזה טוב.
אירית פורז: אני דיאטנית ראשית בשירותי בריאות כללית.
אירית פורז: יש בעיה עם תוכנית מניעה, זה נורא לא סקסי, כי אתה מתחיל היום וקוצרים את זה אחר-כך, ופוליטיקאים כנראה לא אוהבים את הסידור הזה.
אירית פורז: לכן אין לנו תוכניות מניעה.
אירית פורז: תכנון הפכה גם היא למילה גסה.
אירית פורז: נוסף על כך במדינת ישראל נכנס מונח מאוד יפה – בע"ת – בנוסף על תפקידו.
אירית פורז: כל אחד יעשה בנוסף על תפקידו גם את זה, והכול נעשה באותו תקציב, רק אנחנו צריכים לסדר סדרי קדימויות.
אירית פורז: מה שאנחנו רואים עכשיו זה התוצאה שאנחנו לא רוצים לראות – זה לא עובד היטב.
אירית פורז: יש בעיה, צריך להגדיר אותה, צריך לתקצב אותה, וזה לא יעבוד אחרת.
אירית פורז: אם לא יהיה לזה תקציב ייעודי זה לא ילך, אנחנו נמשיך לדשדש.
אירית פורז: כולם עושים דברים מאוד יפים: במכבי עושים, בכללית עושים, אבל כל אחד זה פלח קטן, והראיה היא שהתוצאה מדי שנה גרועה יותר: יש יותר ילדים שמנים וגם הילדים השמנים שמנים יותר.
מיכאל מלכיאור: זה אנחנו לא יודעים.
אבי גור: זה נכון, אתה יכול להסתכל על נתוני הגיוס לצה"ל.
אירית פורז: הנתונים האלה די ברורים.
אירית פורז: יש יותר ילדים שמנים, והילדים עצמם יותר שמנים בצורה מצטברת של כמה עשורים.
אירית פורז: אם לא יחליטו שזו בעיה לאומית ממדרגה ראשונה שצריך לטפל בה ולייעד לה כספים, בעוד עשר שנים נטפל בסוכרת שלהם, וזה יעלה הרבה יותר.
מוריה אשכנזי: הראייה צריכה להיות באמת ראייה ממלכתית.
מוריה אשכנזי: מדובר בעם ישראל כולו בלי סקטורים.
מוריה אשכנזי: מאחר שאנחנו ארץ קולטת עלייה אנחנו צריכים להתייחס גם לאותן קבוצות בדפוסי המבנה של הכלכלה.
מוריה אשכנזי: אותן קבוצות באו בריאות, בלי סוכרת ובלי השמנת יתר, והן נחשפות היום לכל הגירויים האלה.
דורית ניצן קלוצקי: שני אספקטים מאוד חשובים לטיפול בנושא המורכב הזה עלו פה:
דורית ניצן קלוצקי: האחריות האישית – איך מקנים את הידע לאחריות האישית של ההורים, של הילדים ושל החינוך; החלק שבעיניי הוא הרבה יותר חשוב הוא המחויבות שלנו כחברה להמון היבטים והתחיקה שמשתמעת מזה.
דורית ניצן קלוצקי: אחד המקשרים ביניהם הם עקומות הגדילה.
דורית ניצן קלוצקי: לנו היה דבר מדהים בכל קנה מידה עולמי: כל ילדי ישראל שהיו במסגרת בית הספר הועלו על עקומות הגדילה, והילדים החריגים הופנו לקופות החולים וטופלו במסגרות המקובלות בישראל.
דורית ניצן קלוצקי: מותן של עקומות הגדילה בישראל הוא אחד הדברים החמורים ביותר, לדעתי.
דורית ניצן קלוצקי: כשרציתי שלשום לראות מה מצב ההשמנה בכיתה א' בתל-אביב, היו לי נתונים מדהימים, ובלחיצת כפתור יכולתי לראות איך הם מפוזרים לעומת ילדים באזור אחר.
דורית ניצן קלוצקי: זה בזכות מידע שהיה לפני כמה שנים שהיו עדיין אחיות.
דורית ניצן קלוצקי: בעוד שנה כל זה יהיה היסטוריה, תימחק התשתית הנפלאה הזאת.
דורית ניצן קלוצקי: ועדה בראשותו של פרופ' פיליפ, מנהל מחלקת אנדוקרינולוגיה וסוכרת ילדים בבית-חולים שניידר ובראשותי קבעה נחרצות אחרי סקירה מקיפה של הנתונים מכל רחבי העולם, שיש לבדוק מדי שנה משקל וגובה של ילדים וכן לדעת מהם הגבהים במשפחה כדי לתפוס את העניין המשפחתי.
דורית ניצן קלוצקי: האחיות שלנו לא רק עושות הערכת גדילה, אלא גם הערכת מצב תזונתי.
דורית ניצן קלוצקי: יש להן שאלון מובנה מה צריכים הילדים לאכול, איך הם אוכלים, מהן הבעיות, לאן זה מגיע בתוך כותלי בית-הספר.
דורית ניצן קלוצקי: אני יודעת שזה שייך לדיונים אחרים ושאתם מתכוונים לכתוב מכתבים, אבל עצם זה שהדבר הזה ייפול בגלל ביטול סיעוד האחיות בבית-הספר, אנחנו נלך שנות דור אחורנית, וכולם יבכו.
דורית ניצן קלוצקי: אנחנו הולכים להיות אתיופיה במקום שאתיופיה תבוא אלינו.
מיכאל מלכיאור: אני רוצה לסכם, ברשותכם.
מיכאל מלכיאור: נעלה את הדבר האחרון כדבר ראשון, הפנייה הדחופה בנושא אחיות בתי-הספר עם דגש על כך שהקיצוץ בתחום הזה יבטל את כל האפשרות לבדוק את המצב, לטפל במי שצריך את תשומת הלב המיוחדת.
מיכאל מלכיאור: חברה שהולכת ומשמינה מחזירה את הכלים לטפל בזה שנות דור.
מיכאל מלכיאור: זה למעשה החיבור של הדברים על רקע היעדרותן של דיאטניות במערכת.
מיכאל מלכיאור: בנושא של טיפות החלב חשוב שיהיו הנחיות הרבה יותר ברורות.
מיכאל מלכיאור: אני יודע שמבדיקה מדגמית אין די הנחיות לאחיות בטיפות החלב איך להנחות את ההורים בנושא התזונתי.
מיכאל מלכיאור: יכולה להיות יוזמה של אחיות טיפות חלב להשתמש באינטרנט לגבי המלצות להורים לאחר שלא מספיקים בזמן המועט בגלל הקיצוצים שהגיעו לממדים איומים, במיוחד בטיפות החלב.
מיכאל מלכיאור: אני ממליץ מאוד להשתמש גם בכלי הזה כדי להביא יותר מידע להורים צעירים כדי שחלקם יוכלו להיעזר בו.
מיכאל מלכיאור: אנחנו מחזקים את ידי מנכ"לית משרד החינוך לגבי הרעיון שאיש חינוך עם הכשרה מיוחדת יהיה מופקד על נושא החינוך לבריאות, ויוכל גם לעקוב, לדווח ולקחת אחריות על הביצוע גם מול ילדים וגם מול הורים.
מיכאל מלכיאור: אנחנו מחזקים אתך ידיה ומאחלים לה הצלחה ביישום הדבר הזה.
מיכאל מלכיאור: יחד עם מנהלי המחוז אנחנו חושבים שגם ראוי וטוב שיהיה תקן לאדם שיהיה מופקד ספציפית על הנושא הזה במשרד החינוך תחת המטרייה הכוללת של החינוך לבריאות כללית, ויהיה בעל מודעות ויישום.
מיכאל מלכיאור: זה אחרת שאדם קם בבוקר ויודע שזה הדבר היחיד שהוא צריך לטפל בו.
מיכאל מלכיאור: אנחנו גם ממליצים למשרד החינוך להיכנס במשולב לפרויקטים עם משרד הבריאות וגם עם גורמים, כמו הטלוויזיה החינוכית ותוכניות הילדים.
מיכאל מלכיאור: בעבר היינו אתם במגע לגבי מסרים אחרים.
מיכאל מלכיאור: יש תוכניות לילדים ויש שיתוף פעולה בתחומים אחרים; עסקנו בזה בנושא אלימות, ואולי אפשר יהיה בתוכניות הבריאות וההשמנה.
מיכאל מלכיאור: בתוכניות שאני ראיתי זה מאוד דל.
מיכאל מלכיאור: אפשר אולי לפתח גם פה תוכנית הסברה בנושא הזה, ומשרד החינוך חייב להוביל, אני לא רואה אף משרד אחר שיכול להוביל.
מיכאל מלכיאור: משרד הבריאות, לצערי, במצב תקציבי עוד יותר קשה ממשרד החינוך.
מיכאל מלכיאור: נשמח מאוד לעשות סיור מכונות מזון בבתי-ספר בעוד כמה חודשים.
עירית לבנה: סע לראשון לציון, תעבור בכל בית-ספר ותראה את האוטומטים.
קריאה: צריך לגייס את חברות המזון בעניין התקציבים והפרסום בעבר.
קריאה: נוסף לכך אנחנו מבקשים להוציא את ההנחיות הנכונות כדי שלא ניכנס למפעל הזנה ברגל שמאל.
עירית לבנה: יש הנחיות, ודורית הדגישה את זה.
קריאה: לא מתייחסים לזה.
דורית ניצן קלוצקי: משרד החינוך כן, אבל יש כל מיני ארגונים אחרים שלא.
דורית ניצן קלוצקי: יש הזנה לא ממלכתית---
עירית לבנה: ברגע שהורים מממנים אותה או גורם פרטי---
אבי גור: אבל זה לא א' ב' מבחינת ההורים כי זו פעם ראשונה שמתנהל תהליך הזנה כזה גדול בלי שיש תקן לפיקוח, והמפשלת הגדולה ביותר היא המדינה.
אבי גור: אין שום לפיקוח, וזה עלה בוועדת הכספים.
אבי גור: ביקשו שם תקן ואיכשהו החליק בדיון.
מיכאל מלכיאור: אני מציע לפנות לקרן רשי סקטא בנושא הזה כי ככה המדינה החליטה להתנהל.
מיכאל מלכיאור: נפנה אליהם מתוך הדאגה שלנו לחוסר פיקוח, ולכן אי-אפשר לדעת האם ההנחיות הטובות שיצאו מטעם משרד הבריאות שמשרד החינוך קיבל אותן, אכן מיושמות.
מיכאל מלכיאור: היינו מאוד רוצים להיות בדיאלוג אתם על הנושא הזה.
מיכאל מלכיאור: נהיה במעקב אחרי הנושא של החקיקה בעניין הסימון התזונתי נהיה בקשר, אולי נגיש את זה כחקיקה פרטית או של הוועדה כדי לקדם את זה יותר מהר ממשרד הבריאות.
אסנת בינשטוק: אני משפ"י.
אסנת בינשטוק: עלו הרבה רעיונות לפיתוח, ולנו יש צוות שהתמחה בבניית תוכניות התערבות, ואנחנו מוכנים להיכנס לשיתוף פעולה עם ההורים.
אסנת בינשטוק: אתם יכולים לנצל אותנו.
אבי גור: לא לנצל, זה התפקיד שלכם.
אבי גור: המינוחים שדיברתי עליהם קודם הם מהכיוון הזה.
דיאן לוין: הנתונים שד"ר קלוצקי הציגה מצביעים על צרכים מיוחדים לאוכלוסייה הערבית שאליהם לא התייחסנו.
דיאן לוין: אחת ההמלצות היא להתייחס לאוכלוסיות מיוחדות ולבנות להן תוכניות מותאמות.
קריאה: ולהזמין אותם לוועדות בכנסת.
מיכאל מלכיאור: הם מוזמנים באופן קבוע, הם לא באים.
מיכאל מלכיאור: אנחנו נעלה את זה בהקשר, כי הנתונים האלה באמת מאוד בלטו.
מיכאל מלכיאור: טוב שהערת את זה.
מיכאל מלכיאור: נוכל לפנות למשרד החינוך בבקשה לתוכניות מיוחדות למגזרים שיש להם צרכים מיוחדים.
מיכאל מלכיאור: זה כמובן תלוי בשאלה האם הם מגיעים לטיפול פרטני.
אבי גור: יש למשרד החינוך תוכנית ליבה שהוצגה השנה בפעם הראשונה בכנסת.
אבי גור: יש שם נכונות וגמישות וגם הצהרה של פרופ' כץ שמוכן להכניס שעה בשבוע לנושא של הבריאות.
אבי גור: אני מבקש שתהיה פנייה של הוועדה שנושא ההשמנה ייכלל בתוכנית הליבה לכיתות א'- ו' שכבר נכתבה, ובכיתות ז'-י"ב שעדיין לא נכתבה.
אבי גור: אני מניח שזה יהיה גם מקובל עליו.
מיכאל מלכיאור: תוכנית הליבה תבוא לידי ביטוי דרך דוח דוברת, ואז אפשר יהיה להכניס את זה אוטומטית, אבל בהחלט אפשר להכניס את זה להמלצות הוועדה.
רונית הנדפלד: עלה כאן כמה פעמים נושא מסד הנתונים הקבוע, וזה נושא מאוד חשוב.
רונית הנדפלד: המסד צריך להיות ברור, חשוף לכול ומאומן בצורה לגיטימית על-ידי המדינה.
דורית ניצן קלוצקי: שיהיה מב"ת רציף.
מיכאל מלכיאור: זה שר הבריאות.
רונית הנדפלד: יחד עם שר האוצר.
מיכאל מלכיאור: נכון, בלי הנתונים קשה מאוד לנהל את זה.
מיכאל מלכיאור: אנחנו מאוד שמחים על המחקר שקיבלנו, והם יאפשרו לעקוב אחר המחקר.
מיכאל מלכיאור: אני מבקש לפתוח את ישיבת הוועדה.
מיכאל מלכיאור: על סדר היום שלנו נושא כבד מאוד ואני מוכרח להגיד שאני לא יודע כמה אנחנו יכולים לעשות בו.
מיכאל מלכיאור: יש נושאים שאנחנו יכולים ממש להזיז אבל כאן בדיווח שקיבלנו ב"ידיעות אחרונות" ובמחקר שנעשה באל"י, האגודה להגנת הילד, היו נתונים מבהילים מאוד.
מיכאל מלכיאור: אנחנו רוצים ללמוד אותם טוב יותר וללמוד מה עושים איתם.
מיכאל מלכיאור: לכאורה זה הוכחה שלא עשיתם את העבודה שלכם בעמותה, עובדה שיש כל-כך הרבה מקרים קשים.
גילה פינקלשטיין: גברת חניתה צימרין עובדת 24 שעות ביממה למען הנושא ובאל"י עושים דברים יפים מאוד.
מיכאל מלכיאור: אמרתי את זה בבדיחות הדעת מאחר וחלק מהעמותות שנמצאות איתנו בקשר הן כל-כך מלאות עבודה.
מיכאל מלכיאור: ד"ר חניתה צימרין, נשיאת האגודה להגנת הילד, אני מבקש שתפתחי את הדיון, בבקשה.
מיכאל מלכיאור: אנחנו מברכים גם את חבר הכנסת יגאל יאסינוב, שהצטרף לוועדה במקום חבר הכנסת אילן שלגי שהפך להיות שר.
חניתה צימרין: הנתונים שאנחנו פרסמנו הם לא נתונים מחקריים אלא הם נתונים רוטיניים שאנחנו אוספים במשך כל השנים, של מספר הילדים והמשפחות שהגיעו לאל"י וקיבלו בה טיפול.
חניתה צימרין: ב-20 השנים האחרונות שבהן אנחנו עובדים היתה עלייה קבועה של 10%-15% בשנה.
חניתה צימרין: כשחשבנו ממה היא נובעת ייחסנו אותה בדרך כלל לעלייה במודעות.
חניתה צימרין: היה peak, עלייה גבוהה יותר קצת לאחר חקיקת החוק שעסק בדיווח, הן מכיוון שסביב תהליך החקיקה עלתה המודעות וגם בשל החובה לדווח.
חניתה צימרין: זה נתן קפיצה נוספת במספר הפניות אבל בעיקרון המספרים היו יציבים.
חניתה צימרין: כאשר אנחנו מסתכלים על הנתונים משנת 2000, אנחנו רואים עלייה שמתחילה להיות כבר בלתי סבירה כתהליך טבעי.
חניתה צימרין: עלינו מ-700 ל-1,160, ל-2,277, ל-3,277 ול-3,600 בתקופה קצרה, שזאת עלייה של 414 אחוזים.