GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חגי: היא כבר מזמן לא תומכת, לא דיסקרטית ומה שיותר גרוע – כבר לא מנסים להסתיר את זה שהיא לא דיסקרטית.
חגי: התלמידים איבדו לחלוטין את האמון במערכת ויש לי הרבה סיפורים שיוכיחו את זה.
חגי: כשהתלמידים לא מוצאים דרך לגיטימית לבטא את עצמם בתוך המערכת, ולכן מתקיים האירוע הזה, כי המורים לא מודעים לשאלה: מתי התלמידים מרגישים רע?
חגי: כשאין דרך לגיטימית לבטא את התסכול הזה, מבטאים את זה בדרכים לא לגיטימיות – אלימות, ונדליזם, גרפיטי.
חגי: לפני כמה ימים ראיתי על אחד מבתי-הספר שלט שהתחיל במילים: האבטחה במוסד חינוך זה.
חגי: .. ואחד התלמידים שם את המילה 'חינוך' במרכאות.
חגי: הוא לא התלונן על הלימוד הפרונטלי או על רמת המבחנים, הוא התלונן על התלמידים שמלכלכים, יורקים וכותבים גרפיטי, אבל הדרך היחידה שלו לבטא את עצמו היתה באמצעות גרפיטי.
חגי: גם מועצות התלמידים למיניהן הארצית והבית-ספרית לא נותנות מענה.
חגי: בבתי הספר מדובר לרוב על מועצות תלמידים ריקות מתוכן, שזקוקות לסמכות שתתן להן ההנהלה, אבל ההנהלה לא רוצה לתת למועצת התלמידים סמכות.
חגי: לפעמים הם פועלים כגוף מייעץ שאומר כמה מילים ובפועל לא עושה כלום.
חגי: הם בעצם רק שיטה תדמיתית.
חגי: גם לגבי מועצת התלמידים הארצית אני בספק כמה מהתלמידים שיושבים כאן יודעים איך הם יכולים לפנות למועצת התלמידים הארצית.
חגי: כמעט אין דרך לעשות את זה ואנחנו, לפחות, לא מודעים.
חגי: עוד נקודה שקשורה לגרפיטי – הגרפיטי הכי נפוץ במדינת ישראל אומר: פלוני אלמוני היה פה.
חגי: זה מייצג תחושה מאוד חזקה בקרב הרבה תלמידים בישראל שלא יזכרו שהיינו פה.
חגי: לא רואים אותנו היום, לא שומעים אותנו היום ובעתיד גם לא יזכרו אותנו.
חגי: כשתלמידים לא מצליחים לבטא את עצמם גם באמצעות ונדליזם וגרפיטי, זה נמשך אחר כך לאלימות פיזית ומילולית, שהופכת גם תלמידים אחרים למתוסכלים יותר.
תלמידה: חגי דיבר על חוסר היכולת להתבטא במוסדות החינוך השונים, אבל בשביל לפתור את הבעיה הזאת אנחנו צריכים לדעת מהיכן היא באה, איפה השורשים שלה וממה היא נובעת.
תלמידה: הבעיה לא מתחילה בחטיבות הביניים או בתיכון אלא בכיתה א', כשמלמדים אותי שתלמיד שמקבל ציון 100 הוא תלמיד מצוין ותלמיד שמקבל ציון 50 הוא התלמיד הפסול, התלמיד שלא משקיע.
תלמידה: כבר אז מחדירים בנו את הפחד מהציונים, הפחד מכשלון.
תלמידה: עניין הציונים מאוד דומיננטי במערכת הלימודים, כי מאוד מקובל היום להעתיק בבחינות בגרות ובמבחנים שיקבעו את העתיד.
תלמידה: למה לך להיכשל אם אתה יכול לקבל 100, למרות שה-100 הזה מושג דרך ויתור על ערכים מוסריים וויתור על יושר?
תלמידה: המטרה מקדשת את האמצעים – אני רוצה להצליח ולכן אני אעתיק.
תלמידה: אם אני לא אעתיק, אני אכשל וזה ישפיע על העתיד שלי.
תלמידה: התלמידים שמחליטים לא לוותר על המוסר, לא לוותר על הערך, ללמוד ולא להעתיק, יש להם בעיה.
תלמידה: הם אולי נכשלים לא כי הם לא מוצלחים או לא מוכשרים אלא כי הם לא יכולים.
תלמידה: מוסדות רבים נכשלים ביכולת האבחון של התלמידים האלה.
תלמידה: מוסדות רבים נכשלים במתן עזרה לתלמידים שצריכים עזרה.
תלמידה: כאשר התלמידים האלה נכשלים הם משרישים בתוך עצמם ייאוש, הם משכנעים את עצמם שהם אנשים שלא יכולים להצליח, שהם אנשים שכל הזמן ייכשלו.
תלמידה: מכאן אנחנו מצליחים להבין שהבעיה שלנו נובעת בהצבת היעדים ובמטרה.
תלמידה: אנחנו צריכים לברר מה היעדים שלנו, מה המטרה שלנו ואיך אנחנו משיגים אותה בצורה הטובה ביותר, שבה כל תלמיד במערכת החינוכית יצליח למצות את עצמו בצורה הכי טובה.
תלמידה: אף אחד מהטיעונים שלנו לא מופנה כלפי בית-הספר 'רעות' שבו אנחנו לומדים אלא כלפי המערכת.
תלמידה: אנחנו למעשה מייצגים תלמידים מכל המדינה.
תלמידה: בעבר, הילד במדינת ישראל היה במרכז העניינים והיום לאט לאט הוא הופך להיות נטל.
תלמידה: ממקור הגאווה של המדינה הפך הילד להיות משהו פסול ומשהו שמחזיר את המדינה אחורה.
תלמידה: המדינה מבטלת את הילד יותר ויותר ומפילה עליו את האשמה בכל הבעיות שלה – בעיות כלכליות, בעיות חברתיות, בעיות ביטחוניות, בעיות אלימות וכדומה.
תלמידה: ילד בכיתה א' שיבוא להורה שלו ויבקש ממנו לקנות לו נעל חדשה וההורה, כתוצאה מתסכול ממצב כלכלי קשה בבית, יצעק עליו ויאמר לו: תסתפק בנעל שכבר יש לך, הילד לא יידע להבחין שהכעס אינו אישי כלפיו אלא כתוצאה מהמצב בבית.
תלמידה: לכן הילד ירגיש שהוא נטל.
תלמידה: את רוב הזמן המשמעותי בעיצוב האישיות שלנו אנחנו מבלים בבתי הספר ובמוסדות החינוך השונים.
תלמידה: החדרת החינוך והשפעת המורה על התלמיד עצומה.
תלמידה: אם המורה מתייחס באדישות לבעיות שעולות בכיתה, המורה מחדיר בתלמיד את אותה אדישות לבעיות שיעלו בחייו בעתיד.
תלמידה: מערכת החינוך בישראל יוצרת פילוג בעם בין חילונים ודתיים, בין עניים ועשירים, בין אנשים עם צבע עור שונה ובין אנשים עם מוגבלויות שונות.
תלמידה: אנחנו ברעות כן רוצים לשלב את הזרמים השונים ביהדות ואת כל שכבות החברה.
תלמידה: מערכת החינוך לא מאפשרת יכולת להכיר אחד בצידו של השני ודווקא בגלל זה, המערכת מתנגדת לנו.
תלמידה: מה שעשינו ברעות אפשר לעשות בכל הארץ.
תלמידה: חוסר ההכרה מתקשר ישירות לחוסר ביכולת ההתבטאות שעליה דיבר חגי בהתחלה.
תלמידה: שיהיה לנו בהצלחה.
ציון זהבי: תודה רבה לצוות.
ציון זהבי: המומחית שעומדת לרשותם, רונית תירוש, בבקשה.
4400: אני מחייכת אבל עצוב לי לשמוע שכך נראית מערכת החינוך.
4400: זאת זוועה.
4400: אבל זה לא, כי אם המערכת לא נותנת, בית ספר מסוים כן מצליח?
4400: זה לא שיש מעקפים.
4400: ככלל, אני מסכימה עם התמונה הכללית שהוצגה כאן והיא תמונה לא קלה.
4400: גם אנחנו חשים שזאת התמונה.
4400: רק כדי להרגיע אתכם, זה לא שבעבר הילד היה במרכז והיום הוא לא.
4400: ממש לא.
4400: הגעתי להוראה דווקא משום שלא אהבתי את האקלים הבית-ספרי שחייתי בו.
4400: פחדתי מהמנהל שלי עד גיל מתבגר ואפילו כשראיתי אותו במדרכה מולי חציתי לצד השני רק כדי לא להיתקל בו.
4400: מאוד לא הייתי רוצה שהבן הפרטי שלי ירגיש שאין לו למי לפנות, לכן בהתנהלות שלי מול תלמידים אני אעשה הכל על מנת שאני כן אהיה כתובת, על מנת שאני כן אשדר שאני בגובה העיניים, אבל עם גבולות של סמכות.
4400: לא שאנחנו מסתחבקים עם הילדים, אין גבולות והכל מותר.
4400: לא.
4400: אני המורה, אני קשובה ותרגיש נוח לבוא ולומר לי: אתמול בערב רבתי עם החברה ולא בראש שלי להיבחן עכשיו.
4400: לא בראש שלי אפילו להיות היום בבית הספר.
4400: יש לי בעיות עם עצמי, תני לי 24 שעות להתאפס על עצמי.
4400: בעיניי זה הרבה יותר מכובד מאשר לעשות כל מיני מניפולציות.
4400: זה מה שחשוב לי יותר, אלא מאי?
4400: בכל זאת צריך משהו פורמלי שבגינו אתה יכול להתקדם – המוביליות החברתית – ובזכותו אתה יכול להתקבל לאקדמיה.
4400: אלה הם הכללים והחוקים.
4400: לכן אנחנו גם צריכים את המבחנים וגם את הציונים, אבל בד בבד אני מנסה לשים דגשים על המדדים האיכותיים, אותם מדדים איכותיים שאתם חותרים אליהם, ובצדק.
4400: בימים אלה אנחנו מוציאים מתחת ידינו עבודה שנמשכה מעל שנה – קביעת מדדים לתו איכות לבתי ספר.
4400: תו איכות לבתי ספר בודק דווקא פרמטרים שאין להם עניין בהישגים לימודיים.
4400: פרמטרים של אקלים בית ספרי, פרמטרים של קשב שקיים או לא קיים בבית הספר.
4400: אני רוצה לראות בית ספר שדואג לתלמידים החלשים שלו.
4400: אני רוצה שיוכיחו לנו שיש בבית הספר מערך מסייע לתלמידים, שיש מסגרות לתגבור תלמידים ולא בכסף, כדי שלא יקרה מצב שבו אני לא יכול לקבל את הסיוע והעשיר כן.
4400: אני רוצה לראות מקום שבו ניתנות התאמות לתלמידים עם לקויות למידה וניתנות הקלות.
4400: לא להוריד להם את הרף אלא לתת להם הזדמנות שווה להוכיח את היכולות שלהם.
4400: אלה בתי ספר, שיימדדו על ידינו כזכאים לת איכות, שיפורסם ברבים, בוודאי בקרב ההורים.
4400: כל הורה שרוצה לרשום את ילדיו בבית הספר יבקש לדעת האם בית-הספר הוא בעל תו איכות.
4400: לא מעניין אותי אחוז הזכאות לבגרות, אבל בהחלט מעניינים אותי הדברים האחרים.
4400: אנחנו רוצים לראות שבבית הספר יש גם חינוך למודעות אסרטיבית, כלומר יש לי זכות לומר לא ואיך לומר לא.
4400: אני לא רוצה התלהמות מול מורים ואני בכלל לא רוצה אווירה בוטה בין תלמידים למורים, שהמורה יפגע בתלמיד או לחלופין שהתלמיד יפגע במורה ואז המורה יעניש אותו.
4400: אני לא רוצה להגיע למצב הזה.
4400: אני רוצה מצב של הידברות.
4400: בבתי ספר דמוקרטיים, שיש לי ביקורת מסוימת עליהם אבל יש לי גם הרבה מאוד דברים טובים לומר עליהם, יש מין פרלמנט.
4400: זהו כינוס שבועי שבו מורים ותלמידים הם שווים לחלוטין והם מדברים על כל בעיה שמציקה או למורה או לתלמיד.
4400: הם מתדיינים ויש דיאלוג.
4400: בבית ספר שיש בו דיאלוג אין גרפיטי, אין ונדליזם, אין השחתת ריהוט, אין אלימות ואין כל הרעות החולות הללו.
4400: אנחנו מכירים בתופעות הללו, פועלים נגדם וככל תהליך חינוכי זה ייקח קצת זמן.
4400: מנקודת ראות אופטימית אני מאמינה שאנחנו בדרך הנכונה ויותר ויותר בתי ספר נסחפים ונשאבים אל המסר הזה ואל האווירה הזאת.
4400: אני מאחלת לכולנו הצלחה רבה ושיהיו לנו יותר בתי ספר שיציגו תמונות יותר יפות.
ציון זהבי: תודה רבה.
ציון זהבי: צוות היובל, קטע שני בבקשה.
ציון זהבי: הצוות השני יביא את טיעוניו בסוגיה נוער בסיכון ולרשותו יעמוד עד מומחה, הד"ר יצחק קדמן.
דן פורס: כבוד השופטת רוטלוי, שמי דן פורס וברצוני להוכיח כי ממשלת ישראל אינה דואגת מספיק לפתרון בעיית הסביבה המסכנת.
דן פורס: ילדים החיים בסביבה מסכנת הם אלה הנחשפים לאלימות בין ההורים או לעבריינות, התמכרות לסמים ואלכוהול, ילדים החיים בעוני וילדים בקהילות מסכנות.
דן פורס: על-פי נתוני משטרת ישראל, יש בארץ למעלה מ-2 מיליון ילדים ובני נוער, מתוכם 16% בסיכון.
דן פורס: על-פי נתוני משטרת ישראל, שימוש בסמים בישראל בקרב בני הנוער בשנה האחרונה הגיע למעלה מ-5%, כלומר 35 אלף בני נוער.
דן פורס: ילד שנחשף לסמים, לאלימות או לאלכוהול ולא מוצעים לו שירותים מתאימים כדי למנוע הידרדרות, אינו בטוח בסביבתו, משמע הוא נמצא במצב של סיכון.
דן פורס: במהלך השנה הנוכחית היתה עליה של 30% בשימוש בסמים בקרב בני הנוער, בין היתר מכיוון שקיימים רק 11 מוסדות ייעוץ מטעם אגודת אל-סם, וזה מספר מגוחך לאור מספר הילדים שזקוקים לייעוץ.
דן פורס: בנוסף על כך, הסניפים האלה ממוקמים בערים המרכזיות, דבר שמונע מילדים הגרים באיזורים רחוקים יותר לקבל טיפול.
דן פורס: בשלב זה הייתי רוצה לצטט מאתר הוועדה למאבק בנגע הסמים: "הוועדה למאבק בנגע הסמים מוצאת כי יש להשקיע הרבה יותר במניעה ובחינוך מגיל צעיר וכי יש לשפר את מערך ההסברה בבתי הספר, שכן עדיף להשקיע שקל אחד במניעה מאשר אלף שקל בגמילה.
דן פורס: לכן יש להגביר את המודעות הציבורית לאיום הממשי ולמבנה החברתי".
דן פורס: לסיכום, רציתי להוסיף שאפילו בכנסת ישראל הנוער בסיכון מכונה 'נוער שוליים' ועל פי הגדרה נוער זה הוא נוער שקשור קשר רופף לחברה ולמוסדותיה.
דן פורס: מכיוון שהממשלה לא נוקטת באמצעים הנדרשים למתן השירות המונע למען הנוער בסיכון, נוצר אותו קשר רופף בין הנוער לחברה ולמוסדותיה.
דן פורס: מזה אני מסיק שהממשלה היא זו שממקמת את אותו נוער בשוליים, משום שהיא רואה בנו נטל שאין להשקיע בו.
דן פורס: תודה.
סופה זכריש: כבוד השופטת, ברצוני להוכיח היום שילדים הנמצאים בהזנחה או בטיפול רשלני אינם מטופלים כיאות על-ידי המדינה, כמו האמרה: אם אינך חלק מהפתרון, הנך חלק מהבעיה.
סופה זכריש: כך הממשלה אינה דואגת ומטפלת כיאות בבעיית ההזנחה ובכך מעצימה את בעיית ההזנחה.
סופה זכריש: באמנת האו"ם לזכויות הילד התחייבה המדינה לטפל בנוער בסיכון.
סופה זכריש: אני מצטטת את סעיף 39: "המדינות החברות ינקטו בכל האמצעים הנאותים כדי להבטיח שיקום גופני ופסיכולוגי לשילוב מחדש בחברה לילד השרוי במצוקה בשל כל צורה של הזנחה".
סופה זכריש: למרות זאת, לטענתי, המדינה אינה מקצה את האמצעים הנאותים לטיפול בבעיה זו.
סופה זכריש: ביטוי לכך נמצא בעובדה שהמדינה מאפשרת שלא יחול חוק חינוך חובה על נער או על נערה שסיימו עשר שנות לימוד.
סופה זכריש: אני שואלת: כיצד יכולה המדינה לשלב מחדש נוער במצוקה בחברה, אם היא נותנת לו לגיטימציה לנשור מבית-הספר, שהרי פרישה היא ביטוי למצוקה ולניתוק מחברת הנוער הכללית.
סופה זכריש: המדינה מתנערת מאחריות ברגע שהיא נותנת לבני הנוער לגיטימציה זו.
סופה זכריש: היום, מול מליאה מכובדת זו, אני רוצה להזכיר לכם שהתחייבנו בשנת 1989 באמנת האו"ם לעשות בדיוק ההיפך.
סופה זכריש: הוכחה נוספת לכך שהמדינה מזניחה את בני הנוער בסיכון ואלה הנמצאים תחת טיפול רשלני היא העובדה שהיא ביצעה קיצוצים בקצבאות שירותי הרווחה.
סופה זכריש: בכך היא פוגמת בסיכויים של בני נוער אלה להשתקם ולקבל את המענה לצרכים, שמשפחתם אינה מעניקה להם.
סופה זכריש: תודה רבה.
אלון מדריגין-גולד: כבוד השופטת, אשתדל להוכיח בזמן המועט שניתן לי שהמדינה אינה מטפלת בבעיית ההתעללות כראוי, ובכך חורצת את דינם של אלפי בני נוער בישראל, אשר יישארו עם נזקים פסיכולוגיים, המשאירים צלקות עמוקות בנפשם, גם כאשר הפגיעה מסתיימת.
אלון מדריגין-גולד: אף על-פי שמדינת ישראל היתה אחת מהחותמות הראשונות על אמנת האו"ם למען זכויות הילד, אני טוען שהיא לא עמדה בהבטחותיה.
אלון מדריגין-גולד: בסעיף 19 תת סעיף 1 כתוב: "המדינות החברות ינקטו אמצעים חוקתיים, מנהליים, חברתיים וחינוכיים מתאימים, על מנת להגן על הילד מפני אלימות גופנית לסוגיה ומפני חבלה או התעללות, הזנחה או טיפול רשלני, אכזריות או ניצול לרבות התעללות מינית, שעה שהוא נתון בטיפול הורים, אפוטרופוסים חוקיים או אדם אחר המופקד על הטיפול בו".
אלון מדריגין-גולד: למרות זאת יש לי הוכחות נוקבות לכך שמאמציה של מדינת ישראל לשיפור מצבם של בני נוער בסיכון ובפרט נוער הנמצא תחת התעללות, אינם עולים בקנה אחד עם הבטחותיה באמנה.
אלון מדריגין-גולד: למעשה היא אינה מבטיחה את שלומם וביטחונם של בני הנוער בישראל, הנמצאים תחת התעללות לסוגיה.
אלון מדריגין-גולד: במסמך "השפעות יישום התכנית הכלכלית על ילדים בישראל" כותב עמרי מצר: "הקיצוץ בקצבאות ובמענקי המוסד לביטוח לאומי תורם להזדקקות הולכת וגדלה של אוכלוסיית הילדים לטיפולן של רשויות הרווחה.
אלון מדריגין-גולד: המענים לצרכים אלה, שמספקות רשויות הרווחה, אינם מדביקים את הגידול בצרכים".
אלון מדריגין-גולד: מצר מציין בסעיף 1 שהתקציב המופנה לרשויות הרווחה אינו ערוך לטפל בגידול זה, כלומר לצרכי הרווחה ולאוכלוסיית הילדים במדינה, למרות שלא חל קיצוץ בכל סעיפיו ביחס לשנה שעברה.
אלון מדריגין-גולד: בסעיף 4 תת סעיף 1 הוא מוסיף: "מעונות החסות ייהפכו ממערכות שיקום לבני נוער המצויים במצבי סכנה למערכות אחזקה בלבד".
אלון מדריגין-גולד: מצר ממשיך ומספר כי מצויים כעת 70 צווי מעון לבני נוער בבית משפט, שאינם מבוצעים בגלל מחסור במקום.
אלון מדריגין-גולד: כבוד השופטת, האם ייתכן שבני נוער הנמצאים בהתעללות או בהזנחה, אשר הממשלה והמדינה מכירות בהם כילדים הנמצאים במצב סיכון, לא יטופלו ומצבם לא ישופר?
אלון מדריגין-גולד: היום אנו מפנים אל הממשלה אצבע מאשימה וקוראים לה לטפל בבעיית הנוער בישראל.
אלון מדריגין-גולד: יש 60,000 בני נוער בסיכון בישראל, אך המדינה מטפלת רק ב-35,000 מהם.
אלון מדריגין-גולד: האם ייתכן שרבבות בני הנוער יוזנחו על-ידי המערכת?
אלון מדריגין-גולד: 25,000 בני נוער מוכרים על-ידי משרד החינוך והממשלה, אך עדיין לא מבוצעים שום מעשים ממשיים למען עתיד טוב יותר למענם ולמען שלומה של החברה הישראלית.
אלון מדריגין-גולד: אנו מרגישים שזו זכותה וחובתה של הממשלה לטפל בבעיית הנוער בסיכון, על-ידי הקצאת תקציבים יותר גדולים למשרד הרווחה, תגבור תקציב החינוך, מפעלים כמו 'אל-סם' ומעונות לבני נוער בסיכון.
אלון מדריגין-גולד: תודה.
ד"ר יצחק קדמן: עם נציגים כאלה של התביעה לא נראה לי שאתם זקוקים למומחים.
ד"ר יצחק קדמן: הפגנתם מומחיות ראויה בעצמכם ואף על-פי כן כמה מילים: ראשית, כמו מנכ"ל משרד החינוך גם אני לא אוהב במיוחד את השם 'נכס או נטל' אבל מסיבות אחרות לגמרי.
ד"ר יצחק קדמן: אני חושב שנכס ונטל מעצבים את הילד כאילו היה רכוש, כאילו היה אובייקט שנועד לשרת את החברה או להכביד עליה.
ד"ר יצחק קדמן: אני חושב שההתייחסות לילדים צריכה להיות כאל בני אדם ולא כאל מטרה עתידית של גורם כזה או אחר, לא כהשקעה.
ד"ר יצחק קדמן: ילדים הם לא מניה, ילדים הם לא בורסה, ילדים הם לא משאב, למרות שאנחנו אוהבים לכנות אותם כך.
ד"ר יצחק קדמן: לכן ילדים הם לא נכס ולא נטל.
ד"ר יצחק קדמן: ילדים הם בני אדם וראוי שנתייחס אליהם כבני אדם.
ד"ר יצחק קדמן: אם להשתמש בכל זאת בהגדרה הזאת, אני מוכרח לומר שכל מי שעוסק בתחום הזה חש שילדים הפכו בתקופה האחרונה לנטל.
ד"ר יצחק קדמן: ילדים הפכו להיות לבעיה פרטית של ההורים שלהם ויותר מכל, ילדים חלשים וילדים פגועים – מדינת ישראל מפנה אליהם את הגב.
ד"ר יצחק קדמן: זה נכון בהשקעה התקציבית ונכון אמרתם שבשנים האחרונות יש פחות ופחות השקעה בילדים.
ד"ר יצחק קדמן: התחום שלי אומנם איננו חינוך בפנל המומחים הזה, אבל אני מוכרח לומר שמנכ"לית משרד החינוך הצליחה להתעלם מדברים שהיא עצמה כתבה באחד מחוזרי מנכ"ל האחרונים ובו היא כתבה כך: בשנתיים וחצי האחרונות עברו על משרד החינוך לא פחות מ-11 קיצוצים, שהגרוע בהם עוד מונח לפניהם בתקציב 2004.
ד"ר יצחק קדמן: מי שחושב שללא תקציבים אפשר לנהל מערכת חינוך, טועה ומטעה.
ד"ר יצחק קדמן: במדינת ישראל מתפתחות היום שתי מערכות חינוך: מערכת אחת ממומנת על-ידי הורים שיש להם וזאת מערכת חינוך ראויה ומוצלחת ומערכת אחרת, ממלכתית, שממנה נותר כמו במערבון רק קיר הדיקט שעושה רושם כאילו זאת מערכת חינוך, אבל מאחוריה אין דבר.
ד"ר יצחק קדמן: אם יש במערכת החינוך שלנו היום אפילו ילד בוכה אחד, שלא יוצא לטיול בגלל שההורים שלו לא יכלו לשלם, זאת איננה מערכת חינוך.
ד"ר יצחק קדמן: אם נחזור לנושא ילדים בסיכון, התמונה פה אפילו עגומה שבעתיים.
ד"ר יצחק קדמן: בשנת 1992 היו 8,518 דיווחים על ילדים קורבנות אלימות.
ד"ר יצחק קדמן: המספר החדש של שנת 2002, ואני נותן לכם אותו היום לראשונה, הגיע ל-36,480.
ד"ר יצחק קדמן: זאת עליה של 430% בעשור האחרון.
ד"ר יצחק קדמן: חלק מהעליה הוא כתוצאה ממודעות יותר גדולה, תוצאה מהסברה, תוצאה מחובת דיווח שנקבעה בחוק, אבל חלק מהעליה הוא גם הרבה יותר פגיעות בילדים.
ד"ר יצחק קדמן: סקר שעשינו בקרב ילדים עצמם, וכדאי לזכור תמיד שאנחנו צריכים לשמוע מה יש לילדים לומר, שאלנו אותם את השאלה: מה היא הזכות הכי חשובה לכם מבין שורת זכויות?
ד"ר יצחק קדמן: הרוב הכי גדול של ילדים ענה: הזכות שלא יפגעו בנו ולא ינצלו אותנו.
ד"ר יצחק קדמן: הכי קל לפגוע בילדים.
ד"ר יצחק קדמן: בערעור שהגיע עד לבית המשפט העליון נדון לאחרונה עניינו של פעוט בן שנתיים, הגיע לבית חולים, נמצא מוזנח ועליו מספר סימני פגיעה.
ד"ר יצחק קדמן: לצערי הרב התינוק הזה שוחרר חזרה לביתו וכך כותב בית המשפט: "לאחר מכן הגבירו הוריו את ההתעללות בפעוט, הם היכו אותו בכל גופו, חבלו בו במקל ובקולב עד אשר נשבר הקולב על גופו, נשכו אותו, צבטו אותו, תלשו את שערותיו ולבסוף היכו אותו מכה בבטנו, אשר גרמה לפצעי קרע בקרומי המעיים ולדימום נרחב בחלל הצפק, שהביאו לאיבוד דם ולמוות".
ד"ר יצחק קדמן: על גופו של הילד, הקורבן בן השנתיים, נמצאו בניתוח שלאחר המוות לא פחות מ-160 חבורות.
ד"ר יצחק קדמן: כולנו, כולנו צריכים להרכין ראשינו משום שלכולנו יש חלק באשמה שדברים כאלה קורים אצלנו, ואנחנו עדיין מעדיפים לסובב את הראש, לא לראות ולא לשמוע ולא להציל ולא למנוע ולא לאתר במועד ולא לטפל כמו שצריך גם בגלל שאין לנו משאבים מספיקים, אבל גם בגלל שאנחנו צריכים לפנות את עצמנו ולשאול: האם באמת אכפת לנו?
ד"ר יצחק קדמן: האם אכפת לנו מדלית, ילדה בת 13, שמסתובבת כבר חודשיים וחצי ברחבי הארץ, אחרי שברחה ממוסד ואיש לא יודע היכן היא ולא מנסה למצוא אותה?
ד"ר יצחק קדמן: כולם, אלה שמכירים אותה, יודעים שהיא תלך עם כל מי שיציע לה אפילו רק מנה פלאפל.
ד"ר יצחק קדמן: חודשיים וחצי ולא מכריזים עליה כעל נעדרת ולא מנסים באמת ובתמים לאתר אותה וכל רשות זורקת את האחריות על רשות אחרת.
ד"ר יצחק קדמן: האם אנחנו לא אשמים בכך שאב חורג שפגע מינית בילדתו יוצא עם עונש מגוחך – שישה חודשי עבודות שירות – כדי לא לפגוע בקריירה הצבאית שלו?
ד"ר יצחק קדמן: כך כתבו השופטים.
ד"ר יצחק קדמן: האם אנחנו לא אשמים בכך שעד היום במדינת ישראל, המדינה היחידה בעולם המערבי, אין שום חוק שמסדיר את המעקב אחרי עברייני מין שפגעו בילדים?
ד"ר יצחק קדמן: הם נכנסים בדלת המסתובבת לכלא, יוצאים אחרי תקופה קצרה ושבים וחוזרים ופוגעים בילדים.
ד"ר יצחק קדמן: בכל העולם יש חוקים שמסדירים את המעקב אחרי עברייני מין כי אנחנו יודעים שהם יחזרו ויפגעו, אבל רק אצלנו הם יכולים לחזור ולשוב ולפגוע בילדים.
ד"ר יצחק קדמן: האם יש עוד מדינה בעולם המערבי שמזניחה את הטיפול בפורנוגרפיה הנוראית שמסתובבת באינטרנט ושילדי ישראל חשופים אליה?
ד"ר יצחק קדמן: יש יחידה מצוינת לעבירות מחשב במשטרה.
ד"ר יצחק קדמן: אתם יודעים כמה שוטרים היא מונה בכל הארץ?
ד"ר יצחק קדמן: עשרה שוטרים, אבל הם מטפלים גם בעבירות מרמה וגם בהונאות.
ד"ר יצחק קדמן: לפני חודשיים העברנו ליחידה הזאת מסמך מזעזע של אדם, שבצ'ט באינטרנט הציג קבל עם ועדה תמונות ערום מזעזעות של ילדה בת 13, שהוא טען שהיא בתו.
ד"ר יצחק קדמן: בהתכתבות באותה אזרחית טובה שהעבירה לנו את החומר, הוא טען שהוא לא רק מצלם אותה בעירום ומפיץ את תמונתה, הוא גם באופן ממשי, לא רק וירטואלי, פוגע בה מינית.
ד"ר יצחק קדמן: כל הפרטים הועברו לפני למעלה מחודשיים למשטרה.
ד"ר יצחק קדמן: מה יכולים לעשות ביחידה כל כך קטנה?
ד"ר יצחק קדמן: שמעתי שעומדים להקים יחידת חקירה מיוחדת עם 200 חוקרים כדי לתפוס רמאי ביטוח לאומי.
ד"ר יצחק קדמן: 100 מיליון שקל יוקצו למטרה הזאת.
ד"ר יצחק קדמן: לזה יש כסף ושלא יספרו לכם שאין כסף.
ד"ר יצחק קדמן: השאלה היא למה יש כסף.
ד"ר יצחק קדמן: השאלה עבור מי יש כסף.
ד"ר יצחק קדמן: ילדים הם בסוף התור והגיע הזמן שנוציא את הילדים מסוף התור ונעמיד אותם כבני אדם, לא כנכס ולא כנטל, כבני אדם בתחילת התור.
ד"ר יצחק קדמן: הם זקוקים לנו.
ד"ר יצחק קדמן: אנחנו צריכים לתת להם את כל העזרה שהם זקוקים לה.
ד"ר יצחק קדמן: אנחנו צריכים לעזור להם להתבטא, אנחנו צריכים לעזור להם לזעוק את כאבם ובמיוחד אנחנו צריכים לפתוח את האוזן ואת הלב להקשיב ולעזור להם.
ד"ר יצחק קדמן: האם אנחנו עושים את זה היום?
ד"ר יצחק קדמן: לא כל כך.
ציון זהבי: תודה רבה לד"ר יצחק קדמן.
ציון זהבי: צוות היובל, בבקשה.
ציון זהבי: תודה רבה לצוות 'היובל'.
ציון זהבי: הצוות הבא יציג את סוגיית חוסר השוויוניות בהתייחסות לקבוצות שונות בחברה הישראלית.
ציון זהבי: לרשותם יעמוד השופט בדימוס שלמה שוהם.
תלמידה: בישראל יש שני מיליון ילדים, דור ההמשך, עתיד המדינה, המשאב החשוב ביותר ולא אני אמרתי את זה, אמרו את זה בבוקר.
תלמידה: האם אתם, המבוגרים, אלה היושבים במוקדי ההחלטות הנוגעות לצרכים של הילדים יכולים לישון בלילה בשקט ביודעם שהם עשו את כל מה שניתן לעשות כדי לדאוג לילדים בכל מה שניתן לדאוג?
תלמידה: האם מקבלי ההחלטות, האחראים על עתידו של העם בישראל, יכולים להבטיח לנו כי הדאגה לצמצום הפערים אכן באה לידי ביטוי מעשי, או שהדאגה הזאת באה לידי ביטוי בנאומים ואת ההשקעה המעשית שיש להשקיע בנוער מנתבים למקומות אחרים?
תלמידה: ככל שאנחנו מתבגרים אנו מגלים כי כל מי שיש לו מוסיף ומתחזק ומי שאין לו, נשאר מקובע במקום.
תלמידה: העזרה הדרושה לא ניתנת.
תלמידה: אנו מאמינים כי כדי שיהיה כאן טוב יותר, ההשקעה בנוער היא המוצדקת ביותר.
תלמידה: זהו עתיד המדינה.
תלמידה: נציג כאן כמה נושאים בהם נתקלנו, נושאים המעידים על חוסר שוויוניות.
תלמידה: הממסד הציבורי עדיין לא הגיע לשלב שבו אנחנו, בני הנוער והילדים, נוכל להרגיש כי נעשה כל מה שניתן כדי לדאוג לכל אחד ואחד מאיתנו ובמיוחד לחלשים בינינו.
תלמידה: חלק חשוב ביותר בהתפתחות של ילד, של נער, של תלמיד היא מערכת החינוך המשלימה, זו שאינה פורמלית.
תלמידה: אנחנו מבקשים להתייחס לשתי סוגיות: האחת היא סוגיית תנועת הנוער.
תלמידה: ההשתתפות בפעילות שלהן מאפשרת לבני הנוער להכיר את עצמם במסגרת המחייבת התפתחות חברתית מסוג אחר, לציונות ולאחריות, שאינה ניתנת למימוש במערכת הפורמלית.
תלמידה: למשל, האפשרות להיות מדריכים, האפשרות לקבל תפקידים המחייבים אחריות לגבי פעילות הקבוצה כולה וכדומה.
תלמידה: בשכונות מצוקה כמעט ולא פועלות תנועות נוער מכיוון שהמשאבים להם הן זקוקות אינם מספיקים כדי להקים מוקדי פעילות ומכיוון שאין ביכולת המשפחות לממן את חלקן, כפי שהדבר נעשה בשכונות המבוססות.
תלמידה: כך נפגעים בני הנוער פעמיים: פעם בכך שאין להם מסגרת חיובית ותורמת לפעילות אחר הצהריים, דבר המתבטא בשוטטות ברחובות ופעם בכך שאינם מקבלים את ההזדמנויות המאפשרות, באופן שאינו פורמלי, תנאי התבגרות חיוביים יותר ועשירים יותר.
תלמידה: הסוגיה השנייה הינה חוגי ההעשרה הניתנים בשעות אחר הצהריים.
תלמידה: אם במשפחות המבוססות משתתפים הילדים בחוגים שונים ומשונים בכל תחומי התרבות והספורט, תלמידים הבאים ממשפחות חלשות מבחינה כלכלית אינם נחשפים לחוגים הללו, במיוחד מכיוון שחל פיחות הולך וגובר ביכולתם של המתנ"סים לספק חוגים במחיר השווה לכל נפש.
תלמידה: כך גדלים להם בני הנוער בשתי אוכלוסיות נפרדות – אלו הזוכים לקבל כל מה שניתן להציע להם ואלו המודדים מדרכות ומשוטטים ברחובות.
תלמידה: כדי לדאוג לעתידו של הנוער בישראל על הממסד הציבורי לדאוג לכולם בכל המדדים האפשריים.
תלמידה: המענה צריך להינתן גם בשעות שאחרי הלימודים ולא רק בבית הספר.
תלמידה: הילדים בישראל הם אוכלוסייה מגוונת.
תלמידה: במערכת החינוך מתבטאת שונות זו קודם כל ביכולת בלימודים, בצרכים הרגשיים השונים, שמשפיעים לא מעט על תפקוד התלמידים.
תלמידה: מערכת החינוך חייבת לקחת לתשומת ליבה כי ההתייחסות צריכה להיות, ככל האפשר, אישית ויחודית כדי לאפשר לכל תלמיד ולכל תלמידה להגיע ללמידה מיטבית.
תלמידה: לצורך זה על הכיתות להיות קטנות יותר כדי לאפשר מגע אישי וקרוב של המורים עם תלמידיהם.
תלמידה: בשנים האחרונות אנחנו עדים להקטנת מספר הכיתות ולהגדלת מספר התלמידים בהן.
תלמידה: מובן מאליו כי יכולתם של המורים להתייחס לתלמידיהם באופן אישי הולכת ויורדת ככל שמספר התלמידים בכיתה הולך וגדל.
תלמידה: בנוסף, בעיתונות אנו קוראים על קיצוץ מספרי השעות להוראה בכל רמות הלימוד.
תלמידה: שתי התופעות הללו משפיעות באופן דיפרנציאלי על יכולתם של התלמידים ללמוד.
תלמידה: החזקים יותר יקבלו שיעורי עזר פרטיים ואם הם בעלי ביטחון עצמי גבוה יותר, הם ידרשו את השעות שמגיעות להם, הם ידרשו את תשומת הלב.
תלמידה: החלשים יותר כלכלית וחסרי הביטחון לא יקבלו עזרה מחוץ לבית-הספר.
תלמידה: הם גם לא ידרשו את מה שמגיע להם.
תלמידה: דבר דומה מתרחש גם לגבי התלמידים לקויי הלמידה.
תלמידה: הורים בעלי יכולת דואגים לאבחון.
תלמידה: אבחון הוא דבר שעולה המון כסף ולא כל אחד יכול להרשות אותו לעצמו.
תלמידה: תלמידים מבתים פחות מבוססים הזקוקים לכך אינם מגיעים לאבחונים הניתנים בצמצום רב על-ידי המערכת.
תלמידה: גם משאובחנו התלמידים במערכת אין ניתנת אפשרות אמיתית למיצוי ההתייחסות לאבחון בשל חוסר זמן וחוסר משאבים.
תלמידה: כך קורה שתלמידים להורים חזקים יותר מקבלים יותר בשל לחצם של ההורים על המערכת.
תלמידה: במשרד החינוך עדיין לא גובשה דרך מעשית לאפשר לתלמידים להיבחן בעל פה או לקבל הארכת זמן לאורך שנות לימודיהם בבית הספר.
תלמידה: בבתי הספר המבוססים מצליחים.
תלמידה: עזרתם של ההורים, שיש להם יותר כסף, מצליחה לתת את השעות והמשך אחרי המבחן.
תלמידה: גם כאן גורמת המערכת, שלא בכוונה תחילה, לעיוות בין המבוססים לחלשים.
תלמידה: בכל השנים האחרונות אנחנו עדים לקיצוצים וקיצוצים הנוגעים למערכת החינוך.
תלמידה: הקיצוצים נעשים באופן שווה לכל ילדי ישראל, אבל המשמעות בשטח שונה ממקום למקום לגבי קבוצות שונות באוכלוסיה.
תלמידה: לדוגמה, נושא הספריות בבתי הספר.
תלמידה: לפני מספר שנים הוחלט על הפסקת גביית הכספים מההורים, כספים המיועדים להעשרת ספריות בתי הספר.
תלמידה: יחד עם הפסקת הגביה עדיין לא נמצא מענה להעברת כספים לספריות בתי הספר.
תלמידה: התוצאה הישירה: בבתי הספר בהם אוכלוסיית ההורים מבוססת, גבו בתי הספר כספים שבאמצעותם נרכשו ספרים חדשים ואילו בבתי הספר הפחות מבוססים, לא נקנו ספרים והספריות נשארו כפי שהיו.
תלמידה: אין ספרות יפה, אין ספרי עיון, אין ספרי עזר.
תלמידה: במקומות שאינם מבוססים, הילדים אינם מקבלים אפשרות לעיון.
תלמידה: הללו אינם מסוגלים לדאוג לכך בכוחות עצמם.
תלמידה: כך קרה שהחלטה שוויונית כביכול, להפסיק גביית כספים, יצרה פער הולך וגדל בין ילדי העשירים לבין ילדי העניים.
תלמידה: אותו תסריט מתרחש בנושא ההעשרה התרבותית.