GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מוטי וינטר: מה שקורה בהתאם למדיניות שלנו ובהתאם לביקוש וההיצע, אבל בעיקר למדיניות, מספרם של הילדים בפנימיות הפוסט-אישפוזיות והטיפוליות עולה כל הזמן, ויורד מספרם של הילדים בפנימיות החינוכיות ואפילו השיקומיות.
מוטי וינטר: מה שקרה פה הוא שהאוכלוסייה הלכה והשתנתה לכיוון של אוכלוסייה קשה.
מוטי וינטר: אנחנו רואים את הרזון-דאטר שלנו, של חינוך ילדים ונוער, ואנחנו גאים בו.
מוטי וינטר: יחד עם זה, צריך לזכור שכאשר נעשה המהלך הזה שהוא היה מהלך מאוד דרמטי, משרד הבריאות שהיה אמור להיות שותף שלנו יצא מהתמונה.
מוטי וינטר: הוא הבטיח לנו הרבה הבטחות.
מוטי וינטר: ד"ר מוטי מרק היה פעמיים ראש שירותי בריאות הנפש לפני שהוא ניהל את בית חולים "אברבנאל" והוא הבטיח לנו תקנים של פסיכולוגים קליניים, פסיכיאטריים וכל מה שאתם רוצים.
מוטי וינטר: הם לא נתנו לנו שום תוספת.
מוטי וינטר: אנחנו בכוחותינו הדלים יחסית, מעסיקים גם פסיכולוגיים קליניים, גם פסיכיאטריים וכו', מבלי שקיבלנו את הייעוץ ממשרד הבריאות שמוסמך לזה.
מוטי וינטר: אנחנו הקמנו הרבה מאוד מסגרות חדשות: חרדיות, דתיות לאומיות וחילוניות של פוסט-אישפוזי שכל הזמן עולות לנו יותר ויותר כסף.
מוטי וינטר: הן מאפשרות לנו לקלוט יותר ויותר ילדים.
מוטי וינטר: זה בא לידי ביטוי בשיטת הרף כפי שאנחנו קוראים לזה.
מוטי וינטר: אני לא מתלונן על זה.
מוטי וינטר: אני חושב שזה התפקיד שלנו.
מוטי וינטר: אבל, צריך לזכור שחלק מהבעיה בכניסה למערכת של ילדים קשים, נעוצה בעובדה שיצחק קדמן קרא לה איתור.
מוטי וינטר: אבל, הבעיה המרכזית פה היא שכאשר השקענו כל כך הרבה כסף בפנימיות, לא נותר לנו הרבה כסף לפתח שירותים קהילתיים.
מוטי וינטר: כל השקעה באה על חשבון אי השקעה בתחום השירותים הקהילתיים.
מוטי וינטר: מגיעים אלינו ילדים שאני קורה להם חבילות נפץ.
מוטי וינטר: למה הם באו?
מוטי וינטר: צריך לזכור מה קרה בחברה בעשר השנים האחרונות.
מוטי וינטר: הורים פחות מעונינים להוציא ילדים מחוץ לבית.
מוטי וינטר: בדיונים פה בכנסת "קרעו לנו הנשמה" על הקלות הבלתי נסבלת שאנחנו מסדרים ילדים מחוץ לבית.
מוטי וינטר: תקפו אותנו בצורה שאני לא זוכר כמותה, למה אנחנו מסדרים ילדים מחוץ לבית.
מוטי וינטר: אי אפשר לתפוס את החוט בשתי קצותיו.
מוטי וינטר: מצד אחד יש חוקים שאתם חוקקתם ואומרים לנו להוציא ילדים מסוג מסוים מחוץ לבית.
מוטי וינטר: אחרי זה שואלים אותנו למה אנחנו מוציאים כל כך הרבה?
מוטי וינטר: כשאנחנו מבקשים לקבל השקעות לשירותים קהילתיים לא נותנים לנו.
מוטי וינטר: אדוני היושב ראש, אתה תמיד שואל אותי שאלות בציניות.
מוטי וינטר: למשל, האם תצליחו עם המדיניות של עם הפנים לקהילה וכו'?
מוטי וינטר: כשאנחנו כבר עושים מאמץ אדיר לפתח שירותים קהילתיים אז כולם לא מאמינים, ושואלים איך נעשה את זה במצב שבו הרשויות פה קורסות וכו'.
מיכאל מלכיאור: מר וינטר, אני לא זוכר פעם אחת, לפחות לא בשנה וחצי האחרונות, שתקפו אותך בוועדה הזאת על הוצאת ילדים מהבית.
מיכאל מלכיאור: אתה כל הזמן ממציא התקפות.
מיכאל מלכיאור: אני רוצה להעמיד דברים על דיוקם.
מוטי וינטר: אני לא ממציא.
דב גולדברגר: לא בוועדה הזאת, בוועדת העבודה והרווחה.
דב גולדברגר: אמרו שעובדים סוציאליים לוקחים כסף, שוחד, כדי להוציא ילדים מהבית.
מיכאל מלכיאור: כשאתה מביא לוועדה מדיניות של הוצאת ילדים מפנימיות, גם ילדים במצבים יותר קשים, - -
מוטי וינטר: עוד לא הגענו לזה.
מיכאל מלכיאור: - - ואתה אומר שאתם מתבססים עכשיו על הרחבת השירותים הקהילתיים, ובו זמנית אתה מספר לנו על זה שאתם חייבים בגלל אילוצי תקציב לצמצם את השירותים בקהילה.
מיכאל מלכיאור: אין בזה ציניות, אלא יש דאגה מאוד עמוקה מה יהיה עם הילדים האלה שלפני הראשון בספטמבר אתה רוצה להוציא אותם.
מיכאל מלכיאור: אתה הבאת לכאן את חוזר המנכ"ל.
מוטי וינטר: אני לא רוצה להוציא אותם.
מוטי וינטר: אני מציע לך לקרוא בדיוק את חוזר המנכ"ל ביחס למדיניות.
מוטי וינטר: כתוב שם בפירוש שכל הילדים האלה שאנחנו מדברים עליהם לא יחזרו הביתה.
מוטי וינטר: כמה שירותים קהילתיים יש לילדים האלה?
מוטי וינטר: הם מגיעים לגיל 10-11 כאשר השירותים הם יחסית לא מספיק מקצועיים ורחבים.
מוטי וינטר: בצר להן, הלשכות מעבירות אותם לסידור החוץ ביתי, ואז אנחנו נדרשים להגדיל עוד ועוד.
מוטי וינטר: ד"ר קדמן מצטט נייר ובו יש פיסקה שמדברת על השיפור.
מוטי וינטר: גם ד"ר קדמן אמר את זה.
מוטי וינטר: חברת הכנסת פינקלשטיין דיברה קודם לכן על דיכאון וחרדה.
מוטי וינטר: אבל, כאשר הם נכנסים הם נמצאים ב-46.3% ואחרי שלוש שנים הם יוצאים והנתון הוא 32.9%.
מוטי וינטר: זאת אומרת, יש ירידה ויש תוצאות אחרי שלוש או ארבע שנים של שהות בפנימיות, וצריך לזכור את זה.
מוטי וינטר: אנחנו כל הזמן משקיעים, במיוחד באוכלוסיות האלה.
מוטי וינטר: אני לא חושב שבאוכלוסיות האלה ובפנימיות הפוסט-אישפוזיות והטיפוליות חסר היום כוח-אדם מקצועי.
מוטי וינטר: ההיפך, אני חושב שכוח-האדם המיומן ביותר והמקצועי ביותר בארץ שמטפל בילדים בסיכון, מצוי היום בפנימיות הללו.
מוטי וינטר: אני לא מכיר מישהו שיסתור את ההנחה הזאת.
יצחק קדמן: גם ברמת המדריכים?
מוטי וינטר: ברמת המדריכים יש פה בעיה.
מוטי וינטר: מדינת ישראל עשתה איזשהי החלטה ואני נאלצתי לקבל אותה.
מוטי וינטר: היא לא רוצה לתת להם את מה שמקובל נניח במשרד החינוך.
מוטי וינטר: אבל, יש עדיין מדריכים טובים שמגובים בצוות של פסיכולוגים ועובדים סוציאליים, ופסיכיאטריים, ואנשי חינוך ברמה גבוהה.
מוטי וינטר: בסך הכול, המערכת הזאת היא ברמה מאוד גבוהה ואף אחד לא יוכל לומר שלא.
מוטי וינטר: בעניין הזה אני חושב שאנחנו עושים הרבה מאוד.
מוטי וינטר: נכון שיש פערים וזו בעיה כללית שבחוק הפיקוח על המעונות יש עדיין פער של 15 מיליון שקל.
מוטי וינטר: 15 מיליון שקל מתוך מאות מיליונים של תחום העיסוק שלנו, זה לא כל כך הרבה.
מוטי וינטר: אני חושב שכמנהל השירות שמופקד גם על זה וגם על זה, אני הייתי משקיע במחסור האדיר בשירותים קהילתיים.
מוטי וינטר: שמה הבעיה.
מוטי וינטר: אנחנו מאתרים, הבעיה היא לא של האיתור, ד"ר קדמן.
יצחק קדמן: אתה צריך לדרוש גם את זה וגם את זה.
יצחק קדמן: למה אנחנו כל הזמן מתפשרים?
מוטי וינטר: האם אני מתפשר?
יצחק קדמן: הטענה היא לא אליך, הטענה היא למדיניות הכוללת.
מוטי וינטר: כמנהל אני צריך לקבל החלטות על סדרי עדיפויות בתקציבים נתונים.
מוטי וינטר: אם מדינת ישראל קיצצה היום 7 מיליארד שקל בקצבאות ילדים, אז שתיתן 100 מיליון שקל.
מוטי וינטר: זה לא הרבה.
מוטי וינטר: אתה ארגנת קמפיין על העניין הזה, יש לך חתימות של 80 חברי כנסת ואדרבא ואדרבא.
מוטי וינטר: אגב, בארצות הברית במסגרת ויסקונסין וכו', נעשו שינויים כאלה שקיצצו בדבר אחד, אבל פיתחו שירותים במה שנחסך.
מוטי וינטר: אני חושב שסכום של 100 מיליון שקל לטובת העניין הזה, בכל הסכומים האדירים שאנחנו שומעים עליהם היום במדינת ישראל, הוא לא גבוה.
מוטי וינטר: תאמין לי, זה יכול לשפר גם את מצב הפנימיות וגם את מצב השירותים הקהילתיים.
מוטי וינטר: זה כסף קטן מתוך הסך הכולל שנותנים פה ושם.
יצחק קדמן: הולכים לתת עכשיו 2 מיליארד שקל הנחות בביטוח לאומי למעסיקים, וזה בלי ועדות.
מיכאל מלכיאור: אנחנו נחדש את המאבק על 100 מיליון.
מיכאל מלכיאור: אגב, התחלנו את זה בעקבות ישיבה שהייתה יחד איתך.
מיכאל מלכיאור: אנחנו באותו צד.
מוטי וינטר: ב-12 השנים האחרונות זהו דיון מס' 20 שבו כל פעם מביאים מחדש את בעיית הפנימיות, אני אומר את זה לזכותך, כל פעם לא נותנים לנו אפשרות לקדם את מצבם של הילדים.
מוטי וינטר: אנחנו עושים כמיטב יכולתנו.
מוטי וינטר: האם אתם יודעים מה זה לקלוט מאות ילדים חולי נפש?
מוטי וינטר: אלו ילדים שהיו בבתי חולים פסיכיאטריים, ומנהלי הפנימיות קלטו אותם עם הרבה מאוד אילתור, עם הרבה מאוד התנדבות, הרבה מאוד מחויבות.
יצחק קדמן: הם חסכו הרבה ימי אישפוז למדינה, הרבה כסף הם חסכו למדינה.
מוטי וינטר: נכון, ולכן הנתונים הם בגדר הפתעה טובה.
מוטי וינטר: תעשו פה הבחנה, תבדילו.
מוטי וינטר: תעשו הבחנה בין מצב הילדים בכללותו שבכניסה הוא באמת משפיע על הכול.
מוטי וינטר: אבל, כשאתם רואים מה עושה המערכת עם האוכלוסייה שהיא קולטת אז תמחאו לה כפיים, ולא ההיפך.
מוטי וינטר: עם זאת, צריך להוסיף לה.
מוטי וינטר: חברת הכנסת פינקלשטיין, לגבי הפיקוח של הפנימיות אני רוצה לומר שהייתה הצעה.
מוטי וינטר: אנחנו דנו, אבל לא התקדמו.
מוטי וינטר: יש פיקוח, זה לא שאין פיקוח.
מוטי וינטר: אין חוק.
מוטי וינטר: השר שלנו רוצה בחוק הזה, אבל בינתיים לא התקדמנו.
גילה פינקלשטיין: למה?
גילה פינקלשטיין: אני מבינה שזה מימון.
בתיה ארטמן: יש לנו צוותים שיושבים על בחינה מחודשת של כל חוק פיקוח על מעונות.
בתיה ארטמן: את יודעת שהחוק שלנו מחייב אותנו לפיקוח עד גיל 14.
בתיה ארטמן: למעשה, האוכלוסייה מגיל 14 ועד גיל 18 הייתה אוכלוסייה של משרד החינוך שלא עושה שום דבר בעניין.
בתיה ארטמן: הם לא פחות שותפים מאיתנו.
גילה פינקלשטיין: בישיבה שבה השתתפתי שנערכה לפני שנה הם השתתפו.
גילה פינקלשטיין: עברה שנה מאז.
בתיה ארטמן: הם השתתפו, אבל חוץ מזה לא.
בתיה ארטמן: לנו יש צוותים, הצוותים הזה בטיפול.
בתיה ארטמן: הוא מצריך זמן משום שמדובר בנושא מאוד כבד שיש לו הרבה מאוד השלכות, ובעיקר השלכות תקציביות.
בתיה ארטמן: אנחנו מטפלים בזה באופן אינטנסיבי.
מיכאל מלכיאור: מר וינטר, מה עם ילדי י"ג?
מוטי וינטר: קודם כל, עובדתית אתה צודק.
מוטי וינטר: יש כמה בעיות מהסוג הזה.
מוטי וינטר: מכיוון שהמדיניות היא לחתוך בגיל 18, אז זה צריך להיות במחלקות אחרות אצלנו במשרד.
מוטי וינטר: אנחנו מנסים למצוא לזה פתרון, אני מקווה שנמצא.
דב גולדברגר: מתוך ה- 450 בי"ג, י"ד, היו תלמידות בסמינרים של בית יעקב.
דב גולדברגר: אנחנו לא הוצאנו את אותם 50 עם בעיות שמעלה יושב-ראש.
דב גולדברגר: הרוב המוחלט היה של בנות בסמינרים של בית יעקב.
מיכאל מלכיאור: זה מובן ומבורך.
מיכאל מלכיאור: נמצא פה נציג של התנועה הקיבוצית ולו יש הצעה, רעיון, שיכול להועיל.
יואל מרשק: כל שנה אנחנו שולחים כ-500 בני קיבוצים לשנת שירות, והחלק הארי הולך לפנימיות.
יואל מרשק: אני דיברתי עם מנכ"ל משרד הרווחה שלוש-ארבע פעמים בחודשיים האחרונים.
יואל מרשק: יש במדינה בעיה קשה מאוד עם סדר העדיפות של הממשלה.
יואל מרשק: יש פה ויכוח בין משרד הביטחון למשרד הרווחה.
יואל מרשק: "השיבר" נמצא במשרד הביטחון.
יואל מרשק: משרד הביטחון לוקח את המפעל שהקימה התנועה הקיבוצית לפני ארבעים שנה שנקרא "שנת שירות".
יואל מרשק: כלומר, דוחים את הגיוס הצבאי בשנה שבמהלכה תורמים לחברה, מקבלים במהלך השנה בלב ובראש לא פחות משתורמים.
יואל מרשק: הוא הקים בעשר השנים האחרונות גם בעידוד שלנו, מסגרות לימודיות.
יואל מרשק: הוא הסב לפחות 50% למסגרות הלימודיות.
יואל מרשק: במסגרות הלימודיות באותה שנה מדברים על הדברים, לומדים עוד פרקי היסטוריה, את כל מלחמות ישראל, ובשנת השירות עושים את הדברים.
יואל מרשק: קבעו 12 שנות לימוד ובשנת י"ג צריך לעבוד.
יואל מרשק: משרד הביטחון לוקח את ההקצאה שנתנו בשנים האחרונות לשנת השירות, והוא מסב אותה למסגרות לימודיות, ולעוד כמה דברים שאני לא יודע מהם.
יואל מרשק: שר הרווחה צריך לומר לממשלת ישראל שעליה להחליט מהו סדר העדיפות.
יואל מרשק: מי קבע ש"השיבר" הזה יהיה אצל שר הביטחון?
יואל מרשק: מי קבע שהמדיניות היום היא שבצבא שהולך להיות יותר קטן יהיו יותר קצינים?
יואל מרשק: אגב, מי שמסיים את שנת השירות הולך לפיקוד, לקצונה, לשירות משמעותי בצה"ל.
יואל מרשק: כאמור, אני פניתי למנכ"ל כבר ארבע פעמים.
יואל מרשק: עוררנו את כל מנהלי הפנימיות, אבל זה לא עוזר.
יואל מרשק: ההחלטה היא בידי שר הביטחון.
יואל מרשק: יושב פה יושב-ראש ועדת משנה בנושא תקציב הביטחון שחשב שהממשלה לא פועלת בסדר.
יואל מרשק: הוא עצר את הכול, עד שיהיה סדר בדברים.
יואל מרשק: אני מבקש שהוועדה הזאת תוציא המלצה, אני לא יודע אם ההמלצה הזאת יכולה להיות מחייבת, אבל היא צריכה לגרום לכך שבסדר היום של ממשלת ישראל תעמוד השאלה לאן מופנים אותם יו"ד גימ"לים המתנדבים שאני מדבר עליהם הם לא מיומנים.
יואל מרשק: הם הדריכו בתנועת נוער.
מיכאל מלכיאור: אני מבין שהם עובדים בפנימיות.
מוטי וינטר: הם עושים עבודה נהדרת.
מיכאל מלכיאור: האם הפעילות הזאת נעצרה השנה?
יואל מרשק: זאת השנה הראשונה שמישהו נתן הוראה לעצור 100 חבר'ה שלנו שרוצים ללכת.
יואל מרשק: נכון לרגע זה יש איזשהן קומבינות.
אורי אריאל: פתחו מסלולים נוספים.
אורי אריאל: צה"ל אומר: "יש מכסה מסוימת ואני לא נותן את זה פתוח".
אורי אריאל: יש עכשיו שלושה-ארבעה מסלולים במקום אחד או שניים כפי שהיה.
אורי אריאל: לכן, להם יש פחות.
יואל מרשק: אני חושב שהמכינה הכי טובה היא שנת השירות.
יואל מרשק: הבן הוא עצמאי, הכול באחריותו, על בסיס בחירה שלו.
יואל מרשק: המכינה עולה 1,000 שקל לחודש.
יואל מרשק: משרד החינוך נותן, התלמיד נותן עוד 800 שקל.
יואל מרשק: מה קורה בשנת השירות?
יואל מרשק: הבן רק נותן, המדינה מחזיקה אותו.
יואל מרשק: יש כרגע 100 בנים ובנות שרוצים להתגייס לפנימיות, לטובת המצוקה שהועלתה פה, ובעצם הם לא יכולים.
מיכאל מלכיאור: מה ניתן לעשות עם זה?
אורי אריאל: אפשר שתהיה פנייה של הוועדה לשר הביטחון, ואולי גם המנכ"ל והשר יפנו במקביל,
דב גולדברגר: אנחנו פנינו כבר.
אורי אריאל: הבקשה שלנו לאפשר את זה מיידית השנה, ואחרי זה לדון על זה בצורה יותר מסודרת לגבי השנים הבאות.
מיכאל מלכיאור: חברת הכנסת גילה פינקלשטיין, אם זה מקובל גם עלייך אז אנחנו נקבל את זה כהחלטה, במיוחד שהם עושים שירות נפלא בפנימיות.
גילה פינקלשטיין: בהחלט.
גבי קונפינו: אני מזכיר העמותה לקידום הפנימיות הטיפוליות והשיקומיות ואני מנהל את פנימיית "בית-אפל" בגן יבנה שבה יש 180 ילדים מגיל שנתיים-שלוש עד גיל שמונה עשרה.
גבי קונפינו: להערכתי, כאשר לוקחים נתון סטטיסטי כולל ומאחדים יחד את כל הנתונים, מקבלים מספרים מאוד מסוימים.
גבי קונפינו: אני יכול לומר לך מה מצבם של הילדים שהגיעו לפנימייה שלנו בי"ב.
גבי קונפינו: הם הגיעו מהקהילה במצבים מאוד קשים.
גבי קונפינו: הם הגיעו מבתים מפורקים והרוסים, ילדים שמתגייסים לצבא וניגשים לבגרויות.
גבי קונפינו: בחתך רוחב פר ילד לאורך שנים, אנחנו המנהלים רואים שיפור מאוד משמעותי במצב הילדים שנמצאים בפנימיות.
גבי קונפינו: המכשיר הזה פועל בצורה כוללת.
גבי קונפינו: אם תגיד לי לקחת את כל הנתונים יחד של הפנימייה ולהכניס את אותם 20% ילדים חדשים שמגיעים היום במצבים מאוד קשים כנתון סטטיסטי נוסף, אני אקבל הנמכה, כי האוכלוסייה שהיא הרבה יותר קשה שנכנסת היום לפנימיות משנה את הנתון הסטטיסטי לכשעצמו.
גבי קונפינו: אבל, אם אני אקח את הילד הפרטני לאורך שלוש שנים, סביר להניח שאני אקבל שיפור.
גבי קונפינו: חשוב לי להדגיש את זה כי אנחנו רואים את הילדים המסיימים את הפנימיות ואנחנו גאים מאוד במחזור שעכשיו מתגייס.
גבי קונפינו: זו תחושה של הצלחה מאוד גדולה.
גבי קונפינו: הוזכר כאן חוק הפיקוח על המעונות.
גבי קונפינו: חוק הפיקוח על המעונות התאים מאוד לשנות השבעים.
גבי קונפינו: עדיין יש פער בין מה שהמדינה סיכמה וחוקקה לאוכלוסייה שהתאימה לשנות השבעים, לבין המצוקות המאוד קשות שמוזכרות כאן.
גבי קונפינו: המדינה עדיין אומרת שאין לה מספיק כסף לשלם לחוק שנחקק בשנת 1972.
גבי קונפינו: כשאני שמעתי את דוח הוועדה של השופטת סבנה רוט-לוי שמדברת על העצמה של כוח-האדם בפנימיות ותוספת משמעותית של כוח-אדם, והיא מדברת על משהו מאוד עדכני ומודרני, להערכתי אנחנו בפער מאוד גדול, הרבה יותר מחוק הפיקוח על המעונות.
גבי קונפינו: כאן אני בהחלט מסכים עם ד"ר קדמן.
גבי קונפינו: אני מפנה את החברים לדוח של עמותות "אפשר", המחקר של כהן וכהן, לגבי מעמדם של מדריכי הפנימיות, של העובדים החינוכיים הסוציאליים.
גבי קונפינו: אנחנו בהחלט חושבים שזה בעיה.
גבי קונפינו: אנחנו בהחלט מציעים את הצורך בהעצמה של האנשים האלה, בעזרה יום יומית בתפקודים שלהם.
גבי קונפינו: האנשים האלה מתמודדים יום יום ו-24 שעות עם הילדים.
גבי קונפינו: הם צריכים הרבה מאוד סיוע.
גבי קונפינו: אנחנו יודעים שיש גם קיצוץ בתקציב ההכשרה למדריכי פנימיות בשנה האחרונה.
גבי קונפינו: מה שהיה זה לא מה שהיה לפני כן.
גבי קונפינו: היום יש פחות, וזה מאוד משמעותי לגבי המדריכים.
גבי קונפינו: צוין כאן מי הם הילדים שמגיעים לפנימיות.
גבי קונפינו: אנחנו רואים היום משפחות מפורקות, ילדים במצבים מאוד מאוד קשים.
גבי קונפינו: בפנימייה שלי יש קלט חירום.
גבי קונפינו: קרי, ילדים שמגיעים בנסיבות דחופות לפנימייה.
גבי קונפינו: קלט החירום מלא כל הזמן, בעיקר תוקפנות ואלימות של הורים כלפי ילדים, בעיקר משפחות במצבים מאוד מאוד קשים.
גבי קונפינו: צריך לשפר ולהוסיף על אותם כלים שהיו לפני חמש- שש-עשר שנים ולהתאימם למציאות החברתית הנוכחית.
גבי קונפינו: אני מסכים עם מוטי וינטר.
גבי קונפינו: נעשה כאן שיפור מתמיד לאורך עשר שנים במצב הפנימיות ובמצב הכלים שמקבלים ילדי הפנימיות, אבל עדיין יש צורך ביותר בכוח-אדם, ביותר אמצעים וביותר משאבים, ובעיקר בהכשרה של אותם מדריכים שהוזכרו כאן.
גבי קונפינו: בעבר פנימיות ילד ונוער החזיקו ילדים עד גיל 12-13.
גבי קונפינו: אחר כך, כפרי נוער וכד'.
גבי קונפינו: היום כל הפנימיות מתוך הבנה וצורך לשמור את הילדים עד גיל 18 ולמנוע הידרדרות בתהליך המעבר, עובדות עד גיל 18.
גבי קונפינו: חברת הכנסת פינקלשטיין, יש לי מפקחת כוללת שהיא מפקחת עליי עד גיל 18.
גבי קונפינו: הפנימייה תחת פיקוח מתמיד במיוחד לגבי מתבגרים.
גבי קונפינו: ככל שצמחנו בגיל הילדים כך גם השתנו המסמנים.
גבי קונפינו: מסמנים של אלכוהול, סמים, מיניות וכד', סביר להניח שהם יימצאו יותר אצל מתבגרים מאשר אצל המתבגרים בעבר.
גבי קונפינו: המודל של משפחה שילדים מביאים לתוך הפנימייה, משנים מאוד את מצב העניינים.
מיכאל מלכיאור: האם הצורך המרכזי היום הוא בהעשרת המדריכים?
מיכאל מלכיאור: האם שם יש את החסר הגדול?
גבי קונפינו: הייתי קורא לזה העצמה.
גבי קונפינו: העצמה זה הכשרה.
גבי קונפינו: העובדים הסוציאליים, הפסיכולוגים, אלה דרגים שמקבלים את ההדרכה האישית והם להערכתי מועצמים מכל הכיוונים.
גבי קונפינו: מי שצריך היום את ההעצמה המרכזית הם המדריכים.
גבי קונפינו: דוח של עמותת "אפשר" ערך מחקר על מדריכי הפנימיות, התחושות שלהם ומצבם.
גבי קונפינו: התיגמול הכספי שלהם הוא נמוך, המעמד המקצועי שלהם הוא לא מהגבוהים.
גבי קונפינו: העבודה שלהם שוחקת וקשה.
גבי קונפינו: מעבר לכך, מדובר באנשים שמקבלים הכי הרבה אחריות כי הם אלה שאמורים לקשר בין בעלי מקצוע שונים.
גבי קונפינו: אנחנו צריכים לקחת את אותו עובד חינוכי סוציאלי ולומר שאנחנו רוצים להעצים ולפתח אותו.
גבי קונפינו: להערכתי, כשהוא יהיה הרבה יותר מועצם, נצטרך פחות עוצמות מהעובד הסוציאלי ומהרכז וממנהל הפנימייה שעושים חלק מהדברים שלמדריכים קשה מאוד להתמודד איתם.
גבי קונפינו: הייתי שם את האצבע על נושא ההעצמה וקיום החוק בנושא של חוק הפיקוח על המעונות בנושא כוח-אדם בפנימיות, ותגבור כוח-האדם בפנימיות.
בן ציון ברנד: אני רוצה לדבר על השיטה בה הנתונים האלה מונפקים.
בן ציון ברנד: הפנימיות המרכזיות שלנו נבדקות אחת לשנה הן ברמה הפרטנית של כל ילד בהשוואה למצבו בשנה שעברה, והן במצבה של הפנימייה.
בן ציון ברנד: מרגע שהוכנסה שיטת הרף עם שיטת הנתונים, הפנימייה נבדקת כל שנה מחדש והיא נבדקת גם לגבי התפוקות של האוכלוסייה.
בן ציון ברנד: אני לא מכיר מערכות שנבדקות לעומק בצורה אינטנסיבית כזאת.
בן ציון ברנד: הנושא השני הוא מדריכי הלילה.
בן ציון ברנד: אני חושב שהיום הצלחנו לרשת את כל הפנימיות המרכזיות שלנו במדריכי הלילה.
בן ציון ברנד: אין היום בפנימייה מרכזית שלנו מצב שאין מדריך לילה ער לטובת הילדים, אין מצב כזה.
בן ציון ברנד: ישנה קבוצה אחת של פנימיות שאנחנו עקרונית החלטנו לא לרשת אותה במדריכי לילה וזה המסגרות המשפחתיות.
בן ציון ברנד: ההחלטה העקרונית שלנו אמרה שלא יכול להיות שמשפחה שגרה עם הילדים ואמורה להשגיח עליה, נכניס לה באופן מלאכותי מדריך לילה.
בן ציון ברנד: זה בא מתוך קונספציה ולא שיקול תקציבי.
בן ציון ברנד: אין היום פנימייה מרכזית שלנו שלא מטופלת עם מדריך לילה לטובת העניין.
בן ציון ברנד: אין היום ילד שלא מכוסה בלילה בפנימיות שלנו.
בן ציון ברנד: אני רוצה לסמן עוד נושא אחד והוא הנושא של רפרטואר טיפולי.
בן ציון ברנד: אני מקבל את החיסרון של המדריכים, אבל זו שאלה יותר כוללת בקשר למעמד המדריך בישראל.
בן ציון ברנד: התפיסה של מדריך כקריירה היא לא פשוטה.
בן ציון ברנד: היא שאלה שלא יכולה להיות נדונה בבת אחת.
בן ציון ברנד: אני מוכרח לציין שלטובת הפנימיות שלנו עומד רפרטואר של פסיכולוג, פסיכיאטר, עובד סוציאלי ומטפל באומנות.
בן ציון ברנד: כלומר, כל רפרטואר הכלים הטיפוליים עומד לרשות והפנימיות יכולות להעיד על כך.
בן ציון ברנד: אין פנימייה שלא מצוידת היום בכלים האלה.
מיכאל מלכיאור: הגברת שטייניץ, בבקשה.
רות שטייניץ: אני רוצה להתייחס לדבריו של גבי קונפינו בקשר להישארות הילדים עד גיל 18 בפנימיות.
רות שטייניץ: אני חושבת שזה היה צעד מאוד חשוב של משרד הרווחה כשהוא תמך בזה שילדים לא יוצאו בגיל 14 או 15, כי אחרי שהם מוצאים מהמסגרת הטובה של הפנימייה הם מדרדרים, אלא שהם יישארו ככל שנדרש עד גיל 18.
רות שטייניץ: עכשיו באים והופכים את המדיניות הזאת על פניה.
רות שטייניץ: כלומר, דורשים שהילדים יצאו אחרי ארבע שנים של שהות בפנימייה גם אם הם לא הגיעו לגיל 18 וגם אם אין שיקום מלא של הילדים.
רות שטייניץ: הכיצד זה מתיישב עם הדברים האלה?
רות שטייניץ: העניין של טיפול בילדים בקהילה הוא במידה רבה אשליה.
רות שטייניץ: כי אם המשפחה אינה מתפקדת, אם המשפחה מפורקת, אם יש התעללות בילדים או יש הזנחה של הילדים שזה רוב המקרים, והילדים חוזרים במצב כזה גם כאשר יש שירותים אידיאליים בקהילה, הילדים ידרדרו.
רות שטייניץ: ילדים בגיל ההתבגרות כשהם באים מהפנימיות, פשוט לא ישתתפו בפעילויות בקהילה.
רות שטייניץ: לאיזה סוג של פעילויות בקהילה אתם תביאו ילד בגיל 14, 15 שהוא בעצמו ילד בעייתי כשאין יד מכוונת במשפחה?
רות שטייניץ: הוא לא ירצה ללכת.
רות שטייניץ: בפנימייה הוא שייך, יש פיקוח של 24 שעות ביממה.
רות שטייניץ: הוא יכול להשתקם.
רות שטייניץ: בקהילה הוא פשוט לא ישתתף בפעילויות שאתם תציעו לו, כך שהילדים ידרדרו כאשר הם יוצאו מהפנימיות מבלי שבנוסף לתוכניות הקהילתיות יהיה גם מצב שונה במשפחות של הילדים.
רות שטייניץ: למשפחות שמהן הילדים מוצאים אסור להחזיר את הילדים, אחרת לא עשינו שום דבר.
רות שטייניץ: השקענו ארבע שנים בילד והילד מדרדר.
רות שטייניץ: אני מאוד התפלאתי ששר הרווחה דחה הצעת חוק שהמועצה שאני מייצגת אותה היום, הגישה באמצעות חבר הכנסת רן כהן והיא הצעה שהייתה אמורה לחייב את המדינה למצוא סדור פניימיתי הולם לכול ילד שוועדה מקצועית קבעה שטובתו מחייבת הוצאתו מבית ההורים.
רות שטייניץ: אני חושבת שזה חוק בסיסי שצריך היה להיות בכל מדינת רווחה מתוקנת.
רות שטייניץ: החוק הוצע, הוא הונח על שולחן ועדת שרים לענייני חקיקה.
רות שטייניץ: הוא נתמך על-ידי שר המסחר והתעשייה אהוד אולמרט, שר המשפטים השר טומי לפיד, ושר הרווחה התנגד לו, וכך הוא הורד מסדר היום ולא הונח על שולחן הכנסת.
רות שטייניץ: נדמה לי שאנחנו היינו היום במקום אחר לגמרי אם היה מתקבל חוק כזה.
דב גולדברגר: היועצת המשפטית שלנו תגיב ותדבר על הצעת החוק.
דב גולדברגר: אבל אני מבקש פעם נוספת, ואני לא יודע בפעם המי יודע כמה, להגיב על הדברים שלך.
דב גולדברגר: למרות שאת יודעת את האמת, את חוזרת על הדברים שלך בלי בסיס, תסלחי לי.
דב גולדברגר: זה באמת לא הוגן.
דב גולדברגר: אנחנו דיברנו לגבי בדיקה.
דב גולדברגר: אמרנו לאחר ארבע שנים בפנימייה, אנחנו מבקשים לבדוק מה מצבם של הילדים ומה מצב המשפחות.
דב גולדברגר: האם ניתן לאחר ארבע שנים להחזיר את הילדים למשפחתם?
דב גולדברגר: אנחנו אמרנו: "בואו נבדוק".
דב גולדברגר: שנית, רוב גדול מאוד של הילדים לא נשארים ארבע שנים.
דב גולדברגר: בערך 20% מהילדים נשארים ארבע שנים בפנימיות.
דב גולדברגר: על-פי הנתונים שיש לנו, רק 20% מהילדים נמצאים ארבע שנים בפנימיות.
דב גולדברגר: כל האחרים מתחלפים עד ארבע שנים ויוצאים מהפנימייה מכל מיני סיבות.
רות שטייניץ: אני חושבת שזה מאוד חמור.
רות שטייניץ: זה משום שלא דואגים מספיק שהילדים יתמידו.
דב גולדברגר: אני אומר, רק 20% בערך ממשיכים מעל ארבע שנים.
דב גולדברגר: אמרנו, בואו נבחן ונבדוק האם יש אפשרות שחלק מהילדים יחזור לחיק משפחתו וקהילתו.
דב גולדברגר: אבל, גם אנחנו הרי יודעים שצריך לשמור על הילדים ולהגן עליהם, וקודם כול הילדים, והם לפני התיאוריות ולפני האידיאולוגיות.
דב גולדברגר: קודם כל, טובת הילד.
דב גולדברגר: אני רוצה להקריא עכשיו מה אני כתבתי בחוזר שאת מכירה אותו.
דב גולדברגר: יש פה תשעה סעיפים, אני מציע שתשתמעו את התשעה.
דב גולדברגר: אנחנו כתבנו שאוטומטית יישארו מעל ארבע שנים, ללא בדיקה: אחד, ילדים ובני נוער המוצאים מביתם על-פי צו בית המשפט לנוער על-פי חוק הנוער, אוטומטית.
דב גולדברגר: שניים, לתלמידים שהשנה החמישית הינה שנת לימודיהם האחרונה בסידור החוץ ביתי, אוטומטית.
דב גולדברגר: זאת אומרת, אם כיתה ח' היא הכיתה האחרונה או כיתה ט' היא כיתה חמישית או כיתה י"ב היא שנה חמישית, אוטומטית.
דב גולדברגר: שלוש, ילדים יתומים שאין להם משפחה מורחבת שיכולה לטפל בילדים או עלולה להקשות בהתמודדות הילדים עם מצבם, אוטומטית.
דב גולדברגר: את אמרת ילדים שמתעללים בהם פיזית, ואני אקריא לך את סעיף 4 שאת מכירה אותו: ילדים קורבנות התעללות פיזית, מינית ו/או נפשית אשר נפגעו על-ידי אחד או יותר מבני משפחתם והם זקוקים להגנה.
דב גולדברגר: זה כתוב ואת אומרת הפוך.
דב גולדברגר: אני שולח לך את החוזר חמש פעמים ואת יושבת פה ואת אומרת עוד הפעם התעללות פיזית.
דב גולדברגר: אני מקריא לכולם, כתוב פה במפורש שמי שנפגע פיזית, נפשית או מינית, על-ידי מישהו מבני המשפחה, אוטומטית יישאר בפנימייה.
דב גולדברגר: חמש, ילדים עם קשיי תפקוד על רקע הפרעה נפשית מאובחנת ו/או הפרעות התנהגות קיצוניות או חלופת אישפוז או על-פי חוות דעת רפואית.
דב גולדברגר: שש, ילדים שאין להם עורף משפחתי במקרים הבאים: אישפוז כרוני של שני ההורים או מחלה, נכות כרונית של הורה חד-הורי שאינה מאפשרת טיפול בילד, שהות בכלא, שהות של הורה אחד באישפוז, מאומצים שנדחו על-ידי הוריהם המאמצים, ברי אימוץ שטרם אומצו.
דב גולדברגר: תקשיבו טוב לסעיף ו' בתוך הסעיף הגדול: ילדים שאינם יוצאים לחופשות הביתה בדרך קבע נוכח משפחה מסכנת.
דב גולדברגר: מי שלא יוצא הביתה לחופשה כי המשפחה שלו מסכנת, גם הוא אוטומטית יישאר בפנימייה.
דב גולדברגר: אז במה אתם מאשימים אותנו?
דב גולדברגר: אני מקריא עכשיו סעיף נוסף.
דב גולדברגר: מעבר לכול אלה שזה אוטומטית, נשארים בפנימייה גם אחרי ארבע שנים.
דב גולדברגר: באותם מקרים אשר ועדת תיכנון, טיפול והערכה, תהיה סבורה שילד אינו עומד בתבחינים הנ"ל, יש ילד שלמרות שהוא לא מתאים לכול השורה שהקראתי, ומעונינת להמשיך שהותו בסידור חוץ ביתי מעבר לארבע שנים, תעביר הוועדה בקשה מנומקת לאישור חריג למפקח קהילה ומרכז השירות לילד ולנוער במחוז שידונו בבקשה.
דב גולדברגר: זאת אומרת, היה ובפנימייה ובוועדת החלטה אומרים שיש ילד שלא מתאים לאף אחד מכל הסעיפים שאמרתם, ואף על-פי כן אנחנו חושבים שצריך להשאיר אותו בפנימייה, זה לא ייעשה אוטומטי.
דב גולדברגר: תבוא הפנימייה עם ועדת החלטה ויגישו בקשה למפקח.
דב גולדברגר: המפקח יעביר את זה לשירות לילד ונוער ושם יראו שאומנם למרות שהוא לא נמצא בכל הרשימה, הסיבה מוצדקת, ואז שוב אני אומר, הילד יישאר בפנימייה.
דב גולדברגר: גם אם הוא לא בתוך כל הרשימה ועדיין תהיה בקשה להשאיר אותו הוא יישאר בפנימייה.
דב גולדברגר: לחזור עוד פעם ולהאשים אותנו שאנחנו הולכים להוציא ילדים מהפנימייה במצב חמור וקשה, כמו שמישהו כתב השבוע, זה פשוט לא אמת.
דב גולדברגר: זה לא על-פי הקריטריונים והרשימות, לא על-פי מה שכתבנו.
דב גולדברגר: זה פשוט הפוך למדיניות שלנו.
רות שטייניץ: כאשר דנים בערעור על השמת ילד בחינוך מיוחד, יושב בוועדה איש ציבור.
רות שטייניץ: אני בעצמי התמניתי על-ידי שרת החינוך לשבת בוועדות כאלה.
רות שטייניץ: זה מאוד חשוב, זה נעשה על-פי לחץ של ההורים.
רות שטייניץ: למה לא ישב איש ציבור גם בבדיקת הערעורים של ועדת ההחלטה על הוצאת ילד מפנימייה כשמדובר פה בדיני נפשות לפעמים?
רות שטייניץ: למה זה ייעשה רק בהחלטה פנימית?
מיכאל מלכיאור: אנחנו לא ניכנס עכשיו לנושא הזה.
אורי אריאל: אני רוצה להתנצל מראש על כך שאני צריך לעזוב את הישיבה באמצע וללכת לוועדה אחרת.
אורי אריאל: מכל מקום, אני שמח על דבריו של המנכ"ל משום שאני חושב שהם הבהירו את העניין.
אורי אריאל: יש מקום גם לחזור מדברים שנאמרו בטח בתום לב, אבל כנראה בטעות.
רות שטייניץ: לא, לא מדובר שם על שינוי במשפחה.