GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכאל מלכיאור: אנחנו חושבים שמאוד חשוב להשתמש בכלי הזה, וברור שצריכים לעשות את זה בצורה מושכלת כדי שזה יהיה כלי לזכויות הילד ולא להיפך, לא כל זבל שאנחנו יודעים שלמשטרה אין כוח לטפל בו.
קריאה: יש לי שאלה ברמת הרצון של הוועדה הזאת:
קריאה: בכל רשות מטעם משרד העבודה והרווחה יש אנשים שמטפלים בשלום הילד.
קריאה: מה הסיבה של הוועדה?
מיכאל מלכיאור: כולם הסכימו שאין מישהו שמסתכל על העניין מההיבט של זכויות הילד.
מיכאל מלכיאור: גם בנושא כמו רווחה בנושא של בתים שמתפרקים, השאלה היא מה הזכות של הילד?
מיכאל מלכיאור: האבא לוקח את הזכות של האמא, אבל מי לוחם על זכויותיו של הילד?
מיכאל מלכיאור: מי דואג גם במערכת הרווחה לאינטרסים הלגיטימיים שיש לילדים?
קריאה: העובד הסוציאלי.
מיכאל מלכיאור: אבל העובד הסוציאלי לא תמיד יהיה מישהו שישים את זה במוקד.
מיכאל מלכיאור: אני רואה בכנסת לאילו דברים שונים אנחנו מגיעים לעומת ועדת הרווחה והבריאות, העלייה וכל מיני אינטרסים אחרים.
מיכאל מלכיאור: אלה אינטרסים של המדינה, אבל אף אחד לא מסתכל על הזכויות הבסיסיות של הילדים.
מיכאל מלכיאור: לפני שש שנים הוקמה ועדה במשרד המשפטים כדי להגן גם בחקיקה על התיאום בינה לבין האמנה לזכויות הילד שישראל חתומה עליה.
מיכאל מלכיאור: ישבה ועדה בראשות השופטת רוט-לוי והסתכלה קודם כל מההיבט של זכויות הילד.
מיכאל מלכיאור: זה אחרת לגמרי.
מיכאל מלכיאור: עכשיו יצא הכרך השישי של כל הנושאים שצריכים תיקון בתקנות ובחקיקה כדי לתאם את המצב של הילדים לדרישות הבינלאומיות שאנחנו חתומים עליהן.
מיכאל מלכיאור: צריך שהדברים האלה יגיעו גם לשטח, לא רק לרמה של חקיקה בכנסת.
מיכאל מלכיאור: יש לנו הרבה חקיקות טובות בכנסת שלא מיישמים, ולכן מאוד חשוב שלמי שאכפת נושא החברה הישראלית – והילדים בפרט, שהם 34%, שהוא המספר הגדול ביותר שיש בעולם המערבי – מישהו צריך לדאוג את הדאגה לילדים.
מיכאל מלכיאור: תראו את הקיצוצים האחרונים: 600 מיליון שקל לקחו מהביטוח הלאומי של הילדים, כי זה הדבר הכי קל.
מיכאל מלכיאור: אני לא נכנס לעניין אידיאולוגי אם צריך או לא, אבל זה היה הדבר הכי קל.
מיכאל מלכיאור: לכן בתוך כל האיזונים שיש בעירייה והאינטרסים, יש מישהו שנלחם על האינטרס של הילדים.
מיכאל מלכיאור: בחברה שלנו היום זה יותר נחוץ מאי-פעם בעבר כי באמת מפלים אותם והם הופכים להיות קורבנות של כל הגזרות.
ניר שריג: הקמנו את הוועדה בקדנציה הקודמת בכפר-סבא.
ניר שריג: זה קודם כל להושיב את כל הגורמים שעוסקים בשירות לילד, ויחד עשינו אחד-אחד.
ניר שריג: אולי זה נשמע בנאלי, אבל אני לא מכיר מסגרת אחרת שעושה את זה.
ניר שריג: יש כל מיני מסגרות אחרות עם אג'נדות אחרות, וכדי לשים את הילד עצמו במרכז זה הפורום היחיד שקיים.
מיכאל מלכיאור: יש כל מיני רעיונות.
מיכאל מלכיאור: זה כמובן דבר בסיסי ביותר.
מיכאל מלכיאור: הניסיון עם כפר-סבא בשנה האחרונה הוא שיש כל הזמן תיאום עם הגורמים השונים, והילד במרכז, לא אינטרסים אחרים במרכז.
מיכאל מלכיאור: יש המון רעיונות מה אפשר לעשות, ואני מניח שחוץ מהרעיונות האלה השמים הם הגבול לגבי הרעיונות שאפשר להפעיל כדי שתהיה לנו חברה יותר טובה, יותר צודקת, שוויונית ומשתפת.
מיכאל מלכיאור: הבעיה היום מאוד עמוקה: שליש מהילדים היום במדינת ישראל חיים מתחת לקו העוני, ויש לזה השלכות.
מיכאל מלכיאור: מי דואג להשלכות האלה אם לא מי שאחראי לטיפול הקרוב – הרשות המקומית.
קריאה: גם לרשות המקומית יש הקיצוצים שלה, אז הכול יהיה יפה על הנייר, ואנחנו נחזור לאותה נקודה, שאין תקציב.
מיכאל מלכיאור: את צודקת, אני לא חולק עלייך, על זה עוד יהיו ויכוחים.
סוזי בן-ברוך: זה חוסך תקורות.
סוזי בן-ברוך: החוק נולד במשטרת ישראל.
סוזי בן-ברוך: החוק הזה נולד לפני כ- 6 שנים כשישבנו במשטרת ישראל עם גורמים אחרים ושאלנו מה קורה עם פשיעת הנוער בישראל.
סוזי בן-ברוך: בוועדה הראשונה ישב נציג מכל משרד ממשלתי ונציג מכל עמותה ציבורית או ארגון אחר שעוסק בילדים ונוער.
סוזי בן-ברוך: בסופו של דבר הבאנו רעיון לכנסת – יו"ר הוועדה אז הייתה תמר גוז'נסקי – והצענו מודל משולב: איך גורמים לכל הגורמים לשבת יחד ליד שולחן אחד.
סוזי בן-ברוך: יש רשויות מקומיות שנציג הרווחה בכלל לא מדבר עם נציג החינוך; נציג חינוך אחד לא מדבר עם נציג חינוך אחר.
סוזי בן-ברוך: אני אומרת בצער, שכגורמי משטרה אנחנו יותר אובייקטיביים: אנחנו לא בעד זה ולא נגד זה, לכן יכולנו להציע רעיון כזה.
סוזי בן-ברוך: בסופו של דבר לקחו את הרעיון הזה בכנסת והפכו אותו לחוק שנקרא "חוק פקודת העיריות".
סוזי בן-ברוך: אנחנו גם הצגנו מודל ליישום החוק הזה.
סוזי בן-ברוך: בחצי שנה אחרונה התחברנו עם גורם חוץ, אנחנו עומדים להעלות אתר שכמעט מוכן, והרעיון הוא שהחוק הוא במרכז; המודל איך מיישמים את החוק הזה; מספר רעיונות איך לשלב מספר גורמים יחד; איך יוצאים למיפוי ברמת היישוב – מה קורה אצלי ביישוב.
סוזי בן-ברוך: ראש הרשות אחראי על החוק הזה, ועומד בראש ועדת ההיגוי היישובית.
סוזי בן-ברוך: מחלקים את הוועדה לתתי נושאים, למשל, אם אנחנו יודעים שביישוב הזה יש בעיה של סמים, אלימות; נוער עולה, נוער מתנדב – גם דברים טובים – הוא ממנה ראשי ועדות שבראש כל תת ועדה יש אנשים העוסקים ספציפית בנושאים של סמים, אלימות וכו'.
סוזי בן-ברוך: יוצאים לדרך במשך חודש-חודש וחצי כשיש להם מודל מה הם מחפשים, אילו שאלות הם שואלים.
סוזי בן-ברוך: הם פונים אחרי זה עם תשובות ונותנים תמונת מצב עכשיוית באותו יישוב, מה הצרכים לשיפור המצב, וכמה זה עולה.
סוזי בן-ברוך: ראש הרשות המקומית אחרי חודש-חודש וחצי מקבל מ- 4 ראשי תתי ועדה תמונת מצב מה קורה אצלו ביישוב על נושאים שהם בחרו לדון בהם, ואז הוא מחליט איך הוא רוצה לשים את המוקד באותה שנת עבודה: האם על סמים; על אלימות; על נוער עולה; על כוח התנדבותי או משהו אחר.
סוזי בן-ברוך: כשאני הצגתי את הנושא בכנסת הוא התחיל לרוץ בכמה יישובים בארץ.
סוזי בן-ברוך: כשקציני הנוער מציעים אותו הם גורם אובייקטיבי לחלוטין, לכן גם קיבלו אותם.
סוזי בן-ברוך: מנכ"לית משרד החינוך אימצה את המודל הזה לפני כשנתיים וחצי; הוא נקרא מודל אס"א – אלימות, סמים ואלכוהול – והוא מציע תוכנית מערכתית והוליסטית, ונוסף על התרגום של החוק הוא מציע תוכנית הוליסטית, ואנחנו מציעים לבדוק מה קורה ברמת היישוב בכל אוכלוסיית הילדים והנוער.
סוזי בן-ברוך: זה מתחיל מהזכויות, דרך החובות, דרך הטיפול והשיקום של בני-נוער שנפלו לפשיעה.
סוזי בן-ברוך: היתרון הגדול שאנחנו רואים היום כאשר זה רץ במספר שנים לא קטן בכ- 72 יישובים בינתיים הוא שיש מי שלקח את כל המודל, יש מי שלקח אותו בחלקו, יש מי שעשה מעבר לו.
סוזי בן-ברוך: באתר שלנו גם יהיו מודלים שהתפתחו בעקבות המודל הזה, והפרוייקטים המודליים שמלווים את המודל הזה.
סוזי בן-ברוך: אנחנו קיבלנו הסכמה מכל השותפים להתחבר לכל משרדי הממשלה האחראים לאתרים שלהם, כלומר יהיה קישור בין האתר שלנו לבין האתרים האחרים ומאתרים אחרים לאתר שלנו.
סוזי בן-ברוך: למשל, פרויקט חויה שמשותף ל- 12 גורמים ביישוב אפשר למצוא באגף בכל אתר של השותפים.
סוזי בן-ברוך: כלומר, אנחנו שותפים, זה שאנחנו דחפנו את זה, זה לא אומר שאנחנו מובילים.
סוזי בן-ברוך: כולם שותפים לרעיון הזה, ולכן כולם נכנסים כשותפים לפרויקט הזה.
סוזי בן-ברוך: יש שם פורום לבני-נוער;
סוזי בן-ברוך: יהיו שם מאמרים בנושא ילדים ונוער; יהיו מחקרים בנושא ילדים ונוער; ויהיה אדם שיקבל משכורת כדי להשיב במהירות האפשרית לשאלות של ילדים ובני-נוער.
קריאה: איך מתחברים לזה?
סוזי בן-ברוך: מוביל את זה במשרד סגן השר.
סוזי בן-ברוך: אנחנו נודיע לכל ראשי הרשויות המקומיות בזמן פתיחת האתר בקרוב.
מיכאל מלכיאור: דרך אתר הכנסת אתם תקבלו את כל האינפורמציה.
מיכאל מלכיאור: למרות שיתוף הפעולה ההדוק בינינו לא ידענו זה על זה, אבל זה ייעשה במשותף.
מרינט וקנין: אנחנו יודעים שברשויות המצב בכי רע מבחינה תקציבית.
מרינט וקנין: האם הכנסת או הוועדה הזו תוכל לממן חלק מהפעילויות?
מיכאל מלכיאור: אני מצטער לספר לך שיש במדינת ישראל חלוקת רשויות.
מיכאל מלכיאור: אולי זה דבר טוב, אבל לכנסת אין הזכות לממן פעילויות; הכנסת היא הגוף המחוקק במדינת ישראל.
מרינט וקנין: אם נרצה להביא הרצאה בנושא אלכוהול, למשל.
מיכאל מלכיאור: אני אומר שוב, הכנסת לא מממנת, אבל אולי נוכל למצוא גורמים גם דרך האתר שיכולים לעזור.
מיכאל מלכיאור: אנחנו עובדים גם עם כל העמותות במדינת ישראל ששותפים לכל עבודת הוועדה שלנו ובאים לכל הישיבות.
מיכאל מלכיאור: זה כלי שאולי אפשר להיעזר בו, אבל הכנסת או הוועדה לא יכולה לממן שום דבר, אין לוועדה שום תקציב, בקושי לשלם את המים ואת המיץ שאתם שותים פה.
מיכאל מלכיאור: אבל חוץ מתפקידי החקיקה אנחנו גם מפקחים על עבודת הממשלה ולהמליץ המלצות ולעיתים יותר מזה – לדרוש דרישות ככל האפשר.
מיכאל מלכיאור: לכן גם בזה אפשר להפעיל את הוועדה.
סמי מלול: ממלא מקום ראש העיר קריית-שמונה.
סמי מלול: מניסיון אסור להיכנס למערכות ביורוקרטיות מהסוג שדיברה עליו נציגת המשטרה.
סמי מלול: זה בדיוק מרשם שלא יקרה כלום.
סמי מלול: לדעתי, חשיבות הוועדה היא בתיאום בין כל הגורמים היום ברשויות.
סמי מלול: יש הרבה גורמים שעוסקים בטיפול בילד, בנוער וכדומה, ויש חשיבות גדולה לוועדה בתיאום הפעילות ולדאוג שמשאבים בתקציב העירייה יסומנו לטיפול בילדים.
סמי מלול: ב- 20 שנה שאני נמצא ברשות קמים ונסגרים פרוייקטים בקצב גדול מאוד.
סמי מלול: לדוגמה, הרשות למלחמה בסמים עם המועצה הציבורית וגוף אחר, ומרוב עצים לא רואים את היער.
סמי מלול: אסור להפוך את העניינים האלה לעניינים ביורוקרטיים ומורכבים.
סמי מלול: צריך שזה יהיה בפשטות; זו ועדה שצריכה לתאם בין כל הגורמים שנמצאים ברשות ולדאוג שהמשאבים הרשותיים והממלכתיים יופנו לטיפול בילד ובנוער.
מיכאל מלכיאור: יש ועדות שכבר הלכו הרבה מעבר לזה, ואני חושב שזה דבר חיובי.
מיכאל מלכיאור: זה ודאי דבר בסיסי.
סמי מלול: היום לא הייתה ברשות שום ועדה לתיאום בין כל הגורמים: בין הרווחה לבין החינוך לבין המתנ"סים לבין עמותות.
סמי מלול: ועדה כזאת יכולה להשיג את האפקט הרציני ביותר מבחינת עבודה.
טובה בן-ארי: ממונה על יישום חוק זכויות התלמיד במערכת החינוך.
טובה בן-ארי: בחינוך היסודי הוצאנו השנה פנקס זכויות התלמיד.
טובה בן-ארי: חילקנו את זה ב- 400 אלף עותקים בעברית ובערבית ברחבי המדינה.
מיכאל מלכיאור: מישהו פה ראה את זה?
קריאה: אני ביקשתי שינפיקו פנקס זכויות המורה.
טובה בן-ארי: בפנקס הזה רשומים הערכים הבסיסיים של כל חברה.
טובה בן-ארי: לא כתוב מה מותר למורה לעשות או מה אסור לתלמיד לעשות.
טובה בן-ארי: כתוב שזכותי לשמור על פרטיותי, למשל.
טובה בן-ארי: זה דבר מאוד טריוויאלי.
טובה בן-ארי: אבל אנחנו לא מדברים על הפנקס, אלא על מהות אחרת מאוד קרובה.
טובה בן-ארי: בתפיסת העולם שלנו זה צריך להיות סוג של אורח חיים בבית-הספר.
טובה בן-ארי: מאחר שזה בא במסה לכל בתי-הספר ברשויות המקומיות, כמו יהוד, רעננה ובערים אחרות הרפרנטים ומדריכים יוצאים עם כל הגורמים בכל רשות: עם הרווחה, עם הקב"סים, עם החינוך, עם המנהלים, ומנסים לבנות מודל עירוני ליישם את זכויות התלמידים כחלק ממניעה.
טובה בן-ארי: זה מודל אחר מזה של המשטרה, אבל מאוד דומה, לכן היה חשוב לי לציין את זה.
טובה בן-ארי: אנחנו עובדים ביחד.
טובה בן-ארי: אנחנו רוצים למנוע, לא להביא את הילדים למצב של סיכון, אנחנו רוצים למצוא תהליכים שמונעים את הרמיסה של הזכויות.
אושרה ממן: אז למה אתם לא דואגים להרצאות בבתי-ספר על אלימות?
טובה בן-ארי: אני מוכנה לשבת אתך ולספר לך מה אני חושבת על אלימות, ונגיע לתפיסת עולם יישובית, ונתחיל לעבוד ביחד, אני מזמינה אותך.
ניר שריג: מנהל המחלקה לנוער בעיריית כפר-סבא.
ניר שריג: ריכזתי מקצועית את הוועדה מול סגן ראש העיר שהיה אחראי על זה בקדנציה הקודמת.
ניר שריג: טרם נבחרה ועדה חדשה אצלנו ויושב-ראש חדש, אבל זה כנראה יקרה בקרוב.
ניר שריג: פיתחנו כמה דברים במודל שלנו, ששווה לחשוב עליהם.
ניר שריג: קודם כל, באופן מסורתי מאוד הייתה קיימת ועדת נוער בהרבה מאוד רשויות.
ניר שריג: במקרה שלנו איחדו את הוועדה למעמד הילד ובני-נוער עם ועדת הנוער.
ניר שריג: זה דבר שכדאי להביא אותו בחשבון כי אין טעם בשתי ועדות כאלה, אין בזה היגיון.
ניר שריג: נוסף על כך אני רוצה להציע שיש מקום לחשיבה על הכשרה לשני סוגים של בעלי תפקידים, ואפילו לשלושה: לחברי ועדה, לרכזים המקצועיים – לדעתי מתבקש שלכל ועדה יהיה איש מקצוע שמרכז – ולנבחרים – לאו דווקא ראש הרשות, אלא מישהו מטעמו.
ניר שריג: אפשר להיעזר עם המפע"מים או עם גופים אחרים שיכולים לעזור.
ניר שריג: יש חשיבות עצומה להבנת המסרים שאתם אומרים פה ולוקח זמן ללמוד את זה.
ניר שריג: דיברו פה על משאבים.
ניר שריג: יש התארגנות ארצית ברמה שלא הייתה קיימת.
ניר שריג: מיזם שנקרא "יניב" יגייס משאבים רבים לילדים ולנוער בסיכון ברמה שבמדינת ישראל לא היה דבר כזה.
ניר שריג: חשוב שהוועדה שלכם תתחבר לזה, מדובר בקרן של 100 מיליון דולר, ושווה שאתם תתנו את הנתונים או תעשו חיבורים לוועדות המקומיות.
ניר שריג: מלבד סקרים על צרכים גילינו שאפשר להקים תתי ועדות קבועות לנושאים ספציפיים.
ניר שריג: למשל, אצלנו הקימו פורום טיפולי; יש הרבה מאוד גורמים שעוסקים בטיפול: קידום נוער, עבודה סוציאלית, קב"סים, ולהם יש סדר יום יותר ספציפי כי הוא גם דן בדברים מסוימים ולפעמים כאלה שהצנעה דורשת אותם.
ניר שריג: הם תת-ועדה של הוועדה, והם מביאים נתונים ולוקחים נתונים מהוועדה.
ניר שריג: כנ"ל יש לנו ועדה בנושא של גיוס התנדבות של נוער וילדים, וגם ועדה אד-הוק לקיץ, כי אין בית-ספר.
ניר שריג: אני ממליץ מאוד על המודל הזה בתור מודל שיכול לתת בשר כי הבעיה עם הדיונים האלה היא שמרגישים שאין ת'כלס ואז הנושאים נושרים.
ניר שריג: בתת-הוועדות האלה אפשר יהיה לייצר דברים החלטיים.
מיכאל מלכיאור: הוספת לנו דברים חשובים.
מיכאל מלכיאור: אם לא היה לנו הדיון לא היו לנו הרעיונות שנובעים ממנו.
משה שינפלד: אני יושב-ראש הוועדה בראשון לציון.
משה שינפלד: הוועדה קיימת אצלנו 3 שנים.
משה שינפלד: מלבד איגום המשאבים, התיאום אני רוצה לספר על כמה דברים שעשינו, וכדאי לעשות אותם.
משה שינפלד: קודם כל אנחנו מצמיחים מועצת תלמיד בבתי-הספר היסודיים.
משה שינפלד: הם שותפים בהרבה ועדות עירוניות חוץ מהוועדה למעמד הילד, למשל, בוועדת תחבורה.
משה שינפלד: הילדים שותפים להחלטות בוועדות בכל נושא שקשור לזכויות שלהם, לביטחון שלהם.
משה שינפלד: הם משקיפים ומביעים את דעתם, במיוחד המבוגרים בהם.
משה שינפלד: לפני שנתיים ביקרה תמר גוז'נסקי, יושבת-ראש הוועדה, בעיר, וראתה את פעילות הוועדה.
משה שינפלד: רצינו לעשות מיפוי ולפנות לילדים בבתי-הספר כדי לקבל מהם משוב איפה הם רואים שזכויותיהם נפגעות, ופסיכולוגים בתוך הרשות הרכיבו שאלון.
משה שינפלד: ואז, כמובן, מדענית משרד החינוך צריכה לאשר את הכנסתו לבית-הספר.
משה שינפלד: אני מחכה לאישור כבר שנתיים.
משה שינפלד: במקום לעשות אותו בכל העיר עשינו אותו מדגמי, אבל שנתיים עוד אין תשובה מהמדענית.
משה שינפלד: הילדים חכמים, והם יודעים יותר מאתנו---
טובה בן-ארי: אבל מה השתנה באמת הלכה למעשה בעיר עם הדברים שהם הביאו?
משה שינפלד: סוזי יכולה להעיד קצת על מה שנעשה בעיר שלנו, ואני לא רוצה להגיד "ראשון לציון".
מיכאל מלכיאור: אנחנו דווקא רוצים לשמוע.
משה שינפלד: סוזי יכולה לתת פה הרצאה.
מיכאל מלכיאור: רוצים לשמוע כדי ללמוד.
משה שינפלד: עד הבחירות הייתי יושב-ראש ועד ההורים העירוני בראשון לציון במשך 16 שנים, והייתי חבר בוועדה מהכובע ההוא.
משה שינפלד: לכן היום ראש-העיר הטיל עליי את הוועדה הזאת, כי גם אז עשיתי כל מיני דברים בתוך הוועדה.
משה שינפלד: בעיר פועלת מכללת "אורן" במימון הרשות – אני לא רוצה להגיד את הדברים האלה בקול רק, כי אני מבין את המצוקות ולבי עם כולם, וגם אצלנו כבר יש מצוקות, תאמינו לי.
קריאה: צרות של עשירים.
משה שינפלד: בתוך המכללה שמתכנסת פעם בחודש מתקיימות הרצאות להורים, והיום אין באודיטוריום מקום להורים שמגיעים לשמוע את ההרצאות, שחלקן הן בנושא זכויות ילדים, איך לקרוא את הילדים.
משה שינפלד: הפעלנו בתוך 27 בתי-ספר מתוך 80 מוסדות חינוך בעיר הזאת מכללות קטנות שההורים בבית-הספר לוקחים הרצאות כאלה ואחרות כדי ללמוד גם על סמים ואלכוהול, אבל גם על זכויות הילד, מהו מעמד הילד.
משה שינפלד: עכשיו אנחנו בדיון מאוד מעניין עם מועצת התלמידים על חובות הילד.
משה שינפלד: אנחנו עכשיו באמצע כתיבת אמנה שאולי תיתן כיוון גם כן.
משה שינפלד: אנחנו מדברים הרבה על זכויות, והם לפעמים לא מבינים שיש להם חובות.
מיכאל מלכיאור: יש הרבה מאוד גורמים שמזכירים להם את החובות.
טובה בן-ארי: חשוב להגיד שיש זכויות שלא תלויות בכלום.
משה שינפלד: יש תקנה של משרד החינוך ומשרד התחבורה שמאשרת להסיע בהסעות 70 ילדים.
משה שינפלד: חותמים עליה שר החינוך ושר התחבורה.
משה שינפלד: אצלנו הייתה בעיית אלימות קשה בהסעות שאפילו התפרסמה בעיתון.
משה שינפלד: במימון העירייה הורדנו את מספר הילדים ל- 50 ילד באוטובוס.
משה שינפלד: נגמר הסיפור.
משה שינפלד: שקט.
משה שינפלד: כי כל האלימות נבעה מהדחיפה כדי לתפוס מקום ישיבה ומהדוחק באוטובוס.
מיכאל מלכיאור: תודה על הדברים.
קאדם ואליד: מבקעה על ע'רביה.
קאדם ואליד: עד עכשיו הוועדה לא הייתה קיימת אצלנו.
קאדם ואליד: עמדנו על זה שנקים את הוועדה בגלל המודעות.
קאדם ואליד: היוזמה שלכם מצוינת, היא מרכזת מידע, אבל אני לא יודע אם יהיו לה שיניים.
קאדם ואליד: ועדת וילנאי הייתה, נכון?
קאדם ואליד: אתם זוכרים להיכנס לאתר האינטרנט ולהוציא את 200 הדפים שנכתבו בוועדה שאספה מידע על אלימות בארץ?
קאדם ואליד: על בית-הספר הנורבגי שכולם רצו לחקות אותו, אבל כלום לא נעשה בעניין?
קאדם ואליד: מבחינת חומר יש הרבה, הביצוע הוא אפסי כמעט.
קאדם ואליד: דבר שני, אנחנו מתעסקים בכל התחומים בנושא ילדים: מהגרוש הראשון בתקציב לרווחה, לתשתיות.
קאדם ואליד: אם אנחנו רוצים להיות פעילים אנחנו צריכים קול רם כדי לגבש את זכויותיהם של הילדים.
קאדם ואליד: אבל האם הוועדה שלכם ויוזמתכם יכולות לעזור לנו?
קאדם ואליד: למשל, ראש עירייה רוצה להעביר בית-ספר ממקום למקום, ובית-הספר פסול מבחינה בטיחותית.
קאדם ואליד: האם הוועדה יכולה להתערב?
קאדם ואליד: האם הוועדה יכולה להתערב בהעברת כסף מהגורמים מהאדמיניסטרציה לשיקום בית-ספר כזה?
נורית אבנר: אני יכולה להרחיב את השאלה הזאת.
נורית אבנר: אני סגנית ראש-העיר רמת-השרון.
נורית אבנר: למשל, מחליטים עכשיו לעבור ל- 5 ימי לימודים.
נורית אבנר: איפה הילדים נכנסים בסיפור הזה?
נורית אבנר: מה נעשה עם הילדים שלנו ביום שישי?
נורית אבנר: אני שואלת ילדים, אז הם אומרים שהם רוצים שכן יהיה, אנחנו לא רוצים שיעמיסו לנו במשך השבוע.
נורית אבנר: איפה אנחנו עומדים מול משרד החינוך בוועדת הילד?
נורית אבנר: אולי יקשיבו לוועדה הזאת, וכך נראה שיש שיניים לוועדה הזאת.
נורית אבנר: צריך לשאול את הילדים אם הם רוצים.
נורית אבנר: זה נופל עלינו ההורים: הורים שיש להם כסף יוכלו לשלוח את הילדים לחוגים ביום הזה, אבל איפה הילדים שלהורים שלהם אין כסף לשלוח אותם?
נורית אבנר: מה הם יעשו אתם באותו יום?
נורית אבנר: יש הורים שעובדים באותו יום.
מיכאל מלכיאור: זה נוגע לכמה שאלות.
מיכאל מלכיאור: אני לא בטוח שצריך לשאול את הילדים, אני די בטוח שרוב הילדים יגידו שצריך חופש גם ביום ראשון, ביום שני וביום שלישי, אבל זו שאלה אחרת.
מיכאל מלכיאור: מאוד חשוב לי להבהיר שאנחנו ועדה בכנסת.
מיכאל מלכיאור: אתם צריכים לדעת מה מקומה של פונקציה בבית מחוקקים; אפשר להגיד שאין לה שיניים, אבל יש לה שיניים מכוח המחוקק או החוקה שאין.
מיכאל מלכיאור: אתם יודעים למה אני מתכוון?
מיכאל מלכיאור: בשאלה כמו העברת בית-ספר למקום אחר, יש שתי ועדות שעוסקות בנושא הזה: אנחנו בתור זכויות הילד וועדת החינוך.
מיכאל מלכיאור: אנחנו עובדים בשיתוף איתה.
מיכאל מלכיאור: במקרה כזה אנחנו פונים לראש המועצה, ואם אני לא מקבל תשובה משביעת רצון, אנחנו פונים לשרת החינוך או למנכ"לית משרד החינוך, אומרים שאנחנו קיבלנו מידע מסוים ומאוד מטריד אותנו המצב הבטיחותי של חטיבת הביניים בבקעה, ומבקשים מהם לבדוק את הנושא ולהשיב לנו, והם מחויבים להשיב לנו על הנושא הזה.
מיכאל מלכיאור: זה לא אומר שתמי הדברים יגיעו לפתרון, אבל אני מופתע מכמה דברים שכן הגיעו לפתרון.
מיכאל מלכיאור: בכל-זאת זו ועדת כנסת עם כל מיני כלים פרלמנטריים חוץ מהוועדה כדי להפעיל בשאילתות ובהצעות לסדר יום, אבל אלו גם המוגבלויות שלנו; אנחנו לא יכולים לבדוק מה מצב החינוך בבַקעה, בשביל זה יש משרד ביצועי, משרד החינוך.
מיכאל מלכיאור: גם בנושא של דיון, אנחנו יכולים להעלות היבטים בדיון הזה, ולהיות חלק מהשיח מה יקרה כשאנחנו נעבור ל- 5 ימי לימודים: למשל, בתי-הספר יצטרכו להישאר פתוחים לפעילות.
נורית אבנר: מי יממן את זה?
מיכאל מלכיאור: ברור שלא הוועדה.
נורית אבנר: כולנו מסכימים שבית-הספר צריך להיות פתוח, אבל משרד החינוך מסיר את האחריות שלו מזה, ואז מי יממן דבר כזה?
נורית אבנר: ההורים.
נורית אבנר: מאוד נחמד שמשרד החינוך יקצץ ל- 5 ימים, אבל צריך לחשוב על הפתרון מה עושים ביום הזה.
מיכאל מלכיאור: נכון, אנחנו בהחלט חושבים על זה.
נורית אבנר: זו הוועדה לקידום הילד.
מיכאל מלכיאור: נכון, אבל גם טבעי שאתם במערכת העירונית תהיו בעניינים מה קורה עם הילדים שאין להם תוכניות, ואין להם הורים שיכולים לממן תוכניות לימי שישי, ולבסוף יגיעו גם לשולחן של סוזי.
מיכאל מלכיאור: את שואלת אותי מאין התקציב.
מיכאל מלכיאור: תבחרי בי לראש ממשלה, אני מבטיח לך שנדאג לנושא התקציבים בעניין הזה.
מיכאל מלכיאור: עדיין יש אנשים שמחליטים דברים שונים, ואנחנו מוגבלים במסגרות שהחוק קובע.
נורית אבנר: בכמה ערים יש ועדה?
מיכאל מלכיאור: בקדנציה הקודמת של העיריות הקימו למעלה משליש, למיטב זכרוני.
מיכאל מלכיאור: עכשיו צריך להקים הכול מחדש, אז אני לא יכול להגיד כמה יש, צריך לדעת שזה דבר חדש.
מיכאל מלכיאור: לא כל האנשים יודעים שיש חוק כזה.
מיכאל מלכיאור: עצם הפנייה היום גרם לכל מיני רשויות להקים ועדות, והם לא יכולים לשלוח עדיין את הנציגים כי הם עדיין לא הקימו, אבל זה על סדר היום לישיבה הבאה.
מיכאל מלכיאור: לכן חלק מהעבודה שלנו היא להפעיל את זה.
נורית אבנר: מישהו מהנוכחים היה בקדנציה הקודמת יושב-ראש של ועדה?
מיכאל מלכיאור: יש כאן כמה שאמרו.
נורית אבנר: אז אולי הם יהיו מוכנים לאמץ חדשים ולהדריך אותם בנושא הזה.
מיכאל מלכיאור: חלק ממטרתו של האתר הוא בדיוק מה שאת אומרת:
מיכאל מלכיאור: לאמץ ולתת עצות מה הצליח ומה לא הצליח, ויכול להיות שיש דברים שאת יכולה לעשות אצלך וכאלה שלא, אבל את יכולה לבחור כבר, יש לך מאגר של רעיונות.
מיכאל מלכיאור: האתר הזה הוא הפורום של חברי הוועדה, אף אחד אחר במדינת ישראל לא יכול להיכנס לאתר, חוץ מחברי הוועדה והגורמים המקצועיים פה והוועדה בכנסת.
מיכאל מלכיאור: פורום הילדים זה משהו אחר.
מיכאל מלכיאור: תודה לכולכם שהגעתם והשתתפתם.
נורית אבנר: תודה וכל הכבוד על היוזמה.
מיכאל מלכיאור: אנחנו מברכים את התלמידים שהגיעו מישיבת אור תורה טלז-סטון מרמות בירושלים.
מיכאל מלכיאור: אנחנו גם מזמינים אתכם להשתתף בדיון, נשמח לשמוע את תגובותיכם והערותיכם.
מיכאל מלכיאור: חלק מהמטרה של הוועדה הזאת היא גם לשמוע צעירים ולקבל את הזווית של הנוער.
מיכאל מלכיאור: אנחנו מנסים בעצמנו לראות את הדברים מהזווית שלהם, אבל מאחר שחלק מאתנו כבר במרחק מסוים בגיל משם – נשמח לקבל את זה ישירות מכם.
מיכאל מלכיאור: אני רוצה לברך את כל הנציגים שבאו לכאן, אבל קודם כול את נשיא בתי המשפט לנוער השופט שיינפלד.
מיכאל מלכיאור: אני מברך גם את השופט גילון, סגן מנהל בתי המשפט, ואת נציגי המשטרה, שבאופן קבוע אתנו אבל ודאי היום במיוחד, כשנבדוק נתונים של פשיעה אצל בני נוער, בעיקר.
מיכאל מלכיאור: אני רוצה לומר לפרוטוקול, עסקתי ב-12 השעות האחרונות בכמה סוגיות כבדות.
מיכאל מלכיאור: בלילה הזעיקו אותי לכיכר ספרא.
מיכאל מלכיאור: מתברר שיש קבוצה גדולה של בני נוער ירושלמים, מחוסרי בית, שבמחאה שהו בכיכר ספרא כל הלילה, הם בילו שם את הלילה.
מיכאל מלכיאור: זאת הייתה קבוצה של כ-30 חבר'ה טובים, וחבל.
מיכאל מלכיאור: יש להם הצעות לקחת אחריות על עתידם, ואני חושב שחשוב לשמוע אותם.
מיכאל מלכיאור: הם לא מרגישים שהמערכות מצליחות למצוא מסגרת שאינה מסגרת כפייתית שמתאימה להם.
מיכאל מלכיאור: הם רוצים לקחת אחריות.
מיכאל מלכיאור: אני חושב שאין לנו מה להפסיד בכך שנקשיב להם וננסה לשתף אותם.
מיכאל מלכיאור: הם רצו להזמין אותי לישיבה בעיריית ירושלים ביום ראשון.
מיכאל מלכיאור: משום מה זה לא מצא חן בעיני העירייה.
מיכאל מלכיאור: אם לא אשתתף נזמין אותם לישיבה לא מן המניין כאן בשבוע הבא, ונזמין את בני הנוער ואת נציגיהם לכאן.
מיכאל מלכיאור: נזמין גם את אנשי עיריית ירושלים ואת עמדי, סגן ראש העיר, שכנראה מטפל בנושא.
מיכאל מלכיאור: אין מה להסתיר בנושאים האלה, הם צריכים להיות בדיון מתמיד.
מיכאל מלכיאור: כנראה זאת תופעה רחבה יותר.
מיכאל מלכיאור: שאלתי אותם איפה היו ישנים אם לא שם, הם השיבו: על המדרגות האלה, בחור הזה, בפארק ההוא.
מיכאל מלכיאור: אלה המקומות שהם ישנים בהם.
מיכאל מלכיאור: הם גם היום נציגים של קבוצה של 350 איש.
אברהם שיינפלד: בירושלים?
מיכאל מלכיאור: צריך לדעת שהדברים האלו קיימים.
מיכאל מלכיאור: זה כישלון של כולנו שהדבר קיים, כל המערכות שלנו.
מיכאל מלכיאור: לכן האחריות שלנו היא לנסות למצוא את המסגרות המתאימות ואת הגמישות הנחוצה.
קריאה: הם עזבו את הבית מרצונם?
מיכאל מלכיאור: רובם עזבו מרצונם, חלק באים מבתים הרוסים מכל מיני סיבות.
מיכאל מלכיאור: חלק לא מבוטל מהם בא מרקע חרדי, בתים של חוזרים בתשובה או רקע חרדי אחר.
מיכאל מלכיאור: יש גם צעירים שבאים מחוץ לירושלים.
מיכאל מלכיאור: יש שתי קבוצות: צעירים עד גיל 18 ובני גילים מבוגרים יותר, עד גיל 26.
מיכאל מלכיאור: הם אומרים שהם מוכנים לקחת אחריות על הצעירים.
מיכאל מלכיאור: יש גם תגובות חיוביות בתוך הבעיה הזאת.
מיכאל מלכיאור: לכן אני חושב שאנחנו חייבים לטפל בעניין.
מיכאל מלכיאור: הבוקר הייתי בטלוויזיה לגבי נושא שגם מופיע בעמודים הראשונים, שגם בו טיפלנו בוועדה כמה פעמים: הפדופיליה והסיפור באשקלון.
מיכאל מלכיאור: אני חוזר ומזהיר מפני התופעה.
מיכאל מלכיאור: חייבים להגיע למצב שכל מוסד שמטפל בבני-נוער ובילדים יידע שיש חוק במדינת-ישראל שחייבים לבדוק כל מי שעובד במוסד הזה.
מיכאל מלכיאור: לפי הפרטים בעיתון, יכול להיות שבמקרה הזה הוא לא היה נתפס גם אם היו פונים למשטרה משום שהוא עוד לא נשפט ולא הורשע.
מיכאל מלכיאור: לכן יכול להיות שבמקרה הזה זה לא היה מועיל גם לפי החוק, אבל אנחנו חייבים להביא את ידיעת החוק לכל הגורמים, לא רק לבתי-ספר ולרשויות, אלא גם לעמותות פרטיות ומתנ"סים.
מיכאל מלכיאור: ברור שהסביבה הטבעית של הפדופילים תהיה במקומות שילדים נמצאים בהם.
מיכאל מלכיאור: המקרה המזעזע הזה אולי מעורר ליום-יום, אבל יכול להיות שזה מביא למודעות על החוק כי עכשיו זה היה כתוב בעיתון.
מיכאל מלכיאור: נשמע מהמשטרה עם אפשר לעשות יותר כדי להביא את העניין למודעות של כלל הציבור.
מיכאל מלכיאור: נשמע גם מהמועצה לשלום הילד ומאחרים איך אפשר להביא את החוק למודעות רחבה.
מיכאל מלכיאור: אי-אפשר לשפוט רק לפי דיווחים עיתונאיים אם כן ידעו או לא ידעו; אם ידעו ומתוך רחמים כלפי האדם העסיקו אותו – זו שפיכות דמים.
מיכאל מלכיאור: אם לא ידעו, ואפשר היה לדעת – זו רשלנות פושעת.
מיכאל מלכיאור: צריך להגיד את הדברים כמו שהם.
מיכאל מלכיאור: דיברנו כאן בישיבות הקודמות שאין הקצאת משאבים למשטרת-ישראל לעסוק בנושאים האלו, למשל בנושא של פדופיליה דרך האינטרנט, שזה כלי גם בשביל הפדופילים, אבל זה גם יכול להיות כלי כדי לאתר אותם, אבל בשביל זה צריך להגיד שזה נושא חשוב לחברה הישראלית, נושא ערכי בסיסי מאוד.
מיכאל מלכיאור: עם ההקדמה הזאת נעבור לעיקר הישיבה.
מיכאל מלכיאור: אני מציע שנתחיל בדיווח של סגן ניצב סוזי בן ברוך, ראש מדור הנוער במשטרת ישראל.
סוזי בן ברוך: בוקר טוב.
סוזי בן ברוך: אתן את נתוני שנת 2003 אבל עם פרספקטיבה לאחור.
סוזי בן ברוך: יש שלושה פרמטרים דומיננטיים בעבריינות הנוער בישראל: עבירת האלימות על כל מרכיביה, מילולית ופיזית; שנית, כמות העברות שחשפה המשטרה.
סוזי בן ברוך: אנחנו נותנים נתונים שהגיעו לידיעת המשטרה ולא על סמך מחקרים וסקרים שעוברים באקדמיה.
סוזי בן ברוך: אלה נתונים שבהם המשטרה יודעת מיהם החשודים ובוודאות הם קטינים.
סוזי בן ברוך: כשלא יהיו קטינים אציין זאת.
סוזי בן ברוך: שלושת הפרמטרים הם אלימות, רכוש וסמים.
סוזי בן ברוך: הנתון הראשון מראה כמה ילדים יש במדינה לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.
סוזי בן ברוך: זה נותן תמונת מצב כללית.
סוזי בן ברוך: מתוך 2,220,000 ילדים ובני-נוער יש 130,000 בסיכון גבוה מידי ורק 34,000 בטיפול מערכות הרווחה.