GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רן כהן: מה שמעניין אותם זה הילדים.
רן כהן: עכשיו הדיון הוא לא המועצה, אני לא מבין על מה הדיון.
יעקב בן-יששכר: זה לא בדיוק נכון.
רן כהן: מה לא נכון?
יעקב בן-יששכר: זה לא נכון שהם פועלים רק לטובת הילד כי הנתונים שלנו מראים אחרת.
רן כהן: הדיון הוא לא על המועצה עכשיו.
רן כהן: אני מאוד מודה לך.
נעמי לנגוס: אני מייצגת את האגודה הישראלית למען הילד בגיל הרך, אנחנו קולגות של המועצה לשלום הילד במובן מסוים.
נעמי לנגוס: אני רוצה להצטרף למברכים על הדוח.
נעמי לנגוס: הדוח נוגע לכל המשרדים, ובמקביל הוא נוגע לכל תחומי החיים של הילדים בכל הגילאים.
נעמי לנגוס: אני מוצאת פחות ממצאים על הגילאים הצעירים יותר של לידה עד 3 מאשר על שכבות הגיל האחרות.
נעמי לנגוס: יכול להיות שזה מצב מובן, אולי אין מספיק סטטיסטיקה, אולי אין מספיק מקורות מידע- -
רן כהן: גילינו שהילדים מגיל לידה עד 3 מופקרים במידה מסוימת.
רן כהן: אין עליהם שום אחריות חוקית; שום חוק לא חל עליהם, שום הסדרים לא חלים עליהם.
רן כהן: מזל שיש טיפות חלב כי זה אולי הדבר היחיד שנגיש מטעם המדינה.
רן כהן: לכן אולי גם אין נתונים.
נעמי לנגוס: אם אנחנו מדברים על העתיד ועל ההצלחות של חינוך קדם-יסודי 5 ומעלה וכו', כולם יודעים שהתנאי הראשוני הוא ההצלחה והבריאות של הילדים מגיל לידה עד 3.
נעמי לנגוס: לכן יכול להיות שמישהו צריך לקחת יוזמה.
נעמי לנגוס: לצערי, האחריות על חינוך של ילדים בגיל לידה עד 3 במסגרת משרד התמ"ת – אני לא יודעת מה הקשר, זאת שגיאה היסטורית מימים ימימה – והמטרה שלהם היא יציאת האם לעבודה, כל הגישה במסגרות החינוך היא שונה כאשר שמים את האימהות כמטרה במקום את הילד- -
יעקב מרגי: אבל זה נענש, השני לא - - -
נעמי לנגוס: לא תמיד.
נעמי לנגוס: יש מצבים שאם האמא היא המטרה הילד יוצא נפסד מהעניין הזה.
נעמי לנגוס: אני רוצה לצטט מספר מילים בפרק בפיקוח על הגיל הרך מדוח נציבות הדורות הבאים: "יש לציין, כי התקן העולמי הנוגע לטיפול בגיל הרך קובע יחס נדרש של 3 מטפלות ל- 10 פעוטות במסגרות כאלה ואחרות".
נעמי לנגוס: המצב אצלנו הוא יחס של 3 מטפלות ל- 22-25 ילדים.
נעמי לנגוס: ייתכן שאם היו שומרים על התקן הבינלאומי היו פחות תאונות, אולי ילדים היו גם פחות נדבקים זה מזה, אבל ברור שהיו הישגים לימודיים וחינוכיים טובים הרבה יותר.
נעמי לנגוס: כך שמי לוקח את האחריות על הילדים הקטנים?
נעמי לנגוס: אמרת שהמצב פרוץ, וזה בדיוק המצב.
רן כהן: תודה רבה לך.
רן כהן: בלהה נוי, בבקשה.
בלהה נוי: גם אני בין המברכים.
בלהה נוי: הדברים שהצגת הם חלק קטן מלהגיד שהנוער שלנו בסיכון – וכל הנוער שלנו בסיכון.
בלהה נוי: לא נגעת בנושא ההתאבדויות.
בלהה נוי: מאז תחילת שנת הלימודים היו כבר 6 התאבדויות מאז תחילת שנת הלימודים ועוד עשרות אם לא מאות של ניסיונות התאבדות.
בלהה נוי: להבדיל מהרפואה אין מספיק אנשי מקצוע - יועצים ופסיכולוגים במערך החינוך.
בלהה נוי: כל המשימות נופלות על כתפיהם של אנשים משלנו.
בלהה נוי: יש בתי-ספר תיכוניים עם למעלה מאלף ילדים שאין בהם פסיכולוג אחד.
בלהה נוי: חוק לימוד חובה לגילאי 3-5 לא הביא איתו אפילו פסיכולוג אחד או יועץ אחד.
בלהה נוי: יש גננת, אבל לא אנשי בריאות הנפש.
בלהה נוי: זה שוב מפנה את הזרקור למשרד האוצר, לצערי.
בלהה נוי: פרק השילוב בחוק החינוך המיוחד דיבר על תוספת של כוח אדם של בריאות הנפש, וגם עם זה לא קרה כלום.
בלהה נוי: יש פה המון דברים, המון אפשרויות לאנשי מקצוע לפעול, אבל שיהיו אנשי מקצוע.
רינה יצחקי: אני רוצה לברך בעומק לב את הכנת השנתון.
רינה יצחקי: זה מסמך חקרני במובן הטוב ביותר של המילה, שחושף את הפער העצום בין ההצהרות הצדקניות של כמה חשובים לנו הילדים לבין מה שקורה באמת.
רינה יצחקי: הדוח הוא מראה שעל הקיר, הוא המראה של החברה שלנו, והוא מחייב, לפי עניות דעתי, שהוא לא יהיה אפיזודה חדשותית שהיום הוא הוגש בכנסת, אלא משאב ללמידה עמוקה של מה שנחוץ וצריך לעשות.
רינה יצחקי: זה בהחלט מחייב הקפדה על הבנת הנקרא כי סטטיסטיקות אפשר לקרוא איך שרוצים, אפשר לפרש אותן לכאן ולכאן, ומאוד חשוב שהדבר הזה יילמד.
רינה יצחקי: למיטב ידיעתי, זה כנראה הגוף היחידי שלומד את מצבם של ילדים על כל תחומי חייהם.
רינה יצחקי: הדוח של יוניצ"ף אינו מתייחס לכל הפרמטרים שהדוח שלנו מתייחס כי הוא דוח בינלאומי.
רינה יצחקי: אני רוצה להציע גם להתמקד במוסף רעיוני שיתמקד באחת הבעיות הקשות שמוצגות.
רינה יצחקי: לא כולם רוצים לקרוא את הדברים האלה, ולא כולם יודעים לקרוא טבלאות.
רינה יצחקי: השנתון הוא משאב למידה ממדרגה ראשונה, וצריך לעשות לו את הפרסום ברוח הזאת שיראה איפה אנחנו נמצאים.
רינה יצחקי: למיטב ידיעתי, כנראה הגוף היחיד שלומד באמת את מצב הילדים על כל תחומי חייהם ובכל הגילאים הוא המועצה לשלום הילד.
רינה יצחקי: יצחק קדמן אמר שהוא היחיד בעולם, הדבר הכי דומה לו זה הדוח השנתי של יוניס"ף על מצב ילדי העולם, אבל הוא לא מתייחס לכל-כך הרבה פרמטרים שהדוח שלנו מתייחס מכיוון שהוא בינלאומי ולא מקומי.
רינה יצחקי: אני רוצה להציע שנוסף לכל הנתונים הסטטיסטיים שיתוסף מוסף רעיוני שעוסק בבעיה או שתי בעיות שבאותה שנה היו החמורות ביותר, לפי מה שנלמד מהדוחות.
רינה יצחקי: לא כולם יודעים לקרוא טבלאות, לא כולם מחזיקים את הטבלאות מול העיניים, לא כולם רוצים לקרוא את הדברים האלה.
רינה יצחקי: הרבה אנשים שייכנסו למערכת – עובדים סוציאליים, מורים, רופאים – נדרשים לעשות עבודות, והדוח הזה הוא משאב למידה ממדרגה ראשונה, וצריך לעשות לו פרסום ברוח הזאת, שהוא מלמד אותנו איפה אנחנו נמצאים, וכמובן הוא צריך להוות מסמך שמאפשר עיצוב מדיניות של משרדי הממשלה ומוסדות אחרים, לפי הנתונים שהוא נותן, ועל-פיו גם צריך להיעשות סדר העדיפויות.
רן כהן: מתן ארד ממועצת התלמידים.
מתן ארד: בחוברות שחילקתם ראיתי נתון של 24 תלמידים בכיתה- -
יצחק קדמן: בממוצע.
מתן ארד: אני כל החיים שלי למדתי בכיתות של 40 תלמידים.
מתן ארד: במתמטיקה פשוטה זה צריך להיות 40 כיתות של 10 תלמידים.
מתן ארד: נתון נוסף הוא שיש למעלה מ- 17 אלף תאונות בבתי-ספר ובמוסדות חינוך.
מתן ארד: רוב הפגיעות האלה היו יכולות להימנע אם הייתה אחות בבתי הספר, ואם הייתה מודעות.
מתן ארד: בשנים האחרונות מעורבותה של האחות ירדה, היא מגיעה לבית הספר רק פעמיים בשבוע, אם בכלל- -
נעמי לנגוס: הבעיה היא בעיקר בבתי-הספר המקצועיים.
קריאות: בכל בתי-הספר.
מתן ארד: נתוני האלימות והפשיעה הם מדאיגים מאוד, אבל לא בלתי צפוי כי אין לנו שעות מחנך על הנושא, אין ענישה מספקת בתוך בית-הספר, אין שום דבר שיוריד את נגע האלימות.
מתן ארד: כשמישהו למעלה משקיעים בו ומשוויצים בו, וכשהוא למטה זורקים אותו.
מתן ארד: לפי אשכולות 1-2 22.3% נבחנים בבגרות מול 96.
מתן ארד: 3% מאשכולות 9-10.
מתן ארד: צריך לשנות דרך חשיבה בכלל, וצריך להזרים תקציבים לאשכולות הנמוכים.
מתן ארד: דבר אחרון, בדוח לא ראיתי נתונים על הגיוס.
מתן ארד: בעוד שנה אני מתגייס, ואני שומע הרבה אנשים סביבי שאומרים שהם לא רוצים להתגייס, שהם יברחו.
מתן ארד: אני רוצה לדעת האם יש עלייה או ירידה במתגייסים- -
אשר בן-אריה: אתה צודק, אני אראה לך אחר-כך.
נינה ווגמן: במשך הדיון נזכרתי באמנה לזכויות הילד שעל-פיה עובדת הוועדה הזאת, וישראל חתומה על האמנה משנת 1991 כשהיא נכנסה לפועל.
נינה ווגמן: אחד הסעיפים של האמנה אומר שהמדינה מתחייבת לפתח שירותי רפואה מונעת כדי לשפר את בריאות הילד ולספק לו את הזכות לבריאות.
נינה ווגמן: זה מה שאנחנו רואים בקיצוץ בתקציב שירותי הרפואה המונעת: הבריאות של הילדים הידרדרה, ותמשיך להידרדר אם הקיצוץ יימשך.
רינה יצחקי: לכן אמנת הילד צריכה להיות חוק מדינת ישראל, והיא עוד לא.
תום ברכר: שלום.
תום ברכר: אני תושב שכונת ג'סי כהן בחולון, עובד כרכז שכונות במתנ"ס.
תום ברכר: אני נמצא פה בעקבות מכתב שנשלח מהתושבים בשכונה שמתארת מצב לא פשוט של שוטטות ילדים מתחת לגיל 12 בשכונה, והיא לא זוכה לשום מענה מצד אף אחת מהרשויות או מהארגונים שפועלים בתחום.
תום ברכר: הם אומרים שגם הארגונים שעוסקים בפעילות חברתית וגם בתי-הספר בשכונה וגם הגופים הטיפוליים המוניציפליים לא מצליחים למצוא שום פתרון לכך.
תום ברכר: גם אני וגם הדס שנמצאת אתי יכולים להעיד שאנחנו רואים ילדים בגילאי 5-6 מסתובבים לבד ברחוב עד שעות מאוחרות- -
הדס שומבורסקי: לא מרשים להם לחזור הביתה.
תום ברכר: אפשר לפתוח דיון שלם מאין התופעה הזאת מתחילה.
תום ברכר: יש הרבה משפחות של עולים חדשים שאין להם תמיכה משום צד, ויש משפחות של הורים צעירים מאוד, אימהות שנכנסו להיריון בגיל צעיר מאוד, ואין להם כלים להתמודד עם גידול הילדים.
רן כהן: בעיריית חולון יש ועדה לזכויות הילד?
קריאות: זאת עיר הילדים.
רינה יצחקי: זה לא נקרא הוועדה לזכויות הילד.
קריאה: שכונת ג'סי כהן היא קצת אקס-טריטוריאלית לחולון, כנראה.
רן כהן: לא, אני מכיר את ג'סי כהן מצוין, זה חלק אינטגרלי של חולון.
רן כהן: אם יש ועדה לזכויות הילד בעיריית חולון, ויש מישהו שעומד בראשה, אין שום סיבה בעולם שלא נדחוף אותה, והם יקחו את כל האחריות.
רן כהן: אם לא - אני אפנה לראש העיר.
תום ברכר: מההיכרות שלי עם הגורמים הטיפוליים אני יודע על תופעה שאולי מאפיינת עוד הרבה מקומות בארץ; יש בן אדם שעובד בקידום נוער בשכונה ונמצא שם כל הזמן.
תום ברכר: הוא עובד בשיטת ה- reaching-out, הוא כל הזמן מסתובב בשכונה, פונה אל נערים, הוא שם, הוא חי במקום.
תום ברכר: חוץ ממנו כל גורמי הרווחה- -
יעקב מרגי: עושים את חובתם.
תום ברכר: הם לא עושים את זה מחובה, הם אנשים מאוד נחמדים.
תום ברכר: אבל בשביל להגיע אליהם צריך להתקשר לעובדת סוציאלית שיושבת במשרד.
תום ברכר: שיטת העבודה שלהם פשוט לא מותאמת למקומות האלה.
תום ברכר: אנשים לא יפנו לטיפול, הם לא יגיעו לרווחה גם אם הם מאוד צריכים את זה.
תום ברכר: זאת בעיה מאוד קשה.
רן כהן: מאוד מודה לך.
רן כהן: אני מבקש שתעביר את הדברים האלה לרחל מנהלת הוועדה, אני אפנה לראש העיר וליושב ראש הוועדה לזכויות הילד בחולון ואדרוש טיפול פרטני בסוגייה הזאת, ושידווח לנו מה נעשה בעניין.
תום ברכר: תודה רבה.
רן כהן: רב פקד רביבו, בבקשה.
יובל רביבו: אנחנו מודים מאוד לד"ר יצחק קדמן ולצוותו.
יובל רביבו: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה כל השנה, ומתייחסים לכל פנייה ולכל תלונה שמגיעות אלינו מהמועצה וכמובן מכל אזרח.
יובל רביבו: הדוח מתייחס לשנת 2004.
יובל רביבו: אנחנו בפתיחה של שנה חדשה, וההתעניינות המרכזית של המשטרה היא בנושא בני-נוער.
יובל רביבו: אני מאמין שהשנה נעשה הרבה יותר מכל שנה.
יובל רביבו: בשנה שעברה הייתה תקופת ההתנתקות שקצת פגעה במשטרה; השנה יש ירידה במספר התיקים של בני-נוער, בעוד בדרך כלל יש עלייה של 10%.
יובל רביבו: אני רואה בכך ירידה זמנית בגלל התקופה שהיינו בה, ואני מאמין שבשנה הבאה כמות התיקים הפליליים ותיקי תביעה תגדל, לצערי הרב, בקרב בני-נוער.
יובל רביבו: ד"ר בן-אריה שאל על חלקו של הנוער העולה בעבירות בני-נוער.
יובל רביבו: בשנת 2005 השיעור דומה לזה של שנת 2004 – כמעט 22% מכלל פשיעת בני-הנוער, כפול מחלקם באוכלוסייה.
רן כהן: באחוזים זה אותו דבר, במספר התיקים זה עלייה.
יובל רביבו: בוודאי.
יובל רביבו: יש גם נתונים נוספים על עבירות אלימות וכדומה, אבל אני לא רוצה להעלות את כולם כי זה מתייחס גם לשנת 2005.
רן כהן: ד"ר בן-אריה, בבקשה.
אשר בן-אריה: תודה למתן, כי הוא העיר משהו שצריך לומר על השנתון; ממוצעים חוטאים לאמת.
אשר בן-אריה: שנתון לא יכול לתאר את פרטי הפרטים של הדברים, הוא צריך להיות כלי בסיסי לעבודה שממנו כל מי שמתעניין צריך לקחת ולהעמיק בתחומים נוספים.
רן כהן: אם תעשו התפלגות ליד הממוצע, כמה ילדים לומדים בכיתות שיש בהן למעלה מ- 35 תלמידים, כמה בין 35 ל- 30 וכן הלאה, תמצא פתאום שיש המון תלמידים שלומדים בכיתות של 10.
אשר בן-אריה: לכן אמרתי תודה.
אשר בן-אריה: מי שיעיין בשנתון עצמו ולא רק בלקט, יגלה שחלק גדול מהממוצעים האלה מפורקים לפי מגזרים, ורואים שהממוצע במגזר הערבי הוא לא 24, ובמגזר הכפרי הוא יותר נמוך, וכל מיני דברים אחרים.
אשר בן-אריה: ההערה של מתן הייתה מאוד נכונה לצורך הדיון.
אשר בן-אריה: שתי הערות נוספות לגבי הנתונים: יש היום הרבה יותר נתונים מאשר בעבר, אבל ככל שאנחנו יודעים יותר אנחנו גם יודעים יותר מה אנחנו לא יודעים.
אשר בן-אריה: צריך לציין לשבח את מי שאוסף נתונים מבין רשויות הממשלה: המשטרה, שירות מבחן לנוער, משרד הבריאות שאוסף הרבה יותר מבעבר; וצריך להגיד שיש גם מקומות אחרים שלא אוספים בהם נתונים מכיוון שלא רוצים לדעת כי מעדיפים לטמון את הראש בחול.
אשר בן-אריה: אנחנו יודעים הרבה יותר מבעבר, אבל גם יודעים איפה אנחנו יודעים פחות: אנחנו לא יודעים כלום על מה שילדים עושים בשעות הפנאי שלהם – הצגתי לכם נתונים על סקר אחד, אבל אנחנו לא יודעים כלום על מה שילדים עושים בבית אחרי שהם חוזרים מבית הספר ועד שהם הולכים לבית-הספר, וזה רוב השעות.
אשר בן-אריה: במאמץ סיזיפי כמעט הצלחנו פעם להגיע לנתונים על מספר הילדים שחיים מחוץ לבית ואיפה.
אשר בן-אריה: אבל הג'וינט סגר את מרכז המידע שלו לילדים שחיים מחוץ לבית, קיווה שממשלת ישראל תיקח לזה, היא לא לקחה את זה, והיום אף אחד בישראל לא יודע כמה ילדים חיים מחוץ לביתם.
אשר בן-אריה: יש פה שברי נתונים: פנימיות של משרד החינוך לעומת פנימיות של משרד הרווחה לעומת פנימיות של משרד הדתות לעומת פנימיות צבאיות או מוסדות וכדומה.
אשר בן-אריה: אנחנו לא יודעים, וגם את זה צריך להגיד מלבד כל הנתונים שאותם אנחנו כן יודעים.
אשר בן-אריה: עם כל הביקורת שקיימת, יש המון נתונים על הגיל הרך.
אשר בן-אריה: אין לי ויכוח עם נעמי שלא משקיעים מספיק בגיל הרך, אבל יש פה המון נתונים על הגיל הרך.
אשר בן-אריה: מי שרוצה לדעת מה קורה עם ילדים צעירים מגיל לידה עד גיל 3 שיפתח את השנתון, לא את הלקט, יש הכול גם בהתפלגות על הגיל הרך.
אשר בן-אריה: לסיום, עשינו חישוב על אשפוז של ילדים בכפר קרע כחלק מפיילוט.
אשר בן-אריה: לפני 3 שנים עלות של האשפוז בבית חולים ממשלתי של ילדים שנפגעו בתאומות בכפר קרע התקרבה ל- 10 מיליון שקל.
רן כהן: אי אפשר להקים מרפאה- -
אשר בן-אריה: רצינו לעשות פרויקט שבו העירייה תשקיע מכספה ותוכיח שתוך שנה היא חסכה 2 מיליון שקל מאשפוז, האם משרד האוצר מוכן להתחייב שמיליון מתוך 2 מיליון השקלים שנחסכו יחזרו לטובת תקציבו של ראש העיר.
רן כהן: התשובה היא לא.
אשר בן-אריה: התשובה היא לא.
אשר בן-אריה: זאת הדגמה כלכלית על יישוב אחד, רק על מי שהגיע לבית-חולים ממשלתי, קרי רמב"ם.
אשר בן-אריה: בחישוב כלכלי פשוט אתה יכול למנוע חלק גדול - - -
רן כהן: נתונים ממשרדי הממשלה שאתם לא מצליחים להגיע אליהם, והיית רוצה לקבל אותם – האם אתה מוכן להעביר לי את הסוגיות, ואני בהחלט מוכן להציג אותן בפני משרדי הממשלה ולתבוע את הנתונים.
רן כהן: אם הם לא יודעים, הם בבעיה אתי.
אשר בן-אריה: בשמחה.
יצחק קדמן: אני אספר לכם סיפור על איך אפשר לעשות את הדברים אחרת: מדינת ניו-יורק, ששייכת לארצות-הברית הקפיטליסטית להפליא, מצאה בשנה מסוימת שיש עלויות אדירות בגלל נפילת ילדים מקומות גבוהות.
יצחק קדמן: סופר פה על מקרה אחד בארץ שילד נפצע קשה, אבל חלק מזה מסתיים במוות וחלק בנכויות.
יצחק קדמן: ישבו כלכלנים במדינת ניו-יורק ואמרו שכל שנה הטיפול בילדים שנפלו מחלונות עולה מיליונים.
יצחק קדמן: החליט מושל המדינה שהוא עושה מבצע – לא מכיוון שהוא דואג לילדים, אלא משום שהוא דואג לתקציב – הוא החליט שבשכונות עוני מדינת ניו-יורק תתקין על חשבונה סורגים בחלונות.
יצחק קדמן: וראה זה פלא – בשנה לאחר הפרויקט הזה מספר הילדים שהובאו לאשפוז והפכו לנכים בגלל נפילה מקומות גבוהות ירד לאפס.
יצחק קדמן: הוא עשה את החשבון "כמה הרווחתי".
יצחק קדמן: זה רק אומר שאפשר לעשות אחרת.
אשר בן-אריה: זה היה בשנות ה- 60, ותוך שנה הם כיסו את כל העלות ועברו לרווח.
רן כהן: תארו לכם שישראל לא הייתה קפיטליסטית, אלא הייתה הומנית, חושבת על הילדים.
יצחק קדמן: זאת אחת המסקנות המתבקשות בשנתון; להשקיע בילדים ובמניעת מצוקות של ילדים זה לא רק דבר נכון לעשות אותו מבחינת זכויות הילד ומבחינה אנושית, זה גם דבר משתלם.
יצחק קדמן: הגיע הזמן שנעשה את הסוויץ' הזה בראש: ילדים זה לא נטל תקציבי, זה נכס שמשתלם להשקיע בו, זה נותן את התמורה המלאה ביותר.
יצחק קדמן: המסמך הזה שנקרא "שנתון" הוא מצד אחד הספר הכי משעמם בעולם כי אין פה שום מלל, הכול מספרים, ומצד שני זה המסמך הכי מרתק בעולם כי מי שיכול לעמוד בקריאה של החומר פה יכול ללמוד מזה.
יצחק קדמן: אני רוצה להזכיר ולזכור משהו: מאחורי המספרים והסטטיסטיקות והממוצעים והגרפים מסתתרים ילדים.
יצחק קדמן: זה לא מספרים, אלא ילדים.
יצחק קדמן: שמענו מנינה מה קורה 5 דקות מהדיוטי-פרי לילדים במדינת ישראל.
יצחק קדמן: כל המספרים שנמצאים פה משקפים מה קורה לילדים – יש להם שמות, יש להם עיניים, יש להם נשמה.
יצחק קדמן: אנחנו צריכים לזכור שזה לא רק מספרים, זה ילדים בשר ודם.
יצחק קדמן: אם נזכור את זה, אולי יש סיכוי שמשהו יזוז.
יצחק קדמן: אני מבקש מאדוני היושב ראש להפנות קריאה גם לממשלה.
יצחק קדמן: לא יכול להיות שיש ממשלה בישראל, והיא לא מקיימת דיון אסטרטגי כשמת
יצחק קדמן: פרסם דבר כזה, עם כל הכבוד לוועדה לזכויות הילד – ויש לי כבוד והערכה מעל ומעבר.
יצחק קדמן: אני לא צריך שיזמינו אותנו – אבל שממשלה בישראל תקיים דיון על הדברים שנמצאים כאן.
יצחק קדמן: זה לא הילדים שלי, זה לא הילדים שלך, זה ילדים של כולנו.
יצחק קדמן: אתם אוהבים לקרוא לזה "העתיד", אני לא מדבר על העתיד, זה ההווה של מדינת ישראל, לא העתיד של מדינת ישראל.
רן כהן: זה בדיוק מה שאני מתכוון לתבוע מהממשלה בסיכום הדיון הזה.
יעקב מרגי: שלום.
יעקב מרגי: אני רוצה להצטרף לברכות למועצה הלאומית לשלום הילד ולכל צוותה; ליושב ראש הוועדה, שלמרות הפגרה כינס את הדיון החשוב הזה היום- -
רן כהן: ד"ר קדמן עדי שהצטערתי שלא עשינו את זה ביום שבו הדוח נמסר לנשיא המדינה.
רן כהן: הוועדה הזאת זה המקום הראוי לעשות את זה, ואני מקווה שבשנים הבאות זה מה שיקרה.
יעקב מרגי: אני מתוסכל.
יעקב מרגי: לפעמים יש תחושה אפילו לחברי הכנסת שיש פה שתי מדינות: מדינה שמתנהלת איפה שכל הצרות, והדיון הוא רציני כמו בוועדה לזכויות הילד; ויש מדינה שמתנהלת במשרדי הפרסום של אייל ארד ושותפיו.
יעקב מרגי: זאת גם התחושה של כל האזרחים במדינה.
יעקב מרגי: הבעיות הן אמיתיות, וזה עוד דבר שלא היה בחיים.
יעקב מרגי: בדרך כלל היו באים לוועדות הכנסת, והייתה אצבע מאשימה כלפי נציג משרד ממלכתי ומתחשבנים איתם, אבל מה לעשות כשהנציגים האלה אומרים שהמערכות הממשלתיות לא עושות מה שהן צריכות לעשות.
יעקב מרגי: על מה אני אלקה אותו?
יעקב מרגי: הוא מולקה בידי האוצר, הוא מוכה בידי הממשלה.
יעקב מרגי: ד"ר קדמן אומר דבר שלא מפתיע אותי ולא אותך: הכתובת הייתה רשומה על הקיר.
יעקב מרגי: יש כאן כתב אישום חברתי חמור ומרשיע על הממשלה ועל מדינת ישראל, לצערי הרב.
יעקב מרגי: ואחרי כל זה לא נגענו בילדים הרעבים, לא נגענו בילדים שלא נכנסים לסטטיסטיקות היום, אבל נראה אותם בשנים הבאות בגרפים השונים של טעוני טיפוח, של עבריינות, של מובטלים, של חולים וגם של הבערות ושל מרעין בישין אחרים.
יעקב מרגי: המדינה במודע וכמדיניות לא נותנת הזדמנות שווה לכל ילד.
יעקב מרגי: אף אחד לא שאל את הילד לפני שהוא בא לעולם לאיזה הורה הוא רוצה לבוא לעולם, ולאיזו חברה הוא רוצה לבוא לעולם, ולצערי הרב, גם לא שואלים אותו באיזו מדינה הוא רוצה לחיות; כי אם אפשר היה לשאול ודאי שהמדינה שלנו לא הייתה מככבת.
יעקב מרגי: צריך להזיז הצידה האשמה של הורים ושל משפחות ברוכות, כרגע הילדים סובלים, והמדינה צריכה להיות מעורבת באופן פעיל.
יעקב מרגי: הדוח הוכיח לנו חברי הכנסת ויותר למעצבי המדיניות, שקיצוץ בתקציבי ההעברה הגדיל את הפערים והגדיל את העוני.
יעקב מרגי: ועוד נתון מרשיע הוכיח סוף-סוף שקצבאות הילדים לא עודדו ילודה אף פעם.
יעקב מרגי: כשקיצצו אותם הילודה לא ירדה כי ילדים באים מסיבות שונות.
יעקב מרגי: זה נתון שצריך לחשוב עליו.
יעקב מרגי: רוצה להתייחס למשטרה.
יעקב מרגי: עם כל העבודה ועם כל העומס אין הצדקה.
יעקב מרגי: אני פניתי למפכ"ל לפני למעלה מ- 3 חודשים, במקביל דיברתי עם ד"ר קדמן, בנוגע לילדי ואדי ערה.
יעקב מרגי: אני נוסע בכביש הזה הרבה וצורם לי שכשאני חוזר מהצפון לכיוון באר-שבע אני רואה ילד בן 5.5 יושב באי התנועה, ואני מתחיל מה הבן שלי שבגילו עשה, ומה הוא הולך לעשות ואם ידאגו לו לארוחה, ואיפה הוא הולך לישון.
יעקב מרגי: פניתי במכתב למפכ"ל המשטרה וקיבלתי תגובה של שורה וחצי: "קיבלתי את מכתבך, יועבר לטיפול", שום תגובה לא קיבלתי עדיין.
רן כהן: זה היה בדיון בוועדה.
רינה יצחקי: - - -
יעקב מרגי: אז אם זה היה בדיון, אז נגמרה הבעיה ואני לא אפנה?
רינה יצחקי: זה לא עניין למשטרה, זה הרבה יותר גרוע.
יעקב מרגי: ילד מוזנח מהמגזר היהודי אנחנו נקרא כותרת שההורים שלו זומנו לחקירה, מה עם המגזר הערבי?
יעקב מרגי: רציתי לדעת אם הורים של אותם ילדים נחקרו אי-פעם או יש מעורבות.
יעקב מרגי: מותר להודות, אולי גם פוחדים להיכנס למקומות האלה.
יעקב מרגי: הייתי רוצה שתבדקו במשטרה מה קרה עם הפנייה שלי.
יעקב מרגי: כשטוענים שיש מוקדים של "מכבי" עד 23:00 בלילה מן הראוי שיצוין גם איפה; אני לא בטוח שיש בכל מדינת ישראל, ולא רק "מכבי", אלא כל הקופות.
יעקב מרגי: יש מקומות שאין מר"מים, ויש מקומות שהם פתוחים עד 19:00 או עד 20:00 או עד חצות – יש מחסור.
יעקב מרגי: אני אמרתי רק סיבה אחת להעדפה של הורים ללכת למיון.
יעקב מרגי: תבינו, זה גם ביטחון, הם רוצים לישון בשקט עם הילד שלהם.
יעקב מרגי: לכן כולנו יחד ניתן את התרומה כדי שילדי ישראל לא יופיעו בשנתונים כאלה בצורה שמביישת כל מדינה.
רן כהן: רוצה לסכם את הישיבה.
רן כהן: אני רוצה להודות לכל הדוברים ולכל המשתתפים, במיוחד לד"ר קדמן ולד"ר בן-אריה וליפה ומיכל על הדוח המאלף.
רן כהן: אם הממצאים היו קצת יותר טובים לילדים הייתי אומר שהוא מאיר עיניים, אבל לצערי הרב, הדוח נותן אגרוף בפרצוף של החברה הישראלית, איך היא מתעללת בילדיה ובעתידה, כי בעצם הילדים האלה זה העתיד שלנו.
רן כהן: מלבד התודה אני חושב שהממצאים הקשים בדוח הזה על הפקרת הבריאות של הילדים בגילאים השונים, על העלייה במספר הילדים שהם קורבנות עבירה ועל הגידול במספר הילדים שגרים במשפחות חד-הוריות ובילדים שגדלים להורים גרושים – על כל התוצאות הקשות על הילדים – אגב, השנה הייתה תופעה מאוד מיוחדת של שימוש בילדים לצרכים פוליטיים: אתמול ראיתי תמונות זוועה כאלה בחברון, איך אימא לוקחת תינוק על ידיה – פשוט זוועה איך הורים יכולים להתעלל כך בילדיהם כדי לקדם מטרות פוליטיות-אידיאולוגיות-משיחיות ככל שיהיו.
רן כהן: ילדים לא צריכים להיות בתוך המציאות הזאת.
רן כהן: זה פשוט אסון נורא.
רן כהן: אבל גם בשאר הממצאים: נשירת התלמידים ממערכות החינוך, ירידה בבדיקות הרפואיות בבדיקות בבתי-הספר, בקיצוץ בשירות הבריאות המונעת, תקציבי הבריאות שבירידה, גידול בתאונות ילדים במערכת החינוך, אלימות גוברת נגד ילדים.
רן כהן: לעניות דעתי, הדוח הזה חייב להיות מונח בפני כל חברי הממשלה.
רן כהן: אני מתכוון לפנות לראש הממשלה בדרישה לזמן את המועצה הלאומית לשלום הילד כדי שתציג בפני שרי הממשלה את הממצאים הללו ולהסיק מסקנות מידיות מה צריך להשתנות בשנת 2006 כדי שילדים לא יעברו את הגורל שמסופר בנתונים ובמספרים בחוברת הזאת.
רן כהן: אני אדרוש מראש הממשלה שידווח לוועדה מה נעשה בידי הממשלה ומשרדיה בעקבות הדוח הזה וממצאיו.
רן כהן: אני מודה לכולכם.
רן כהן: שלום, אני פותח את ישיבת הוועדה.
רן כהן: שני המקרים האלה, הם מקרים שזעזעו את האנשים בארץ.
רן כהן: אנחנו כוועדה הממונה על קידום מעמד הילד, לא יכולים לעבור על דברים כאלה לסדר היום.
רן כהן: נדמה לי, שיש צורך ללמוד את הנושא הזה לעומק, וגם להגיע למסקנות שיאפשרו להציל ילדים בעתיד מאותו גורל נורא.
רן כהן: הייתי רוצה לבקש מעו"ד מרים רוזנטל, שמכירה את המקרה בו אותו שופט הורה לטבול את הילד בחזרה באותו מחם, לספר את העובדות.
מרים רוזנטל: אני עורכת-דין פרטית, פרשתי מהמערכת לפני 3 וחצי שנים.
מרים רוזנטל: אני עליתי לשידור בעקבות פנייה אלי, ומכאן אני יודעת את פרטי הסיפור.
מרים רוזנטל: אני מבינה, שאמא הואשמה בכך שהיא פגעה בילד בצורה חמורה, כאשר היא טבלה את הילד במחם של מים רותחים וגרמה לו פגיעות מאוד קשות.
מרים רוזנטל: הילד היה מאושפז במצב קשה בבית חולים הדסה.
מרים רוזנטל: בפני השופט היתה בקשה לעצור את האם, כאשר הסניגור של האם טען שכל הכביות נגרמו מכך שהמים הותזו מתוך המכל.
מרים רוזנטל: ד"ר היס נתן חוות דעת לתביעה, כי הסימן שיש על הילד, הוא כתוצאה מטבילה.
מרים רוזנטל: כדי להכריע האם מדובר בהתזה או בטבילה, הורה השופט דרורי, לטבול את אותו ילד באותו מכל עם צבע.
מרים רוזנטל: הרעיון לטבול את אותו ילד, שנמצא עדיין בטיפול רפואי ולא בטוח שמותר לו בכלל להיכנס לתוך מים, בתוך לא לתוך מחם, בטח לא עם צבע, הוא לא טוב.
מרים רוזנטל: יש דרכים חלופיות וצריך להכיר אותם.
מרים רוזנטל: אני יודעת, שבבית החולים תל השומר יש מחלקת סימולציה, ששם יש בובות בגודל של תינוק, ואם רוצים לבדוק את אותו עניין, יש דרך לעשות זאת מבלי לגעת באותו תינוק ומבלי לגרום לו טראומה פיזית או נפשית.
מרים רוזנטל: אני הייתי די המומה מההחלטה של השופט.
רן כהן: נדמה לי, שהמקרה מדבר בעד עצמו.
רן כהן: אנחנו רוצים לדון בשאלה, איך אנחנו מעניקים הגנה מקסימלית לילדים בפני כל המערכת הזאת, ומי הגורמים שאמורים להיות הממונים העליונים בהגנה על הילד.
מרים רוזנטל: אני רוצה להוסיף עוד מילה.
מרים רוזנטל: התביעה אמרה, שאם זאת ההחלטה של השופט, אז היא מסכימה לשחרור הנאשמת.
מרים רוזנטל: בית המשפט אמר לא.
מרים רוזנטל: אחרי שכולם עלו לשידור, כבר לא עשו את אותה בדיקה.
רן כהן: מעניין מי אמור היה להיות שליח של אותו שופט, שצריך היה לקחת את הילד ולהכניסו לאותו מחם עם צבע.
ציפי לפלר: פקידת הסעד.
רן כהן: האם יש כאן מישהו שמכיר את המקרה של הפעוטה שהוכתה?
רות מטות: התינוקת נולדה בתאריך ה-16.09.2005 עם תסמונת גמילה.
רות מטות: אנחנו הוצאנו צו חירום בזמן שהותה בבית החולים שערי צדק.
רות מטות: היא נשארה כחודש בבית החולים, לאחר שצו החירום אושר בבית המשפט לנוער.
רות מטות: האמא היתה חולה בצהבת והאב היה נשא אידס.
רות מטות: מכל הבחינות היא היתה צריכה התייחסות טיפולית של בית החולים.
רות מטות: לאחר החלטת בית המשפט, העברנו את התינוקת למשפחה אומנת חסויה במשך חודשיים.
רות מטות: לאחר חודש הוחלט על ידי השופט בן דור להחזיר את אותה תינוקת לבית הוריה.
רות מטות: אנחנו ביקשנו עיכוב ביצוע.
רות מטות: הבאנו עדויות של אחיות בית החולים שערי צדק, שהעידו שהאם פעם אחת נרדמה תוך כדי אחיזתה את התינוקת והתינוקת כמעט נשמטה מידה.
רות מטות: בפעם השנייה היא היתה במצב של ערפול חושים, והתינוקת כמעט נשמטה מידה.
רות מטות: הובאו גם עדויות של העובדת הסוציאלית של ממ"י, ששם ההורים היו מטופלים.
רות מטות: לאחר שמיעת העדויות, הוחלט להשאיר את התינוקת במשמורתנו.
רות מטות: התינוקת היתה במשך חודשיים במשפחה אומנת, כאשר כל הזמן היו דיונים ארוכים וסבוכים בבית המשפט לנוער לגבי חזרתה הביתה.
רן כהן: האם זה היה על פי תביעת ההורים?
רות מטות: ההורים היו מיוצגים על ידי שני עורכי דין.
רות מטות: במשך אותם חודשיים נערכו ביקורים של ההורים 3 פעמים בשבוע, בפיקוח של סומכת ופקידת סעד, חלק בתוך בית המשפחה וחלק בלשכה.
רות מטות: אנחנו הבאנו את ההתרשמויות של פקידת הסעד כעדות, וגם את ההתייחסות ליכולת של האם לגדל את הבן הגדול יותר, שהוברח לרוסיה.
רות מטות: הובאה גם העדות של העובדת הסוציאלית של ממ"י, וכן עדות של מומחית מטעם הפסיכיאטר המחוזי שנתנה את חוות דעתה, לגבי השפעת נטילת המתדון וכדורי שינה על היכולת לטפל בתינוקת.
רן כהן: האם היא עדיין נמצאת במצב קשה?
רות מטות: היא נמצאת במצב אנוש.
רות מטות: היא במצב של צמח.
רות מטות: היא סובלת משבר בגולגולת עם דימום ובצקות.
רות מטות: כתוצאה מטלטול היא עיוורת.
רות מטות: התגלו שברים ישנים יותר בכל הצלעות והגפיים.
רות מטות: המצב שלה מאוד קשה.
רות מטות: אמרו שזה נס אם היא תתעורר.
רן כהן: איפה היתה הבעיה?
רן כהן: האם הבעיה היתה בכך שחוות הדעת שלכם לא היתה מספיק נחרצת, או שהבעיה היא בזלזול שהשופטים גילו כלפי חוות הדעת שלכם?
מרים פבר: מאז האסון, אנחנו לא מפסיקים להיפגש ולנתח את המקרה.
מרים פבר: אנחנו שואלות, אם אפשר היה לטעון אחרת.
מרים פבר: אירועים קשים כאלה קורים, כאשר אנחנו בדרך כלל יודעים אותם לאחר מעשה.
מרים פבר: המקרה הזה כאילו קרה לנו בידיים, תוך כדי המעורבות שלנו.
רן כהן: כמה זמן הוא צריך להישאר בבית החולים?
מרים פבר: עד סיום הגמילה.
אירית הרמל: זה אינדוידואלי לכל תינוק.
מרים פבר: יש הורים שלמרות שהם מכורים לסמים, הם מבינים את מצבם, משתפים פעולה ושמחים שהם מקבלים עזרה.