GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
סוזי בן ברוך: מדובר בנערות שבדרך כלל עוסקות בזנות, שנפלו לסמים, נערות שהמשפחה בכלל לא מתפקדת או אין שום קשר עם המשפחה, שהם לא נשמעות לה מצד אחד, מצד שני לפעמים גם אין משפחה, כמו במקרה הזה שהמשפחה כאן ממש לא משמעותית.
סוזי בן ברוך: ואז פקידת הסעד היא זאת שמלווה את הילד או הילדה.
סוזי בן ברוך: חלקם נכנסים למעונות חסות הנוער שראובן אחראי עליהם.
סוזי בן ברוך: מדובר בכארבעים מעונות חסות, מדובר בכאלף שש מאות בני נוער במעונות האלה.
סוזי בן ברוך: במקביל יש מעונות שלא שייכים לחסות הנוער, אלה מעונות שפקידי סעד מחוברים אליהם ומכוח חוק הנוער טיפול והשגחה מגיעים לשם.
סוזי בן ברוך: לדוגמא ילד בן עשר שספק חולה נפש ספק בעיה בריאותית אחרת מוכנס למעון מסויים ובעצם נמצא בהשגחה ובקשר עם פקידת סעד לחוק הנוער, והמעון הזה הוא לא במתכונת של מעון חסות.
סוזי בן ברוך: זה לא נעול ,זה יותר טיפולי, סיעודי, וכאלה יש קרוב לארבעת אלפים.
סוזי בן ברוך: וכולם תחת צו של בית משפט.
סוזי בן ברוך: זאת אומרת יש כחמשת אלפים שש מאות, כמעט שבעת אלפים בני נוער וילדים שתחת צו של בית משפט הם נמצאים במעונות של חסות הנוער.
סוזי בן ברוך: טווח הגילאים עד גיל שמונה עשרה.
סוזי בן ברוך: ילדים שאבא רצח את האמא וצריך למצוא להם מקום פקידת סעד מכניסה למקומות כאלה.
סוזי בן ברוך: בכל אופן הם כולם תחת צו של בית משפט.
סוזי בן ברוך: זאת אומרת ילד כזה שלוקח את הרגליים ועוזב והיה לנו ילד בן עשר שלקח את הרגליים ועזב לפני מספר שבועות, משטרת ישראל צריכה לחפש אותו.
סוזי בן ברוך: הוא מתחת לגיל האחריות הפלילית, משטרת ישראל צריכה לחפש אותו ,כי הוא עזב את המעון.
סוזי בן ברוך: אמר כאן ראובן, ברגע שהם עזבו את המעון הם כבר לא באחריותנו.
סוזי בן ברוך: אין לנו סמכויות כלפי חוץ ולמה שקורה בחוץ.
סוזי בן ברוך: זה לא אומר שאם מישהו מתקשר למעון הזה ואומר להם תשמעו, הילד הזה נמצא במקום זה וזה הם צריכים להתקשר למשטרה ולהודיע מה קורה אתו.
סוזי בן ברוך: זה מבחינת החוק.
סוזי בן ברוך: נניח שילד בחוק הנוער טיפול והשגחה בורח, או לוקח את הרגליים ופשוט הולך לו, סעיף החוק שאני יכולה לפתוח נגדו תיק פלילי, בתנאי שהוא מעל גיל שתים עשרה, כי מתחת לגיל שתים עשרה אי אפשר לפתוח שום תיק פלילי, סעיף החוק הוא הפרת צו, מה שנקרא הפרת הוראה חוקית.
סוזי בן ברוך: במקרה הזה אנחנו סלחנים יותר.
סוזי בן ברוך: למשטרה הקרובה למקום שבו המעון מצוי, במקרה הזה באו ליבנה.
סוזי בן ברוך: המשטרה שמטפלת היא המשטרה שסמוכה למקום המעון.
סוזי בן ברוך: יבנה תחנה חדשה, רק לפני שלושה חודשים היא הוכרזה כתחנה והכנסנו שם שני עובדי נוער.
סוזי בן ברוך: לא היה לפני זה ורחובות טיפלה גם בצופיה.
סוזי בן ברוך: מה שקורה מבחינת החוק פותחים תיק להפרת הוראה חוקית.
סוזי בן ברוך: אם הוא נכנס מכוח חוק הנוער, הנער הזה נכנס למעון של חסות הנוער, מחוק הנוער שפיטה, ענישה ודרכי טיפול, זאת אומרת זה נער שיש לו קופת שרצים מאחוריו.
סוזי בן ברוך: אני אומרת את זה בלשון זהירה.
סוזי בן ברוך: מדובר בנער עבריין, שיש לו הרבה עבירות, ובית משפט לנוער, יחד עם קצין מבחן לנוער, לא פקידת סעד כבר, השופט המליץ על סמך המלצה של קצין מבחן לנוער להכניס אותו למעון חסות הנוער.
סוזי בן ברוך: זה מסוג הדברים שאנחנו כמשטרה אומרים סוף סוף יש לנו שקט מהנער הזה שפרץ וגנב ושדד וסימם וכו'.
סוזי בן ברוך: יש לנו שקט ממנו.
סוזי בן ברוך: אבל השקט הזה לא נמשך הרבה זמן.
סוזי בן ברוך: מדובר בכמות בריחות אדירה.
סוזי בן ברוך: משטרת ישראל לא יכולה להכיל, מספר הבריחות הוא כחמש מאות בשנה, נערים ונערות.
סוזי בן ברוך: בסך הכל, כולל חסות הנוער והשני.
סוזי בן ברוך: מה שקורה מבחינת פקידי הסעד, אנחנו כל פעם מופתעים מחדש מכל מיני גלים חדשים, אנחנו כמשטרה חייבים לחפש את הילדים.
סוזי בן ברוך: יש לנו נוהל קבוע שכתבתנו אותו יחד עם ראש שירותי הרווחה והוא מקובל גם בבית משפט לנוער.
סוזי בן ברוך: הנוהל אומר חד משמעית, ברגע שמגיע נציג ממעון חסות כלשהו או נציג ממעון שהוא לא מעון חסות, מודיע למשטרה שנער מסויים או נערה ברחו או נעלמו או הלכו, אנחנו שולחים מברק, אותה יחידת נוער שקרובה לאותו מעון מוציאה מברק לכל יחידות הנוער במשטרת ישראל, לכל יחידות הסיור במדינת ישראל, ומודיעים שהנער הזה והזה ששמו כך וכך ותיאור של הלבוש כפי שהמעון מדווח, התיאור המלא שלו לכל יחידות הנוער במשטרת ישראל.
סוזי בן ברוך: וזה לא שונה מאשר אם אני כאמא באה ואומרת הילדה שלי לא חזרה מבית הספר, זו פעם ראשונה שנעלמה.
סוזי בן ברוך: זה אותו מברק.
סוזי בן ברוך: אנחנו מתייחסים לנעדר ולחוסה בבריחה באותה דרך.
סוזי בן ברוך: זה לא משנה, בתחילת הדרך.
סוזי בן ברוך: להבדיל, נניח שאני כאמא באה ואומרת הילדה בת עשר, לא חזרה מבית הספר וזה פעם ראשונה וכו', ויש סכנה לחייה, עושים הערכת מצב, באותו ערב כבר בתקשורת תופץ התמונה שלה, כמה שיותר מהר כל כלי התקשורת ואם צריך אפילו להקים צוות חרום לאיתור הילדה.
סוזי בן ברוך: כמו כשנעלם החייל בפעם האחרונה ומקרים דומים.
סוזי בן ברוך: לגבי נערות ברחניות, כנ"ל לגבי ילדות שלא שייכות לחסות הנוער ולא שייכות לשום מעון אחר, יש לנו נערות שבורחות מהבית, ולא שייכות לשום מעון עדיין.
סוזי בן ברוך: לא נמצא להם מקום.
סוזי בן ברוך: וצודק ראובן כשהוא אומר, יש לנו קרוב לשלוש מאות נערות שצריכות להיכנס למעון ומחכות בחוץ, מה זה מחכות בחוץ, הן רגילות להעדר מהבית.
סוזי בן ברוך: אז בהתחלה ההורים באים ומודיעים, ואז אנחנו מוצאים ושוב מוצאים, זה שרשרת שחוזרת על עצמה, רוטינה אומללה, טראגית שחוזרת על עצמה.
סוזי בן ברוך: אבל המשטרה מחפשת וזאת הרוטינה, מוציאים מברק.
סוזי בן ברוך: ברגע שעברו שלושים יום, ברגע שהיא ברחנית סדרתית וגם המעון לא אומר לנו שיש סכנה לחייה, כי יש מקרים שהוא בא ואומר יש סכנה לחייה, באותו ערב תופץ תמונתה בעתון, לא כבורחת מעון כדי לא ליצור עליה סטיגמה ולפי סעיף 24 לחוק הנוער אלא אנחנו מודיעים עליה כנעדרת.
סוזי בן ברוך: אותה נערה גם הופץ שמה בתקשורת כנעדרת, כדי להגן עליה במידה והיא תימצא.
סוזי בן ברוך: בהתאבדות, שיש לה נסיונות אובדניים, באותו יום אנחנו נוציא את התמונה שלה לתקשורת ואת התיאור שלה.
סוזי בן ברוך: אם בא המעון ואומר תשמעו, היא כבר ברחה פעם שמינית ואין סכנה לחייה מבחינת ההערכות שלנו אנחנו נחכה עד שלושים יום, אחרי שלושים יום שולחים לי מהמעון בקשה, יש לנו מדור נעדרים שעוקב אחרי כל הנעדרים בארץ ואז שואלים אישור האם להפיץ את התמונה שלה וזה האישור שאנחנו נותנים להפיץ את התמונה שלה בתקשורת, ושוב, כנעדרת או נעדר ולא כחוסה או בורח מעון.
מיכאל מלכיאור: זה?
סוזי בן ברוך: סבוכה, מאוד מורכבת.
סוזי בן ברוך: הערכת המצב של הגורמים המקצועיים זו הערכת מצב שלהם.
סוזי בן ברוך: אנחנו לא מכירים את הילדה.
סוזי בן ברוך: אותו דבר לגבי הורה שבא ואומר הילדה ברחה פעם ראשונה, היא לא נוהגת לברוח, ההורה הוא זה שנותן לנו את תמונת המצב האם לפרסם את התמונה שלה או לא.
סוזי בן ברוך: דרך אגב משטרת ישראל מממנת הון עתק בפרסומים האלה.
סוזי בן ברוך: אנחנו מממנים את זה.
סוזי בן ברוך: אנחנו לא עושים שיקול דעת נוסף, הכסף לא משחק כאן כמעט בכלל.
יצחק קדמן: הפרסומים האלה.
סוזי בן ברוך: שפיטה ענישה ודרכי טיפול נדון מספר שנים והוא עכשיו במעמד של תזכיר חוק, למיטב ידיעתי הוא נשלח לינואר 2006 על פי חוק ההסדרים אז הוא לא יעלה בקרוב.
סוזי בן ברוך: הבעיה מתחילה מזה, נניח, ותרשו לי מכאן ללכת לסיפור אחר כי אני לא רוצה לגעת בנערה, יש כאן אנשי תקשורת.
סוזי בן ברוך: ערב חג סוכות ילד בן שלוש עשרה אותר על ידי תחנה במרכז הארץ, קצין הנוער בשעה שתים עשרה בלילה יושב אתו בחדר ומנסה לאתר את מנהל המעון שממנו הוא ברח.
סוזי בן ברוך: הוריו נמצאים אי שם בדרום, מעבר לקו הירוק, ולא מוכנים בכלל לשמוע מהילד הזה יותר.
סוזי בן ברוך: הוא כבר לא קיים מבחינתם, פקידת הסעד לקחה אותו, הרחיקה אותו מהבית, הם לא מוכנים לבוא לקחת אותו בשום פנים ואופן.
סוזי בן ברוך: קצין הנוער מחליט שהוא לא מכניס אותו לתא המעצר, מדובר בילד שהוא לא עבריין, ילד אומלל, מסכן, הוא אמר אין לי לב להכניס אותו לתא המעצר, אני לא רוצה.
סוזי בן ברוך: נתן לו אוכל ושתיה מכספו וישב אתו כל הלילה.
סוזי בן ברוך: נשאר אתו עד הבוקר ומנסים לאתר את מנהל המעון, ואין תשובה במעון.
סוזי בן ברוך: מדובר במעון של חוק הנוער טיפול והשגחה, לא קשור לחסות הנוער בכלל.
סוזי בן ברוך: זה לא ילד עבריין.
סוזי בן ברוך: מסתכלים במסוף אצלנו, בודקים, יש לו תשע בריחות קודמות.
סוזי בן ברוך: שלושה חודשים או ארבעה חודשים נמצא במעון הזה ויש לו תשע בריחות קודמות.
סוזי בן ברוך: זאת אומרת כל כך רע לו שם, הוא בורח תשע פעמים, או שהמקום לא מתאים או שצריך לנקוט בעמדה אחרת.
סוזי בן ברוך: תשע פעמים המשטרה מחפשת את הילד.
סוזי בן ברוך: בבוקר סוף סוף מאתרים את מנהל המעון אז הוא אומר להם אני לא מוכן בשום פנים ואופן לקחת אותו כי הוא נוהג לברוח.
סוזי בן ברוך: תכניסו אותו למעצר שילמד לקח.
סוזי בן ברוך: זה בדיוק בניגוד למה שאומר כאן ראובן.
סוזי בן ברוך: כי המדיניות היא מדיניות של טיפול ושיקום, אז מעצר זה עונש?
סוזי בן ברוך: רק בית משפט יכול לתת, גם אנחנו לא עוצרים כענישה.
סוזי בן ברוך: הגיעו בשלב מסויים אלי.
סוזי בן ברוך: עשר בבוקר, אני מרימה טלפון לאותו מנהל מעון ואני אומרת לו תשמע, אנחנו ערב חג סוכות, אפילו בית משפט לנוער לא מכניס ילדים למעצר.
סוזי בן ברוך: לפעמים מתרגזים איך הוא לא נותן מעצר על שוד מזויין.
סוזי בן ברוך: וכאן מדובר בילד שהוא לא עבריין.
סוזי בן ברוך: אני מבקשת ממך לבוא לקחת אותו.
סוזי בן ברוך: יושב אתו קצין נוער משתים עשרה בלילה, מרחם עליו, נותן לו תנור ושמיכות, יושב לידו, משוחח אתו, והוא עד הבוקר מחכה שיבואו לקחת ואתה לא רוצה לשלוח מישהו שיבוא לקחת אותו.
סוזי בן ברוך: אצל ראובן הם מסודרים, יש להם רכב היסעים מיוחד אחד, הוא עובד עד ארבע או חמש, במקרים מסויימים ראובן מתערב ועוזר לנו בעניין.
סוזי בן ברוך: אחד ויחיד, אין להם תקציב ליותר מזה, וזאת זעקה מכיוון אחר.
סוזי בן ברוך: אותו ילד שייך למקום אחר, פחות מסודר, אין עם מי לדבר, ואני מנסה להשיג את פקידת סעד ארצית שלא עונה לי בטלפון באותו יום, וערב חג סוכות, ואין לנו מה לעשות.
סוזי בן ברוך: אמרתי בסוף תביאו אותו אלי הביתה, שיעשה חג סוכות אצלי בבית.
סוזי בן ברוך: אצלי בבית יש אורחים מחוץ לארץ, אני באמצע בישולים, בין לבין, אמרתי שיהיה עוד אורח אצלי בבית, מה הוא כבר יכול לעשות, נארח אותו אצלי בבית.
סוזי בן ברוך: בשלב מסויים חוזר אלי המנהל ואומר לי את יודעת מה, ואני איימתי עליו במפורש, אמרתי אני אדאג שאחרי החג על הבוקר אתה לא תישאר בתפקיד שלך אם אתה לא בא לקחת את הילד הזה עכשיו למעון אתה לא תישאר בתפקיד שלך, לא יכול להיות דבר כזה.
סוזי בן ברוך: אני לא עוצרת אותו.
סוזי בן ברוך: אחרי כשעה הוא מתקשר ואומר החלטתי לבוא לקחת אותו.
סוזי בן ברוך: יופי, נהדר, אחת עשרה בבוקר, הוא צריך לבוא, הילד היה במעון בצפון, ליד נהריה, הוא צריך לבוא לקחת אותו.
סוזי בן ברוך: עשיתי חשבון, אמרתי לקצין הנוער לך לישון, מישהו אחר שיחליף אותך כי ייקח לו שלוש שעות להגיע.
סוזי בן ברוך: אחרי חצי שעה מתקשר אלי איזה עב"מ חדש, תסלחו לי על הביטוי, ואומר לי אני מנהל על שבעה מעונות כאלה, אני המנהל של המנהל שדיבר אתך לפני חצי שעה ואני כבר אומר לך, לא יעזור שום דבר, אני לא מאשר לו לבוא לקחת את הילד.
סוזי בן ברוך: אמרתי לו רגע, מה נעשה עם הילד, הוא אומר תעצרי אותו.
סוזי בן ברוך: אמרתי לו טוב, אתה יודע מה, עכשיו באמת הגעת לשיא, אני לא עוצרת את הילד.
סוזי בן ברוך: אם את רוצה תשחררי אותו.
סוזי בן ברוך: את גם לא יכולה לשחרר אותו.
סוזי בן ברוך: באמת אני לא יכולה לשחרר אותו.
סוזי בן ברוך: אמרתי לו לא כואב לך הלב על הילד, אומר לי מה כואב, הוא כבר בורח תשע פעמים, כל פעם אני שולח רכב להביא אותו ממקום אחר.
סוזי בן ברוך: לא מוכן.
סוזי בן ברוך: אמרתי לו אבל זו אחריות שלך.
סוזי בן ברוך: הוא אומר לי אני לא מוכן.
סוזי בן ברוך: אמרתי לו אתה יודע מה, או.
סוזי בן ברוך: קיי.
סוזי בן ברוך: , תודה רבה, הבנתי, שלום.
סוזי בן ברוך: מהטלפון השני התקשרה בדיוק פקידת סעד ארצית, אמרתי תיכנסי לתמונה גבירתי, תעשי מה שאת מבינה, הילד הזה לא נעצר היום.
סוזי בן ברוך: בסוף היא הצליחה לשכנע מישהו מהמשפחה לקחת את הילד הזה ממרכז הארץ לכיוון חיפה כדי לקחת את הילד הזה לנהריה.
סוזי בן ברוך: והיא כנראה דיברה עם אותו מנהל אחראי על שבעת המעונות, שאני לא יודעת בכלל איזה סוג של עשיה, אנחנו לא מכירים את זה.
סוזי בן ברוך: הילד הזה בשעה ארבע אחרי הצהריים נלקח מתחנת המשטרה.
סוזי בן ברוך: זאת אומרת שאם לא היינו מתעקשים ברמה התיאורטית הוא יכול היה להיעצר.
סוזי בן ברוך: ואני אומרת לך בכנות, שום שופט נוער במדינת ישראל לא עוצר ילד לא בערב ראש השנה, לא בערב סוכות ולא בערב יום כיפור ולא ביום העצמאות.
סוזי בן ברוך: יש כלל בבתי המשפט לנוער.
סוזי בן ברוך: אם עבריינים יודעים את זה הם חוגגים.
סוזי בן ברוך: לא מכניסים למעצר במדינת ישראל, שום שופט נוער לא יעשה את זה.
סוזי בן ברוך: כתבתי על זה דו"ח והעברתי את הדו"ח הזה לכל מי שרק אפשר, אני מבקשת לבדוק את המקרה.
סוזי בן ברוך: אני רק רוצה להסביר לכם איפה אנחנו נופלים בין הכסאות.
סוזי בן ברוך: זה לא רק שזה לא נורמלי, בסופו של דבר הילד כבר נכנס למקום טיפולי, הוא מצליח לברוח.
סוזי בן ברוך: מדובר בחמש מאות, שש מאות בריחות לשנה.
סוזי בן ברוך: אנחנו לא עומדים בזה.
סוזי בן ברוך: אי אפשר להכיל את זה.
סוזי בן ברוך: ככל שהם גדלים יש יותר ילדים, יותר מעונות,
סוזי בן ברוך: במקום הלא נכון.
סוזי בן ברוך: עצם זה שהוא בורח יותר מפעמיים שלוש.
סוזי בן ברוך: רק שתבינו, יש לנו שבעים ואחת יחידות נוער.
סוזי בן ברוך: משטרת ישראל זה הגורם היחיד שתגבר את מערך הנוער.
סוזי בן ברוך: תאמינו לי, לא תגברנו את זה לדברים האלה.
סוזי בן ברוך: תגברנו את זה לפשיעת הנוער, לנסות לבלום את פשיעת הנוער ההולכת ועולה כלפי מעלה.
סוזי בן ברוך: שלושים אחוז מהזמן שלנו אנחנו משקיעים בילדים האלה.
סוזי בן ברוך: בחיפושים, בפתיחת התיק, נפתח תיק לכל ילד כזה, מעקב מבחינתנו.
סוזי בן ברוך: אנחנו עוקבים, תשלוף שם של ילד אני אתן לך את כל כמות הבריחות ואיפה הוא היה מאז שהוא נכנס לחסות הנוער או למעון אחר, יש לנו מעקב.
סוזי בן ברוך: יש לי כאן רשימה אדירה של ילדים.
סוזי בן ברוך: אני יכולה לתת לך על כל אחד מתי הוא נכנס למעון, מתי הוא אותר, מתי הוא שוב ברח, מתי הוא שוב אותר.
סוזי בן ברוך: יש כאן אנשים שעושים עבודה נהדרת.
סוזי בן ברוך: אני מבקרת במעונות חסות ואני פשוט מעריצה אותם על היכולת שלהם לעמוד שם בתנאים האלה.
סוזי בן ברוך: אני אומרת את זה בכנות.
סוזי בן ברוך: אבל יכול להיות שזה לא הפתרון האולטימטיבי.
סוזי בן ברוך: אמרתי את זה בפעם שעברה לגבי צופיה.
סוזי בן ברוך: יש ועדה שקמה.
סוזי בן ברוך: אני חזרתי מהולנד, שם ילדים במעונות חסות לא יוצאים לחופשה עד סוף הטיפול.
סוזי בן ברוך: כאשר חודשיים שלושה לפני היציאה שלהם לקהילה עושים אתם מערך טיפול.
סוזי בן ברוך: אין בכלל יציאה, אין חופשות, אין דבר כזה.
סוזי בן ברוך: דיברת על מסילה, ממסילה בלשון המעטה יש לנו מאה שלושים בריחות לששים וארבע נערות, כאשר עשרים וארבע מהן במוגן, הן נעולות לגמרי, הן לא יכולות לברוח.
סוזי בן ברוך: זאת אומרת שיש לנו קרוב למאה שלושים בריחות בשנה לארבעים נערות.
סוזי בן ברוך: ממוצע של שלוש בריחות לפחות לכל נערה.
סוזי בן ברוך: זה נשמע נורא מבחינתנו, כי אנחנו מחפשים אותן.
ראובן יעקב: נמצאת בכלא, הנערה נמצאת, על פי נוהל היא חייבת לצאת אחת לשלושה שבועות לראות את המשפחה שלה, להיות בבית שלה לשישי שבת.
ראובן יעקב: לפעמים לא חוזרים.
ראובן יעקב: זה חלק מהמחיר של לא להפוך את הילדות האלה לילדות נענשות על זה שהן במצוקה.
יצחק קדמן: ואני מדבר על מקרים שהיו, עם מישהו שנותן לה סמים באותה הזדמנות של אי חזרה מחופשה.
ראובן יעקב: משהו כדי להחזיר אותה.
ראובן יעקב: זו דילמה, תסכים אתי,
סוזי בן ברוך: משטרת ישראל.
סוזי בן ברוך: אני אומרת את זה בלשון המעטה, הנערות האלה בורחות חלקן ממסילה לרשות הפלשתינאית.
סוזי בן ברוך: אנחנו שלחנו פלוגה של מג"ב להוציא אותן משם ,סיכנו אנשים שלנו, ובא אלי קצין מיון שלנו, אמר סוזי, אני לא מוכן לסכן יותר את האנשים שלי בשביל שתי נערות כאלה, עם כל הכבוד הוא אומר.
סוזי בן ברוך: ואנחנו סיכנו אנשים והיה איזה מח"ט מסויים שהחליט לקחת יוזמה והוציא שתי נערות נוספות, והוא נענש על ידי מפקד האוגדה שלו.
סוזי בן ברוך: חד וחלק.
סוזי בן ברוך: אנחנו מסכנים פה אנשים בשביל הנערות.
סוזי בן ברוך: צריך לעשות חשיבה אחרת, ראובן, יכול להיות שאנחנו טועים בגישה.
סוזי בן ברוך: יכול להיות שהגישה צריכה להיות שונה.
סוזי בן ברוך: מדינת ישראל נמצאת במצוקה נוראית היום.
סוזי בן ברוך: המשטרה מוסיפה תקנים, אנחנו לא מגיעים לקצה קצהו של החוט הנכון מבחינת אומדנים.
סוזי בן ברוך: צריך להוסיף למשטרת ישראל עוד כחמש מאות תקנים היום כדי לנסות להגיע לכל החורים בארץ איפה שיש פשיעה.
סוזי בן ברוך: אנחנו לא מסוגלים לעשות את זה.
סוזי בן ברוך: אז מה שאנחנו אומרים זה שיש כאן מערכת סבוכה, לא מוסדרת עד הסוף, כי נערות שבורחות לאילת למשל, אגב רוב הנעדרים בורחים לאילת.
סוזי בן ברוך: אז נעדרים זה שלנו, אני אומרת להורה אדוני, קח אוטובוס, לך תיקח את הילד שלך, הוא בתחנת המשטרה, תשלם אתה את הכסף.
סוזי בן ברוך: אני לא הולכת להביא לך את הילד.
סוזי בן ברוך: הבן שלך נעדר, הלך לבלות באילת, תיסע, תביא אותו.
סוזי בן ברוך: מחזיקים אותו בתחנת המשטרה, ההורים באים, נותנים את הילד להורים בידיים.
סוזי בן ברוך: אתם אין לי בעיה, יש לי בעיה עם אנשי החסות או מעונות כאלה שבאמת בורחים רובם לאילת.
סוזי בן ברוך: הרי לאן בורחים בדרך כלל, או לאילת או לטבריה.
סוזי בן ברוך: ובאילת יש לנו בעיה שאין לנו רכב שמגיע מאילת צפונה אלא פעם או פעמיים בשבוע.
סוזי בן ברוך: אני נאלצת לתת הוראה להכניס ילדה כזאת עם חשודים בגירים, כדי להביא אותה לבית משפט בבאר שבע, מקדמים אותה לבאר שבע כדי שיבואו לבאר שבע לקחת אותם משם.
סוזי בן ברוך: זה לא סידור, זה לא נכון לעשות, ואין לנו ספק שאנחנו במצוקה בנושא הזה.
סוזי בן ברוך: צריך קודם כל להרחיב את יריעת התקציבים לנושא הזה, שיהיה מוקד היסעים עשרים וארבע שעות, לקחת את הילדים האלה, להחזיר אותם לאן שצריך להחזיר אותם.
מיכאל מלכיאור: ת', מהסיפור הזה, פשוט כל דבר מתגלה בפנינו, אני לפחות לא היה לי מושג שזה עד כדי כך חמור.
מיכאל מלכיאור: אני רוצה שאנחנו בכל זאת נתמקד, יש המון דברים שצריכים לסדר פה, חמש מאות תקנים זה אחד מהם,
סוזי בן ברוך: יושבים ודנים,
מיכאל מלכיאור: תקנות או בהסדרים אחרים צריכים לסדר קודם כל את האחריות.
מיכאל מלכיאור: כי פה זה נושא לדעתי שלא יכול להיות שאפשר להשאיר את זה מעורפל ואף אחד לא לוקח אחריות.
ראובן יעקב: מוגדרת.
ראובן יעקב: החוק מגדיר את פקיד הסעד כאחראי על הילד.
מיכאל מלכיאור: ישראל.
מיכאל מלכיאור: אין גורם אחר במדינה שיכול לחפש.
ראובן יעקב: הוולונטריות שלך לאתר את הילדה הזאת.
יצחק קדמן: לעשות אותם.
ראובן יעקב: לבין האחריות.
ראובן יעקב: אחריות היא שפקיד הסעד מהרגע שילד בורח הוא צריך להיות הקורדינטור של כל העסק הזה.
ראובן יעקב: הוא צריך לנהל את הדיאלוג עם המשטרה ואת הדיאלוג איתנו.
אירית קלמרו: הילדים של המועצה לילד החוסה הם ילדים שחוסים בפנימיות של השרות לילד ולנוער.
אירית קלמרו: מתוך השמונת אלפים ילדים האלה התמזל מזלם של שלושים ילדים שאין להם אף אחד לעולם שאנחנו נקבל על עצמנו את המינוי מטעם בית המשפט להיות אפוטרופסים.
אירית קלמרו: והאפוטרופסות הזאת נותנת באמת איזה שהוא מענה מאוד ייחודי במובן הזה שאנחנו איזו שהיא כתובת, קודם כל חוץ ממסדית, זאת אומרת אנחנו לא שייכים לשרותי הרווחה, אנחנו לא מחוברים להורים שאולי אתם הילדים האלה לא בקשר או איזה שהוא גוף אחר, אנחנו גוף חיצוני שיוצר קשר עם הילדים האלה, שומר אתם על קשר מאוד אינטנסיבי ומאוד אישי, גם עם הילדים וגם עם כל המסגרות שמטפלות בהם, אם זה הפנימיה, אם זה הקהילה, אם זה המשפחה המארחת, אם זה השרות הפסיכיאטרי, אם זה המשטרה, אם זה קצין המבחן או כל גוף אחר טיפולי או וולונטרי אחר ששומר אתם על קשר.
אירית קלמרו: אנחנו נותנות להם פשוט מענה זמין עשרים וארבע שעות ביממה.
אירית קלמרו: ולכן ראשית כשהוא בורח מודיעים גם לנו במקביל לקהילה והילדות או הילדים האלה כולם לא מגיעים באמת למצב של בריחה כי אנחנו שם כדי להיות שם, כדי להאכיל אותם, כדי להרגיע, כדי לתווך, כדי למתן, כדי לתת את המענה.
אירית קלמרו: הודעתי לקהילה, אני הודעתי למשטרה ואני ישבתי על משטרת ירושלים כמו עלוקה, סליחה על המלה, ולא הנחתי להם.
אירית קלמרו: והם מצאו אותו.
אירית קלמרו: אני זאת שחתמתי על האישור לפרסם את ההודעה, אני זאת שנתתי את התמונה, וזה הכל רץ, זה לא חיכה שלושים יום, זה פשוט היה עשרים וארבע שעות ביממה.
אירית קלמרו: אנחנו לא ויתרנו ועבדנו, זה היה עם מוסד מצפה ים, שהם עובדים מצויין לטעמנו, ומצאנו אותו, אחרי שלושה שבועות.
אירית קלמרו: זה נער שברח לרמאללה, וחזר משם.
אירית קלמרו: זה בנושא של הקשר האישי.
אירית קלמרו: בנוסף, להרבה מהילדים האלה אנחנו גם מהוות איזו רשת תמיכה למשפחות המארחות שלהם בקהילה.
אירית קלמרו: לרובם אין משפחה ביולוגית שמקבלת אותם ולכן באמת בכל נקודות המשבר ובכל המקומות שיש חיכוכים לא נעימים אנחנו שם כדי לתמוך, כדי להגן.
אסתר לורוחינסקי: הזמן מפנימיות, מבקשים שאנחנו ניקח על עצמנו אפוטרופסות לאותם ילדים שאין להם אף אחד מחוץ לפנימיה, ויש הרבה.
אסתר לורוחינסקי: יש מאות ילדים כאלה.
אסתר לורוחינסקי: האבסורד הוא שפנו אלינו ממשרד העבודה והרווחה שניקח על עצמנו את הנושא של האפוטרופסות אבל הם לא תומכים בכלל בנושא הזה.
אסתר לורוחינסקי: אנחנו מכספי תרומות מחזיקים את שתי העובדות הסוציאליות.
אסתר לורוחינסקי: אם היה לנו כסף, אני חושבת שזה אחד הנושאים הכי חשובים שאנחנו עושים, היינו מרחיבים את המעגל עוד ועוד.
אסתר לורוחינסקי: יש כל הזמן פניות, אנחנו לא יכולים לקחת.
אסתר לורוחינסקי: זה לגבי המצב של היום, שאנחנו נותנים איזה שהוא מענה קטן.
אסתר לורוחינסקי: אני רוצה לציין, אני מלווה שלוש נערות, אני חוזרת לנושא של נערות, אני חושבת שבנושא של נערות המצב עוד יותר חמור.
אסתר לורוחינסקי: הן גם יותר שותקות, הנערים עוד בועטים, הנערות יותר בסכנה.
אסתר לורוחינסקי: לקראת הישיבה שלשום שאלתי מישהי שאני כבר מלווה אותה כבר כמה שנים טובות והיא תמיד ברחה, כל הזמן ברחה.
אסתר לורוחינסקי: שאלתי למה ברחת, אז היא אמרה ככה, קודם כל חיפשתי תשומת לב, רציתי לבדוק אם בפנימיה הזו באמת אכפת להם ממני.
אסתר לורוחינסקי: זה דבר אחד.
אסתר לורוחינסקי: דבר שני הכיף לצאת החוצה.
אסתר לורוחינסקי: מה שקרה שבמשך היום עוד היה לי כיף, אבל הגיע ערב, הגיע חושך, הגיע פחד.
אסתר לורוחינסקי: ואז לא היה למי לפנות.
אסתר לורוחינסקי: וניתחתי אתה מה היית עושה, מה היה טוב, למי היית מוכנה לפנות.
אסתר לורוחינסקי: בשום אופן לא לממסד.
אסתר לורוחינסקי: לא לעובדים סוציאלים, לא לשכת הרווחה, לא למשטרה.
אסתר לורוחינסקי: שאלתי אותה האם כמו שיש היום ער"ן, שהיא יכולה להרים טלפון מיוחד לנערות האלה, ואני שוב חוזרת לנערות, שהן מצד אחד מפחדות, התהום שהן יורדות היא עמוקה, אם הן באמת ייתפסו על ידי כתובות לא טובות.
אסתר לורוחינסקי: אם היה, ואני חושבת שזה לא הוצאה כל כך גדולה, מרכז חרום טלפוני אנונימי, שאליו הן יכולות לטלפן ושם יושבות בוגרות מוסדות, מפני שאם תשב עובדת סוציאלית, בוגרת מוסד שעברה, אנחנו יכולים, אפשר לגייס קבוצות כאלה שיעברו הכשרה ויקבלו תמיכה וגיבוי מעובדות סוציאליות מאחוריהן, לכאן כן הן תהיינה מוכנות לטלפן.
אסתר לורוחינסקי: כמו שיש היום מרכזי חרום לנערים שמתעללים בהם מינית או משהו כזה.
אסתר לורוחינסקי: אבל הנערות האלה למי שהן ישמעו זה מי שתגיד להן אני הייתי במצבך, גם אני ברחתי.
אסתר לורוחינסקי: וזה השלב הבא.
אסתר לורוחינסקי: אין לאן להפנות את הנערות האלה.
אסתר לורוחינסקי: אין היום, לפני שנתיים היה דיון בנושא הזה, סגרו את המקלט היחידי לנערות שויצ"ו החזיקה.
אסתר לורוחינסקי: יש בנצרת לנערות ערביות.
ראובן יעקב: הזמן.
אסתר לורוחינסקי: שנתיים.
אסתר לורוחינסקי: יש מקלטים לנשים מוכות, יש מקלטים לילדים, אין מקלטים לנערות.
ראובן יעקב: איזו סוגיה משפטית.
אסתר לורוחינסקי: אם יש לאן לפנות, אם יש כתובת לנערות שהן יכולות לפנות ואם לאלה שקולטות אותן, בגיבוי של אנשי מקצוע, יהיה לאן להפנות את הנערות, מפני שהן בעצמן גם מפחדות.
אסתר לורוחינסקי: אחת, אני מלווה שלוש שעברו את התהליך הזה של בריחה.
אסתר לורוחינסקי: היא ברחה לאילת כמו שפה הוזכר, שם היא עלתה על ספינה, ואותה אחת שאתם מחפשים אותה, אי אפשר לדעת אם היא לא הגיעה לאילת, שם עולה על איזו יאכטה או משהו כזה.
אסתר לורוחינסקי: היא בנסיעה הזו ביאכטה היא ברחה בלב ים מהיאכטה מפני שהיא פתאום ראתה למה היא מגיעה.
אסתר לורוחינסקי: אלמלא היתה לה משפחה מתנדבת שהיא יכלה להרים טלפון אליה ואותה משפחה מתנדבת את כל אפריקה, ממדינה למדינה הם הכינו את השגרירות לקלוט את הנערה, ככה היא נדדה ממדינה למדינה עד שהיא חזרה לארץ.
אסתר לורוחינסקי: המענים אינם.
ראובן יעקב: למחוסרי קורת גג, שכל נער ונערה יכולים להגיע בכל שעה.
ראובן יעקב: זה לא מימסדי, יכולים לבוא, עד שלושה חודשים.
תניה ציפמן: של בריחה הן בכזאת רמה של חשדנות שגם להגיע לאתנחתא או למקום אחר, הן קודם כל מבינות שזה קשור לחסות הנוער וחוששות שמשם הן יגיעו הלאה, גם בית השאנטי.
תניה ציפמן: אני חושבת שמשהו וולונטרי זה לא מספיק, כי הן עוברות ממשהו לגמרי סגור, לגמרי מוגן אל הרחוב.
תניה ציפמן: הן עוד בשלב שהן נורא נהנות מהמרד, נורא נהנות מהחופש שלהן, הן חשדניות לגבי עזרה.
תניה ציפמן: שיש יש, אבל לא יודעים על זה.
תניה ציפמן: לפי דעתי צריכים לדאוג שיהיה משדר חסות כל יום כל הזמן שיתן את הכתובות והמספרים כי גם אנשים מהציבור, לא רק הנערות הבורחות או הנערים צריכים לדעת.
תניה ציפמן: גם אם מישהו פונה אלי או אליה או אליו הם צריכים לדעת לאן להפנות את הילדים האלה.
תניה ציפמן: וזה תמיד מתחיל חיפוש וזה דבר קטן שיכול לשפר.
מיכאל מלכיאור: חברות הכנסת שבינתיים הצטרפו אם יש לכן הערות נוספות לגבי עצם הבעיה.
מיכאל מלכיאור: חברת הכנסת מרינה סולודקין טיפלה גם בנושאים שונים, במיוחד אני מניח אצל עולים חדשים,
מיכאל מלכיאור: תרבותית ושפה והרבה דברים אחרים נוסף לשאר הבעיות.
מיכאל מלכיאור: אני חושב שאנחנו פה חייבים פשוט לשדרג את הדיון פה, לדעתי צריכים פה לפחות את המנכ"לים של משרד הרווחה ומשרד לבטחון פנים, כדי להגיע לפתרון.
סוזי בן ברוך: למשטרה אנחנו מחפשים את הילד או הילדה ומכריזים בתקשורת וכל הזמן מחפשים.
מיכאל מלכיאור: מסתכלים על זה.
מיכאל מלכיאור: שמעתי גם אצל סוזי, אתם מסתכלים, ילדה כזאת ברחה כל כך הרבה פעמים שזה כבר לא עניין, אני מבין למה היכולות הכספיות שלכם, פה היה עניין של אלפיים דולר בשביל למצוא אותה, השאלה איך מסתכלים על חיים של ילדה.
מיכאל מלכיאור: אפשר לראות את הילדה הזאת כמועדת לפורענות, זו ילדה בת שלוש עשרה.
סוזי בן ברוך: בנעדרת כל עוד, חוות הדעת המקצועית על רמת המסוכנות שלה באה מהגורמים המקצועיים.
סוזי בן ברוך: צריך להבחין בין נעדר שההורה הוא זה שקובע ואומר תחפשו אותו, זה פעם ראשונה שקרה, לבין הגורמים המקצועיים.
סוזי בן ברוך: והגורם המקצועי בא ואומר, אם היא ברמת מסוכנות גבוהה, כי יש לה נסיונות אובדניים, כי מישהו לקח אותה, כי היא צריכה להעיד נגד מישהו וכנראה היא אצלו, אנחנו מתנהגים כמו אל נעדרת שנעדרת בפעם הראשונה.
סוזי בן ברוך: זה לא משנה אם זו פעם שמינית או תשיעית.
יצחק קדמן: אני לא יודע, אני לא בא אליך בטענות,
סוזי בן ברוך: להוציא אותה ולעצור את הנרקומן.
יצחק קדמן: אותה ילדה שצריך היה להכריז עליה.
יצחק קדמן: הגיע לתקשורת, ואת אומרת שהם לא אמרו לך שזה מקרה חרום, שאפשר לחכות חודש, נכון?
ראובן יעקב: הודעה בעיתון, אתה יודע מה יהיה, שמעת את הנתונים של סוזי, וצריך יהיה מוסף שלם של נעדרים.
ראובן יעקב: עם תמונות של בנות.
ראובן יעקב: ואז יהיה זילות של העניין הזה, וכשבאמת יהיה מצב מסוכן ושילד ייעדר מהבית שלו, מצב מאוד מאוד תמוה, אז לא תהיה הרגישות להבדיל מה זה חרום, מה זה ילד שבאמת צריך עכשיו,
יצחק קדמן: לאילת,
ענבל גבריאלי: אמשיך מהדברים, מחילופי הדברים שהיו ביניכם.
ענבל גבריאלי: אומר מר קדמן ילדה בת שלוש עשרה.