GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אשר בן-אריה: אמרתי קודם שצריך לזכור את שיעור הילדים העולים בכלל האוכלוסייה, אז אם השיעור הוא 11%, אחוז הקטינים העולים מקרב העבריינים הקטינים הוא 24%.
אשר בן-אריה: קורבנוּת של ילדים: חשבנו שראינו הכול, ושהעלייה התלולה במספר הילדים שהם קורבנות עבירה נבלם ונעבור למגמת עלייה או יציבות.
אשר בן-אריה: הנתונים ב- 2003-2004 מתקנים את 2003 וממשיך אותו גרף של עלייה.
אשר בן-אריה: את הקפיצה מ- 1995 ל- 1998 אפשר להסביר בעיקר בעלייה במודעות בעיקר, כי מ- 1990 נכנס חוק חובת הדיווח וכולם דיווחו.
אשר בן-אריה: מ- 1995 עד 1998 יש מגמת עלייה מתונה שאפשר להסביר אותה בגידול באוכלוסייה, בהמשך המודעות, בהמשך הדיווח, בהתמקצעות של מערכת השירותים.
אשר בן-אריה: אי אפשר להסביר את מה שקורה מ- 1998 עד 2004 לא בגידול במודעות ולא בגידול באוכלוסייה.
אשר בן-אריה: יש רק הסבר אחד: אנחנו נהיינו חברה הרבה יותר אלימה, ולכן אנחנו הרבה יותר אלימים כלפי הילדים, ובשיפוע גדול מאוד.
אשר בן-אריה: גם לפי דיווחים מפקידי סעד לחוק הנוער על חשד להתעללות בילדים, מגמת העלייה נמשכת, וגם פה הגרף מ- 95' ל- 98' הוא מתון; מ- 98' יש קפיצה ומגמת עלייה חזקה מדי.
אשר בן-אריה: לסיום, אני רוצה לומר כמה דברים בנימה אישית.
אשר בן-אריה: ערכית השנתון והוצאתו לאור היא עבודת צוות.
אשר בן-אריה: לפני 15 שנה התחלתי בה לבד.
אשר בן-אריה: זה למעלה מעשור יפה ציוני שותפה נאמנה, ובשנים האחרונות היא העורכת הראשית של השנתון, ואני בעיקר משתדל לא להפריע לה.
אשר בן-אריה: מיכל קמחי הצטרפה אלינו בשנתיים האחרונות.
אשר בן-אריה: בשנה האחרונה בגלל נסיבות אישיות משמחות גם יפה וגם אני נאלצנו להיות מעט פחות מעורבים בעריכת השנתון, ומיכל נשאה בעיקר העול, ועל-כך גם יפה וגם אני רוצים להודות לה ולהעריך אותה.
אשר בן-אריה: תודה רבה.
רן כהן: אכן, מחיאות כפיים על ההכנה.
רן כהן: מוריה אשכנזי, בבקשה.
מוריה אשכנזי: אני מייצגת את אחיות בריאות הציבור – אלה אחיות טיפות חלב ואחיות בתי-הספר.
מוריה אשכנזי: הצגתם את הנתון של הפגיעה בבריאותם של ילדי המדינה.
מוריה אשכנזי: אני רוצה להציג אחות שנמצאת בשטח בקהילה שתעלה נושא על מצב של ילדים שנמצאים במצוקה, ואני בטוחה שזה ייגע ללבכם.
נינה ווגמן: אני אחות טיפת חלב ועובדת בלוד.
נינה ווגמן: אני רוצה להקריא לכם סיפור אישי של ילד בן שנתיים.
נינה ווגמן: היֹה היה בישראל בשנת 2006 ילד קטן בן 2.5.
נינה ווגמן: הילד הזה היה נכה, פגוע בהרבה תחומים עם איחור התפתחותי קשה, עם בעיות קשות בעיניו, והוא נזקק לאבחונים ולטיפולים רפואיים רבים.
נינה ווגמן: הילד הזה היה רעב כל הזמן, ולא אכל לפעמים ארוחת צוהריים וערב, ולפעמים לא קיבל טיפול רפואי שהיה זקוק לו מאוד כי הילד הזה היה עני, ולא היה למשפחתו מקור הכנסה כלשהו.
נינה ווגמן: האימא של הילד הייתה חולה מאוד ולא יכלה לעבוד, ולמרות המחלה והחולשה שחשה השתדלה מאוד לטפל בו, אבל האבא של הילד לא היה בקשר איתו כבר שנתיים ולא שילם מזונות.
נינה ווגמן: האימא גם פחדה שהוא יבוא כי היה פעם מקרה שאנשים ממוסד גדול באו אליה הביתה וגילו עקבות של גבר, אבל זה היה קצף גילוח שהאימא קנתה בטעות במקום מטהר אוויר כי היא לא ידעה לקרוא טוב.
נינה ווגמן: אז הפסיקו לשלם לה קצבת הבטחת הכנסה מביטוח לאומי, ולילד אמרו שהוא לא נכה ולא מגיעה לו קצבת נכות.
נינה ווגמן: האימא קיבלה רק קצבת ילדים – 120 שקלים כפול שלוש כי לילד הזה היו גם שני אחים גדולים.
נינה ווגמן: מזה היא קנתה לפעמים אוכל.
נינה ווגמן: אבל רוב הזמן לא היה להם מה לאכול, והם היו רעבים מאוד וגם עניים.
נינה ווגמן: לא היו להם בגדים לחורף, ולא היה להם איך לחמם את הבית.
נינה ווגמן: האחיות בטיפת חלב תמיד השתדלו לעזור לילד הזה ודאגו להרבה תחומים: פנו לגופי הרווחה בביטוח לאומי, התריעו על מצוקה, וביקשו עזרה מגורמים מקצועיים.
נינה ווגמן: העובדות בטיפת חלב ליוו את האימא עם הילד לטיפולים רפואיים, אבל הטיפול בילד לא התקדם לשום מקום, והוא עדיין היה רעב בגלל אוזלת יד של כל הגורמים.
נינה ווגמן: הוא לא קיבל קצבת נכות כי מישהו החליט שהוא לא מספיק נכה; האבא לא שילם מזונות, ואף אחד לא אמר לו לעשות כך, והאימא לא יכלה לעבוד בגלל המחלה, אבל אמרו לה שהיא לא מספיק חולה.
נינה ווגמן: נדמה היה למבקרים שיש גבר בבית, אז לא הגיע לה כסף.
נינה ווגמן: ואף אחד לא דאג לילד הזה שלא יהיה רעב כל הזמן, ושיהיה לו מה ללבוש.
נינה ווגמן: כך הילד הקטן והנכה חי עם אמו ועם אחיו, והם היו רעבים ועניים מאוד.
נינה ווגמן: זה היה בשנת 2006 במדינת ישראל.
רן כהן: נינה, תודה רבה, זה באמת מהכלל אל הילד היחיד.
רן כהן: אני מודה לך על הצגת הדברים.
נתי ביאליסטוק-כהן: בדרך כלל שומעים אותנו כשעוסקים בענייני חינוך, אבל אנחנו משתדלים להיות אחראיים ולהגיד מה שיש לנו על הנושאים שקשורים לתחום הזה.
נתי ביאליסטוק-כהן: מבחינתי, הגישה צריכה להיות מאוד פשטנית ופרקטית.
רן כהן: למה פשטנית?
רן כהן: עניינית.
נתי ביאליסטוק-כהן: פשוטה.
נתי ביאליסטוק-כהן: בשנים האחרונות עדים לתמורה במדיניות האכיפה של הפשיעה הכלכלית, הבאנו את זה מארצות-הברית.
נתי ביאליסטוק-כהן: התפיסה היא שאם אתה גונב מהמדינה ומעלים מסים אתה גנבת מהכלל, ולכן אתה צריך להיענש בחומרה רבה יותר מאשר אם גנבת רק מהשכן שלך.
נתי ביאליסטוק-כהן: אני מקבל את הגישה הזאת באופן כללי.
נתי ביאליסטוק-כהן: אבל אם אנחנו מקבלים את הגישה הזאת אנחנו צריכים להתייחס להתייחסות לילדים באותה מידה; זאת פשיעה כלכלית בצורה לא רגילה.
נתי ביאליסטוק-כהן: אם היום יש 3000 תלמידים פר-אחות בבתי הספר, ולא מזהים בעיות ראייה בזמן, אנחנו מטפחים דור שעשוי להיפלט ממוסדות החינוך במקרה הקיצוני, ובמקרה הפחות קיצוני הוא לא יממש את היכולות שלו.
נתי ביאליסטוק-כהן: המשמעות של זה היא שאנחנו מפסידים אנשים שיכולים לתת תרומה גדולה יותר לחברה ולמדינה בישראל, והנה פשענו כלכלית.
נתי ביאליסטוק-כהן: אם אנחנו מאפשרים פגיעה אלימה בילדים אנחנו מאבדים גם חיילים כי נער עם בעיות נפשיות או פיזיות לא יכול להתגייס לצבא, מישהו אחר יצטרך לשאת בנטל הזה, וכך איבדנו ילד שיכול היה להגיע לגבורות ולגדולות ולנצורות, ולכן לא פשענו רק כלפי הילד, אלא פשענו כלפי החברה כולה.
רן כהן: ממה שמצטבר אצלכם כארגון המורים הארצי התמונה דומה באופן כללי למה שתיארו כאן?
רן כהן: אתם יותר עסוקים בנושאים של הפקרת בריאות הילדים, של הנשירה מבתי-הספר, של העלייה במספר קורבנות העבירה – זאת תמונה שאתם מרגישים אותה גם?
נתי ביאליסטוק-כהן: אנחנו בהחלט רואים שחלק ניכר מזמננו מופנה לפעילויות רווחה: לדאוג לאמצעים בסיסיים לילדים כדי שיוכלו ללכת לבית-הספר, כמו ילקוטים וצורכי כתיבה; לטפל בבעיות של אלימות במשפחה או אלימות בבתי-הספר; לטפל בבטיחות התלמידים שנמצאים בבית-הספר – הרבה יותר מזמננו מופנה לטיפול בבעיות האלה ולא בניסיון לגבש מדיניות לטובת מערכת החינוך במדינת ישראל, שחשוב לא פחות, לדעתנו.
נתי ביאליסטוק-כהן: חלק מהדברים זאת פשיעה כלכלית מכיוון שאם פעם היה תקן במדינת ישראל שהגובה של מעקה צריך להיות 90 ס"מ ממדרך אחרון, והיום הוא 110 ס"מ אז כל בתי-הספר שנבנו ואושרו לפי התקן הישן הם בטוחים מכיוון שהם נבנו לפי התקן הישן?
נתי ביאליסטוק-כהן: גם בהיבטים האלה צריך לבצע קצת יותר אכיפה ובקרה, ובמקרים מסוימים צריך לחייב הורים לפתור בעיות תקן, אם זה אצלם בבית.
נתי ביאליסטוק-כהן: אתמול קראתי שילד בן 3-4 נשאר בבית עם אחיו הבוגר בחופשת חנוכה כשההורים עובדים; הילד הביט למטה כדי להביט על חתולים שהתכרבלו על הדשא, ונפל מקומה שלישית.
נתי ביאליסטוק-כהן: אולי אם הייתה חובה במדינת ישראל להתקין סורגים בחלונות לא רק מכיוון שחוששים שיפגעו ברכוש הכלכלי, אלא רק כדי שהילדים לא יפלו – הרכוש האמיתי של כל מדינת ישראל – אולי הדברים האלה היו נמנעים.
נתי ביאליסטוק-כהן: זה אמנם מתחיל, כמו שד"ר קדמן אמר בקיצור חוט החשמל של הקומקום החשמלי, אבל זה לא נגמר שם, עם כל הכבוד.
רן כהן: בוועדה הזאת אנחנו הרבה פעמים אומרים בחוסר אונים שהאצבע מופנית להורים לטפל טוב יותר בילדים שלהם, והקריאה שלנו היא במידה רבה קריאה לרוח.
רן כהן: לכם כארגון הורים ארצי יש דרך אפקטיבית שדרכה אתם מגיעים לאוכלוסיות הורים יותר ויותר גדולות כדי לעורר את תשומת לבם?
רן כהן: הרי לא כל דבר אפשר לדרוש ממשרד החינוך, ממשרד הבריאות וממשרד הרווחה.
נתי ביאליסטוק-כהן: האחריות היא בהחלט גדולה יותר במקרים מסוימים של ההורים, וכך אנחנו רואים את התמונה.
נתי ביאליסטוק-כהן: אנחנו בהחלט לא מטילים אחריות על ביטחון הילדים רק על גורמים אחרים- -
רן כהן: יש לכם דרכי הגעה להורים?
נתי ביאליסטוק-כהן: ארגון ההורים הארצי וגם ארגון ההורים בירושלים מפיצים חומר באופן שוטף, יש לנו עיתון הורים, שמופץ באוכלוסיות רחבות, אבל אנחנו מכירים רק את הפעילים, לצערנו הרב- -
קריאה: גם בערבית?
נתי ביאליסטוק-כהן: לא.
נתי ביאליסטוק-כהן: אין לנו מי שיעשה את זה, לצערי.
נתי ביאליסטוק-כהן: בשנה שעברה קיימנו יום עיון בשם "חום וסדר", שאמור היה לטפל בנושא האלימות בקרב ילדים ובני נוער וכלפי ילדים ובני נוער.
נתי ביאליסטוק-כהן: אף על פי שהייתה תפוצה גדולה של הזמנות וזה היה ללא תשלום, היו מספר עשרות בודדות של אנשי חינוך ושל הורים שהגיעו לאירוע הזה.
מוריה אשכנזי: למעשה, זה קהל שבוי שנמצא בטיפות חלב.
רן כהן: אבל טיפות חלב זה רק עד גיל שנה-שנתיים- -
מוריה אשכנזי: לא, עד גיל 6.
רן כהן: אני מצטער, טעיתי.
יונה אמיתי: לא טעית בהרבה כי דיללנו את השירות לשנים 3-6 בגלל כוח אדם.
רן כהן: אבל הדילול הוא לא רק בזה, הדילול הוא גם באזורים שלמים שאין בהם שירות.
מוריה אשכנזי: אם דיברת על אוכלוסייה מסוימת שאתם מצויים בה, אני מוכנה להיפגש איתך אחר-כך ולהציע לחבר את האוכלוסייה הבדואית באמצעות אחיות שלנו שמצויות בשטח שיגיעו לאותן קבוצות יעד שנחשבות ברמת אשכול של 1-3, 4 זה כבר גבוה בשבילן.
רן כהן: אז תיפגשו אחר-כך, כי זה חשוב להתפרס גם על האוכלוסייה הזאת.
רן כהן: אני לא בטוח שתקבל הרבה מאוד עזרה בעניין, אבל ללא ספק, העניין בעל חשיבות, לטעמי.
רן כהן: פרופ' יונה אמיתי ממשרד הבריאות, בבקשה.
יונה אמיתי: המעמד הזה של הצגת הדוח הוא אירוע חשוב, אני מקווה שגם נוכל לשפר במשהו בעקבות הדיון ומהמסקנות.
יונה אמיתי: נושא של היפגעות בילדים מטריד אותנו, ואני מוכרח לומר שהנתון שמתפרסם כל שנה על כ- 190 אלף ילדים שמגיעים לחדרי מיון הוא עדיין לא שלם, יש כאן הערכת חסר, משום שעוד כשליש מעבר לזה מגיע למר"מים – מרכזים לרפואה דחופה שהם יותר ויותר פופולריים.
יונה אמיתי: פרסמתי לאחרונה סקירה בנושא הזה, וההערכה הריאלית היא כ-30% מעבר לכך.
רן כהן: עוד 60 אלף.
יונה אמיתי: הנתון הזה הוא לא גזרה משמים, יש מערך מסודר מאוד, שיכול לצמצם בכ-40%.
יונה אמיתי: יש "בטרם" שהוא מרכז ארצי שמתמחה בנושא היפגעות של ילדים, ויש תוכניות בטיפות החלב שנקראות טיפ-טיפת בטיחות, שמוצעות לכל ילדי ישראל להדרכה מסודרת.
יונה אמיתי: הבעיה היא שלא תמיד אנחנו מאפשרים להפעיל את התוכניות במלואן בגלל מצוקות בכוח אדם, אבל האופציה הזאת קיימת.
יונה אמיתי: השמנה בילדים ובמתבגרים נחשבת למגפה של המאה ה- 21.
יונה אמיתי: לא קל להתמודד איתה, אבל קודם כל צריך לאתר את הילדים בסיכון.
יונה אמיתי: בשירותי הבריאות לתלמיד עד לפני שנתיים בוצעה הערכת גדילה ומדידה של משקל וגובה לכל ילד מדי שנתיים.
יונה אמיתי: בגלל הקיצוץ בשירותי הבריאות לתלמיד נאלצנו לצמצם את תכיפות הבדיקה הזאת, והיא נעשית רק פעמיים בין כיתות א-ט.
יונה אמיתי: האלטרנטיבה – ביצוע הערכות סדירות בקופות החולים- -
רן כהן: יש מודעות במשרד הבריאות שזה אסון לילדים?
מוריה אשכנזי: הבעיה היא באוצר.
רן כהן: אני שואל על משרד הבריאות, כי אם יש מודעות במשרד הבריאות- -
יונה אמיתי: תקציב הבריאות לתלמיד הוא תקציב נפרד, הוא נידון בעשרות ועדות בכנסת, כולל בוועדה החשובה הזאת: בוועדת הכלכלה וכן הלאה.
יונה אמיתי: זה בלתי פתיר כבר זה שנתיים-שלוש.
יונה אמיתי: בשורה התחתונה השירות ניתן פחות מאשר לפני 3 שנים.
יונה אמיתי: מבחינה זאת רשת האיתור נפגעת משום שבקופות החולים שיעור ביצוע של מדידות שקילה וגובה בילדים הוא נמוך ולא שיטתי.
יונה אמיתי: בדיקות ראייה נעשות בצורה שיטתית, הירידה שציינת במספר בדיקות הראייה חלקה ביוזמתנו משום שנעשו בעבר גם בדיקות ראייה בשיטה כיתתית, כלומר מעמידים מספר ילדים בשורה.
יונה אמיתי: חשבנו שהיא לא מספיק טובה, ולכן צמצמנו.
יונה אמיתי: אבל בדיקות ראייה שיטתיות מוצעות לילדים ונעשות בשיעור מספיק טוב.
יונה אמיתי: לאחרונה נעשה ניסיון לבדיקה חליפית כאשר קופות החולים ומשרד החינוך הציעו לכל תלמידי כיתה א' בישראל במקום הבדיקות שנעשות בשירות הבריאות לתלמיד.
יונה אמיתי: שיעור הביצוע של הבדיקות האלה היה רק 5% בשנה הראשונה, 20% בשנה השנייה, והוא דעך כמעט לאפס היום.
רן כהן: למה?
יונה אמיתי: משום שזאת יוזמה אקראית.
יונה אמיתי: הבדיקה הזאת הוצעה כאלטרנטיבה לשירותי הבריאות לתלמיד של משרד הבריאות כחלק מהמגמה להעברת השירותים לקופות.
רן כהן: זה בעצם היה חלק מהמגמה שמשרד האוצר הוביל אותה להעביר את כל הנושא לקופות החולים ולחסל את טיפות החלב.
מוריה אשכנזי: הייתה גם חשיבה כלכלית כי מ- 5:00 בבוקר היית שומע ששתי הקופות לפחות נותנות צ'ופר לילדים: אחת נותנת טוש זוהר והשנייה נותנת משהו אחר, העיקר שיבואו לעשות את הבדיקה בקופות.
מוריה אשכנזי: זאת אומרת, הייתה פה גם נטייה להטות את זה מבחינה כלכלית וכדאיות כלכלית להביא לקוחות שזה ילדים צעירים וקטנים ביותר, וקרוב לוודאי שרובם בריאים- -
רן כהן: את מבלבלת אותי.
רן כהן: הייתה עלייה מ-5% ל-20%, וזה דעך כמעט לאפס- -
יעקב מרגי: הפסיקו לחלק טושים זוהרים.
רן כהן: למה זה דעך?
מוריה אשכנזי: הפסיקו לפרסם.
יונה אמיתי: בעניין המומים המולדים, אני לא יודע אם יש משמעות לסטטיסטיקה, היא נעשית אצלנו, אגב, חלק מהמומים המולדים אין אפשרות למנוע כי יש אוכלוסיות נרחבות בישראל שלא יעשו הפסקות היריון מטעמים דתיים גם אם יציעו להם את זה.
יונה אמיתי: בכל זאת, אפשר למנוע להערכתנו לפחות 10%-20% ואולי יותר באמצעות הגברת היקף הבדיקות של ייעוץ גנטי, וזה עניין של תקציבים והצעת שירותים.
יונה אמיתי: יש כאן פוטנציאל מניעה שלא מוצה עד הסוף, ויכולתו למנוע סבל נכות ועלות הוא עצום.
יונה אמיתי: זה חלק מנושא של שירותי מניעה שניתן, אבל לא במינון מספיק.
רן כהן: למשרד הבריאות יש הנהלה?
יונה אמיתי: יש.
רן כהן: התקיים בה דיון מיוחד בשנים האחרונות בסוגייה של בריאות ילדים?
יונה אמיתי: יש דיונים גם שיטתיים על שיטת השירות, למשל על טיפות החלב ועל נושא של שירותי הבריאות לתלמיד.
יונה אמיתי: הדיונים האלה תמיד תלויים גם בצלע השלישית - משרד האוצר.
יונה אמיתי: נושא שירותי הבריאות לתלמיד באמת נידון בהרחבה בכל מיני פורומים – גם כבודו מכיר בטח את הדיונים – יש כאן בעיה של תקציב שנשחק.
רן כהן: בתוך משרד הבריאות אני לא מכיר, אבל אני מכיר דיונים שאנחנו יזמנו כאן.
יונה אמיתי: לגבי השירות המונע, כרגע יש הסוגייה של העברת השירות לקופות החולים, וזה יוצר חוסר ודאות במערכת.
יונה אמיתי: בכל זאת השירות ניתן, ואני מקווה שהוא ניתן טוב.
יונה אמיתי: יכול להיות יותר טוב.
יצחק קדמן: מלבד עניין משרד האוצר שהוא נכון, אני אומר דברים שאולי פרופ' אמיתי לא יכול לומר אותם בתור עובד משרד הבריאות; גם בתוך משרד הבריאות יש סדר עדיפות מעוות לחלוטין: בין המשאבים המוקדשים לרפואה שלאחר מעשה, כולל מכשור יקר, כפול ומיותר שמוכנס לבתי החולים מטעמי יוקרה לבין ההשקעה ברפואה מונעת בלי קשר מי יעשה אותה.
יצחק קדמן: אם בודקים מה מתקציב משרד הבריאות מוקדש לרפואה מונעת, ומה לרפואה לאחר מעשה וחולי אז יש שם גם חלק מהתשובות.
רן כהן: ברור לגמרי.
רן כהן: עירית לבנה, בבקשה.
עירית לבנה: אני מפקחת על תחום הבריאות במשרד.
עירית לבנה: כשיש ואקום ויש "אין", יש כניסה של כל מיני יזמויות.
עירית לבנה: עזבו את הצד הכלכלי – מי מרוויח – אני לא רואה את זה ככה.
עירית לבנה: אבל כשיש ואקום, ואין שירותים אז הורים במדינת ישראל שיכולים להרשות לעצמם שוכרים שירותי בריאות לתלמיד בצורה עצמאית.
עירית לבנה: זה נכון להיום ב- 2006 בתל-אביב, בירושלים, בחיפה – באותם מקומות שבהם הם יכולים להרשות לעצמם, ומה שמעניין אותם זה הרפואה הדחופה ולא המניעה- -
רן כהן: והילד שלהם.
עירית לבנה: אנחנו מבלים היום בבג"צים, וזה לא משנה כרגע אם זה למשרד הבריאות או למשרד החינוך, בסוף האצבע מופנית אלינו.
עירית לבנה: המציאות היא שאין היום שירות בבתי-הספר היסודיים ובחטיבות הביניים; בתי-הספר העל-יסודיים זאת פרשה אחרת שלא מתוך חוק אנחנו מממנים.
עירית לבנה: אבל המהות נפגעת, וכשאין נוצר ואקום, וכל התוצרים האלה זה קודם כל במערכת החינוך שהילדים נמצאים בה מגיל 3-4 וצומחים בה.
רן כהן: התוצאה היא שגם הילדים האלה נפגעים, וגם הטיפול אחר-כך הוא בלתי אפשרי או יקר פי מאה.
נתי ביאלסטוק-כהן: זאת אקסיומה כלכלית שטיפול מונע הוא תמיד הרבה יותר זול מטיפול אחר-כך.
רן כהן: בעשרות מונים.
עירית לבנה: אני רוצה לומר עוד דבר לגבי בדיקות עיניים כי כל הזמן מנגחים.
עירית לבנה: אנחנו התחלנו במהלך שלא היה כלכלי, הוא היה יוזמה של המנכ"לית רונית תירוש לעודד.
עירית לבנה: אנחנו הפסקנו את זה בשנת הלימודים הנוכחית מכל מיני סיבות כי הוא לא נעשה בעיתוי הנכון, כנראה.
עירית לבנה: יש הרבה יוזמות, אנחנו בלמנו אותן אף על פי שיש יוזמות.
עירית לבנה: אני לא בטוחה שזה לא המקום לחשוב על מתן מענה כלשהו למען ילדי ישראל כשאין מענה של המדינה בנושא הזה.
עירית לבנה: כי המטרה של כולנו היא למנוע ולהציל את מצב הילדים כי אנחנו מדביקים סטיגמות לילד שלא רואה, שהוא תת-משיגי, שהוא לא לומד.
עירית לבנה: עם הסטיגמה הזאת ועם ה"אין" הזה הילד הזה ימשיך ללמוד במערכת.
רן כהן: זה לא רק סטיגמה.
עירית לבנה: בוודאי, שלא לדבר על בכלל.
רן כהן: ילד לא רואה, לא לומד, אין מה לעשות.
נתי ביאליסטוק-כהן: לא לומד – מפריע.
נתי ביאליסטוק-כהן: 40 אחרים גם לא לומדים, זאת הבעיה.
עירית לבנה: בגלל בעיית ההשמנה ערכנו סקר עם המחלקה לתזונה במשרד הבריאות.
עירית לבנה: אנחנו משקיעים הרבה מאוד בנושא החינוך התזונתי ועיצוב התנהגויות שהם בתפיסה של מניעה בתחום של היכולות שלנו לעשות כצוות חינוכי, משהו שהמדינה לא משקיעה בו.
עירית לבנה: ולצערי הרב, אני נעזרת בהרבה תקציבים של אנשים טובים מהתעשייה כדי להשקיע בילדים, ולמעשה, המערכות הממלכתיות היו צריכות לתת אותם.
רן כהן: אני הקמתי במשרד התמ"ת את כל המערך של סיוע עסקים לקהילה.
רן כהן: יש אחריות מדינה, זה לא טובות ולא בתי תמחוי.
רן כהן: פרופ' מימוני, יו"ר ארגון רופאי הילדים.
פרנסיס מימוני: קודם כל אני רוצה לברך את עבודת הקודש של המועצה הלאומית לשלום הילד.
פרנסיס מימוני: השנתון הוא התרעה מדהימה ומאוד מאורגנת על הבעיות שיש לנו עם בריאות הילדים, ולא רק, גם המצב הכלכלי, הסוציו-אקונומי, החברתי, התרבותי.
פרנסיס מימוני: זאת עבודה חשובה מאוד.
פרנסיס מימוני: אני רוצה לחזק מספר נקודות: קודם כל נושא של חוסר ארגון של רפואת הילדים שגורמת להוצאת כסף רב ולבזבוז.
פרנסיס מימוני: היעדר המענה אחרי 18:00-20:00 בערב בשירותי רפואה לילדים – אולי ברמת השרון יש במוקד של מכבי, אבל בטוח אין בשדרות או בדימונה למשל.
פרנסיס מימוני: לכן יש כמות אדירה של פניות לבתי החולים, ובלילה יש מתמחים צעירים בבתי-החולים, ורמת הרפואה היא לא תמיד רמת הרפואה של רופא הילדים שנמצא בקהילה, ולכן יש הרבה אשפוזים מיותרים.
פרנסיס מימוני: כל שנה אנחנו אומרים: ילד שנכנס עם שיעול יוצא עם שלשול כי הוא חוטף את כל המחלות- -
רן כהן: במקרה הטוב.
פרנסיס מימוני: נכון.
פרנסיס מימוני: לדוגמה, בבית החולים שאני עובד יש 35 מיטות, אבל יש 55 ילדים, והם שוהים בפרוזדור.
פרנסיס מימוני: זה לא רק בבית החולים שלי, בכל בתי החולים, כל חורף קורה אותו דבר, זה נמצא בעיתונים, ומאוד מעייף שזה חוזר על עצמו ולא עושים שום דבר.
פרנסיס מימוני: רפואה קהילתית ורפואה אשפוזית קשורות מאוד; אם אין מענה קהילתי טוב, הילדים האלה ימצאו עצמם בבית החולים.
פרנסיס מימוני: ואם יש לכל רופא ילדים במדינה 7 דקות בממוצע פר-פציינט, איך הרופא יכול להסביר על טיפול באסטמה לדוגמה?
פרנסיס מימוני: הוא לא יכול.
פרנסיס מימוני: אז הילד שחולה באסטמה יאושפז שוב ושוב עם דלקת ראות כל חודש, ועדיין אין מענה.
פרנסיס מימוני: זה גורם לבעיה מאוד רצינית.
פרנסיס מימוני: להערכתי, מישהו צריך לארגן את כל הקופות יחד.
פרנסיס מימוני: "מישהו" בעיניי, זאת המדינה, זה משרד הבריאות.
פרנסיס מימוני: צריכים למצוא פתרון לשעות לאחר העבודה, למצוא פתרון לכל הילדים שפונים לחדרי המיון סתם ומאושפזים הרבה פעמים ללא שום צורך.
פרנסיס מימוני: אולי לא צריך כסף, אלא רה-ארגון.
רן כהן: אם משרד הבריאות לא יעשה את זה, אולי אני אעשה את זה, ואני אזמין את כל אנשי הקופות לגבי נושא רפואת ילדים, ונראה מה אפשר יהיה לתאם וליזום לקראת חקיקה.
פרנסיס מימוני: הנושא השני הוא של הרפואה הציבורית ומניעתית שהאוצר רוצה להפריט ומנסה להרוס בצורה סיסטמתית.
פרנסיס מימוני: קשה להם להרוס כי זה נגד החוק, אז ממציאים דברים כמו פיילוט וכדומה.
פרנסיס מימוני: לדוגמה, בתל-מונד היו כמה ילדים עם גזזת.
פרנסיס מימוני: אחרי 6 ילדים זה הגיע למחוז, והמחוז שואל למה הם לא דווחו.
פרנסיס מימוני: אמרו שעל כל מקרה הם לא דווחו כי זה היה כל פעם רק ילד אחד, ויש חובת דיווח אחרי למעלה מ- 2 ילדים.
פרנסיס מימוני: אבל מתברר שהילדים האלה היו מפוזרים בין 5 רופאים מקופות שונות.
פרנסיס מימוני: אז הנה הפיילוט.
פרנסיס מימוני: הפיילוט מראה שאי אפשר לעשות רפואה מניעתית ציבורית בין הקופות.
פרנסיס מימוני: חייבים משהו שמאחד.
רן כהן: אין ספק.
פרנסיס מימוני: בעיה שלא הוזכרה, אבל אני בטוח שבשנתון יש על כך נתונים היא ש-40% מהמתגייסים מעשנים.
פרנסיס מימוני: זה 40% מהילדים שלנו.
פרנסיס מימוני: זה גורם לנזקים כלכליים כבדים מאוד ולנזקים תמידיים לריאות שלהם וכולי.
פרנסיס מימוני: שלא תחשבו שאנשים שנמצאים בקבוצות סיכון, כמו שמנים או אסטמתיים מעשנים פחות; עבודות שעשינו בצה"ל מראות שהשמנים מעשנים אותו דבר אם לא יותר.
פרנסיס מימוני: זה אומר שאנחנו נכשלים במודעות, נכשלים בחינוך הילדים האלה.
פרנסיס מימוני: זה צריך להתחיל בחינוך בחטיבת הביניים או לפני כן, זה לא צריך להתחיל רק בתיכון.
פרנסיס מימוני: לבסוף, יש לי הצעה קונקרטית.
פרנסיס מימוני: כל אחד יסכים איתי שהילדים הם האוצר שלנו, העתיד שלנו.
פרנסיס מימוני: אני מציע שנשנה את השם של משרד האוצר ושל "שר האוצר" ל"שר הילדים" ו"משרד הילדים", כי האוצר האמיתי שלנו זה הילדים- -
רן כהן: זה הדבר האחרון בחיים שאני אעשה.
פרנסיס מימוני: אולי אם השם שלהם יהיה "שר הילדים" ו"משרד הילדים", הם יזכרו שיש להם חובה גם כלפי הילדים במדינה.
יצחק קדמן: הם יפריטו גם את הילדים.
רן כהן: ד"ר הדר ירדני מ"מכבי שירותי בריאות", בבקשה.
הדר ירדני: אני רופאת ילדים.
הדר ירדני: מי שיסתכל בדוחות של הלמ"ס, אנחנו במצב מצוין יחסית לעולם מבחינת מספר הרופאים במדינת ישראל, כך שהבעיה היא לא מספר הרופאים.
הדר ירדני: לפחות על "מכבי שירותי בריאות" אני יכולה להעיד שרופאים עובדים עד 22:00-23:00 במרפאות עצמאיות במספר מוקדים.
הדר ירדני: לדעתי, הבעיה היא בנגישות הגדולה מאוד לחדר מיון שיש להורים.
הדר ירדני: הם מעדיפים ללכת למיון מכיוון שהוא קרוב, ולפי תפיסתם אין גם תור במיון בשעות הערב.
יעקב מרגי: סליחה, כהורה אני יכול להסביר לך למה אנשים מעדיפים מיון.
יעקב מרגי: כשהם מגיעים לקופה הם יש להם תשובה על בדיקת דם רק אחרי שבוע, ואחר-כך הרופא מפנה לבדיקה אחרת שגם התוצאות שלה מגיעות אחרי שבוע.
יעקב מרגי: כשהוא הולך למיון הוא מקבל את תוצאות הבדיקות כולן תוך שעתיים.
יעקב מרגי: אז תהיי במקום ההורה ותחליטי.
יעקב מרגי: אי אפשר לזרוק את זה רק עליהם.
יעקב מרגי: צריך מערכת איזונים.
יעקב מרגי: הקופות גם לא תורמות את חלקן בעניין של הפניית ילדים למיון.
פרנסיס מימוני: צודק.
הדר ירדני: דבר נוסף הוא שלפעמים במספר מסוים של בתי חולים מדיניות האשפוז בשעות הערב והלילה היא כזו שמעדיפים לאשפז ילדים שמגיעים ולא לבצע להם בדיקה שתאפשר את שחרורם הביתה.
הדר ירדני: לכן הרבה ילדים שנופלים יכולים לעשות להם סי.
הדר ירדני: טי ולשחרר אותם הביתה.
הדר ירדני: בית החולים מסיבות ששמורות איתו – כמובן כלכליות – מעדיף לאשפז את הילדים ל- 24 שעות; אם נבדוק את מספר האשפוזים נראה שהילדים מתאשפזים ל- 24 שעות.
רן כהן: אבל כדאי שתהיה מערכת הסברה, שציבור ההורים ידע שבהליכה לחדרי המיון יש גם סיכון לילדים.
הדר ירדני: אנחנו מנסים.
הדר ירדני: ההורים משלמים כסף, ובסופו של דבר חוזרים לקופה ומבקשים שהקופה תחזיר להם את הכסף, ועדיין ההליכה למיון לא נפסקת.
הדר ירדני: פרופ' מימוני אמר שרופא רואה פציינט במשך 7 דקות, ואני יכולה לספר לכם שחלק מהרופאים רואים ילד גם 3 דקות.
הדר ירדני: בדרך כלל כשילד שמן מגיע עם ההורים, ההורים לא אומרים שהם הגיעו מכיוון שהילד שמן, הם אומרים שהילד הגיע בגלל דלקת אוזניים.
הדר ירדני: צריכה להיות לרופא מודעות מאוד גדולה, ולאחר שטיפל באוזניים הוא צריך להסב את תשומת לבו של ההורה לבעיית ההשמנה.
הדר ירדני: את זה צריך להפנות לציבור הרופאים ולהגביר את מודעותם לדבר גם על הנושאים האלה למרות הזמן הקצר.
יעקב בן-יששכר: אני מה"פורום למען עתיד ילדינו".
יעקב בן-יששכר: אני רוצה להתמקד בילדים נפגעי עבירה, ולאו דווקא בידי ההורים בשלב הזה, אלא בידי מדינת ישראל שאחראית על שמירת ילדינו, כמו שתואר בכתבה אך לפני שבוע – ביקשתי ממנהלת הוועדה להציג אותה.
יעקב בן-יששכר: בתור מרכז חירום, כאשר ילדים אומרים: "מכים אותנו, מתעללים בנו".
יעקב בן-יששכר: אני פניתי לכל הגורמים שנמצאים כאן, אדון קדמן שבכלל לא השיב לפנייתנו ולמשטרת ישראל.
יעקב בן-יששכר: האבסורד הגדול ביותר הוא שילדים כחלק ממאבקי גירושים נכנסים למעונות יום שהוא לא מקומם, מנתקים אותם מההורים.
יעקב בן-יששכר: ילד בריא מובא לאבחון, שמים אותו המון זמן בניגוד לחוק במרכז חירום.
יעקב בן-יששכר: יש כאלה שהולכים לצד האבא או האמא.
יעקב בן-יששכר: הילדים האלה חשופים לאלימות פיזית ומילולית.
יעקב בן-יששכר: אני הייתי שמח שאנשים היו רואים מה קורה פה שמשטרת ישראל- -
רן כהן: זה נושא לדיון נפרד, אנחנו מדברים על הדוח השנתי של המועצה הלאומית לשלום הילד.
יעקב בן-יששכר: אבל המועצה לשלום הילד טוענת שלילדים צריכים להיות תנאי גדילה.
יעקב בן-יששכר: תנאי הגדילה צריכים להיות אחידים גם לילדים של הורים גרושים וגם לילדים אחרים.
יעקב בן-יששכר: מה שקורה בפועל, ילדים של הורים גרושים גדלים במצב אחר, וילדים אחרים שרוצים להיות בצד כלשהו הופכים להיות ילדים מוכים, ילדים שיורדים לפשע.
יעקב בן-יששכר: לילד יש צלקת יותר מאשר לבן-אדם מבוגר שיכול להתמודד איתה, ואחרי זה צריך פסיכולוגיים וטיפולים מסוימים שלא היה צריך מלכתחילה אם היו מטפלים בזה קודם.
יעקב בן-יששכר: המועצה לשלום הילד מפרסמת דברים מאוד יפים, והיא זאת שאחראית לדברים האלה - -
רן כהן: איך המועצה לשלום הילד אחראית לזה?
יצחק קדמן: כי אנחנו לא מוכנים לשמש כלי משחק של ההורה המתגרש שמנהל מאבק על גב הילד שלו.
יעקב בן-יששכר: אנחנו מראים עובדות- -
רן כהן: אני מבטיח לך דבר אחד, אני לקחתי על עצמי את הנושא של ילדים ככלי משחק בין ההורים.
רן כהן: מה שאותי מעניין זה הילד.
רן כהן: קיימתי בעניין הזה שתי פגישות עם אבות שטענו טענות רציניות, והבטחתי שנקיים דיון על העניין הזה.
רן כהן: נעזוב את הסוגייה הזאת, אלא אם כן זה נוגע לדוח, אם יש בו או אין בו עניין כזה; או אם אתה רוצה לומר שיש ממצאים בידיך שצריך להוסיף אותם על ממצאי הדוח.
יעקב בן-יששכר: בדוח מספר 84 משנת 2004 מדברים על תקני בטיחות.
יעקב בן-יששכר: אבל מה לעשות – 60% מהילדים נפגעי עבירה זה בגלל אלימות של נשים.
יעקב בן-יששכר: 16% בגלל אלימות של - - -
יעקב מרגי: של הורים, אתה רוצה להגיד.
אשר בן-אריה: אני לא מכיר נתונים כאלה.
יעקב בן-יששכר: אלה הנתונים שיש לי.
רן כהן: אני מבקש ממך בקשה, אתה אומר לי "כן", ואני מרגיש ממש נהדר שהבנת אותי, ואחרי זה אתה חוזר לאותו דבר.
רן כהן: אני לא מקיים דיון על הסוגייה של שימוש בילדים בידי אימהות או אבות כנגד הצד השני, זה לא הנושא כרגע.
יעקב בן-יששכר: אתה מסכים שטובת הילד צריכה להיעשות כך שגם המועצה לשלום הילד וגם המשטרה צריכים לפעול בשוויוניות ולטובת הילד.
יעקב בן-יששכר: אם יש תלונות על דבר מסוים- -
רן כהן: אולי אתה לא לגמרי מכיר את המועצה לשלום הילד.
רן כהן: המועצה הלאומית לשלום הילד היא גוף וולונטרית שלא מקבל שקל אחד מהמדינה, כל עבודתו היא וולונטרית לחלוטין לטובת ילדי ישראל.
רן כהן: לצורך העניין הזה הוא משמש כאומבודסמן לאומי בהתנדבות, לא בגלל חובה.
רן כהן: אני מכיר את העבודה שלהם שנים, וכולה ממוקדת לטובת הילדים, לא מעניין אותם שום דבר, ובעניין הזה הם הולכים נגד כל הזרמים וכל היריבים.