GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכאל מלכיאור: אנחנו כל הזמן מדברים על משאבים, שעות, אבל התעלמנו מהאדם שנקרא המורה - שהוא הדינמומטר של הכיתה, זאת אומרת של התלמיד.
מיכאל מלכיאור: אתם צריכים לבדוק - אנחנו, משרד החינוך, לא יודע מי - איך אפשר לעורר אצל המורה את המוטיבציה, שיאהב את המקצוע.
מיכאל מלכיאור: היו"ר מיכאל מלכיאור:     אמר פרופ' כץ שזאת בעיה כללית.
מיכאל מלכיאור: שלומית גרוסמן:     המהפכה האמיתית תתחיל בהכשרת המורה, הוא אמר את זה.
מיכאל מלכיאור: ד"ר עחסאן בשארה:     לא בכמות - יש הרבה מורים - אלא באיכות.
מיכאל מלכיאור: איך אפשר למשוך את המורה שיאהב את מה שהוא עושה.
מיכאל מלכיאור: פרופ' יעקב כץ:     אני הדגשתי - הפוטנציאל של התלמיד הערבי דומה לפוטנציאל של התלמיד היהודי, ואם הוא ילך לסט.
מיכאל מלכיאור: ג'וזף בנצרת - הסיכוי שייצא עם תעודת בגרות טובה הוא סיכוי של כמעט מאה אחוז.
מיכאל מלכיאור: ד"ר נורה כהן:     אבל לא יקבלו אותו.
מיכאל מלכיאור: פרופ' יעקב כץ:     הבעיה היא שיש רק סט.
מיכאל מלכיאור: ג'וזף אחד, וכל היתר הם בתי-ספר ממלכתיים ששם הבעיה של המורה, של ההתייחסות.
מיכאל מלכיאור: רינה יצחקי:     אני עבדתי שנים במכללת סמינר הקיבוצים, ששם היו לי הרוב תלמידים יהודים ובודדים ערבים - פגשתי אותם לאורך שנים - ואני עובדת עכשיו במכון למורים ערבים, שם כל התלמידים ערבים.
מיכאל מלכיאור: אולי זה קצת להוציא סודות מהחדר - ולא זאת כוונתי - אבל אני ממש כואבת את העניין של רמת הלמידה של הסטודנטים במכון הזה, וזה אחד המכונים היותר טובים להכשרת מורים ערבים.
מיכאל מלכיאור: לפי דעתי, יש איזו בעיה שצריך לעשות לה ממש כוח משימה שיטפח את מוסדות הכשרת המורים הערבים - זה כללי, זה לא במקצוע אחד.
מיכאל מלכיאור: הסופר א.ב יהושע הנציח את זה בספרו "הכלה המשחררת", הוא מספר שם הרבה מאד על סטודנטים ערבים באוניברסיטת חיפה - זה עולה שם אפילו עם טיפת ציניות, אולי אפילו לא כל-כך יפה, אבל הבעיה משתקפת.
מיכאל מלכיאור: אני חוזרת על דבריך - הסטודנטים אינטליגנטים, זאת לא בעיה של יכולת לימודית.
מיכאל מלכיאור: זו בפירוש לא בעיה, ובערך בשני שליש השנה אני מצליחה להוציא מהם דברים שאני הייתי רוצה שיהיו - ואני עובדת עם שנה ד', זאת אומרת אלה אנשים ששלוש שנים וחצי יושבים במכללה, חלקם כבר עובדים בהוראה, ועדיין היכולת שלהם - אני לא רוצה לתאר, לא כאן המקום - תאמינו לי, מצער, נמוך ולא מטופל על-ידי המוסדות.
מיכאל מלכיאור: היו"ר מיכאל מלכיאור:     איך היית מציעה לטפל בכך?
מיכאל מלכיאור: פרופ' יעקב כץ:     מה בדיוק הבעיה?
מיכאל מלכיאור: רינה יצחקי:     הבעיה ברורה.
מיכאל מלכיאור: אני מציעה אולי שמכללה טובה יהודית תאמץ מכללה ערבית ויעשו עבודה משותפת על שיפור ההוראה.
מיכאל מלכיאור: פרופ' יעקב כץ:     מה עם התלמידים היהודים?
מיכאל מלכיאור: האם הם יותר טובים, את חושבת?
מיכאל מלכיאור: במכללות.
מיכאל מלכיאור: רינה יצחקי:     בהשוואה, כן.
מיכאל מלכיאור: פרופ' יעקב כץ:     באמת?
מיכאל מלכיאור: רינה יצחקי:     הם לא טובים, אבל בהשוואה כן.
מיכאל מלכיאור: פרופ' יעקב כץ:     זה לא נכון.
מיכאל מלכיאור: הנחת היסוד פה לא נכונה.
מיכאל מלכיאור: הבעיה היא שצריך לעשות מהפכה בהכשרת מורים.
מיכאל מלכיאור: רינה יצחקי:     אני מסכימה.
מיכאל מלכיאור: אני אנהל אתך את המהפכה.
מיכאל מלכיאור: פרופ' יעקב כץ:     אנחנו מקבלים את התלמידים הכי חלשים במגזר היהודי - במגזר הערבי אולי הבעיה היא לא התלמידים.
מיכאל מלכיאור: רינה יצחקי:     לא התלמידים.
מיכאל מלכיאור: כל ההכשרה, הקולגים שלי.
מיכאל מלכיאור: אני אספר לך - מורים שעובדים אתי, קולגים, עובדים במקצועות אחרים חוץ מההוראה, אני שואלת אותם איך היה החופש.
מיכאל מלכיאור: הם אומרים: היתה לי הרבה מאד עבודה.
מיכאל מלכיאור: אני שואלת: כל כך הרבה עבודות בדקת?
מיכאל מלכיאור: הוא עונה: לא, יש לי משרד למשהו.
מיכאל מלכיאור: יש בעייתיות שהמוסד עצמו צריך לטפל בה.
מיכאל מלכיאור: פרופ' יעקב כץ:     שעובדים בשתי משרות?
מיכאל מלכיאור: היו"ר מיכאל מלכיאור:     סליחה.
מיכאל מלכיאור: את לא מסבירה מה הבעיה.
מיכאל מלכיאור: רינה יצחקי:     אני מדברת על מורי מורים, לא מורים בחינוך.
מיכאל מלכיאור: הוא מדבר על מוטיבציה.
מיכאל מלכיאור: לא יכולה להיות למורה מוטיבציה אם יש לו עסק פרטי חוץ מזה.
מיכאל מלכיאור: אני לא מציעה לחוקק חוקים, זו רק דוגמה אחת, יש עשרות דברים שמונעים ממנו.
מיכאל מלכיאור: אין התלהבות לנושא שאני פגשתי במקומות אחרים, ואני חושבת שזו לא בעיה שאפשר בצורה אדמיניסטרטיבית או על-ידי הוראת חוק לשנות.
מיכאל מלכיאור: אני חושבת שצריך לבנות פה תהליך של להפגיש צוותי הוראה של מכללות ערביות עם צוותי הוראה של מכללות יהודיות, ועם אלה שמדריכים אותם, ולנסות קצת להעביר ידע.
מיכאל מלכיאור: היו"ר מיכאל מלכיאור:     אני לא הבנתי מה הבעיה.
מיכאל מלכיאור: הבנתי שיש בעיה.
מיכאל מלכיאור: למשל, הדוגמה שהבאת שאנשים חייבים שיהיה להם עסק נוסף - אם הוא נפגש עם צוות יהודי, מדוע זה יעזור.
מיכאל מלכיאור: פשוט לא הבנתי.
מיכאל מלכיאור: רינה יצחקי:     כי יש ייאוש.
מיכאל מלכיאור: אני חושבת שיש למורים הערבים שאני מדברת אתם - מורי-מורים - איזו אכזבה כללית, חוסר תקווה ממה שהם עושים.
מיכאל מלכיאור: הם הגיעו למקום שהם הגיעו, יש להם את התואר האקדמי שלהם, הם מלמדים, נקודה.
מיכאל מלכיאור: כאילו שזה סוף התהליך.
מיכאל מלכיאור: את זה לא כל כך ראיתי כשעבדתי במקומות אחרים, ואני אומרת שלפי דעתי הפגישה עם מקומות שהם יותר תוססים, שהם יותר חדשניים, שהם עוסקים כל הזמן בלמידה עצמית - בסמינר הקיבוצים כל הזמן היתה לי השתלמות עצמית של מורים.
מיכאל מלכיאור: היו"ר מיכאל מלכיאור:     יש פה רעיון כללי לתשומת לבכם.
מיכאל מלכיאור: רינה יצחקי:     בבית ברל עוד אף פעם לא הזמינו אותי לשום השתלמות עצמית של המורים.
מיכאל מלכיאור: זאת אומרת, מה שלמדת עד היום - קיבלת תואר פעם, מתישהו, זה מספיק לך לכל החיים.
מיכאל מלכיאור: אז אפשר ללמוד זה מזה.
מיכאל מלכיאור: פרופ' יעקב כץ:     זה המוסד אשם.
מיכאל מלכיאור: רינה יצחקי:     אני לא מאשימה.
מיכאל מלכיאור: אני מציעה לטפל.
מיכאל מלכיאור: היו"ר מיכאל מלכיאור:     קיבלתם פה רעיון.
מיכאל מלכיאור: סוהא סיבאני:     אני רוצה להמשיך, אבל לא בנושא של מורי מורים.
מיכאל מלכיאור: אני מדברת על סטודנטים.
מיכאל מלכיאור: פרופ' יעקב כץ:     סטודנטים להוראה, או סטודנטים באופן כללי?
מיכאל מלכיאור: סוהא סיבאני:     סטודנטים להוראה במיוחד, ובכלליות.
מיכאל מלכיאור: אני מנהלת עמותה להכוון לימודי - אנחנו מעודדים להשכלה גבוהה במגזר הערבי.
מיכאל מלכיאור: מהסיבה הזאת אני פה, כי אני מאמינה שזה תהליך, זה לא בא סתם מהאוויר.
מיכאל מלכיאור: אני עשיתי סיורים מטעמים אישיים.
מיכאל מלכיאור: הייתי באוניברסיטאות והייתי במכללות ערביות גם- אגב, למדתי באוניברסיטה.
מיכאל מלכיאור: במכללות הערביות אצלנו, מתנהגים - מההנהלה עד לצוות המורים, בגדול, לא כולם כמובן - מתייחסים לסטודנט כאילו הוא בן חמש.
מיכאל מלכיאור: הוא לא יבין, לא ינתח, אין לו ביקורת, אין כלום.
מיכאל מלכיאור: הוא ישנן את החומר וכך יעביר הלאה לבתי הספר היסודיים, וזו אחת הטעויות הכי גדולות.
מיכאל מלכיאור: זה אחד הדברים שצריך לטפל בהם.
מיכאל מלכיאור: אני למדתי באוניברסיטה, וזה עוד משהו שאנחנו צריכים להחדיר לבית ספר תיכון - אצלנו בבתי ספר ערביים, ועוד לפני - שאנחנו צריכים לנתח, לבקר ולחפש.
מיכאל מלכיאור: שנה ראשונה באוניברסיטה בשבילי היתה עולם חדש - מה אני עושה פה?
מיכאל מלכיאור: היו"ר מיכאל מלכיאור:     את לא מבינה שבמגזר היהודי הולכים לעבור חזרה לשינון.
מיכאל מלכיאור: קריאה:     לא בהכרח.
מיכאל מלכיאור: רינה יצחקי: לא כל-כך כדאי לתמוך בזה.
מיכאל מלכיאור: סוהא סיבאני:     אני אומרת שכשאני התחלתי אוניברסיטה, זה היה לי עולם חדש.
מיכאל מלכיאור: פרופ' יעקב כץ:     הסטודנטים הערבים להוראה באוניברסיטה - הרי יש מחלקה להכשרת מורים באוניברסיטאות - האם שם הם יותר רציניים?
מיכאל מלכיאור: סוהא סיבאני:     תלוי מאיפה הם באו, תלוי איפה הם למדו.
מיכאל מלכיאור: באיזו אוניברסיטה הם נמצאים.
מיכאל מלכיאור: סוהא סיבאני:     באוניברסיטה, בגדול, יחסית למכללה ערבית - אני מדגישה, ערבית, ויש לי מישהי בראש שהייתי מתלוננת עליה - הם כן יותר ביקורתיים.
מיכאל מלכיאור: פרופ' יעקב כץ:     הם מורים טובים יותר.
מיכאל מלכיאור: סוהא סיבאני:     כן.
מיכאל מלכיאור: רינה יצחקי:     יש מהם דרישה יותר גבוהה.
מיכאל מלכיאור: סוהא סיבאני:     יש גם דרישות יותר גבוהות.
מיכאל מלכיאור: פרופ' יעקב כץ:     לא יודע אם זה מה שהופך אותם למורים יותר טובים.
מיכאל מלכיאור: סוהא סיבאני:     אני יודעת איך אני למדתי כסטודנטית.
מיכאל מלכיאור: התחלנו לנתח, לחקור ולבקר - זה משהו שבחיים לא עשינו כשהיינו תלמידים בתיכון.
מיכאל מלכיאור: שם, מה שהמורה אומר זו תורה מסיני, וככה מלמדים עד היום סטודנטים שהופכים להיות מורים.
מיכאל מלכיאור: מלמדים אותם שמה שהמורה אומר, זה תורה מסיני.
מיכאל מלכיאור: רינה יצחקי:     זה עניין תרבותי.
מיכאל מלכיאור: סוהא סיבאני:     התלמידים לא יעשו כלום - הם לא ינתחו - וההישגים הם נמוכים ביותר.
מיכאל מלכיאור: התלמיד - ויש לנו כאן תלמידים אורחים - יושב בכיתה משועמם, מזלזל במורה שלו, לא מאתגרים אותו.
מיכאל מלכיאור: פרופ' יעקב כץ:     זה שונה במגזר היהודי?
מיכאל מלכיאור: סוהא סיבאני:     זה לא שונה במגזר היהודי, אבל במגזר היהודי ההישגים יותר גבוהים, וזו הפואנטה שלנו.
מיכאל מלכיאור: במגזר היהודי, האחוזים פחות מאשר אצלנו.
מיכאל מלכיאור: אצלנו, בבתי ספר פרטיים - יופי, ייצאו כמה אחוזים עם בגרות טובה וזכאות, אבל בבתי ספר ממשלתיים - שזה הרוב - המצב לא טוב.
מיכאל מלכיאור: יש טובים.
מיכאל מלכיאור: סוהא סיבאני:     יש פה ושם, אחוזים מאד נמוכים.
מיכאל מלכיאור: פרופ' יעקב כץ:     יש שיפור.
מיכאל מלכיאור: בואו נסתכל על הטבלה ולא נגיד שפה אנחנו נמצאים בחור שחור.
מיכאל מלכיאור: הבעיות הן מספיק חמורות ולא צריך להחריף אותן.
מיכאל מלכיאור: סוהא סיבאני:     אני לא הגזמתי באף מילה שאמרתי.
מיכאל מלכיאור: היו"ר מיכאל מלכיאור:     הרי למדנו את הנתונים וגם את המספרים.
מיכאל מלכיאור: פרופ' יעקב כץ:     יש התקדמות, אבל לא מספיק.
מיכאל מלכיאור: היו"ר מיכאל מלכיאור:     אנחנו פה מדברים על דברים שונים, ולכן אולי צריך למקד את הדיון.
מיכאל מלכיאור: אני חשבתי כן לפתוח את הדיון לנושאים שונים כי בכל זאת יכול להיות דיון פורה.
מיכאל מלכיאור: אני חושב שסוהא מצביעה על בעיה שהיא בעיה תרבותית, שיש לזה השתקפות במיוחד בהדרכת המורים שאחר כך הולכים להיות מורים של התלמידים.
מיכאל מלכיאור: שם ניתן אולי לחשוב - בהדרכת המורים - שתהיה יותר אווירה אוניברסיטאית מבחינת הגישה לחומר.
מיכאל מלכיאור: אני חושב שזו נקודה חשובה שהיא ראויה לציון, זה לא קשור לשאלה אם יש שיפור במספר התלמידים שזכאים לבגרות או אולי אפילו יכולים להתקבל לאוניברסיטה - זה ודאי שיש - אבל יחד עם זה, שוב אנחנו חוזרים לעניין - 60% מהתלמידים מתקשים בהבנת הנקרא, וכל הדברים שדיברנו עליהם.
מיכאל מלכיאור: אני חושב שזו גם השיטה.
מיכאל מלכיאור: זו בכל זאת חברה מתקדמת, וזה ששואלים שאלות, הכל במינון הנכון - ומעורבות של תלמידים - זה גם גורם לאתגרים אצל המורים.
מיכאל מלכיאור: אני חושב שזו נקודה חשובה לציון.
מיכאל מלכיאור: מבין התלמידים שהגיעו אלינו מבית-ספר כרמל.
מיכאל מלכיאור: יוסף, בבקשה.
מיכאל מלכיאור: יוסף מאיו:     כמו שסוהא אמרה, הבעיה בבתי-ספר - לא רק פרטיים, גם ממשלתיים, ובמיוחד ממשלתיים - זה הקשר בין המורה לתלמיד.
מיכאל מלכיאור: אצלנו זה כך - המורה נכנס לכיתה, מלמד, יש לו חומר מהספר.
מיכאל מלכיאור: כתבת, רשמת, נקודה.
מיכאל מלכיאור: ובאמת, אנחנו יושבים בכיתה משועממים, אנחנו מחפשים רק מה לעשות.
מיכאל מלכיאור: במקצוע הזה רוב הכיתה נכשלת.
מיכאל מלכיאור: לעומת זאת, יש מורים שנכנסים - הם מעבירים את החומר בצורה כל-כך יפה - מתחילים לדון אתנו, ויש הצעות, רעיונות, עושים דברים, פעילויות.
מיכאל מלכיאור: לדעתי, רוב התלמידים בכיתה כך מתחילים לאהוב את הנושא.
מיכאל מלכיאור: לדעתי, הבעיה פה זה הבסיס - זה המורה והתלמיד, שאם המורה היה מתחיל לעבוד על הקשר שלו, על הגישה שלו לתלמיד, מכאן מתחילים עם רגל אחת קדימה, ואז ממשיכים הלאה.
מיכאל מלכיאור: סוהא סיבאני:     באיזו כיתה אתם?
מיכאל מלכיאור: תלמידים:     י' - י"א.
מיכאל מלכיאור: סוהא סיבאני:  	מתי התחילו לדבר אתכם על אוניברסיטאות, על בחירת מקצוע?
מיכאל מלכיאור: יוסף מאיו:     לפני שנה התחילו לתת לנו רעיונות שכדאי לנו כך וכך, מה יש הלאה, קדימה.
מיכאל מלכיאור: גם השנה הם הדגישו את היחידות ואת האופן שאנחנו הולכים ללמוד קדימה.
מיכאל מלכיאור: ד"ר עחסאן בשארה:     יוסף, אתה לא אומר למורה שלך: אני משועמם, תלמדו אותנו?
מיכאל מלכיאור: יוסף מאיו:     זה לא כל המורים.
מיכאל מלכיאור: זה חלק מהמורים.
מיכאל מלכיאור: פרופ' יעקב כץ:     זו בעיה כללית בכל מערכות החינוך.
מיכאל מלכיאור: זה לא שייך למגזר הערבי.
מיכאל מלכיאור: היו"ר מיכאל מלכיאור:     גם התלמידים הערבים הם חלק מהקצב של החברה הישראלית המודרנית.
מיכאל מלכיאור: אני זוכר דבר ראשון בחינוך תמונה של ילד שיושב בתוך כיתה ויש לו ספר מלפני כמה שנים, ובחוץ יש אינטרנט ואווירונים ווידאו - לא שכל הדברים בחוץ הם טובים - אבל הקצב, הגירוי, כל הדברים שקורים מסביב לא מאפשרים, ואנחנו מכירים את הבעיה הזאת בכל מערכות החינוך, וברור שפה יש נקודה מיוחדת שאני חושב שהצבענו עליה ואני חושב שאפשר לעבור הלאה - של ההכשרה של המורה הערבי.
מיכאל מלכיאור: כאשר גם ההכשרה נעשית באותה דרך - אז אין שום סיכוי שהמורה אחר כך יוכל להתפתח בכיוונים הרצויים.
מיכאל מלכיאור: פרופ' יעקב כץ:     רוב המורים הערביים היום - אלה שיהיו מורים - מתחנכים במוסדות יהודיים דווקא.
מיכאל מלכיאור: ד"ר עחסאן בשארה:     מעט מאד.
מיכאל מלכיאור: פרופ' יעקב כץ:     יותר מאשר במוסדות ערביים - לפי הסטטיסטיקה של משרד החינוך.
מיכאל מלכיאור: ד"ר עחסאן בשארה:     הכשרת מורים?
מיכאל מלכיאור: פרופ' יעקב כץ:     בוודאי, מפני שאם תלך לדוד ילין ולסמינר הקיבוצים, לבית ברל וללוינסקי, ולקיי - - -  ד"ר עחסאן בשארה:     יש כיתות נפרדות למגזר הערבי.
מיכאל מלכיאור: פרופ' יעקב כץ:     אני אומר לכם את המספרים.
מיכאל מלכיאור: יש בעיה, אני לא מתעלם.
מיכאל מלכיאור: ד"ר נורה כהן:
מיכאל מלכיאור: הפערים בהישגים במחקרים גם בחינוך היסודי וגם בחינוך בתיכון, אני חושבת שהנקודה הזאת כבר הועלתה ואין טעם להיכנס יותר לפרטים, מה גם שהדברים ידועים - הפערים גדולים.
מיכאל מלכיאור: היו"ר מיכאל מלכיאור: אולי את יכולה להסביר לנו את הנקודה שציינתי בהתחלה, שתוכנית החומש - לפי הנתונים שקיבלנו - כמעט ולא היתה לה שום השפעה על ההישגים בחינוך הערבי הכללי, אבל כן השפעה לפחות קטנה במגזר הבדואי.
מיכאל מלכיאור: איך זה יכול להיות?
מיכאל מלכיאור: מה ההסבר שלכם לעניין הזה?
מיכאל מלכיאור: ד"ר נורה כהן: אני לא יודעת.
מיכאל מלכיאור: פרופ' כץ הסביר לנו שבעצם האפקטיביות הצפויה של תוכנית החומש היתה מוגבלת, לפחות בשנים הראשונות, במגזר הערבי בכללותו.
מיכאל מלכיאור: המגמה של שינוי אצל הבדואים בנגב היא מגמת שינוי שהתחילה עוד לפני תוכנית החומש.
מיכאל מלכיאור: אם אתם מסתכלים על הלוח שבפניכם - שם מדובר על אחוזי הצלחה בבגרות - החלק הראשון של הלוח שלי הוא חלק שחופף לנתונים שהובאו בחוברת - אבל התוספת שאני מביאה היא לא בשורה הראשונה אלא בשורה של לומדים ב- י"ב, לומדים ב-י"ב מתוך קבוצת הגיל.
מיכאל מלכיאור: אגב, הנתון שיש בידי הוא שונה ממה שמצוטט בחוברת.
מיכאל מלכיאור: אם תסתכלו בחוברת, שם מדובר על כך ששני שליש מהמגזר הערבי - לא בטוחה שזה נכון- לומדים בקבוצת הגיל ב- י"ב - שימו לב ל- 2002: 74%, זה שלושת-רבעי מהמגזר הערבי, לומד ב- י"ב; כ- 60% של הבדואים בנגב לומדים, ו- 80% באוכלוסייה הדרוזית.
מיכאל מלכיאור: אבל, הפואנטה שלי לגבי הבדואים היא כזאת - אם תסתכלו על השתתפות בלימודים ב- י"ב, מ-1992 עד 2002 יש עלייה של יותר מ- 30%.
מיכאל מלכיאור: אם מסתכלים על האוכלוסייה הערבית, יש גם גידול, ולכן אני רוצה לטעון שלא בהכרח השינויים שחלו במגזר הבדואי בנגב הם תולדה ישירה ובלעדית של תוכנית החומש.
מיכאל מלכיאור: המגמה היא מגמה שהתחילה עוד קודם, והיא באמת הולכת ומשתנה, ואני מתארת לעצמי שבשנים הבאות זה ייתן את אותותיו.
מיכאל מלכיאור: האוכלוסייה הדרוזית, גם היא קידמה את עצמה מבחינת השתתפות בלימודים ב- 25% - אם אינני טועה בחשבון - האוכלוסייה הערבית באמת התקדמה, אבל פחות מ- 20%, מדובר על 18% - אני לא מזלזלת בגידול הזה, אבל משלוש הקבוצות האלה זו הקבוצה שפחות התקדמה מבחינת השתתפות.
מיכאל מלכיאור: דרך אגב, בחוברת של הכנסת כתוב שבאוכלוסייה היהודית מדובר על 90% השתתפות של בני הגיל - לפי הנתונים שיש בידי, מדובר על 85% - זה לא הבדל גדול, אבל זה לא כל-כך מבריק, וצריך רק לדייק.
מיכאל מלכיאור: לכן, אני מאמינה שהתהליכים שנדרשים כדי לקדם אוכלוסיות שנמצאות במצב זה הם תהליכים אל"ף, רבי-פנים, ובי"ת - הם תהליכים שלא יכולים להתמצות ב- one shot של תוכנית חומש, שחלקה מוצלחת וחלקה פחות מוצלחת.
מיכאל מלכיאור: סך הכל, בחמש שנים אתה לא עושה מהפכות.
מיכאל מלכיאור: מה שהיה צריך - ואני מבינה שפרופ' כץ מקווה שיצליח - בעצם לקיים תוכניות חומש, לא רק תוכנית חומש אחת, אלא להמשיך במאמץ הזה.
מיכאל מלכיאור: ולכן, אין לנו הסבר אבל גם לא כל כך מפתיע אותנו, שלא היה איזשהו זינוק מדהים בתוכנית החומש.
מיכאל מלכיאור: עוד פרט קטן אחד בעקבות הדיון על החינוך המיוחד.
מיכאל מלכיאור: אחת הבעיות של החינוך המיוחד היא של ההשמה - לפחות זה מה שהיה, היום אני לא מעודכנת - זה בעצם לפעמים התורים והבאת הילדים למבחני אבחון פסיכולוגי כדי להגיע לוועדת השמה ולהגיע, אם צריך, לחינוך המיוחד.
מיכאל מלכיאור: שמענו שבאמת אין בעיה של שעות ואין בעיה של תקנים, אבל היו קשיים - לפחות בעבר- בהימצאות של כוח-אדם מקצועי - פסיכולוגים, מומחים שיוכלו לעשות אבחונים.
מיכאל מלכיאור: אנחנו, לשכת המדען הראשי, באופן ספציפי, נמצאת כרגע בתחילת תהליך של הכנת מבחן אינטליגנציה לאוכלוסייה הערבית - זה תרגום, התאמה ותקנון - כלומר בניית נורמות למה שנקרא בז'רגון מבחן וקסלר לאינטליגנציה, שזה הכלי פר-אקסלנס שבלעדיו הפסיכולוג לא יכול לעשות אבחון ולהגיע לוועדת השמה.
מיכאל מלכיאור: אני רוצה להצטער על כך שרק עכשיו הגענו לזה.
מיכאל מלכיאור: הפעם האחרונה שהדבר נעשה היה ב-1975, אנחנו כבר עברנו את 2000, ואני מקווה שבפרק זמן לא יותר מדי ארוך אפשר יהיה להביא למגזר הערבי, לדוברי ערבית, מבחן מוכן לכל הנושא של אבחון תלמידים בחינוך המיוחד.
מיכאל מלכיאור: רינה יצחקי: האם יש גם התאמה תרבותית?
מיכאל מלכיאור: ד"ר נורה כהן: ודאי, אחרת אין טעם בכל המאמץ.
מיכאל מלכיאור: זה מאד יקר.
מיכאל מלכיאור: המימון לנושא הזה - שהוא מעל שלושה מיליון שקל - המנכ"לית הבטיחה לנו שהיא תעשה כל מאמץ והיא רואה את החשיבות של זה, ששום דבר לא ייפסק מהמהלך הזה בגלל כסף.
מיכאל מלכיאור: פרופ' יעקב כץ: ברשותך, היושב-ראש, אני רוצה לומר מילה אחת, שאני חושב שכדאי להגיד אותה, מפני שלא התייחסנו אליה עד כה - בנושא המבחנים הבין-לאומיים, ושוב - הימצאות התלמידים הערבים בפערים גדולים עם המגזר היהודי.
מיכאל מלכיאור: היתה בעיה קשה מאד - גם ב- TIMMS של 99' וגם ב- 2002 - באשר למוטיבציה של המגזר הערבי להצליח במבחן.
מיכאל מלכיאור: אגב, הבעיה הזאת קיימת גם במגזר היהודי - שלא נחשוב שהתלמידים הם שונים.
מיכאל מלכיאור: היתה בעיה אינהרנטית במערכת החינוך, שלא הצליחו לגייס את המוטיבציה של התלמידים שיצליחו במבחן בין-לאומי.
מיכאל מלכיאור: סוהא סיבאני:
מיכאל מלכיאור: פרופ' יעקב כץ: באפריל 2003 קיימנו מבחן TIMMS - שזה גם מבחן בין-לאומי בנושא מדעים ומתמטיקה- והדגשנו את נושא המוטיבציה - גם של התלמידים, גם של המורים, ובעיקר של המנהלים - מפני שזה התחיל בזלזול מצד המנהלים, וזה כמובן מחלחל כלפי המורים וכלפי התלמידים.
מיכאל מלכיאור: הצלחנו במגזר הערבי - על-פי עדויות של מפקחים, של מנהלים, של אותם האנשים שעסקו בנושא - ליצור מוטיבציה מאד-מאד חיובית להצליח במבחן ה- TIMMS.
מיכאל מלכיאור: כפי שאמרתי, באפריל, בעזרת השם, נקבל תוצאות טובות יותר - ואולי אתה תכנס ישיבה כדי להגיד שיש שינוי מגמה.
מיכאל מלכיאור: היו"ר מיכאל מלכיאור: אני מקווה שזו לא מוטיבציה עד כדי כך שגם את הדפוסים של העתקה ייקחו.
מיכאל מלכיאור: פרופ' יעקב כץ: אני מקווה מאד שלא.
מיכאל מלכיאור: הרי זה מבחן חיצוני עם בוחנים חיצוניים, אבל אני מאד מקווה.
מיכאל מלכיאור: אני לא יכול להבטיח - אני מקווה שלא נופתע לרעה או נתבדה - אבל נדמה לי שאפשר לומר שהמוטיבציה היתה אחרת, שונה, וכמובן - אין הישגים ואין הצלחות בלי מוטיבציה, ואת זה ראינו.
מיכאל מלכיאור: הדבר הזה היה ברור לנו לכל אורך השנה שהתכוננו למבחן - השתלמויות, הדרכות, התייחסויות בבית-הספר.
מיכאל מלכיאור: אם זה נכון, אז אני מכבד את ההערה - ללא מוטיבציה, ללא התייחסות, ללא הבנה - - - היו"ר מיכאל מלכיאור: אנחנו לא מדברים על מוטיבציה למבחן.
מיכאל מלכיאור: פרופ' יעקב כץ: אני מדבר על מוטיבציה בכלל, ואני אומר - מורה שסוגר את הדלת ונכנס לכיתתו, אם אין לו את המוטיבציה לקדם את התלמידים שלו, זה לא יצליח.
מיכאל מלכיאור: שלומית גרוסמן: אני נציגת נציבות הדורות הבאים בחינוך ובמעמד הילד.
מיכאל מלכיאור: בראיית הדורות הבאים אני מבקשת לראות שני דברים.
מיכאל מלכיאור: ראשית, את גישתך לגבי הדור הבא, מה שמדבר בראיית הדורות הבאים על העובדה שבעצם אנחנו עושים אבחונים של וקסלר ואנחנו עושים בדיקות של ידע - שזה שלושה ה- Rים: Writing, Reading, Arithmetics - אבל אנחנו לא עושים את הבדיקות של ה- Reality.
מיכאל מלכיאור: אני אומרת שהלומדים מדברים בעד עצמם ואומרים בעצם: תנו לנו מורה שייגש אלינו נכון, והם מזכירים את כל הנושא של Reacting או ה- Reality - כפי שאני קוראת לזה – שזאת המציאות.
מיכאל מלכיאור: אלה שני Rים נוספים, אבל אחרים.
מיכאל מלכיאור: בכוונה אני מזכירה אותם כי אני חושבת שאף אחד מאתנו לא למד שום דבר אם לא היתה שם הנאה.
מיכאל מלכיאור: ברגע שהוא נהנה מזה – היתה שם גם הנעה.
מיכאל מלכיאור: כאן אני באה ואומרת שבראיית הדורות הבאים יש פה משהו בסדרי עדיפויות שאולי צריך לחשוב עליו גם במגזר הערבי, מאחר שבמגזר הערבי הקרבה של חלק גדול מהאוכלוסייה הוא עדיין לדברים הבסיסיים של אהבת האדמה והארץ – בגלל שצורת החיים שלהם היא כזאת, יותר בכפרים מאשר בערים – ולכן אני חושבת שצריך אולי להתחיל שם עם העניין הזה, כאשר בראיית הדורות בכלל בכל העולם זה דבר נכון.
מיכאל מלכיאור: שנית, בראיית התקצוב הדיפרנציאלי של המובהקות של סגירת פערים – לדעתי זה לא מהווה בהכרח פתרון לפערים חברתיים במקרה הזה, משום שילד ערבי שלומד במגזר מסוים – שיש לנו שלושה מהם – בצפון הארץ אינו אותו ילד – למרות התקצוב הדיפרנציאלי השווה – שנמצא בדרום הארץ, ואתם מראים זאת בצורה מאד מובהקת.
מיכאל מלכיאור: אתם אומרים: המורים לא נמצאים באותה רמה.
מיכאל מלכיאור: לכן אני מציעה שאולי צריך לחשוב על דיפרנציאליות בעניין המורים.
מיכאל מלכיאור: סוהא סיבאני: זה קשור במדיניות של הממשלה, לא בתקציבים.
מיכאל מלכיאור: שלומית גרוסמן: כאן אני מציעה או קוראת למשרד החינוך, בסדרי העדיפויות שלו, לראות את הנושא של תקצוב דיפרנציאלי למורים, שאולי זה נדרש כאן.
מיכאל מלכיאור: פרופ' יעקב כץ: את מתכוונת לשכר דיפרנציאלי?
מיכאל מלכיאור: שלומית גרוסמן: תקצוב דיפרנציאלי, שזה יכול להיות פן לעידוד מורים לעבודה נכונה יותר, וכמו שנאמר כאן – אחת הבעיות בהכשרת מורים זה שנתקלו בתופעה שמורים בעצם לא נותנים את המיטב שלהם והם מוצאים את עצמם עוסקים ביותר ממקצוע אחד ולא minded לגמרי לעובדה שהם מורים – מה שראינו וידענו בשלב של הקמת המדינה או בשלבים אחרים שלה.
מיכאל מלכיאור: אני כן חושבת שהניבויים מזמינים אותנו לראות מהם סדרי העדיפויות שלנו, והייתי שמחה אם אנחנו – בוועדה ולעתיד – נבקש לראות מהם סדרי העדיפויות בעניין הזה של המגזר הערבי בחינוך.
מיכאל מלכיאור: היו"ר מיכאל מלכיאור: אני רוצה לסכם את הישיבה.
מיכאל מלכיאור: אני חושב שאנחנו ראינו מכלול של בעיות וראינו גם כמה מההישגים.
מיכאל מלכיאור: אני חושב שבכל זאת זה מתמקד – גם לפי העדויות שקיבלנו כאן - מאד מתמקד במורה, בסופו של דבר.
מיכאל מלכיאור: ברור שיש לתשתיות ולנתונים הסוציו-אקונומיים הכלליים השפעה, אבל אני חושב שלפחות לפי הדיון פה, מדובר הרבה מאד בהכשרה נכונה של המורה, בתמריץ נכון של המורה, באתגרים – גם שהמורה מקבל בהמשך דרכו, ואנחנו בהחלט נפעל.
מיכאל מלכיאור: אנחנו לא מזניחים פה את הדברים הנקודתיים – אני מאד עומד על כך – לא יכול להיות שלא יהיה בית-ספר תיכון לכפרים הבלתי מוכרים אצל הבדואים בנגב, ובכך אנחנו יודעים שמיד 50% מהאוכלוסייה נופלת, וכן כל מיני דברים בסיסיים מאד שאת זה צריך לעשות.
מיכאל מלכיאור: זה לא פותר את כל הבעיות, אבל חייבים לעשות את זה.
מיכאל מלכיאור: אני לוקח את זה גם כהמלצות שלנו היום, ואנחנו נפעל בשיתוף גם עם ועדת החינוך – יכול להיות שיש עוד ועדות – כי הרי כל הדברים קשורים זה בזה בהמשך הטיפול, ואנחנו נשמח מאד גם בהמשך הדרך לערוך סיור, אנחנו כמובן נתאם את הדברים אתך ועם המוסדות שאתה עובד אתם.
מיכאל מלכיאור: ד"ר עחסאן בשארה: אהלן וסהלן.
מיכאל מלכיאור: היו"ר מיכאל מלכיאור: אני לא אומר שהכל שפיר ומצוין, אבל היה טוב לשמוע שבחינוך המיוחד, בכיתות המיוחדות, יש בכל זאת הישגים כאלה – אני חושב שזה דבר שראוי מאד לברך עליו.
מיכאל מלכיאור: כשיש דברים טובים – גם צריך לציין אותם.
מיכאל מלכיאור: תודה לכולכם, הישיבה נעולה.
מיכאל מלכיאור: כבוד השר, שופטים, מורים, תלמידים, ילדים, מבוגרים, כולכם תבורכו.
מיכאל מלכיאור: אנחנו נמצאים באמת ביום מאוד מיוחד.
מיכאל מלכיאור: אנחנו מתחילים בציון יום זכויות הילד הבינלאומי וחשבנו, כהקדמה ליום הזה, לעשות אירוע מיוחד עם משפט מבוים שעוד מעט תראו.
מיכאל מלכיאור: זהו משפט שמנוהל כולו על-ידי תלמידים, שגם הכינו את הטיעונים והראו התלהבות ועניין בהכנת המשפט הזה.
מיכאל מלכיאור: אני מקווה מאוד שהמשפט יעורר את כולנו, את כל החברה שלנו, לדברים שהוא מציג.
מיכאל מלכיאור: אני לא יכול לדעת מה תוצאות המשפט ומה יהיה גזר הדין, אבל אני מקווה שנראה דברים מעניינים, שגם אנחנו, כחברי כנסת, נוכל לקחת אחריות כלפי עתידנו וכלפי ילדינו.
מיכאל מלכיאור: כיושב ראש הוועדה אני מחוייב, קודם כל, להגיד תודה לכמה אנשים שפעלו במיוחד לאירוע הזה.
מיכאל מלכיאור: ראשית, מנהלת הוועדה, שהיא ה'פושרית', רחל סעדה ומזכירת הוועדה, הגב' אילנית ירושלמי.
מיכאל מלכיאור: הן עבדו מאוד מאוד קשה בהכנות ליום הזה וזה לא פשוט, במיוחד כשיש להן יושב-ראש כזה.
מיכאל מלכיאור: אני רוצה להודות מאוד לטובה בן-ארי, הממונה על יישום חוק זכויות התלמיד במשרד החינוך וגם היא לא חסכה מזמנה ועבדה יומם ולילה לאירוע הזה.
מיכאל מלכיאור: תודה למנחה שלנו, ציון זהבי, שגם עזר לנו להכין.
מיכאל מלכיאור: הוא גם עובד בעמותת על"י – עסקים למען ילדים בסיכון, עמותה מאוד חשובה וראויה, שעושה הרבה בשביל הילדים שהכי קשה להם בחברה הישראלית.
מיכאל מלכיאור: תודה לנציב הדורות הבאים, שלמה שוהם ולד"ר יצחק קדמן, מנכ"ל המועצה הלאומית לשלום הילד, שגם תרם בעצמו וממשרדו כדי שנוכל להכין את היום הזה וגם כל יום בעבודה השוטפת של הוועדה שלנו.
מיכאל מלכיאור: אני רוצה להודות לתלמידים שהגיעו הנה.
מיכאל מלכיאור: באתם מכמה בתי ספר, מאוד התלהבתם מהרעיון גם לבוא לכנסת וגם להשתתף במשפט.
מיכאל מלכיאור: יש לנו תלמידים מבית-הספר 'יובל' מהרצליה, מבית-הספר 'סליגסברג' בירושלים, מבית-הספר 'רעות' בירושלים – אני צריך לציין שבית הספר מקבל היום פרס חינוך ראשון ומיוחד ואנחנו רוצים לברך את בית-הספר, גם את המורים וגם את התלמידים על הפרס.
מיכאל מלכיאור: נמצאים כאן גם מבית-הספר 'כצנלסון' מכפר סבא, תלמידים מבית-הספר 'מעלה אדומים', תלמידים מבית-הספר 'כדורי' ומהקונסרבטוריון קרית ים.
מיכאל מלכיאור: בוועדה שלנו תלמידים מופיעים לא רק באירועים חגיגיים אלא כחלק אינטגרלי מהוועדה שלנו.
מיכאל מלכיאור: שמעתם כאן את המנגינות היפות שהם הנעימו לנו כבר בהתחלה ואנחנו נשמע אותם גם בהמשך.
מיכאל מלכיאור: המנהיג הגדול של העם היהודי, משה רבינו, כשכבר לא יכול היה יותר, הוא אמר את המשפט המאד מפורסם: אנוכי הריתי את הכל העם הזה.
מיכאל מלכיאור: אם אנוכי ילידתיהו כי תאמר אליי: שאהו בחיקך כאשר יישא האומן את היונק.
מיכאל מלכיאור: כשהוא צריך לתאר את היחס בין ההנהגה לבין העם, את המשל שלו הוא לוקח מהיחס של הורים כלפי ילדיהם.