GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכאל מלכיאור: כהן יהודה:	מנכ"ל עמותת מרכז האומנים, ולשעבר הייתי באגף לקידום תרבות ואומנות בשכונות עם אלברט  מרציאנו, וממקימי עמותת עזית, כך שברפרטואר שלנו יש לי הרבה מלחמות והרבה התנסויות בנושא של תרבות ואומנות במדינת ישראל.
מיכאל מלכיאור: אני מוחה למשל על נושא של הצגות חנוך לוין.
מיכאל מלכיאור: לא נתנו תרבות, לא מקדם את הנושא.
מיכאל מלכיאור: כל הנושא של הביטויים שלו.
מיכאל מלכיאור: קריאה:	אנחנו מדברים על תיאטרון ילדים כאן.
מיכאל מלכיאור: חנוך לוין לא כתב לילדים.
מיכאל מלכיאור: יהודה כהן:	הנושא של חשיפה בפסטיבל עכו עם חוני, וכל הדברים.
מיכאל מלכיאור: האומנות שלו זה איך יושבים ערום בחוץ,  לעיני כל עם ישראל, שהילדים יראו תרבות איך הוא יושב ועושה צרכים.
מיכאל מלכיאור: קריאה:				זה בא לבית הספר?
מיכאל מלכיאור: יהודה כהן:	זה בחוץ, ברחובות.
מיכאל מלכיאור: במימון של אומנות לעם.
מיכאל מלכיאור: זה תקציב של מדינה.
מיכאל מלכיאור: רק שתבין על מה מדובר.
מיכאל מלכיאור: או  שנדבר על מוסיקה.
מיכאל מלכיאור: אנחנו דור מזוין – שמלמדים.
מיכאל מלכיאור: על נערת הרחוב של ריקי  גל, שאני לא רוצה להגיד את הביטויים.
מיכאל מלכיאור: שיר "בן זונה" של רמי קליינשטיין שמשמיעים אותו.
מיכאל מלכיאור: זה החינוך.
מיכאל מלכיאור: רק שתבין.
מיכאל מלכיאור: תקציבי מדינה, רשות השידור, שמשלמת ומחנכת לך את הנוער בצורות האלה.
מיכאל מלכיאור: עכשיו, אתה אומר לי לך לתיאטרון:  איזה תיאטרון יש לנו שמדבר על שלום שבזי, או על התיאטרון העירקי, או המצרי, או הערבי או המרוקאי?
מיכאל מלכיאור: יש לנו תיאטרון כזה?
מיכאל מלכיאור: אין דבר כזה.
מיכאל מלכיאור: תיאטרון בבאר שבע משרת את האליטות.
מיכאל מלכיאור: לא את שיכון ג' ולא את שיכון ד' ולא את שיכון אף אחד.
מיכאל מלכיאור: ולא את ירוחם.
מיכאל מלכיאור: להם צריכים להביא מתל אביב, את הקאמרי או את הבימה, אבל הבימה לא תשרת את שכונת התקווה בתל אביב.
מיכאל מלכיאור: אין אפשרות להיכנס לשם.
מיכאל מלכיאור: זה אבסורדים שאני לא מבין אותם.
מיכאל מלכיאור: משרד החינוך, השר נבון, הקים את האגף לתרבות ואומנות בשכונות ובעיירות הפיתוח, והוא זכה לתקציבים.
מיכאל מלכיאור: ומה קרה?
מיכאל מלכיאור: סגרו אותו.
מיכאל מלכיאור: הוא לא מתאים.
מיכאל מלכיאור: הקהל הזה לא צריך תרבות.
מיכאל מלכיאור: אמנות לעם – האליטות מחליטות מה זה כלי נגינה.
מיכאל מלכיאור: זה כינור.
מיכאל מלכיאור: אבל כינור של מוזה אין.
מיכאל מלכיאור: למה אין חינוך לדבר כזה.
מיכאל מלכיאור: קריאה: 			שקר וכזב אדוני.
מיכאל מלכיאור: יהודה כהן:	דרבוקות לא מבינים מה זה.
מיכאל מלכיאור: אנחנו צריכים לשמוע מוצרט, ברהמס, עם כל זה.
מיכאל מלכיאור: אבל איפה אני בתרבות?
מיכאל מלכיאור: יעקב מרגי:	יש לי ביקורת ואני מזדהה עם חלק מהדברים, אבל אני יכול להגיע למי שרצה לשמוע את האנדלוסית,  שגם זוכה קצת לאחרונה.
מיכאל מלכיאור: יהודה כהן:	אתה יודע כמה קונצרטים?
מיכאל מלכיאור: כמה תזמורות פילהרמוניות?
מיכאל מלכיאור: כמה יש, אנדלוסית אחת?
מיכאל מלכיאור: אחת!
מיכאל מלכיאור: וגם  היא מתחננת לתקציבים.
מיכאל מלכיאור: והקהל שלנו לא מקבל סובסידיות.
מיכאל מלכיאור: הוא צריך לשלם את מלוא כספו.
מיכאל מלכיאור: אבל הפילהרמונית כן זוכה לסובסידיות.
מיכאל מלכיאור: הבוקר פורסם בידיעות אחרונות כמה כהן ולוי ויפרח ודהן באוכלוסייה.
מיכאל מלכיאור: אולי לפי זה יחלקו את התרבוך.
מיכאל מלכיאור: חגית רחבי:	אני רוצה לדבר שוב על מופעי חג, מהיבט אחר קצת.
מיכאל מלכיאור: צריך לעשות הבחנה בין בידור לתיאטרון.
מיכאל מלכיאור: וכשאני  אומרת בידור אני לא מתכוונת למשהו רע.
מיכאל מלכיאור: גם בעולם המבוגרים יש בידור ותיאטרון, וגם בטלביזיה יש תוכניות שהן יותר בידוריות ויש יותר חינוכיות או אומנותיות.
מיכאל מלכיאור: היו"ר מיכאל מלכיאור:		בטלביזיה כמעט ואין תיאטרון היום.
מיכאל מלכיאור: חגית רחבי:	יש.
מיכאל מלכיאור: אתמול התחילה למשל תוכנית לא רעה על תולדות הצחוק: מדינת היהודים.
מיכאל מלכיאור: היו"ר מיכאל מלכיאור:		לא, הצגה.
מיכאל מלכיאור: חגית רחבי:	לא מצלמים.
מיכאל מלכיאור: זו בעיה אחרת.
מיכאל מלכיאור: אנחנו מדברים פה על תופעה סוציולוגית הרבה יותר עמוקה.
מיכאל מלכיאור: תיאטרוני  הילדים בעולם החלו מחגיגות החגים.
מיכאל מלכיאור: בתיאטרון המערבי, התיאטרון בעולם הנוצרי, כל כריסטמס ואיסטר היו ברחובות בזארים, ירידים, שהיו מבדרים ילדים.
מיכאל מלכיאור: לא היה תיאטרון ילדים.
מיכאל מלכיאור: בכל היסטוריה של תיאטרון הילדים תמיד מסופר על זה.
מיכאל מלכיאור: בארץ יש לנו א חנוכה, פסח, ואת החגים שאנחנו חוגגים גם עם הילדים שלנו, וגם כשאנחנו חוגגים ביהדות את החגים שלנו, חלק מההוויה זה לפעמים ללכת לתיאטרון רציני, ולפעמים לצאת, כל המשפחה לאירוע, לאיזה יריד.
מיכאל מלכיאור: אני תופסת את ההצגות האלה של חנוכה, לעומת למשל פסח, ששם יש פסטיבל חיפה, ודניאלה היא מנהלת אומנותית של תיאטרון הילדים בחיפה, שם מצאו בחג תכנים יותר רציניים ויותר אומנותיים, לעומת זאת, בחנוכה, ידוע שזה יריד: זה שמונה ימים של חגיגות.
מיכאל מלכיאור: זה חג שיש לו אוריינטציה של עור ואוכל, ושרים הרבה, ומדליקים נרות.
מיכאל מלכיאור: התופעה הזאת של ההורים והמשפחות החוגגות באופן ירידי, באופן בידורי זה דבר מושרש.
מיכאל מלכיאור: זה הרבה מעבר.
מיכאל מלכיאור: גם אם תגיד להורה תשמע, אתה הולך פה לקבל בידור.
מיכאל מלכיאור: מה את החושב, שהוא לא יודע?
מיכאל מלכיאור: שמונים אחוז מההורים יודעים מה הם הולכים לראות.
מיכאל מלכיאור: טובה בן ארי:			גם לבידור יש גבולות.
מיכאל מלכיאור: חגית רחבי:	צריכים לראות למה אנחנו משווים.
מיכאל מלכיאור: וזה בידור, ובידור לא חייב להיות משהו רע.
מיכאל מלכיאור: ואני אומרת לך בתור אימא  לילדים, שאחד היום בן 17 ואחת בת 15, שבגלל שאימא שלהם עוסקת בתיאטרון ראו גם את זה וגם את זה, היתה השלמה.
מיכאל מלכיאור: הם אהבו גם ללכת לתיאטרון רציני, וגם ללכת לפסטיגל בחנוכה, או ללכת לראות הצגה, והטעם שלהם התפתח, כי הם ידעו גם להבדיל מה טוב, מה ככה, מה קיטשי, מה נכון.
מיכאל מלכיאור: הטעמים התפתחו.
מיכאל מלכיאור: כשאנחנו מדברים פה על החגיגות, זה הרבה מעבר להצגת תיאטרון, ואני לא מתייחסת לעניין של טוב או רע.
מיכאל מלכיאור: זה סוג.
מיכאל מלכיאור: כמו שביום העצמאות השתרש העניין של הפיקניקים, חנוכה נתפס היום כחג של הצגות תיאטרון גדולות.
מיכאל מלכיאור: חלק מהעניין שזה קורה שלוש שעות, ואוכלים במבה.
מיכאל מלכיאור: אני רוצה שזה יהיה מאוד ברור.
מיכאל מלכיאור: יש פה משהו שהוא כבר תרבות ישראלית.
מיכאל מלכיאור: אפשר לשפר, אפשר להגיד זה טוב או רע.
מיכאל מלכיאור: זה חלק מהצורה שאנחנו מבלים עם ילדינו בחגים.
מיכאל מלכיאור: אני רוצה להגיד עוד, שמתוך הדברים שעולים פה, אני כן מנסה לראות מה בהצגות הגדולות האלה, אם מדברים על אמנה, על איזה שהוא ניסיון לאכוף משהו או לנסות לשפר, אז יש את העניין של הפרסום, ושם יש לנו כבר תקדימים מעולם הטלביזיה, מה מותר ומה אסור בפרסום לילדים, ואפשר לדעתי לאכוף חוק.
מיכאל מלכיאור: אני יודעת למשל שלסלקום אסור להיכנס לבתי ספר.
מיכאל מלכיאור: למפעל הפיס אסור לעשות פרסום כי זה הימורים.
מיכאל מלכיאור: היו"ר מיכאל מלכיאור:		יש לכם פיקוח על כל ההצגות?
מיכאל מלכיאור: טובה בן ארי:	כן, בוודאי.
מיכאל מלכיאור: על כל הפרסומים.
מיכאל מלכיאור: על הפרסומים בתוך הצגות ילדים.
מיכאל מלכיאור: היו"ר מיכאל מלכיאור:	אבל למשל על מה שעכשיו קורה.
מיכאל מלכיאור: לגבי פרסומת סמויה, יש לכם פיקוח על זה?
מיכאל מלכיאור: טובה בן ארי:			יש מפקחת על זה.
מיכאל מלכיאור: בוודאי.
מיכאל מלכיאור: חגית רחבי:	אני למשל עד היום לא יודעת מה אסור ומותר אסור, דרך אגב.
מיכאל מלכיאור: טובה בן ארי:	אני מציעה לך לפנות לעירית לבנה, היא המומחית בתחום.
מיכאל מלכיאור: היו"ר מיכאל מלכיאור:	השאלה היא לא למי לפנות.
מיכאל מלכיאור: השאלה אם מישהו מבקר את כל ההצגות שיש, למשל במיוחד אלה בחנוכה  ופסח, וכו', ועוצר כשיש.
מיכאל מלכיאור: חגית רחבי:	אני רוצה להגיד עוד כמה דברים שקשורים בדבר הזה, שהם אחר כך לדיון:  האחד, זה באמת הפרסום.
מיכאל מלכיאור: שנית, אם יש עניין של ניצול ילדים בעבודה.
מיכאל מלכיאור: זה דבר שמופיע, אבל אי יודעת שיש חוקים של משרד העבודה שהם חייבים בהם.
מיכאל מלכיאור: יש תנאי צפייה שרזי הזכיר, שזה דבר שהוא מאוד חשוב בעיני, שיכולים להיות נלוזים, הרסניים ואולי גם לא תמורה הוגנת לכרטיס, ועניין של פיקוח על מחירים.
מיכאל מלכיאור: אלו דברים שכבר קיימים במסגרות אחרות, שאפשר להחיל אותם פה.
מיכאל מלכיאור: מיקי פלד:	אני מפיק גם את הפסטיגל, ואני כאן יושב כנציג איגוד המפיקים, אני חבר הנהלת האיגוד, ורציתי להתייחס  לאותן הפקות ענק שנזכרו מקודם.
מיכאל מלכיאור: יש לזכור שהפקות אלה אינן נתמכות ע"י שום מוסד.
מיכאל מלכיאור: מה שתומך בנו זה ההצלחות, אם אנחנו מצליחים.
מיכאל מלכיאור: כדי להצליח צריך לגייס את מיטב היוצרים, מיטב הכוחות, מיטב האומנים, ואנחנו צריכים לעשות שימוש במוסיקה אופנתית, שלא תמיד משתלבת בקריטריונים של אותם מוסדות ואותם ועדות, ומה לעשות שאנחנו גדלים עם הילדים ועוקבים אחרי התפתחותם, והם חשופים לתקשורת, מבינים במוסיקה, מבינים ועוקבים אחרי כל אופנה עכשווית, ואנחנו צריכים לספק את כל החומרים האלה, כי אחרת אנחנו עלולים להיפרד מהכסף שלנו.
מיכאל מלכיאור: זה אחד.
מיכאל מלכיאור: אותן הפקות ענק כיום עושות שימוש ביוצרים המובילים בענף, חלקם יושבים כאן באולם זה, והאומנים הכי חביבי קהל הילדים אותה שנה.
מיכאל מלכיאור: רציתי להזכיר שהפקות המגזר הפרטי היום  מספקות מעל עשרים אלף כרטיסי חינם לילדים שאינם יכולים להגיע ולרכוש כרטיס.
מיכאל מלכיאור: הזכירו כאן מאה שלושים ₪, ואני יודע על הרבה פחות.
מיכאל מלכיאור: הפוטנציאל שלנו בחנוכה זה ארבע מאות אלף.
מיכאל מלכיאור: זאת היכולת שלנו.
מיכאל מלכיאור: אם הייתי לוקח את כל הפוטנציאל, זה חמישה אחוז בסך הכל, אך זה עדיין מספק מנה מכובדת לאותם ילדים.
מיכאל מלכיאור: זה אירוע מסחרי.
מיכאל מלכיאור: אני יודע שההפקה שאני מפיק בחנוכה תורמת למעלה משבעת אלפים כרטיסים לאותם ילדים שאינם יכולים להשיג.
מיכאל מלכיאור: היו"ר מיכאל מלכיאור:	אם מותר קצת לחדד, מה שאתה בעצם אומר שכדי למכור, מאחר ואתם לא מקבלים סבסוד ושום תמיכה  אחרת, אתם בעצם חייבים ללכת לפעמים, נגדיר את זה ככה, למשותף הנמוך, לתרבות  הרייטינג שאנחנו יודעים שיש בה הרבה מאוד בעיתיות בחברה הישראלית.
מיכאל מלכיאור: מיקי פלד:	זה לא מדויק.
מיכאל מלכיאור: כי בשנים האחרונות אנחנו נמנעים מלחשוף את האירועים האלה לתקשורת, כי  התקשורת גם למדה מהר לעשות מזה אייטמים, זאת אומרת המפיקים תורמים לקהילה כדי לזכות בכותרות ובתקשורת.
מיכאל מלכיאור: אני יודע שבשנים האחרונות אנחנו שומרים על פרופיל נמוך, אבל אין לזה שום קשר.
מיכאל מלכיאור: היו"ר מיכאל מלכיאור:	אתם שואפים למכנה המשתף האיכותי, נגיד, או למשהו שאתם חושבים היום שהוא באופנה האחרונה,  והילדים ירוצו לזה, כי זה הבידור שמקבלים היום בטלביזיה?
מיכאל מלכיאור: מיקי פלד:	אנחנו מביאים להם את הדבר האחרון שהם רוצים לראות, כי אחרת הם לא יגיעו אלינו.
מיכאל מלכיאור: ייתכן ומוסדות  החינוך, במסגרות שלהם ובאמצעים שיש להם, יכולים להביא ילדים     יעקב מרגי:	אתה יודע שעכשיו פורים, והילדים רוצים לשחק גם בנפצים מסוכנים, ואנחנו אוסרים עליהם.
מיכאל מלכיאור: וגם  אוסרים למכור אותם.
מיכאל מלכיאור: זה חמור.
מיכאל מלכיאור: אני מבין את הצד הכלכלי, אבל אנחנו מדברים על הילד.
מיכאל מלכיאור: אז לא לקרוא להם הצגות לילדים.
מיכאל מלכיאור: מיקי פלד:	המלחמה שלנו היומיומית זה קודם כל לא להפסיד.
מיכאל מלכיאור: כי הפקה שמפסידה מועדת כבר לכישלון.
מיכאל מלכיאור: וכדי לא  להפסיד אתה צריך לעשות שימוש באלמנטים הכי אטרקטיביים כדי למשוך את הקהל.
מיכאל מלכיאור: כמובן שאנשים היום כבר מודעים ליוצרים אלה ואחרים, ויודעים לבחור את ההפקה הנראית הכי מתאימה לילדים שלהם, ועל זה אנחנו בונים בדרך כלל.
מיכאל מלכיאור: היו"ר מיכאל מלכיאור:	אני מבקש לשמוע את טל מוסרי, אחד מהשחקנים – בלי לעשות לו פרסום יתר – מי שבאמת מאוד מבוקש  היום בהרבה הפקות.
מיכאל מלכיאור: אולי תספר קצת מהניסיון שלך.
מיכאל מלכיאור: טל מוסרי:	האמת, יושבים כאן שני מורים שלי, רזי אמיתי ודניאלה מיכאלי.
מיכאל מלכיאור: והם לימדו אותי תיאטרון, ואני  חייב להגיד לפני זה, למי שלא יודע, שבין השאר אני מופיע גם בהפקות חנוכה, הופעתי בפסטיגל, בכל מיני אירועים ומופעים לילדים, וגם נוטל חלק בתיאטרון הרפרטוארי, אם זה הקאמרי, ובית לסין.
מיכאל מלכיאור: ועולם התיאטרון, כמי שגדל בתיאטרון, כמי שההורים שלו לקחו אותו לתיאטרון לילדים ולנוער וכל מה שספגתי שם זה בית הספר הגדול שלי.
מיכאל מלכיאור: למדתי בבית הספר לאומנויות, אני חבר האקדמיה לתיאטרון, וכל הדברים שאמרו כאן, להגדיל גם את התקציבים ושהאיכות של ההצגות, במיוחד לילדים תהיה טובה יותר ואיכותית יותר, נראה לי שכולם מסכימים.
מיכאל מלכיאור: אני רק רוצה להגיד איזה משהו אחד שקצת בלבלנו בין הכיתות הגבוהות.
מיכאל מלכיאור: אני משחק בהצגות בבית לסין ובקאמרי, הצגות המיועדות למבוגרים, והכיתות הגבוהות נשלחות על ידי משרד החינוך.
מיכאל מלכיאור: אני יכול להגיד לכם, כשחקן, וגם כאדם שמדבר אחרי זה עם הילדים והנוער, מדובר בט' י', יושבים בהצגות האלה לרוב  מביאים אותם, ואני לא רוצה להכליל כי זה תלוי גם בבית הספר בלי הכנה מוקדמת, ולפעמים הם נמצאים ביציע או בית ספר שלם שצריך לשבת ולראות הצגה, כשמסביבו יושבים אנשים מקהל המנויים או מבוגרים, יש איזה עירוב כזה שמקשה גם על התלמידים את הצפייה וגם על קהל המנויים את הצפייה הסדירה.
מיכאל מלכיאור: אבל אלו ההצגות למבוגרים.
מיכאל מלכיאור: אמנם אני עדיין לא הורה, אבל אני חושב שכן צריך ליידע את ההורים.
מיכאל מלכיאור: למרות שנראה לי שהורה שקונה כרטיסים לפסטיגל או למחזמר אחר בחנוכה, כמו שאמרה חגית – יש בידור ויש תיאטרון – ונראה לי שהורה לפני שהוא מעביר את הילדים שלו את הכביש הוא בודק אם יש מעבר חצייה, אם רמזור ירוק, אם אין רכבים מימין לשמאל.
מיכאל מלכיאור: יעקב מרגי:	הורה שעסוק בריצת אמור לקנות את הכרטיס, תאמין לי תשאל אותו מה התכנים, הוא לא יודע גם מי  האומנים.
מיכאל מלכיאור: טל מוסרי:	אני אומר, שכמו שאמרה חגית, יש להבדיל בין בידור לבין תיאטרון שקיבל את אישור משרד החינוך או  אומנות לעם.
מיכאל מלכיאור: ובאמת, אני גם רואה בגנים הפרטיים כל מיני הצגות של מפיקים שאני לא מכיר אותם באופן אישי, אבל אני יודע שההצגות ברמה מאוד מאוד נחותה, והן בעצם פוגעות, והן המתחרות העיקריות של כל ההצגות שכן משקיעים בהן הרבה מאמץ, גם אומנותי וגם תכני.
מיכאל מלכיאור: אני רק אומר, שבאמת הורה, שלוקח את הילדים שלו – הרי יושב פה מיקי, וזה לא סוד – הורה הקונה כרטיס לפסטיגל ויודע שזה מתקיים באיצטדיון ביד אליהו – אגב, גם בעיתונים הפסטיגל לא מופיע תחת הכותרת תיאטרון אלא תחת הכותרת מופע בידור.
מיכאל מלכיאור: קובי פיק:	כל השאר מופיעים בתור הצגות תיאטרון, והאמא אחר כך אומרת, לקחתי את הילד להצגה.
מיכאל מלכיאור: והיא לא  לוקחת אותו להצגה, היא לוקחת אותו למופע בידור, ויש לדייק ולהקפיד על כך.
מיכאל מלכיאור: טל מוסרי:	אבל לגבי הבידור הטוב והלא טוב – אני חייב להגיד לכם שאני רואה, גם מיקי אגב, אנחנו חברי  האקדמיה.
מיכאל מלכיאור: אתמול ראיתי הצגה נהדרת בתיאטרון החאן, כל ערב אני רואה הצגות, רחמנא ליצלן, גם למבוגרים ההצגות לא תמיד בשיא הטעם הטוב.
מיכאל מלכיאור: בידור והצגות עם ערך גולשות בתוך התיאטרון גם למבוגרים.
מיכאל מלכיאור: לפעמים אני מזדעזע כשאני רואה הצגות בקאמרי ובהבימה ובבית לסין, ולפעמים יש שם הצגות נהדרות.
מיכאל מלכיאור: קריאה:	צריך לזכור שילדים זה קהל שבוי.
מיכאל מלכיאור: ובמקרה של הצגות חנוכה הם שבויים בידי ההורים.
מיכאל מלכיאור: טל מוסרי:	אבל במקרה הזה, ואני מכיר הרבה אנשים, הורים, שכשאתה רואה מודעה להצגה עם חסויות, עם אנשי  טלביזיה שמופיעים שם, ולפעמים זה דוגמנים ודוגמניות.
מיכאל מלכיאור: הורה שיבוא ויגיד אני לוקח את הבן שלי לתיאטרון כשל בתפקידו.
מיכאל מלכיאור: אין כאן תיאטרון.
מיכאל מלכיאור: במדינת ישראל.
מיכאל מלכיאור: אנחנו דנים על הילדים כי זו האחריות שלנו הבלעדית בוועדה לזכויות הילד.
מיכאל מלכיאור: אבל גם החובה שלנו.
מיכאל מלכיאור: אנחנו יודעים שהילדים בחברה הישראלית חשופים דרך הטלביזיה, דרך האינטרנט לכל הזבל שבעולם.
מיכאל מלכיאור: אין גבול.
מיכאל מלכיאור: לטעם כולנו.
מיכאל מלכיאור: לכן חשוב לי לשמוע ממך במיוחד, כמי שנמצא בצד השני של הבמה, מי שמשחק, איך הרושם שלך ומה ההמלצות שלך, איך נוכל לשפר את המצב הנוכחי ולתת להורים את מלוא המידע האפשרי.
מיכאל מלכיאור: אין מה לעשות, אנחנו לא באים לסגור כל מופע בידור.
מיכאל מלכיאור: זו מדינה חופשית.
מיכאל מלכיאור: אך אנחנו כן באים לתת מלוא הכלים האפשריים להורים או לחברה כדי שיוכלו לדעת לפחות מה עושים.
מיכאל מלכיאור: טל מוסרי:	תראה, פתרון הקסם אין לי.
מיכאל מלכיאור: אני אמרתי שאם להורים אין מידע, אני חושב שצריך להביא אותו לידיעתם.
מיכאל מלכיאור: כמו שאמרה חגית, ההצגות בחנוכה, בתוך המסגרת של חנוכה, הן קודם כל מוגבלות מאוד בזמן, והן מופיעות גם בעמודים האחוריים של העיתונים בכרומו בתור הצגות בידור ומופעי בידור.
מיכאל מלכיאור: ושוב אני חוזר, הורה הלוקח את ילדיו למופע כזה בחנוכה לא רואה תיאטרון.
מיכאל מלכיאור: אני יודע.
מיכאל מלכיאור: אני מופיע בתיאטרון.
מיכאל מלכיאור: וזה אולי צריך להביא לידיעתם, שאלו הצגות שכן זוכות לאישור משרד החינוך ולאומנות לעם.
מיכאל מלכיאור: אני חושב שצריך לעודד את התיאטראות הרפרטוארים, להם יש קהל מנויים גדול מאוד, וזה אני מצר.
מיכאל מלכיאור: אני משחק בתיאטרון בית לסין.
מיכאל מלכיאור: ברפרטואר שלו אין הצגה לילדים.
מיכאל מלכיאור: אני חושב שאם תיאטרון בית לסין, עם קהל מנויים מאוד גדול, או הקאמרי, או באר שבע, יעשו לפחות הצגה אחת לשנה לילדים, הם יוכלו להגיע להרבה מאוד מבוגרים וקהל מנויים שיבואו.
מיכאל מלכיאור: הקאמרי עשה את זה בשנה האחרונה בהצלחה גדולה עם עוץ לי גוץ לי.
מיכאל מלכיאור: הוא לא מצליח למכור את זה למערכת החינוך, אבל לפחות שם ההורים יחונכו לאיזה הצגות טובות לילדים שלהם, ואילו לא.
מיכאל מלכיאור: התיאטראות הרפרטוארים נמצאים כבר באיזה שהוא רף אומנותי מסוים.
מיכאל מלכיאור: יושבים שם טובי הבמאים והמחזאים.
מיכאל מלכיאור: למשל, אם נמליץ שתיאטרון רפרטוארי כן יכלול במסגרת שלו הצגה לילדים או מחזה מרכזי לילדים, ההורים יקבלו גם יכולת כלכלית.
מיכאל מלכיאור: כי בסך הכל מפעלי המנויים מספקים ועוזרים לסבסד את הכרטיסים במחיר נמוך יותר.
מיכאל מלכיאור: גם אמרנו שהקאמרי ובית לסין והבימה וכל התיאטראות מגיעים לכל הארץ, אני הייתי בכל מקום במדינה עם ההצגה האחרונה ששיחקתי בה, מכתב לנועה.
מיכאל מלכיאור: ושם גם ההורים, וגם חווית הצפייה המשותפת.
מיכאל מלכיאור: לא סתם זורקים בית ספר לתוך אולם, מכבים את האור, המורים עומדים בצדדים ויש הצגה.
מיכאל מלכיאור: אלא החוויה המשותפת הזאת של הורים וילדים ההולכים יחד היא בעיני חוויה מאוד חשובה.
מיכאל מלכיאור: היו"ר מיכאל מלכיאור:	הוספת כמה נקודות.
מיכאל מלכיאור: אני חושב שראוי שיהיו הרבה יותר מחזות ילדים בתיאטרון הרפרטוארי, וגם  הוספת נקודה לגבי מערכת החינוך.
מיכאל מלכיאור: אני חושב שמאוד חשוב שאם כבר הולכים להצגה, צריך להכין את התלמידים, לא סתם לזרוק את כל התלמידים לתוך כיתה.
מיכאל מלכיאור: אחר כך נשמע התייחסות.
מיכאל מלכיאור: אני רוצה לשמוע מירון קפקפי.
מיכאל מלכיאור: אתה גם במאי, גם מלחין , גם מפיק כמובן של כמה מההפקות הגדולות.
מיכאל מלכיאור: ירון קפקפי:	אני נעזר בחברי מהצד השני.
מיכאל מלכיאור: אני רוצה לדבר רגע על הדבר הזה של תרבות הרייטינג והבידור של הצגות   חנוכה.
מיכאל מלכיאור: אני רואה שיש כאן סוג של כמעט "עליהום" על הצגות חנוכה.
מיכאל מלכיאור: הנקודה מבחינתי לפחות:  אני הגעתי לתחום הזה פשוט מפני שאני מאוד אוהב מחזות זמר.
מיכאל מלכיאור: כולם יודעים פה שזה בעצם הדבר הכי יקר מתחום התיאטרון, הכי הרבה כסף צריך לדרוש מהמפיק כדי להעלות דבר כזה.
מיכאל מלכיאור: המקום היחידי בו מתאפשר לי לעשות בעצם את מה שאני עושה הכי טוב זה בחנוכה, כי יש לזה תקציבים יותר גדולים.
מיכאל מלכיאור: אני יודע על עצמי שאני משקיע את כל כולי בתוך הדבר הזה, ואני חושב שהתוצאה בסופו של דבר רחוקה מלהיות חלטוריסטית או מבזה.
מיכאל מלכיאור: דבר ראשון אני רוצה להגיד שאני לא חושב שאם למשהו יש רייטינג והוא מושך תשומת לב בגלל שחקנים אלו או אחרים או בגלל רעיון מסויים אי אפשר להגניב פנימה את כל הערכים הכי חשובים שהילד אמור לקבל, ואני יודע.
מיכאל מלכיאור: כי אני רואה את עצמי כאיש ערכי.
מיכאל מלכיאור: אני יודע שאני משתמש ברייטינג ככלי.
מיכאל מלכיאור: אני אומר:  או קיי, אתם תבואו אלי כי אתם רואים את הנקודות האלה שמושכות אתכם, ושם אני כבר אני לכם מה שאני רוצה להגיד לכם.
מיכאל מלכיאור: כך שאני רואה את הרייטינג ככלי.
מיכאל מלכיאור: יכול להיות שזה מה שעושה אותי כאיש מסחרי.
מיכאל מלכיאור: זאת אומרת, אני שייך יותר לתיאטרון המסחרי, כי אני מצליח לשלב בין הדברים.
מיכאל מלכיאור: ולכן חשוב לי להגיד שהתחושה שלי בשנים האחרונות היתה שהשימוש במילה מחזמר בחנוכה תפס טרנד, ואני התחלתי להתייחס לזה כאילו יש אינפלציה במילה מחזמר.
מיכאל מלכיאור: פתאום כל הפקה נקראת מחזמר, ומקבלת אותו עמוד פרסום, ואני מרגיש: רגע, אני עובד על הדבר הזה חצי שנה, יום יום, ופתאום אני רואה כל מיני דברים אחרים שאני לא רוצה להיכנס לביקורתיות, אבל זה לא אותו דבר, וזה נקרא באותו שם.
מיכאל מלכיאור: התחושה שלי בסופו של דבר היא שאם באמת מדברים על תג תקן, אז כן, יש פה בעיה מאוד חמורה, כי אי אפשר לדעת הצגות חנוכה זה סוג של חתול בשק.
מיכאל מלכיאור: היו"ר מיכאל מלכיאור:	אז זו בדיוק הנקודה.
מיכאל מלכיאור: אתה מכין דברים רציניים ומשקיע בתכנים וכולי, אתה עומד באותו מקום בדיוק  כמו מי שלא השקיע שום דבר.
מיכאל מלכיאור: זו בדיוק הנקודה.
מיכאל מלכיאור: זה צריך להיות האינטרס המסחרי  שלך.
מיכאל מלכיאור: טל מוסרי:	העניין הוא שעד לרגע האחרון אי אפשר לדעת איך החנוכה הזה הולך להיות מבחינת כל האנשים מסביב.
מיכאל מלכיאור: יש איזו שהיא תחושה שכולם משחקים קלפים, ומחזיקים אותם קרוב, איש לא יודע מה הולך להיות בצד השני, וזה מין משהו שבסופו של דבר אני מרגיש: היי, אנחנו השקענו כל כך הרבה, ההורים בסופו של דבר מקבלים לפי יחסי הציבור וקונים חתול בשק.
מיכאל מלכיאור: אני לפעמים הייתי מרגיש שלמרות שהייתי שותף להצגות שמאוד הצליחו בשנים האחרונות אני אמרתי, רגע, כל הקהל לא נמצא פה בגללי אלא בגלל שיש פה יחסי ציבור מעולים.
מיכאל מלכיאור: כשהקהל יוצא החוצה מההצגה ואומר, וואללה, זה היה טוב וזה היה פחות טוב – ההצגה כבר יורדת.
מיכאל מלכיאור: זה כבר לא משמעותי יותר.
מיכאל מלכיאור: דניאלה מיכאלי:	אני המנהלת האומנותית של פסטיבל הצגות הילדים בחיפה.
מיכאל מלכיאור: אני גם רוצה להציג את הדגם הזה, וגם אחר  כך לומר מה חשיבותו בכל הנושא שאנחנו מדברים עליו.
מיכאל מלכיאור: זה פסטיבל שקיים מזה 14 שנה.
מיכאל מלכיאור: השנה עולה השנה ה14-.
מיכאל מלכיאור: זו היתה יוזמה של תיאטרון חיפה.
מיכאל מלכיאור: הפסטיבל מתקיים מדי חול המועד פסח, כך שגם קהל דתי צופה בו.
מיכאל מלכיאור: חיפה היא גם עיר מיוחדת, בגלל שהיא עיר שיש בה אוכלוסייה ערבית גדולה.
מיכאל מלכיאור: הפסטיבל ממומן ברובו ע"י העיריה, ובחלק קטן, ולטעמי קטן מידי, משרד החינוך, ויש לו כמה BENEFITS עוד מראש.
מיכאל מלכיאור: קודם כל, זו הזדמנות להורים וילדים לצפות ביחד.
מיכאל מלכיאור: זה לא שייך למשרד החינוך, זה בילוי משפחתי.
מיכאל מלכיאור: מצד שני הוא מסובסד על ידי העיריה ולא מפיק פרטי, יש לו אפשרות להעלות באולמות שונים, גם אולמות קטנים, והוא לא חייב לחרוט על דגלו את נושא הרייטינג, לא מזה הוא מתקיים.
מיכאל מלכיאור: זאת אומרת, זה הגוף היחידי בעצם שיכול להרשות לעצמו לקדם הצגות, שהוא לא מתעסק בהן בפן המסחרי קודם כל.
מיכאל מלכיאור: ממש הגוף היחידי.
מיכאל מלכיאור: טל דיבר קודם, כל התיאטראות הרפרטוארים, כולל כל הגופים, כל התיאטראות הציבוריים, כולם כולם כולם חייבים לשרוד, כולם חייבים לנסות לפנות לאיזה ממוצע רחב עם כל האדג'סטמנט שעושים כדי שזה גם יהיה איכותי וכו', כדי להתקיים.
מיכאל מלכיאור: ההצגות האלה עולות שש פעמים בזמן הפסטיבל, ואחר כך למעשה אני לא אחראית עליהן.
מיכאל מלכיאור: הפסטיגל מורכב מכמה דברים: קודם כל, זה פסטיבל בינלאומי.
מיכאל מלכיאור: אנחנו מנסים להביא דברים מחו"ל ומביאים בשנים מסוימות יותר טוב, פחות טוב, לפי המצב שלנו פה בארץ.
מיכאל מלכיאור: יש לו שם טוב מאוד בעולם, ואנחנו נמצאים בפסטיבלים בעולם, ויש לנו שם מאוד איכותי בעולם.
מיכאל מלכיאור: ישנן הצגות אורחות, הנבחרות על ידי ועל ידי אנשים העובדים יחד אתי בוועדה האומנותית, מיטב ההצגות הנמצאות בארץ.
מיכאל מלכיאור: ולא משנה אם הופעל עלי לחץ או לא, אני בוחרת לפי מיטב טעמי האומנותי ושל חברי.
מיכאל מלכיאור: והלב של הפסטיבל, וכאן המשמעות העיקרית הזקוקה באופן נואש גם לסבסוד יותר משמעותי, זה טיפוח הצגות תחרות, מה שנקרא.
מיכאל מלכיאור: פונים אלינו כשבעים הצעות, חלק אנחנו גם יוזמים, ואנחנו מטפחים בתשומת לב ומצוותים יוצרים, יעקובסון עשה בשנה שעברה הצגת ילדים, והוא יכול היה לעשות אותה בכל מקום אחר, ואחת הסיבות שיענקלה בחר לעשות את זה בפסטיבל  - כי לא יושב לו על הראש משהו שהוא צריך להתאים את עצמו לרייטינג או לדברים כאלה, והוא יכול רק להיות מחויב לפן האומנותי.
מיכאל מלכיאור: ואז, כשזה מופיע אחר כך בעיתון, איך זה שההצגה הטובה בעיר היא הצגת ילדים – אז עשינו באיזה שהוא מקום את שלנו.
מיכאל מלכיאור: המקום הזה הוא טיפה בים גועש ורועש של רייטינג, של הצגות גדולות ושוב, לטעמי, הפלורליזם הזה מבורך.
מיכאל מלכיאור: אני מכירה את העבודה של מיקי, ואני מכירה את ההקפדה שלו בתחום שלו, שכמו שהוא אומר זו קטגוריה נפרדת, ולא היא הנושא.
מיכאל מלכיאור: הנושא הוא איפה אנחנו יכולים – אנחנו ואתם אולי, משרד החינוך – איפה הולכים התקציבים לדבר שבאמת אפשר לטפח, ואז אפשר אולי לטפח גם את תרבות הצפייה והעניין הזה של האולמות שלא באים למסה של אולם של שש מאות מקומות, אלא מטפחים משהו שבא למאתיים מקומות, כמו שקיים בחוץ לארץ.
מיכאל מלכיאור: הצגות ילדים, רוב ההצגות, הן לאולמות קטנים.
מיכאל מלכיאור: אז כל התרבות משתנה: של הצפייה, של ההקשבה, של תשומת הלב.
מיכאל מלכיאור: ולכן הפסטיבל הזה הוא מאוד מאוד משמעותי בנוף, ואני חושבת ששם צריך לשים המון משקל, זה לא הפסטיבל הפרטי שלי, אני אלך משם בעוד שנה או שנתיים, שם אפשר לטפח דור ולראות איך מובילים אותם הלאה כדי באמת ליצור תרבות לילדים שהיא חסרת פניות ומחויבת רק לתכנים האומנותיים ומטבע הדברים האנושיים והערכיים.
מיכאל מלכיאור: היו"ר מיכאל מלכיאור:	אני מודה לך.
מיכאל מלכיאור: אנחנו לקראת סיום.
מיכאל מלכיאור: אנחנו רוצים לשמוע כמה דברים והתייחסויות.
מיכאל מלכיאור: יענקלה אתה רוצה  להוסיף?
מיכאל מלכיאור: יענקלה יעקובסון:		אני כן חייב להוסיף.
מיכאל מלכיאור: היו"ר מיכאל מלכיאור:		אז למה בחרת דווקא בפסטיבל של חיפה?
מיכאל מלכיאור: יענקלה יעקובסון:	אני בחרתי בפסטיבל של חיפה כמו שבחרתי בהרבה תיאטרונים אחרים כשניסיתי לעשות את ההצגות  שלי.
מיכאל מלכיאור: אבל היום פסטיבל ההצגות ילדים בחיפה, נכון לעכשיו, הוא המקום היחידי לדעתי בו אתה יכול לעשות דברים מתוך חירות יצירתית, מתוך כנות, כשאתה לא צריך להתעמת עם מערכת שיווק.
מיכאל מלכיאור: היום בכל תיאטרוני הילדים, לדעתי ועד כמה שאני יודע, אף אחד לא יעז לעשות הצגה ולתת ליוצר ליצור הצגה מתוך חירות יצירתית ומתוך כנות ותמימות ונאיביות אומנותית אם הוא יודע שיצטרך אחר כך ללכת למכור את זה למי שלא יקנה את זה ממנו.
מיכאל מלכיאור: ואני מתכוון גם כן למערכת החינוך.
מיכאל מלכיאור: זאת אומרת, סל תרבות יכול לעשות וועדה נפלאה, שתבחר הצגות נפלאות, אבל המורות לא יקחו את זה, וזה בידים של המורות היום.
מיכאל מלכיאור: הן היום השופטות האחרונות, והן חורצות את גורל ההצגות, אם הילדים יראו אותן או לא, והמון פעמים וברוב המקרים אין לזה שום קשר לפרמטרים האומנותיים של ההצגה, אלא לפרמטרים אחרים לגמרי.
מיכאל מלכיאור: היו"ר מיכאל מלכיאור:		זוהי האשמה די כבדה כלפי משרד התרבות.
מיכאל מלכיאור: יענקלה יעקובסון:	אני אומר שאין לי שום בעיה עם התיאטרון הפרטי.
מיכאל מלכיאור: אני בטוח שאדון מיקי פלד לא הולך ואומר שהוא  רוצה להעשיר את נפשם של הילדים.
מיכאל מלכיאור: הוא מצהיר שהוא הולך להעשיר משהו אחר, וזה לגיטימי.
מיכאל מלכיאור: ברגע שאתה לכאורה משווק תרבות, איכותיות במסווה של דברים אחרים, שם מתחילה הבעיה.