GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
הלל שמידט: אנחנו מתייחסים באופן ברור לכך שחלק מהמצוקות הגדולות שמפורטות בדוח וחלק מנושא ילדים בסיכון נעוץ בעובדה שאנחנו חברה רב-תרבותית.
הלל שמידט: החרדים, הערבים, הבדואים, העולים החדשים הן לא אוכלוסיות מיעוט במדינת ישראל.
הלל שמידט: סדר הגודל של הילדים בהן מגיע למיליון ילדים.
הלל שמידט: זה אומר שהם מהווים 50% ממצבת הילדים במדינת ישראל, דהיינו מתוך 2.2 מיליון ילדים מיליון הם חרדים או ערבים או בדואים או עולים.
הלל שמידט: לכן מצאנו לנכון לא להתעלם מהאוכלוסיות האלה מפני שהתוכניות הקיימות היום לא עונות לצרכים של אותן אוכלוסיות, ואנחנו מבקשים לתגבר אותן, תעיד על זה ניצב משנה סוזי בן-ברוך שעזרה לנו בניתוח הדוח.
הלל שמידט: ראינו שהמצוקות, הסמים והפשע נמצאים באוכלוסיות האלה, ויש לתת עליהן את הדעת.
הלל שמידט: אנחנו לא מסירים את האחריות לילד מהמשפחות, אנחנו רואים אותם כחבילה אחת, ויותר מחבילה.
הלל שמידט: האחריות צריכה להיות על המשפחה קודם כל, והמדינה יכולה לבוא לאחר-מכן.
הלל שמידט: לכן אנחנו מבקשים להקצות חלק מהמשאבים שעליהם אנחנו ממליצים.
הלל שמידט: אני רוצה לומר לפרופ' רוזנטל שדווקא נהנינו משיתוף פעולה עם האוצר.
הלל שמידט: שני נציגים האוצר היו באותה ישיבה, הם הסכימו להמלצות, היישום הוא סיפור אחר.
הלל שמידט: אבל באשר להסכמה העקרונית לפחות יש לנו לגיטימציה וזה הרבה.
הלל שמידט: נפגשנו על כך עם השר, ואני מקווה שיוקצו המשאבים.
הלל שמידט: אנחנו מבקשים לפתח את אותם שירותים שיהיו תומכי קהילה ותומכי משפחות, שייתנו מענה למצוקות של אותם ילדים שבאים מאוכלוסיות המיעוט שאינן כאלה כל-כך שכן הנפיצות והעומק של הבעיות הרבה יותר גדול.
הלל שמידט: יחד עם זאת אנחנו לא רוצים לשכוח גם אוכלוסיות אחרות, וגם להם אנחנו מבקשים לתת מענה.
הלל שמידט: תודה על ההקשבה.
רן כהן: תודה רבה לפרופ' הלל שמידט גם על עבודת הוועדה וגם על הדיווח כאן.
רן כהן: הפרק האחרון לפני הדיון והשאלות שאתם כמובן מורשים להעלות מיד לאחר דבריה של הגברת נעמי לנגוס, יושבת ראש האגודה הישראלית למען הילד בגיל הרך.
רן כהן: בשיתוף איתם קיימנו את הכנס הזה בדבר הקמת שדולה בחסותי לזירוז החקיקה למען הגיל הרך לאור מסקנות הוועדות.
נעמי לנגוס: אני רוצה להודות על הזכות שניתנה לי בשם האגודה הישראלית לילד בגיל הרך להביא את דבר הילדים והוריהם בפני הציבור הנכבד הזה.
נעמי לנגוס: בדברי המכובדים היה קו מנחה שהדברים לא באים לידי יישום – מסקנות לא באות לידי יישום, המלצות של ועדות מעלות אבק וכולי.
נעמי לנגוס: הרעיון שלנו היה לסייע ככוח ציבורי, שחבר הכנסת רן כהן הזכיר אותו, באותם נושאים שלא מצליחים לעבור את מחסום התקציב או את התעניינות הציבור בכנסת הממונה על החקיקה.
נעמי לנגוס: עצם העובדה שהכנס הזה מתקיים ממש לפני פיזור הכנסת, מעיד שבכל זאת האנשים בבית הזה, ובעיקר יושב ראש הוועדה לזכויות הילד רואים חשיבות בדיון בנושאים האלה.
נעמי לנגוס: אנחנו מודים לו וגם לרחל סעדה, מנהלת הוועדה, שטרחה עם כל החומר ועזרה לנו בעצה ובשאלות ארגוניות.
נעמי לנגוס: הזכיר השופט שוהם וגם האנשים האחרים שדיברו בנושא הזה הסכימו שהחינוך בגיל הרך חשוב לא רק לילדים ולהוריהם, אלא גם לדורות הבאים.
נעמי לנגוס: המציאות מוכיחה שלמרות ההכרה בחשיבות קיים פער גדול בין הדיבורים לבין המעשה.
נעמי לנגוס: ההצהרות על הצורך להקצות משאבים לשיפור איכות מסגרות החינוך אינן מגיעות לכלל יישום, וגם החקיקה שכבר קיימת לא תמיד מתאימה לילדים הצעירים.
נעמי לנגוס: בחוברת האגודה הישראלית למען הילד בגיל הרך ימצא דף שיסביר את מטרות האגודה ואת התארגנותה.
נעמי לנגוס: אנחנו הגענו למסקנה שאנחנו מחויבים כלפי עצמנו וכלפי הציבור לקחת יוזמה ולעשות משהו בעניין.
נעמי לנגוס: הרעיון היה להקים שדולה שגם את מטרותיה אתם יכולים למצוא בדף כדי לסייע בתור גוף ציבורי חזק.
נעמי לנגוס: חוזקו של הגוף הציבורי תלוי במספר האנשים שיתנדבו לשדולה וירצו לעבוד.
נעמי לנגוס: פנינו עם הרעיון הזה לחבר הכנסת רן כהן, והרעיון התקבל, והנה אנחנו יושבים פה.
נעמי לנגוס: אנחנו ביססנו את הקמת השדולה ואת תוכנית הפעולה על שלושה עקרונות: העיקורן הראשון הוא ממלכתיות.
נעמי לנגוס: ארגונים רבים פועלים בארץ בכל תחומי החיים של ילדים וילדות בגיל הרך.
נעמי לנגוס: יש ארגונים הפועלים על בסיס מסחרי וכלכלי, יש כאלה הפועלים ממניעים פוליטיים, ויש כאלה שפועלים ממניעים דתיים.
נעמי לנגוס: המניעים של כל ארגון משפיעים על מטרותיו, וכאשר מדובר בארגון המפעיל מסגרות חינוך סביר להניח שמטרותיו יבואו לביטוי בתהליכי החינוך והטיפול, ואז קיימת סכנה שטובת הילד לא תהיה המטרה העיקרית, ובמקרה הגרוע הילד יהיה אמצעי להשיג את המטרות.
נעמי לנגוס: מאחר שכל אנשי החינוך מאמינים שהילד הוא המטרה עצמה, אנחנו מבקשים להקים כוח ציבורי, מאגד של כל האגודות והעמותות שמטפלות בנושא הגיל הרך, כוח א-מפלגתי שלא יתייחס לשום ארגון ולשום מפלגה ויוכל לבוא בפני ציבור בכלל ובפני חברי כנסת וועדות למיניהן בפרט כדי לנסות לסייע לקידום החוקים, המסקנות וכולי.
נעמי לנגוס: לדעתנו, הפעילות הממלכתית בתוך הכנסת תאפשר גישה לכל חבר כנסת ולכל ועדה בתנאי שלא יהיו בה יסודות מפלגתיים.
נעמי לנגוס: העיקרון השני הוא סינרגיזם – בתרגום חופשי, הכפלת משאבים.
נעמי לנגוס: כולנו יודעים שכאשר גורם אחד או יותר משתפים פעולה מתקבל כוח יותר גדול מסך כל כוח לחוד – לא רק מצטבר הכוח, אלא הוא מוכפל.
נעמי לנגוס: לכן אנחנו מאמינים ששיתוף פעולה ייצור כוח ציבורי חזק שיוכל לעבוד.
נעמי לנגוס: נקיים פגישות פנים אל פנים, כך שנקבל מאגר של רעיונות לביצוע ולפנות לוועדה לזכויות הילד.
נעמי לנגוס: היו ניסיונות לקיים שיתוף פעולה עם ארגונים של הגיל הרך.
נעמי לנגוס: אנחנו עומדים על כך שהשדולה תהיה של אנשים מתנדבים.
נעמי לנגוס: כל מי שמאמין בהכרח לשפר את איכות החיים של הילדים בגיל הרך, ומי שמאמין שלילדים יש זכויות על פי החוק והמוסר ושחובתנו כמבוגרים להעניק תנאים הולמים להתפתחות התקינה של הילדים מוזמן להתנדב לשדולה.
נעמי לנגוס: אני יודעת שהיום בעולם הממוסחר רוח ההתנדבות אינה מנשבת בכל המקומות, אבל אני מקווה שאנשים שעובדים למען ילדים ימצאו בעצמם את הכוח ואת הרצון להתנדב.
נעמי לנגוס: בין כל הפרוספקטים שחולקו יש גם דפים למילוי פרטים אישיים של כל מי שמוכן להתנדב.
רן כהן: כתוב לאן לשלוח את זה?
נעמי לנגוס: אנחנו נאסוף את זה כאן במקום.
נעמי לנגוס: אנחנו ננקוט יוזמה ראשונה, ובתחילת פברואר נקיים את המפגש הראשון ונחשוב מה כדאי לעשות, איך כדאי לעשות, וכשתתחיל לפעול הכנסת ה- 17 נהיה מוכנים לבוא בהצעות לוועדה לזכויות הילד ונראה מה אפשר לקדם.
רן כהן: אני מודה לגברת נעמי לנגוס.
רן כהן: אתם רשאים כרגע לפנות לפרופ' שמידט, לתמר אלמוג, לנעמי לנגוס או אליי ככתובת מטעם הכנסת.
צביה באום: אני יוזמת ומקימה עמותת "ילדים מחייכים" שהיא עמותה למען ילדים בסיכון בגיל הרך.
צביה באום: כרגע נמצאים בעמותה 12 ילדים שמתוכם 8 אינם בגיל הרך ו-2 הם בגיל הרך.
צביה באום: בכוונה הדגשתי את זה כי יש לי קושי להשיג ילדים בגיל הרך כי נוח ללשכת הרווחה להפנות ילדים מבית-ספר כי כך הם משכנעים את האימהות: עושים שם שיעורי בית.
צביה באום: הקונספט הטיפולי שלנו הוא מעורבות של הורים.
צביה באום: אני מאוד מתחברת לדברים של פרופ' שמידט, אני עובדת סוציאלית במקצועי וזה מה שינקתי בלימודיי – צריך להשאיר את האחריות בראש ובראשונה בידי המשפחות, ואפילו בידי המשפחות הכי קשות, כל אחת ברמה שבו היא נמצאת.
רן כהן: עד גבול מסוים.
צביה באום: בהחלט.
צביה באום: האחריות שאני מצפה מהורים של ילדים שנמצאים אצלי היא שיבואו לתורנות בישול אצלנו.
צביה באום: אני מביאה את המוצרים, והאימהות מבשלות.
צביה באום: חלקן עומדות בזה; מי שלא יכולה ופוחדת אני מבקשת ממנה לנקות את המקום.
צביה באום: אני לא בית תמחוי.
צביה באום: הקושי נמצא בזה שהממסד לא מכיר בנו כבר 5 שנים, אנחנו לא מקבלים שום הקצאה תקציבית אף על פי שכל הילדים שלנו הם ילדי רווחה, אנחנו מממנים אותם.
צביה באום: מתוך 12 ילדים יש לנו 5 ילדים של חינוך מיוחד, שארבעה מהם מטופלים בכדורים, זאת אומרת הם יצרו לעצמם סביבה מסכנת יותר ממה שהם היו בה כל אחד לחוד.
צביה באום: צריך לתקן את התפיסה למעלה לא רק בשטח.
צביה באום: אנחנו בשטח נותנים את הפתרון, והם מערימים קשיים ויוצרים בעיות.
מוריה אשכנזי: אני יושבת ראש חטיבת אחיות בריאות הציבור והסתדרות האחריות ומייצגת את המאבק.
מוריה אשכנזי: אני מייצגת את המאבק של האחיות לבריאות הציבור בנושא מדיניות הממשלה הנוכחית בהפרטת הרפואה המונעת – העברת טיפות החלב אל קופות החולים.
מוריה אשכנזי: אני פונה בשתי שאלות:
מוריה אשכנזי: האחת לד"ר נעמי לנגוס – על רקע של התנדבות ראינו היום את כל בתי התמחוי למיניהם בקבוצות האוכלוסייה שהולכות ומתרחבות בתחום העוני והרמה הסוציו-אקונומית שהולכת ויורדת .
מוריה אשכנזי: צריך לבוא מסר שמחובתה של המדינה שאמורה להיות מדינת רווחה צריכה לתת את הדגש ואת המשאבים ואת כל מה שנדרש פה.
מוריה אשכנזי: זאת חובתה של המדינה ולא של גורמים מתנדבים ועמותות.
מוריה אשכנזי: אנחנו צריכים להביט על הילדים שלנו ולהכיר בכך שהם ההון האנושי ודור העתיד.
מוריה אשכנזי: אני פונה אל פרופ' שמידט ושואלת איפה יהיה הרצף הטיפולי אם המדיניות הנוכחית היא להפריט את טיפות החלב ולהעביר אותן לקופות.
מוריה אשכנזי: איפה יהיה הרצף כאשר אתה נותן את השירות דרך שירותי הרווחה של כל העיריות והמועצות.
מוריה אשכנזי: בתחום הזה האחיות לבריאות הציבור מצויות בכל הוועדות למיניהן כמו ועדות השמה – איך אתה רואה את הפיזור בין ארבע קופות חולים או בין גורמים אחרים?
רון מיבר: אני מעמותת אחיות בריאות הציבור.
רון מיבר: דיברו על מניעה מול טיפול, ופרופ' שמידט הזכיר במיוחד גם את ההשקעה הגדולה של הטיפול מול המניעה וגם את התשואות הגבוהות של המניעה מול הטיפול.
רון מיבר: איך הופכים את היחס הזה, איך מכניסים את זה לאוצר זה משהו שאני לא יודעת איך עושים.
רון מיבר: אולי חכמים גדולים ממני שכבר נתקלו בסוגייה הזאת וגם הביאו אותה לאוזני האוצר יוכלו לפצח את הקוד הזה כדי להשקיע את התקציבים להפוך את הפירמידה, ואז אולי יהיו גם תשואות יותר גבוהות.
רון מיבר: יש לי שתי שאלות לפרופ' רוזנטל – ופחות לפרופ' שמידט כי הוא אמר שדווקא יש לו קשר עם האוצר – האם יש מחויבות של המשרדים שבחסותם הוקמו הוועדות שישבו מאות שעות, להשיג את התקציבים האלה?
רון מיבר: והאם ההמלצות של שתי הוועדות כוללות את התקצוב שלהן?
רון מיבר: זאת אומרת, כמה יעלו ההמלצות האלה.
רון מיבר: אני מתארת לעצמי שאי אפשר ליישם הכול, אבל האם יש סדר עדיפויות של יישום ומהו?
סלימן יוסרא: אשמח אם גב' תמר אלמוג תעדכן אותנו לגבי הדיון האחרון שהיה בכנסת בוועדה לזכויות הילד לגבי הגמשת הקריטריונים לקבל סבסוד לאימהות עובדות, במיוחד במגזר הערבי.
סלימן יוסרא: הנתון הזה היה מאוד משמעותי לגבי מספר הילדים השוהים במשפחתונים או במעונות היום הערביים מפני ששם שעות השהייה הן מאוד ארוכות, ורוב האימהות העובדות במגזר שלנו הן במילא מורות שבכלל לא זכאיות לסבסוד.
סלימן יוסרא: אני אשמח אם הוועדה כבר עובדת, היא עובדת מול משרד האוצר בשיתוף עם האגף.
רן כהן: בוועדה לזכויות הילד אנחנו חושבים שצריכים להגמיש מאוד את הקריטריונים כדי שילדים יוכלו להתקבל במעונות לא בתנאי הזה, אלא שיכולו לקבל את עצם חווית השהות במעון בלי התנאי הזה.
דורית ארם: אני מהחוג להיבטים התפתחותיים בבית-הספר לחינוך באוניברסיטת תל-אביב.
דורית ארם: אני רוצה לשאול על החינוך.
דורית ארם: אתם מדברים על עבודה סוציאלית, על בריאות, איפה משרד החינוך?
דורית ארם: קל לדבר על ילדים במצוקה.
דורית ארם: אבל אם מסתכלים על הסתכלות פרו-אקטיבית, על התפתחות של ילדים מלידה, איפה תוכניות החינוך?
דורית ארם: איפה העבודה המקצועית הזאת?
רן כהן: גם אני הרבה פעמים שואל איפה זה.
רן כהן: אני חשבתי שצריך להקים משרד לזכויות הילד כדי להבטיח שזה ייתן את המענה שלא ניתן היום.
פנינה הירש: אני מפקחת במשרד החינוך.
פנינה הירש: אני לא נשלחתי כדי לייצג את משרד החינוך.
פנינה הירש: אני מפקחת של מגמת חינוך לגיל הרך של תלמידים שלומדים בתיכון כדי להיות מחנכים לגיל הרך.
פנינה הירש: נעמי לנגוס הייתה המפקחת שפיקחה על המגמה לפניי.
פנינה הירש: יש לנו קשיים מאוד גדולים בקיום המגמה הזאת כי כנראה שאין תדמית חיובית, ואנחנו מרגישים את הקושי גם במגמה.
רן כהן: אבל לא עלה במשרד החינוך מה קורה לילדים לפני שהם מגיעים לתקופה שבה אתם כבר נכנסים לפעולה?
פנינה הירש: זאת הדאגה; אנחנו רוצים להכשיר אנשים שיכשירו את הדור הצעיר.
רחל שנרב: אני מפקחת מעונות יש"ע, עבדתי עם נעמי, אני עובדת נפלא עם תמי.
רחל שנרב: התנדבתי בוועדה של הגיל הרך הייתי במשך 10 שנים.
רחל שנרב: דיברנו על הנושאים האלה הלוך ודבר, ולא הגענו עדיין לשום דבר.
רחל שנרב: גם כאן שומעים דברים ולא מגיעים בשטח - -
נעמי לנגוס: הפעם נגיע, את תראי.
רחל שנרב: בעזרת השם.
רחל שנרב: רציתי לשאול האם אי אפשר לחלק את העדיפויות, ולפחות בדבר המשמעותי ביותר שהוא מספר הילדים פר-מטפלת, להסדיר.
רחל שנרב: היום משרד התמ"ת דורש מאיתנו ל- 10 תינוקות, 8 גמולים ו- 14 פעוטים.
רחל שנרב: כל אחד יודע מה זה אומר, כל מי שיושבת פה יודעת שזה בלתי אפשרי.
רחל שנרב: האם מישהו חשב לעשות את התיקון בתהליך מסוים, אולי לפחות להתחיל את התהליך עם הדבר החשוב ביותר של מספר ילדים מול מטפלת, ולהפסיק את ברירת המחדל.
רחל שנרב: אנחנו עושים בכל המעונות עבודה נהדרת, אבל המעון נשאר ברירת מחדל מכיוון שמה שנדרש מאיתנו זה ברירת מחדל, גם אם ההורה בא ואני מציגה לו כמה מעונות ואומרת שהם נהדרים, אני אומרת לו שבסופו של דבר לא כתוב בתורה שצריך לשלוח למעון.
רן כהן: השאיפה היא כן להגיע למעון.
רחל שנרב: אז לפחות להתחיל בנושא שהוא כל-כך קריטי.
רחל שנרב: לא דובר על נושא השכר של מנהלות ושל מטפלות, בעוד כן מדברים על גננות.
רחל שנרב: כשמדברים על מטפלות ועל מנהלות אפשר ללמוד מה קורה במעון.
רחל שנרב: לסיום, אני מייצגת גם את כל אלה שפונו מגוש קטיף ועברו משבר אדיר- -
רן כהן: וחלקם עדיין עוברים.
רחל שנרב: ועוברים היום כל רגע.
רחל שנרב: אני הולכת בהתנדבות לכל המקומות שבהם נמצאים המגורשים ומלווה את המעונות.
רחל שנרב: יש מעונות שקיבלו ציוד ממשרד התמ"ת דרך משרד ראש הממשלה מא'-ת' באופן יוצא מן הכלל.
רחל שנרב: אלה ילדים מסוימים במקום מסוים.
רחל שנרב: לעומתם יש 3-4 מקומות אחרים שנמצאים שם לא פחות ילדים, אבל להם לא מעבירים שום תקצוב.
רן כהן: סיירתי ביוזמתי במקומות של המפונים גם בבתי המלון וגם באתרים אחרים.
רן כהן: זה נושא שהוועדה מטפלת בו, הזעקתי את ראש הממשלה בעניין, את משרדי הממשלה, את שרת החינוך.
רן כהן: אני משתדל לעשות כל מה שאפשר, אבל לא נכניס את זה לדיון הזה.
רחל שנרב: זה הגיל הרך.
רחל שנרב: מדברים על 12 ילדים, אני מדברת על מאות.
רן כהן: אני מטפל בזה כי זה נוגע לזכויות ילדים.
רחל שנרב: אני מוכרחה לומר שתמר אלמוג עוזרת לי מאוד בעניין הזה.
נאוה דקל: אני מהקו לפניות תלמידים ממשרד החינוך.
נאוה דקל: אנחנו מאוד נשמח להרחיב את היריעה ולהיות גם קו לילדים מגיל 0-3, היום אנחנו מקבלים פניות רק מגיל 3, ואנחנו גם האומבודסמן לזכויות- -
רן כהן: אז תרחיבו.
נאוה דקל: מתוך הניסיון חייבים להחליט על שניים-שלושה דברים שהם הראשונים שצריך להתייחס אליהם ולטפל בהם כי נראה שכל הוועדות הולכות על כל הקופה, ואת כל הקופה לא נקבל מיידית.
נאוה דקל: אז אני רוצה שתהיה חשיבה על דבר אחד או שניים מתחילים איתם: מספר הילדים במעונות, הכשרת המטפלות.
נאוה דקל: אבל משהו שיהיה יותר ממוקד יכול להיות יותר ישים; בצורה כזאת כרגע הדברים נראים לו מאוד מפוזרים.
תמר פליישר: רציתי לדבר על נושא אחר שלא דיברו עליו - השכר הנמוך של המטפלת.
קריאות: דיברו על זה.
תמר פליישר: אני מצטערת.
רן כהן: אני רוצה לבקש מהמשיבים להשיב.
רן כהן: פרופ' שמידט, בבקשה.
רן כהן: אחרי התשובות אני אסכם את הדיון בדברים שיש בהם גם ראייה של הסדר לטווח יותר ארוך.
הלל שמידט: באשר לאחריות הממשלה, אנחנו לא משחררים את הממשלה ואת המדינה מאחריות על ילדים בסיכון, אבל אנחנו צריכים להיות ערים לכך שהתפיסה היא לא שהממשלה הכבדה תדאג לכל מחסורם של הילדים.
הלל שמידט: האחריות המיניסטריאלית – כן; אספקת השירותים תתבצע באמצעות אותם ארגונים לא ממשלתיים.
הלל שמידט: לא רק העיריות, אלא גם ארגונים וולונטריים שחלקם נמצאים פה עם הפיקוח.
הלל שמידט: חייבת להיות חלוקת עבודה חדשה בין הממשלה לבין הארגונים לא ממשלתיים בהקשר הזה.
הלל שמידט: אין לזלזל לחלוטין בשיעורי ההתנדבות במדינת ישראל, הם בין הגבוהים בעולם המערבי, אם כי יש התמתנות מסוימת במספרים.
הלל שמידט: יש ארגונים שיהיו הזרוע לאספקת השירותים.
הלל שמידט: הפיקוח, הבקרה, קביעת הסטנדרטים, האחריות יהיו.
הלל שמידט: הנושא הזה חייב להשתנות מאוד.
הלל שמידט: באשר לרצף הטיפול, אנחנו מודעים למה שאת אומרת.
הלל שמידט: מאחר שאנחנו מפזרים את זה בין הממשלה לבין הארגונים הלא ממשלתיים שכבר מספקים את רוב השירותים.
הלל שמידט: בשירותים לילדים יש עשרות עמותות שעושות את העבודה, המדינה לא עושה את זה, הן ניזונות מכספי מדינה וכספים אחרים, אבל בפועל הן אלה שמספקות את השירותים.
הלל שמידט: אנחנו מבקשים ליצור את אותם מנגנונים שמפורטים בדוח מה יהיו המנגנונים שיספקו את השירותים באמצעות ראיית-על, באמצעות ועדות מקומיות, באמצעות מתאמי טיפול, ואנחנו מבקשים להשקיע הרבה מאוד משאבים בפיתוח המנגנונים האלה כדי להבטיח.
הלל שמידט: כמובן, שאנחנו יודעים שברמה האסטרטגית זה יפה, ברמה של היישום צריך לעבוד קשה, אבל כבר היום חלק מהרשויות המקומיות מתארגנות.
הלל שמידט: אחד הדברים שלמדנו הוא שאנחנו לא הולכים לשנות את מה שלא הצליחו גדולים מאיתנו – לא קוברסקי, ולא פורז יבדל"א – אנחנו לא מתכוונים למזג את כל הרשויות כי אנחנו יודעים מה המשמעות.
הלל שמידט: אבל במדינת ישראל יש בעיה רצינית מאוד של ריבוי רשויות מקומיות שגורמות לכך שלא כל השירותים נגישים, יש פיצול ויש כפילויות.
הלל שמידט: לכן אחת ההמלצות שלנו היא ליצור אגד רשויות לצורכי ילדים בסיכון כדי שנוכל לעגן את המשאבים וליצור נגישות יותר גדולה באמצעים המפורטים בדוח.
הלל שמידט: באשר להקצאה ולטיפול.
הלל שמידט: יש המלצה ברורה להקצות בכל תוכנית שתוגש בידי רשות מקומית או ממשלה או ארגון וולונטרי, 20% מהתקציב כדי להשקיע בפיתוח תוכניות מניעה.
הלל שמידט: יש לנו ויכוח עם האוצר על שיעור האחוז הזה – אם זה יהיה 20% או גמיש בהתאם לאופי התוכנית, אבל יש המלצה ברורה ומתוקצבת להעביר את זה בצורה כזאת, כך שתוכנית לא תוגש אם לא יראו בה אמצעים לתוכניות מניעה ולא רק לתוכניות טיפול.
הלל שמידט: אני לא רוצה לפרט כרגע את המספרים של התקציב, אבל לכל אחת מההמלצות יש תקציב שנידון אתמול עם שר האוצר.
הלל שמידט: בהקשר הזה אני רוצה להגן על משרד החינוך; הוא היה חבר בוועדה, היו להם נציגים, והדוח מתייחס לנשירה הגלויה ולנשירה הסמויה.
הלל שמידט: באשר למסיימים את בחינות הבגרות יש המלצות ברורות ויעדים ברורים.
הלל שמידט: משרד החינוך היה שותף להמלצות האלה בהתייחסות גם לאוכלוסיות מיוחדות ותרמו לעבודת הוועדה.
נעמי לנגוס: אני רוצה להעיר לגבי תפקיד המתנדבים לעומת תפקיד משרדי הממשלה.
נעמי לנגוס: אנחנו לא באים להחליף את משרדי הממשלה ולא באים לפעול מול אלה שאנחנו רוצים לעזור להם.
רן כהן: אגב, מותר למשרדי הממשלה להתנדב.
נעמי לנגוס: אנחנו רוצים לעמוד מאחורי האנשים שצריכים לפעול ופשוט לדחוף אותם קצת- -
מוריה אשכנזי: אבל המציאות של היום היא בדיוק דבר והיפוכו.
נעמי לנגוס: בכל אופן, הרעיון לדעתנו, נשאר רעיון יעיל, ואני מבינה שגם חבר הכנסת רן כהן רואה בזה תועלת רבה.
נעמי לנגוס: אז בבקשה, אני שוב קוראת למי שרוצה להתנדב.
רן כהן: אולי הניסיון החשוב ביותר שלי בעבודת הכנסת כמחוקק – ואתם יודעים שאני מחוקק חברתי מאוד יעיל – הוא שאי אפשר לעשות שום דבר בעל משמעות בלי הקהילה.
רן כהן: בלי ההתנדבות והלחץ של הקהילה שום דבר לא שווה.
רן כהן: אני חוקקתי את חוק שכר המינימום, עשיתי את זה בלי, וזה לא לגמרי מצליח; חוק הדיור הציבורי עשיתי עם, וזה כן מצליח; חוק בריאות הנפש, חוק זכויות החולה.
רן כהן: כל מה שנעשה עם הקהילה מצליח יותר.
רן כהן: השופט שוהם, בבקשה.
שלמה שוהם: יש לנציבות הדורות הבאים סמכות, לפי סעיף 32 לחוק הכנסת להמליץ בפני הכנסת ולהניח הצעות חוק בפני הכנסת.
שלמה שוהם: בעקבות ההערות שנאמרו פה אנחנו מתכוונים לעסוק בזכות לחינוך.
שלמה שוהם: השאלה הגדולה היא מי יהיה אחראי בנושא הזה.
שלמה שוהם: לעומת פרופ' שמידט אנחנו מדברים על אחריות ממשלתית וממלכתית, על דבר שייעשה בחוק.
הלל שמידט: אני לא מסיר את האחריות.
הלל שמידט: האספקה.
שלמה שוהם: האספקה תהיה בידי הרשויות המקומיות.
שלמה שוהם: כמי שישב בוועדת דברת, יש שאלה גדולה בנושא המח"אות – זה דמוי הדברים שאתה מציג כאן – האם הדבר הזה יכול לעבוד פרקטית, אבל זאת כבר שאלה אחרת.
שלמה שוהם: אני קורא לאנשים לגבי הזכות לחינוך שעוסקת בזכות של הילד, ולא בשאלה הגדולה לגבי האימהות.
שלמה שוהם: אני לא עוסק כרגע בילדים בסיכון, אלא בכל הגיל הרך.
קריאה: מה עם הזכות לטיפול?
שלמה שוהם: נעסוק בזה.
שלמה שוהם: היתרון הגדול, לפחות בתקופה הקרובה, לגבי נציבות הדורות הבאים, היא שהיא נשארת יציבה בכנסת, והיא תהיה גם בכנסת הבאה.
שלמה שוהם: אני מאחל לחבר הכנסת רן כהן להגיע לכאן – אולי לא לכנסת, אולי יותר גבוה, אבל לפחות לפה.
שלמה שוהם: אנחנו מתכוונים להניח את העניין הזה על שולחן הכנסת הבאה, לפחות בחתימת של 20-30 חברי כנסת.
שלמה שוהם: יש פה הזדמנות ופתח.
שלמה שוהם: אנחנו נקיים דיונים ושולחנות עגולים בעניין הזה.
שלמה שוהם: אני קורא לאנשים לפנות אלינו.
שלמה שוהם: בסופו של יום התהליך יהיה חוק הזכות לחינוך לגיל הרך.
שלמה שוהם: החוק הזה יונח על שולחן הכנסת, אני מאמין שיש לו מקום ואפשרות להיות קטליזטור גדול גם למשרדי הממשלה אם הוא יבוא מהציבור, ואני מקווה שאנחנו נחבור לוועדות שישבו פה ונקדם את הנושא הזה.
רן כהן: לשם התיקון, אומרים מגיל אפס עד גיל 3.
רן כהן: צריך לומר: מגיל לידה עד בכלל, אין גיל אפס.
מרים רוזנטל: עלתה כאן שאלה לגבי הדיון בסדר עדיפויות של יישום הסטנדרטים, האם יש הבטחה של תקציב לכך.
מרים רוזנטל: אנחנו עדיין נמצאים בתוך התהליך, ולכן לגבי סדר העדיפויות נצטרך לעבוד לצד הרשות המתכננת בתוך המשרד כדי לבדוק מה ניתן לעשות ואיך ניתן לעשות מבחינה תקציבית מתוך הבנה שאי אפשר יהיה לעשות הכול בבת-אחת.
מרים רוזנטל: מבחינה מקצועית אנחנו יודעים איפה העדיפות נמצאת, ולצערי הרב, סדר העדיפויות שלנו הוא מאוד יקר, אין לנו עדיין אומדנים תקציביים מדויקים.
מרים רוזנטל: ישנה עבודה על-כך.
מרים רוזנטל: אין לנו הבטחה, אף אחד לא חתם לי על צ'ק מה שזה מה שנקבל ליישום ולמימוש ההחלטות, אבל יש נכונות בתוך משרד התמ"ת לעבוד על יישום הסטנדרטים שאנחנו ממליצים עליהם.
מרים רוזנטל: שלוש פעמים אנשים חזרו ואמרו שלא דיברנו על תנאי שכר ועל תנאי עבודה של מטפלות.
מרים רוזנטל: אבל דיברנו וגם דיברנו, ואנחנו מדברים על כך הרבה.
מרים רוזנטל: בתור יושבת ראש הוועדה שננזפה לא פעם בתוך הוועדה, אני רוצה לציין שכנראה יש מגבלה ליכולת של ועדת סטנדרטים לקבוע מהם תנאי השכר של אנשים שעובדים בתחום הגיל הרך.
מרים רוזנטל: הדרך היחידה היא לקבוע דרישות לכניסה לתפקיד, ואז אם אנשים יסיימו את ההכשרה שהם צריכים לקבל ויגידו שהם לא מוכנים לעבוד – שזה למעשה מה שקיים כבר היום, ההצבעה היא ברגליים – בתנאים שמציעים לא תהיה ברירה אחרת, אלא להציע תנאים טובים יותר ומכבדים יותר.
מרים רוזנטל: אני רוצה להדגיש, שלא הכול הוא רק שאלה של תנאי שכר.
מרים רוזנטל: כשאנחנו מדברים על תנאי עבודה אנחנו מדברים על יכולת של מטפלת כזאת שעובדת למעלה מ-8 שעות עם ילדים לקחת הפסקה של רבע שעה כל ארבע שעות, שזה אחד הדברים שבמקומות אחרים בעולם מחייבים אותו כמינימום; שתהיה לה אפשרות לשבת ולקחת גם ילדים על הברכיים ולא תצטרך להיכנס לכיסא של 30 ס"מ רוחב שרק ילדים יכולים לשבת עליו כדי שהיא תוכל לדבר כביכול בגובה העיניים עם הילדים; שהיא לא תהיה מישהי שנמצאת בתחתית הסולם כמו הטירון או מי שחוטף את החבטות של כל מי שמעליו כשיש מצוקה או בעיות בשטח.
מרים רוזנטל: כך שאנחנו צריכים לבנות מעמד מקצועי של אנשים שעובדים בטיפול בילדים בגיל הרך.
מרים רוזנטל: כמו שאמרה פעם עמיתה שלי במקום אחר, כשאנחנו מכשירים רופאים אנחנו לא אומרים שמי שהוא רופא ילדים לא צריך ללכת לבית-ספר לרפואה, ומספיק שיעבור השתלמות.
מרים רוזנטל: כך כאשר מדברים על חינוך ילדים בגיל הרך.
תמר אלמוג: לעניין אחריותו של המשרד ומחויבותו לעבודת הוועדה, אני מבקשת לציין שיש מחויבות ואחריות של המשרד, והיא באה לידי ביטוי בעבודה היומיומית של המשרד.
תמר אלמוג: במשרד נרתמו יחידות רבות לנושא הזה; היחידה לתכנון ולכלכלה קיבלה הנחיה ממנכ"ל המשרד לתקצב את ולעשות הערכה של כל יישום הסטנדרטים המשופרים שאנחנו מעגנים בתוך מסמך הסטנדרטים החדש.
תמר אלמוג: כמובן, המשמעויות התקציביות הן גבוהות מאוד, ועל-כן כבר בהצגת הדברים בדוח הביניים שהוצג לשר אולמרט שאימץ את המגמות בדוח, הוא הנחה את מנכ"ל המשרד להכין תוכנית יישום הדרגתית עם המשמעויות התקציביות שתהיה פרושה על פני שנים אחדות, וכמובן, סדר העדיפויות של היישום ייקבע בידי הוועדה המקצועית.
תמר אלמוג: במסגרת החלטת הממשלה מיוני 2005 התקבלה החלטה לשילוב אמהות בעבודה.
תמר אלמוג: התוכנית מתוקצבת ב- 150 מיליון ₪ - תוספת תקציבית לאגף למעונות יום.
תמר אלמוג: לתוכה נכנס גם היעד של טיוב השירות.
תמר אלמוג: בימים אלה אנחנו מקיימים דיונים אינטנסיביים עם אגף התקציבים באוצר לקראת אישור של שיפור תקינה בראש ובראשונה בכיתת התינוקות והפעוטות ממש בימים הקרובים.
תמר אלמוג: אני מקווה שאני אוכל להצהיר קבל עם ועדה ברגע שיינתן לנו צו מחירים כדי שנוכל לפרסם לכם פורמלית שזה מה שעומד להיות.
תמר אלמוג: זה יישום התחלתי של חלק מדוח הוועדה שכבר יקבל ביטוי בתוכנית החדשה.
קריאה: אפשר לקבל מספרים?
תמר אלמוג: אני לא יכולה להגיד כלום, זה בדיונים, ואני לא רוצה להתחייב לשום דבר.
תמר אלמוג: אבל תאמינו לי, משקיעים הרבה מאוד מאמצים כדי להשיג את היעד הזה.
תמר אלמוג: יעד נוסף שמגובה בתוך תוכנית 150 מיליון הוא מימון חלקי של המדינה לנושא החלת הפיקוח על המסגרות ורישוי.
תמר אלמוג: הנושא השלישי שמגובה בתוכנית הוא עיבוי מערך ההדרכה וההכשרה של הצוותים, מה שקוראים לו מבחינה מקצועית – הדרכה תוך כדי עבודה, לפי קריטריונים מקצועיים שנבנה.
תמר אלמוג: לגבי הגמישות במגזר הערבי, זה גם חשוב לך, ראיתי לפי המכתב שהפנית לשר שלנו, למשרד התמ"ת יש תוכנית כוללת לטיפול בנושא תעסוקה במגזר הערבי.
תמר אלמוג: במסגרת התוכנית הכוללת הזאת יש התייחסות של כל יחידות המשרד עם הכלים השונים, כמובן גם של מעונות היום.
תמר אלמוג: לתוך התוכנית החדשה של 150 מיליון נכנס גם הטיפול הממוקד באוכלוסייה ספציפית, אבל אני מדברת אך ורק על נשים שעדיין לא יצאו לעבודה, אבל נמצאות בתהליך לקראת כניסה לשוק העבודה.
תמר אלמוג: גברת שתבקש מימון למעון מכיוון שהיא רוצה לשתות קפה אצל השכנה לא תקבל מענה, אבל כמובן, תהיה הגמשה של הקריטריונים בהדרגתיות ובאופן נקודתי לכל מי שיצטרך.
רן כהן: מאוד מודה לתמר.
רן כהן: יש לי בשורה אחת טובה; יש לי הסכם עם יושב ראש הכנסת רובי רבלין, שהוועדה לזכויות הילד תישאר גם בכנסות הבאות ועדה סטטוטורית כדי לדאוג לכל הזכויות של הילד.
שלמה שוהם: אני יודע כמה זה חשוב וכמה לא היה קל בסיטואציות שהיו פה, ואני בהחלט משבח אותך.
רן כהן: מאוד לא פשוט כי רוצים לבטל ועדות ולא להוסיף ועדות.
רן כהן: כאן יש הישג בהחלט משמעותי, כך שכל מה שמדברים עליו כאן יהיה לו המשך גם בכנסת הבאה.
רן כהן: אני חדור אמונה בכך שכאשר אנחנו מטפלים בילד הרך אנחנו מטפלים בו משום שזאת זכותו האלמנטרית של כל ילוד בישראל לקבל את האפשרות לפרוח ולצמוח בצורה המיטבית.
רן כהן: זה לא עניין תועלתני או לא תועלתני, זה קודם כל זכות טבעית ברמה האנושית, וחובתנו כקבוצת המבוגרים במדינה להבטיח את זה.
רן כהן: שנית, אני משוכנע שזה גם המיטב מבחינת הבטחת החברה העתידית להיותה חברה מתוקנת, צומחת ופורחת.
רן כהן: לדוגמה, בתפקידי כשר התעשייה והמסחר בעבר ידעתי שיש לי ייעוד אחד - שתהיה צמיחה כלכלית מיטבית.
רן כהן: אם רוצים להבטיח את זכויות האדם בחברה הזאת וגם את הצדק החברתי, בלי צמיחה כלכלית זה לא עובד.
רן כהן: הגשתי לממשלה הצעה ל- 10 שנים איך להגיע מ- 17 אלף דולר לנפש ל- 25 אלף דולר.
רן כהן: האמינו לי, במרכז העניין הייתה השקעה בתשתיות, וקודם כל בתשתיות אנושיות.
רן כהן: אין דבר מצמיח יותר מבחינה כלכלית מאשר השקעה בהון האנושי.
רן כהן: ככל שיהיה מוקדם יותר – טוב יותר, יעיל יותר, פורה יותר וצומח יותר.