GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נתן מאיר: ההערה השניה, היינו יותר שמחים בשלטון המקומי אם במקום לכפות את הקמת הוועדה, החוק היה מאפשר לרשות המקומית להקים ועדה כזו, כי עניין של רשות ושיקול דעת בכל זאת היה מוסיף יותר ביטוי למדיניות של עצמאות השלטון המקומי אם החוק לא היה כופה את הקמת הוועדה אלא משאיר את זה לשיקול דעתה של הרשות המקומית, ואני בטוח שכרוה הרשויות המקומיות היו מקימות את הוועדה לא כעניין של בכפיה אלא כעניין של רצון והכרה בחשיבות העניין.
יחזקאל לוי: אם אפשר להוסיף התייחסות, אני חושב שבסעיפים האחרים של הוועדות, ישנה קביעה של מספר הדיונים המינימלי בשנה אני לא יודע אם ישנה הנחיה כללית כזו בפקודת ה__ לגבי כל הוועדות, למעשה הקמת ועדה בלי לקבוע לה שום דבר זה תלוי רק ב...
נתן מאיר: זה נכנס בהוראות הכללות לוועדות.
יחזקאל לוי: בהוראות הכלליות יש התייחסות לגבי מספר ישיבות מינימלי?
דני נוה: נדמה לי שיש את זה בהוראות הכלליות.
הלית ברק: כמה שידוע לי זה נמצא בהוראות הכלליות, כי עכשיו כשאני עוברת על הוועדות הספציפיות, אני לא מוצאת הוראות פרטיקולריות לגבי מספר ישיבות לוועדה.
דני נוה: בתגובה להערה של נציג המרכז לשלטון המקומי של עו"ד מאיר, באשר להקצאת משאבים, אני כמובן מצטרף לדבריך, ואני חושב שאין ספק שהצעת החוק הזו לא באה לתת מענה קסם, אלא יש ודאי צורך במספר צעדים משמעותיים אופרטיביים אחרים שצריכים להינקט, ואני מניח שמשרד העבודה והרווחה יברך על כך שממשלת ישראל תקצה משאים נוספים לשירותי הרווחה השונים, וכך גם הרשויות המקומיות, אבל זה בוודאי לא מסגרת הדיון לנו כאן כרגע.
דני נוה: באשר להערה השניה, אני דווקא סבור, וכך סבורים חברי הכנסת שהציעו את הצעת החוק שבעניין הזה ההגיון אומר דווקא לקבוע ועדה סטטוטורית, ועדה קבועה ולא להותיר זאת כעניין לשיקול דעת מתוך החשש שאם נותיר זאת לשיקול הדעת אז היישום של הדבר הזה יהיה מאד חלקי, ודווקא לקבוע כחלק מרשימת אחרת ארוכה של ועדות סטטוטוריות שקיימות, גם את הוועדה הזו, משום שבופו של דבר אפשר לקיים דיון עקרוני בוועדה אחרת, אולי בוועדת הפנים של הכנסת, לגבי שאלת מעורבותו של המחוקק בקביעת ועדות סטטוטוריות ברשויות המקומיות.
דני נוה: אבל מאחר והמבנה הזה קיים, שוב, אני לא חושב שזו ההזדמנות כרגע לדון בשאלה העקרונית של המעורבות של המחוקק בנקודה הזו, הנקודה שהעלית ברורה, אבל המחשבה שלנו הייתה דווקא שיש כאן צורך בוועדה קרואה ולא כעניין לשיקול דעת של ראש רשות מקומית.
הלית ברק: לעניין ההוראות הנוספות, יש את סימן ג' שמדבר על הוראות שונות בעניין ועדות ובו סעיף 66 א' 1 קובע שועדה תכונס לפחות אחת לשלושה חודשים.
דני נוה: אם אין הערות נוספות, אז אני מביא את זה להצבעה.
דני נוה: אנחנו מאשרים את הצעת החוק לתיקון פקודת העיריות.
דני נוה: תיקון מספר 72 התש"ס 2000.
הלית ברק: מספרי הצעות החוק הם בסדר רץ.
הלית ברק: כאשר באים לחוקק חוק בודקים מה יה התיקון האחרון שכבר נחקק.
הלית ברק: התיקון האחרון שכבר נחקק פורסם בספר החוקים התש"ס עמוד 71, והוא שבדקתי היה אף הוא מספר 71.
הלית ברק: לכן זה יהיה מספר 72.
דני נוה: אנחנו מאשרים את חוק הזה לקריאה שניה ושלישית במליאת הכנסת.
דני נוה: תודה רבה לכולם.
תמר גוז'נסקי: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הוועדה לקידום מעמד הילד בנושא הצעת חוק למעונות יום שיקומיים.
תמר גוז'נסקי: הצעת החוק הזו נמצאת בהכנה לקריאה שניה ושלישית.
תמר גוז'נסקי: קיימנו דיון בישיבה הקודמת והגדרנו כל מיני דברים, והיו עוד כמה תיקונים שהיו צריכים לעשות.
תמר גוז'נסקי: אני מציעה שנעבור סעיף סעיף, אלא אם כן יש למישהו משהו כללי לומר.
אשר אור נוי: שאלה כללית, על משהו שלא התייחסתם אליו, יכול להיות שלא צריך להתייחס.
אשר אור נוי: מי קובע את תכנית הטיפול?
אשר אור נוי: זו לא מסגרת חינוכית שבה אנחנו תמיד אומרים שהאיש שאחראי על החינוך הוא זה שקובע את התכנית הטיפולית הכוללת.
אשר אור נוי: יש לנו פה מסגרת עם אנשי מקצוע שונים, וכולם נותנים טיפול.
אשר אור נוי: צריך להיות מישהו שיהיה אחראי על קביעת התכנית הטיפולית הכוללת.
אשר אור נוי: זה יכול להיות המכון להתפתחות הילד, מפני שהם יכולים לראות את הצורך בתכנית ולקבוע מי ייתן מה.
אשר אור נוי: זה יכול להיות גם מישהו אחר, צריך להחליט.
תמר גוז'נסקי: מה קורה היום בפועל?
תמר גוז'נסקי: במקום שקיימות מסגרות כאלה?
אשר אור נוי: זה קשור למכונים להתפתחות הילד.
תמר גוז'נסקי: אבל מי קובע מה התכנית?
אשר אור נוי: המכון להתפתחות הילד קובע את זה.
תמר גוז'נסקי: סעיף 3 (א) שמדבר על סל שירותים שיקבעו השרים, לא נותן לך תשובה?
אשר אור נוי: אני מדבר על זה שאחראי על התכנית כולה.
אשר אור נוי: בסל שירותים, הקופה תיתן שני טיפולים בשבוע, שלושה טיפולים, אבל מה הילד הספציפי הזה צריך?
אשר אור נוי: זה לא משנה מי.
תמר גוז'נסקי: לדאבוני הרב, עד גיל 3 אין במדינה מסגרת שקובעת איך מחנכים ילדים.
תמר גוז'נסקי: אתם יודעים שהשירות לילדים בגיל הזה הוא באחריות משרד העבודה והרווחה ולא באחריות משרד החינוך.
תמר גוז'נסקי: לכן אם אתה שואל מה קורה במעונות יום בכלל, מי קובע מתי שרים, מתי שומעים סיפור ומתי הולכים לישון?
תמר גוז'נסקי: כל מסגרת שמפעילה את המעון היא זו שקובעת.
תמר גוז'נסקי: משרד העבודה והרווחה רק בודק שיש מספיק בתי שימוש, שזה מאוורר ונקי, כל מיני דברים פיזיים.
תמר גוז'נסקי: הוא לא מתערב כי זה לא תחום שלו, הוא לא חינוך.
תמר גוז'נסקי: משרד החינוך לא מתערב כי זה לא בתחום שלו, הוא לא אחראי על הילדים האלה.
תמר גוז'נסקי: הייתי מאד שמחה אם נגיע ליום שגם חינוך של ילדים עד גיל 3 יחשב חינוך.
תמר גוז'נסקי: נכון לרגע זה, זה לא קיים.
תמר גוז'נסקי: לכן בעצם הצד החינוכי יהיה נתון לאחריות המנהל או המסגרת שתנהל את הדבר הזה.
בתיה ארטמן: הוא לא מדבר על החינוך אלא על הטיפולים הפרה-רפואיים.
אשר אור נוי: מי זה שיגיד שזה ילד שזקוק לפיזיותרפיה או לריפוי ועיסוק.
אשר אור נוי: מי יקבע מתוך הסל כמה שעות פיזיותרפיה יהיה לו בשבוע, וכמה ריפוי בעיסוק, ואולי הו לא צריך ריפוי בדיבור הוא לא צריך.
תמר גוז'נסקי: מי קובע היום?
אשר אור נוי: המכון להתפתחות הילד.
בתיה ארטמן: המכון שבו מאובחן הילד.
תמר גוז'נסקי: אז מה הבעיה?
אשר אור נוי: הגנים מתחת לגיל 3 צמודים למכונים.
גילה סעדיה: מכון עלה למשל.
גילה סעדיה: לדעתי, כמו שדברנו בפעם הקודמת, המעונות האלה צריכים לקבל הרשאה.
גילה סעדיה: אז צריך להיות מישהו שאחראי על הפעלת התכנית תוך פיקוח של המכון להתפתחות הילד שהפנה את הילד לשם.
תמר גוז'נסקי: אפשר לקבוע את זה בתקנות.
בתיה ארטמן: בעניין אופן הכנת התכנית הטיפולית אפשר להוסיף את זה בביצוע ותקנות, אפשר להוסיף את זה סמכות נוספת של השרים.
בתיה ארטמן: בסעיף 13.
תמר גוז'נסקי: כשנגיע לסעיף 13.
מרב שביב: אני רוצה להוסיף שחסרה זיקה למרכזים להתפתחות הילד מהבחינה המקצועית.
מרב שביב: אני לא זו שתגיד מה מקצועי או לא אבל נראה לי שלמרכזים יש את הראיה האינטגרטיבית בקשר לילדים האלה שצריכים לטפל בהם מבחינה מקצועית.
מרב שביב: צריך להיות איזשהו קשר של הצוות שנמצא באותם גנים טיפוליים כי התפקיד של המרכזים להתפתחות הילד הוא חשוב, אנחנו רוצים שהתפקיד שלו ישמר, שתהיה זיקה וקשר בהדרכה בין צוות העובדים למרכזים להתפתחות הילד.
מרב שביב: אני לא יודעת איך בדיוק מכניסים את זה פה לחוק, אבל צריך לחשוב על זה.
מרב שביב: מבחינת הפיקוח, אני לא בטוחה שפיקוח יכול להיות של המרכזים, כי מי שבעצם קובע את סל השירותים הוא זה שם צריך לפקח עליו.
מרב שביב: מי שחותם חוזה בעתיד בין המפעיל של הגן לבין הממשלה, וזה נניח משרד העבודה או משרד הבריאות שיתנו שירותים מאיזה מפעיל והם אלה שצריכים לפקח, כי הרי הם קובעים את התנאים.
מרב שביב: הם צריכים לפקח, המרכז לא יכול לפקח.
מרב שביב: חסרה מאד הזיקה למרכזים להתפתחות הילד, כי אנחנו רואים את התפקיד שלהם עם ראייה אינטגרטיבית בייעוץ והדרכה לאותו צוות עובד שנמצא בגן.
בתיה ארטמן: לא צריך לכתוב את זה בחוק.
גילה סעדיה: לא לשכוח שבכל מעון כזה יש ילדים מארבע קופות.
גילה סעדיה: צריך להיות בעל הבית של המסגרת…
תמר גוז'נסקי: אני מסכימה עם מה שנאמר שבסעיף 13, שמדובר באיזה נושאים צריך להתקין תקנות יש כמה דוגמאות, שנכניס גם את הנושא הזה של תנאי הפיקוח על הביצוע.
בתיה ארטמן: פיקוח לא צריך, כי מפקחים צריכים לפקח על כל מה שכתוב בחוק.
אשר אור נוי: צריך רק להכניס את התכנית המקצועית.
אשר אור נוי: הטיפולית תהיה בפיקוח המכון, או באחריות מקצועית.
בתיה ארטמן: השרים יוכלו להתקין תקנות ואז הם יחליטו שזה מכון להתפתחות הילד.
תמר גוז'נסקי: אפשר להוסיף גם בסעיף 9 כתוב : "במעון יום שיקומי יינתנו שירותים על ידי בעלי מקצוע בהיקף שיקבעו שרים".
תמר גוז'נסקי: שם אפשר להגיד מעון יום שיקומי, יינתנו שירותים לפי תכנית שתיקבע…
בתיה ארטמן: אז יש בעיה, כי בעצם השירותים נקבעים בסל השירותים.
בתיה ארטמן: הסל משקף את התכנית, הוא המסגרת שממנה אפשר לתת את השירותים.
תמר גוז'נסקי: לפי תכנית אישית, תחשבו על ניסוח.
תמר גוז'נסקי: לפי תכנית אישית, או התאמה אישית, על ידי בעלי מקצוע.
תמר גוז'נסקי: אם מישהו יחשוב על מקום אחר, נעבור סעיף סעיף.
בתיה ארטמן: אז השאלה תישאר אותה שאלה.
בתיה ארטמן: מי יקבע את התכנית האישית?
בתיה ארטמן: אין לה פתרון למי שיקבע.
בתיה ארטמן: מה שאומר פרופסור נוי ובצדק, מי יקבע את התכנית הטיפולית?
בתיה ארטמן: מי יקבע שצריך לקבל 5 טיפולים פיזיותרפיים?
בתיה ארטמן: היום זה לא קבוע בחוק.
שוש זאב רשף: זה בחלקו פרוץ, ובחלקו נעשה על ידי המכון להתפתחות הילד, אבל צריך להזכיר שמעבר לטיפולים הפרה-רפואיים, מדובר בתכנית אינטגרטיבית וכוללת.
שוש זאב רשף: שזו עבודה עם המשפחה של העובד הסוציאלי.
בתיה ארטמן: זו קביעת התכנית הטיפולית, או שזה שני השרים, שר העבודה והרווחה יקבע לגבי טיפולי הרווחה, ומשרד הבריאות יקבע את השאר.
בתיה ארטמן: צריך פשוט להכניס את הסעיף, ונראה לי שסעיף 13 הוא המקום הנכון, ואיך זה יתבצע, השרים כבר יתקינו בתקנות.
בתיה ארטמן: יקבעו שזו תהיה תכנית אישית, או ועדה שתקבע, ושתהיה מורכבת מכל הנציגים.
מרב שביב: זה תלוי בצורת קשר והעברת המימון בין הממשלה לבין ה___.
מרב שביב: אם יש סל שממנו נגזר תעריף, יש שתי אפשרויות, אפשרות הראשונה שקופות החולים יממנו בנפרד את הצוות הפרה-רפואי, ומשרד העבודה יממן בנפרד את החלק האחר של הגן.
מרב שביב: זה לדעתי אפשרות לא כל כך טובה.
מרב שביב: החלק השני יכול להיות שיהיה סל שייכלל בו גם החלק של קופות החולים בצורה כזו או אחרת.
מרב שביב: לא משנה איך זה יעבוד, המימון יהיה של קופת החולים.
מרב שביב: אם עובדים בשיטה כזו שמעבירים תעריף לכל ילד, אז בתוך התעריף, כשאנחנו קובעים את הסל, אנחנו קובעים לכאורה כמה טיפולים יהיה בממוצע לילד.
תמר גוז'נסקי: מה שפרופסור אור-נוי שאל זה לא לגבי הממוצע.
תמר גוז'נסקי: לגבי הממוצע אין ויכוח.
תמר גוז'נסקי: הוא אומר שאחד צריך יותר קלינאי תקשורת והשני צריך יותר פיזיותרפיה, הוא שואל מי יקבע מי צריך מה?
תמר גוז'נסקי: מי היא הסמכות?
תמר גוז'נסקי: הוא לא שאל על הכללי, הכללי מוסכם.
מרב שביב: הבנתי.
מרב שביב: זה יהיה בגבולות של הסל, עם אפשרות לתמרון.
תמר גוז'נסקי: אפשרות לתמרון לפי צרכי הילד.
תמר גוז'נסקי: הרי לא כל הילדים צריכים את כל המגוון.
מרב שביב: אז אפשר לכתוב שזה יהיה בהתייעצות המרכזים ובאישור שר העבודה או הבריאות.
בתיה ארטמן: אני חושבת שדווקא בסעיף סל השירותים אפשר להוסיף "פעוט עם מוגבלות זכאי לפי הוראות חוק זה, לטיפול ולחינוך במעון יום שיקומי", אפשר לכתוב " לפי תכנית אישית שתותאם לו".
תמר גוז'נסקי: פרופסור אור-נוי שואל מי יקבע את התכנית?
בתיה ארטמן: מה שהוא שואל אני מקבלת ואני חושבת שהמקום הוא בתקנות.
בתיה ארטמן: אבל כדי להדגיש שזו תכנית אישית, המקום הוא בסעיף 3 (א) לפי תכנית אישית שתותאם לו.
הלית ברק: סעיף 1.
הלית ברק: מטרת החוק: "חוק זה בא להבטיח לפעוט עם מוגבלות מסגרת שיקומית, טיפולית וחינוכית נאותה".
הלית ברק: סעיף 2.
הלית ברק: הגדרות: בחוק זה – "אחראי" – הורה, אפוטרופוס או כל מי שהקטין נמצא במשמרתו על פי דין.
הלית ברק: "חוק ביטוח בריאות" – חוק ביטוח בריאות ממלכתי התשנ"ד 1994.
הלית ברק: "טיפול" – טיפולים, ואני מוסיפה התפתחותיים.
תמר גוז'נסקי: למרות שמשרד הבריאות היה צריך לבדוק את המושג של טיפולים התפתחותיים.
הלית ברק: "טיפול" – טיפוליים רפואיים, לרבות טיפולים פרה-רפואיים, הניתנים לפעוט עם מוגבלות עקב מוגבלותו לצורך שיפור תפקודו היומיומית.
הלית ברק: "מעון יום שיקומי" – מעון המספק בשעות היום טיפול וחינוך לעשרה פעוטות עם מוגבלות, לפחות, לשוהים בו.
בתיה ארטמן: זה לא מעון, זה מקום.
בתיה ארטמן: מעון יום שיקומי מוגדר כמקום.
הלית ברק: "פעוט עם מוגבלות" – ילד הזקוק לטיפול שמלאה לו שנה אחת ועד שמלאו לו שלוש שנים ואם מלאו לו שלוש שנים במהלך שנת הלימודים, עד סיום שנת הלימודים ונתקיים בוגרים אחד מאלה: ועדת אבחון כמשמעותה בחוק הסעד (טיפול במפגרים) התשכ"ט 1969 מצאה שהוא מפגר.
הלית ברק: משתלמת בעדו גמלת ילד נכה לפי סעיף ו' בפרק ט' לחוק הביטוח הלאומי (נוסח משולב), התשנ"ה – 1995 (להלן – החוק), או על פי הסכם כאמור בסיף 9 לחוק.
הלית ברק: "השרים" – שר העבודה והרווחה ושר הבריאות.
מרב שביב: מעון יום, אני חושבת שמביא לידי ביטוי רעיון של השגחה על ילדים.
מרב שביב: בעצם המעון הזה מיוחד משום שהוא מספק בנוסף להשגחה גם טיפול וחינוך לפעוטות עם מוגבלות.
תמר גוז'נסקי: בהנחה שבכל מקום מחנכים.
מרב שביב: בהנחה שמעון יום רגיל הוא בעיקר להשגחה, או לפחות כפי שאני רואה את זה.
תמר גוז'נסקי: אל תגידי את המילה "השגחה".
בתיה ארטמן: השגחה ה בדרך כלל במקום ההורה.
מרב שביב: יש פה היבט שקשור להורים.
מרב שביב: ההורים, מעבר לזה, צריכים גם לצאת לעבודה.
מרב שביב: זה הרעיון של מעון יום.
מרב שביב: מעון יום אחר של ילדים הוא מעון שבעיקר מספק גם פתרון להורים בעניין ההשגחה על הילדים.
מרב שביב: לדעתי זה אחד הדברים הכי חשובים גם להורים של הילדים האלה, לא רק החינוך והטיפול.
מרב שביב: אני חושבת שיש מקום להכניס את המילה "השגחה".
מרב שביב: טיפול חינוך והשגחה, זו הערה שולית, לא עקרונית.
בתיה ארטמן: אני חושבת שבמילה "השגחה" יש משהו מצמצם בסמכות של ההורים.
בתיה ארטמן: כאילו שההורים לא משגיחים טוב, ומישהו משגיח במקומם.
תמר גוז'נסקי: בואו לא נכנס לזה, זה ויכוח היסטורי.
תמר גוז'נסקי: כאשר הוקמו מעונות יום בכלל, הם באמת חשבו שאלה יהיו מחסנים בהם יחזיקו את הילדים עד שהאמא תחזור מהעבודה.
תמר גוז'נסקי: אבל בינתיים הבנו, שמה שקורה עם תינוק, לא רק שהוא נולד, אומרים אפילו עוד לפני שהוא נולד, קוראים לזה חינוך.
תמר גוז'נסקי: אז בואו נשאיר את זה.
תמר גוז'נסקי: יש עוד הערות לסעיף 2?
תמר גוז'נסקי: הלאה.
הלית ברק: פרק ב': זכאות.
הלית ברק: סל שירותים סעיף 3.
הלית ברק: (א) פעוט עם מוגבלות זכאי לפי הוראות חוק זה לטיפול ולחינוך במעון יום שיומי קרוב כל האפשר למקום מגוריו לפי סל שירותים שיקבו השרים בהתייעצות עם ש האוצר.
הלית ברק: (להלן – סל השירותים).
הלית ברק: (ב) המדינה תישא לפי הוראות חוק זה בהוצאות השהיה הטיפול והחינוך של פעוט עם מוגבלות במעון יום שיקומי, למעט הטיפולים שקופת החולים חייבת לתת אותם לפי חוק ביטוח בריאות.
בתיה ארטמן: לפי ההערות שהוערו כאן, אז בסעיף קטן (א) אפשר להוסיף "מעון יום שיומי לפי תכנית שיקומית שתתואם לו.
תמר גוז'נסקי: סעיף קטן (א) מדבר על הסל הכללי הוא מדבר על זה שהם יקבעו בניהם את הסל הכללי.
תמר גוז'נסקי: במקום אחר אנחנו אומרים, לילד יהיה סל אישי.
תמר גוז'נסקי: אנחנו לא יכולים לוותר על כך שסל השירותים הזה, מתבסס על חוק ביטוח בריאות, בכל זאת הם יצטרכו לקבוע מה ומי ואיך.
תמר גוז'נסקי: בלי להיכנס כרגע על כך שהשרים יקבעו מה יינתן למי, הם ידברו באופן כללי מהו הסל.
תמר גוז'נסקי: אחר כך יקחו את הסל הזה ויראו איך מלבישים על הילד המסוים את הסל הזה למידות שלו.
תמר גוז'נסקי: לכן אני מציעה לא להכניס את זה פה אלא בסעיף 3, כי שם מדובר על מה קיבל הילד.
תמר גוז'נסקי: יש הבדל בין מה המדינה נותנת בכלל ומה מקבל הילד המסוים שכבר הגיע למעון.
בתיה ארטמן: ישנם שני פרמטרים, פרמטר אחד הוא באמת סל השירותים שיקבעו השרים שהוא באמת המסגרת, אבל אפשר גם לכתוב, אם אנחנו רוצים לשים את הדגש שלכל אחד תותאם תכנית אישית, שאני חושבת שזו מטרה נכונה בפני עצמה…
תמר גוז'נסקי: אז אמרנו שנשים את זה בסעיף 3.
בתיה ארטמן: זה סעיף 3.
תמר גוז'נסקי: 13, סליחה.
בתיה ארטמן: בסעיף 13 דברנו על איך תקבע התכנית הטיפולית.
תמר גוז'נסקי: הצעתי להוסיף את זה בסעיף (4) "הטיפולים בתחום התפתחות הילד, ינתנו לפי תכנית אישית" כי בסעיף 4 אומרים מה הילד המסוים יקבל, ובסעיף 3 אומרים איך קובעים את הסך הכל הכללי של איך נותנים לילדים, איך ממנים, איך המשרדים מתאמים ביניהם, כל מיני שאלות שיצטרכו לקבוע יכולות מימון, וכל משרד בנפרד.
מרב שביב: השאלה שוב היא איך ישלמו בסוף, אם זו תהיה תכנית אישית לכל אחד.
תמר גוז'נסקי: כתוב פה שיהיו כללי תשלום על ההורים.
מרב שביב: אבל אי אפשר שלכל ילד יהיה תעריף אחר.
מרב שביב: ישנו כאן סיבוך בירוקרטי.
מיכאל רוזנבלט: זה היום גם לא קורה, את משלמת יום אשפוז כללי, את לא אומרת על כל אחד מה הוא מקבל ומה הוא לא מקבל, יש מחיר ממוצע.
תמר גוז'נסקי: לקחנו את עקרון התשלום למעונות היום שקיים היום משרד העבודה והרווחה.
תמר גוז'נסקי: התשלום במעונות יום נקבע לפי הכנסה לנפש ועוד כמה קריטריונים, כמו אם חד הורית וכו'.
תמר גוז'נסקי: סך הכל שמגיע לילד נאמר 5,000 שקל בחודש.
תמר גוז'נסקי: ההורים ישלמו כמו שהוא הולך למעון, נניח 1000 שקל או 1500, היתר אלה קופות החולים פלוס המדינה.
תמר גוז'נסקי: אבל לא יכולים להגיד שמשום שהילד נכה וסובל מבעיות, צריך להטיל על ההורים עונש.
תמר גוז'נסקי: נקודת המוצא הי שזה יהיה פחות או יותר זהה לאם הוא היה הולך למעון יום רגיל, וגם שם יש השתתפות.
מרב שביב: התעריף צריך להיות ממוצע לכל הילדים, כאשר לכל ילד תהיה תכנית.
תמר גוז'נסקי: בגבולות.
מרב שביב: בסעיף 3 (א), אנחנו מבקשים שסל השירותים יקבע בהסכמת שר האוצר.
מרב שביב: אני רוצה לציין שבדברי ההסבר להצעת החוק הזו, ראיתי שהיה רשום שהעלות התקציבית היא 25 מליון ש"ח.
מרב שביב: להערכתי העלות תהיה בין 30 ל- 60 מליון ש"ח.
מרב שביב: אנחנו רוצים לקדם את הצעת החוק הזו אבל שתהיה בהסכמה שלנו.
מרב שביב: מכיוון שהעלות התקציבית יכולה להיות פה מאד גבוהה, זה חייב להיקבע יחד עם שר האוצר.
תמר גוז'נסקי: בחיים אין הבדל כל כך גדול בין הסכמה להתייעצות.
גל הרשקוביץ: אין פה ניסיון לטרפד.
גל הרשקוביץ: מצד שני, זה יכול להיות שכרו בהפסדו, כי לבוא ולקבוע משהו ללא הסכמה, אני בטוח שאת מכירה הרבה הצעות והחלטות שבסופו של דבר ניסו להעמיד 10 ציפורים על העץ, ובסוף לא הצליחו להעמיד אפילו ציפור אחת, לכן אני חושב שעדיף, לשני הצדדים, שזה יהיה בהסכמה.
בתיה ארטמן: ואם שר האוצר לא מסכים?
גל הרשקוביץ: אבל אין פה מדיניות לתקוע את זה.
בתיה ארטמן: אולי במקום בהתייעצות, באישור ועדת העבודה והרווחה, זה באמת יהיה בהתייעצות.
מרב שביב: לא.
מרב שביב: בהסכמה.
בתיה ארטמן: אבל אם הוא לא מסכים זה בכלל לא צריך לבוא לוועדה, אני רוצה שהוועדה תוכל בכל אופן…
מרב שביב: את חושבת שאני נמצאת פה כי אני לא רוצה לקדם את הצעת החוק?
בתיה ארטמן: אני לא אומרת עליך אישית, אני רק אומרת שאם התנאי יהיה בהסכמה, אז בלי ההסכמה זה בכלל לא יגיע לוועדה, בעניין של התייעצות את יכולה לבוא לוועדה, ולהגיד שר האוצר…
גל הרשקוביץ: מצד שני, אם תעשי את זה ללא הסכמה, זה יגיע לוועדה, הכל יאושר, תהיה תכנית ובסופו של דבר יצא שכרו בהפסדו.
מרב שביב: הערה שניה, "המדינה תישא", המילה "המדינה" לא כוללת בתוכה רשויות מקומיות, והיום, השלטון המקומי משתתף בחלק מעלות הסל בגנים הקיימים.
תמר גוז'נסקי: לא במעונות יום.
תמר גוז'נסקי: במעונות יום אין השתתפות של העירייה.
שוש זאב רשף: במסגרות שיקומיות שאגף השיקום מממן, יש השתתפות של 25% של הרשות המקומית במכסה קיימת.
שוש זאב רשף: זה מה שקיים היום.
מרב שביב: לכן צריך להוסיף את האפשרות הזו בסעיף 5.
שוש זאב רשף: לי זה נשמע ברור מפני שאם התכנית תפעל בהסדרים הקיימים, דרך המדינה אז כל דבר שנעשה דרך המדינה עובר דרך הרשות.
מרב שביב: רק למען הסדר הטוב, שבסעיף 5 נוכל להוסיף את זה.
אשר אור-נוי: האם זה אומר שהשלטון המקומי חייב לאשר את נוסח החוק לפני שהוא מתקבל?
מרב שביב: שר העבודה רשאי.
מרב שביב: בתיה ארטמן: אבל ההסדרים הקיימים ימשיכו לחול.
מרב שביב: נראה לך שהם ימשיכו, היום השלטון המקומי אינו מסכים לשום הרחבה של הסדרים קיימים.
אשר אור-נוי: אז הוא יטרפד את החוק.
אשר אור-נוי: אנחנו לא יכולים להעביר אותו בלי שתהיה… אם אנחנו אומרים שמטילים משהו על השלטון המקומי, והוא לא פה ולא שואלים אותו, ומעבירים חוק.
אשר אור-נוי: איזה מן דבר זה?
מרב שביב: לא לקבוע שמטילים עליו.
מרב שביב: להשאיר בצורה כלשהי את האפשרות לא לרשום שהמדינה תממן את הכל כי אתה סוגר לעצמך בחוק שהמימון הוא רק על ידי המדינה.
מרב שביב: מחר יקום השלטון המקומי ויגיד רק המדינה מממנת.
אשר אור-נוי: אבל אם מטילים משהו על השלטון המקומי, הם צריכים להיות כאן.
אשר אור-נוי: דרכי חקיקה התקינים מחייבים את זה.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה להגיד מה ההבדל בין מעון יום שיקומי, שהיום על פיו משרד העבודה והרווחה, אני לא יודעת באיזה היקף?
שוש זאב רשף: 200 ילדים בערך מסודרים, שזה כלום.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה להסביר שהשלטון המקומי לא מממן שום דבר שקשור לחוק ביטוח בריאות, כי הוא לא צד בעניין הזה.
תמר גוז'נסקי: השלטון המקומי לא קשור למעונות יום רגילים.
תמר גוז'נסקי: הסידור הוא בין משרד העבודה לבין הרשת שמפעילה את המעון, והעירייה לא שותפה.
שוש זאב רשף: חוץ מילדי רווחה.
תמר גוז'נסקי: ילדי רווחה זה סיפור אחר.
תמר גוז'נסקי: בילדי רווחה התפיסה היא אחרת לגמרי, אבל בעצם התשלום של ההורים, זה בכלל לא שייך.
תמר גוז'נסקי: ההסדר הקיים נוגע בסך הכל ל- 200 ילדים.
תמר גוז'נסקי: נכון להיום, במסגרות שקיימות ליד המרכזים להתפתחות הילד, העיריות לא מעורבות.
תמר גוז'נסקי: אני מציעה, לצורך העניין הזה, להתעלם מהעיריות.
שוש זאב רשף: על 6 ילדים בגן הטיפולי, יש מימון של הרשות.
אשר אור-נוי: דרככם, זה סיפור אחר.
אשר אור-נוי: אבל אין שום דבר ישירות, ההסכמים אתכם זה סיפור אחר.
מרב שביב: בגלל שזה דרך הרווחה אז יש פה אותו הסדר שחל בהסדרים טובים בין משרד העבודה היו"ר תמר גוז'נסקי: אבל זה יכול להיות רק בחלק המאד מצומצם הזה של…
אשר אור-נוי: אני מציע כך, "המדינה, לפי ההסדרים הקיימים היום", זה הכל.
אשר אור-נוי: אז אם יש הסדר שקיים עם השלטון המקומי, אז יהיה השלטון המקומי.
בתיה ארטמן: אבל זה מגדיל בכל אופן את העלות של הרשויות המקומיות, כי היום יש רק חלק מהילדים המקבלים.
בתיה ארטמן: לפי החוק הזה יומו מסגרות טיפוליות נוספות, זה מגדיל את העלות שלהם.
אשר אור נוי: אי אפשר לעשות את זה בלי לשאול אותם.
תמר גוז'נסקי: התפיסה שלנו היא בערך כמו במעבר מגנים טרום חובה בלי בחוק, ועם חוק.
תמר גוז'נסקי: אני רק מזכירה, שלגבי קבוצה מצומצמת של ילדים, אנחנו מורידים את תחולתו של חוק החינוך המיוחד, במקום מגיל 3 לגיל שנה, זה בעצם מה שאנחנו עושים.
תמר גוז'נסקי: הכנסנו את זה לחוק החינוך המיוחד מסיבה אחת, ששם זה היה כללי, שם לא היית יכול להגיד מי לא.
תמר גוז'נסקי: אם אתה מכניס את זה לחוק החינוך, ואתה אומר שחוק החינוך המיוחד מתחיל מגיל שנה, אז זה לא קריטריונים כאלה, אלה קריטריונים אחרים, וזה היה מגדיל את מספר הילדים בצורה משמעותית.
תמר גוז'נסקי: אמרנו, שלגבי קבוצה מאד מסוימת, שמונה בערך כך וכך ילדים, אנחנו נותנים להם שירות ממלכתי.
תמר גוז'נסקי: אני מקווה שיבוא יום, והשירות הזה יתרחב מתי שהוא ויינתן לעוד ילדים כי זה מאד חשוב.
תמר גוז'נסקי: ילדים שלא יכולים ללכת למעון רגיל, על זה אנחנו מדברים.
תמר גוז'נסקי: אבל פה זה לא עומד ככה, פה לא כתוב כל ילד שלא רוצה ללכת למעון רגיל, מוזמן לפה.
תמר גוז'נסקי: אנחנו מקיימים בעצם שירות ממלכתי, בהשתתפות תשלום ההורים, אבל יש כל מיני שירותים שהורים משתתפים בהם.
תמר גוז'נסקי: למשל טיפות חלב, יש אגרה למרות שהשירות הוא ממלכתי.
תמר גוז'נסקי: לכן, אני אומרת שאם נכניס את השלטון המקומי, זה כמו לטרפד את החוק.
תמר גוז'נסקי: כאשר התווכחנו על עניין השלישיות והוצאנו את זה מהשלטון המקומי והעברנו לביטוח הלאומי, זה היה מתוך ראיה, שכשמדובר בילדים, למשל הילדים שזקוקים בשיקום, אי אפשר להשאיר את זה למצבה הכספי של הרשות.
תמר גוז'נסקי: יש דברים שאי אפשר לעשות.
תמר גוז'נסקי: כשלרשות נגמר הכסף, היא לא שילמה את הכסף לשלישיות.
תמר גוז'נסקי: עכשיו, אחרי שנה, היה לה כסף אז היא כן שילמה.
תמר גוז'נסקי: שנה גידלו את הילדים בלי סיוע.
מרב שביב: אני מבינה את מה שאת אומרת וכל זאת אני מדגישה שמשרד העבודה, אפשר לטעון את הטענה הזו לגבי כל שירותי הרווחה שלו, כי בעצם כל שירותי הרווחה, מפגרים נכים אוטיסטים ושיקום, את פשוט מבדילה פה ילדים שמקבלים שיקום וטיפול מהסדרים אחרים של משרד העבודה ויש לזה השלכות לגבי אוכלוסיות אחרות.
תמר גוז'נסקי: אנחנו קוראים לזה שירות שמשלב חינוך ושיקום.
תמר גוז'נסקי: בחינוך העירייה לא משתתפת.
תמר גוז'נסקי: בבריאות היא לא משתתפת.
תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, בגורמים העיקריים שהם המרכיבים של חינוך ובריאות היא לא משתתפת.
תמר גוז'נסקי: אז לכן אני לא יודעת למה אתם מתעקשים על זה.
תמר גוז'נסקי: אם למשרד העבודה והרווחה יש הסדרים עם הרשויות אז… אבל אם אני אכניס את זה לחוק, לא יהיה חוק ונצטרך להתחיל הכל מהתחלה.
תמר גוז'נסקי: עד עכשיו לא הייתה הערה כזו, ואף אחד לא הציג את זה.
תמר גוז'נסקי: נכון להיום אם מדובר ב- 200 ילדים, כמה ההשתתפות של העירייה?
שוש זאב רשף: 2,400 הוא התעריף.
שוש זאב רשף: חלק מהילדים מקבלים תעריף של 1000 שקל, תעשי חישוב, אלה סכומים לא מאד גדולים אבל יש מצב שרשויות יכולות להגיד אין לנו כרגע תקציב, אנחנו לא מאשרים את המכסה.
מרב שביב: אבל זה יהיה שירות לפי חוק.
תמר גוז'נסקי: אם השירות לפי חוק, ואנחנו מטילים את החובה על הרשות המקומית, זה צריך להיות ברור מה בדיוק חלקה.
מרב שביב: השאלה אם אפשר לא לקבוע פה, , לא להטיל על הרשות המקומית מתוקף חוק, אלא לאפשר הסדר עם הרשות המקומית.
מרב שביב: כלומר לאפשר את זה שהמדינה לא תישא בכל המימון לא ששר העבודה יוכל להגיע להסדרים כמו ההסדרים הקיימים, לפחות לחלק מהעיריות.
תמר גוז'נסקי: הדבר היחידי שאפשר לעשות כאן, למעט הטיפולים שקופת חולים חייבת ולמעט ההסדרים הקיימים ברשויות המקומיות, ואז, הילדים שגרים ברשויות המקומיות החלשות, שהם בדרך כלל המשפחות החלשות, ובדרך כלל ילדים שהיום לא מגיעים למעון כי הם ילדים ממשפחות חלשות, הם הילדים שיפגעו.
תמר גוז'נסקי: הילדים המבוססים שממילא כבר היום מסתדרים, החוק עוזר להם.
תמר גוז'נסקי: זה מה שקורה, יש את שלומי, חצור הגלילית או רהט.
תמר גוז'נסקי: רהט תשלם?
תמר גוז'נסקי: איך היא תשלם בדיוק?
תמר גוז'נסקי: אז דווקא אלה שכל החוק נועד להם, או בגלל שהם גרים במקום רחוק, או בגלל שההורים לא יכולים.
תמר גוז'נסקי: את יודעת שגם בשירות הזה, ההורים צריכים להביא את הילד.
תמר גוז'נסקי: אני לא מדברת על הסעות, אני אומרת שזה לא חוק חינוך חובה.
תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, אתה מציע להורים את ההזדמנות להשתמש בשירות הזה, אבל אתה לא מחייב אותם.
תמר גוז'נסקי: אם האמא רוצה להישאר עם הילד בבית וללכת אתו לבד לקבל פיזיותרפיה החוק לא אומר שזה לא בסדר.
תמר גוז'נסקי: אנחנו צריכים לחשוב על החלשים, החזקים מסתדרים גם היום.
תמר גוז'נסקי: נגיד להם, תשלחו את הילד למעון כי זה לא יעלה לכם יותר כסף.
תמר גוז'נסקי: אם נגיד להם שהעירייה צריכה להסכים, העיריות האלה, הן עיריות שיטרפדו.
תמר גוז'נסקי: משרד העבודה, יש לו יחסים עם הרשויות המקומיות.
תמר גוז'נסקי: אם הוא יסתדר אתם כך או אחרת, אנחנו לא מתווכחים עם המשרד.
תמר גוז'נסקי: אבל אני לא רוצה שהזכות של הילד הזה, דווקא מהשכבות האלה ודווקא מהישובים החלשים, תיקבע בגירעון התקציבי.
תמר גוז'נסקי: אני רק אביא לכם דוגמא, עירייה כמו בת-ים, לא רהט ולא חצור הגלילית, היו לה 24 אחיות שהיא מימנה בטיפת חלב.
תמר גוז'נסקי: היא ירדה לאחות וחצי, משרה וחצי, וזאת כי היא בתכנית הבראה.
שוש זאב רשף: היא מימנה גם טיפולים פרה-רפואיים לקבוצה של 10 ילדים, ועכשיו הם פנו אלינו להפסיק את זה שנמצא דרך אחרת.
תמר גוז'נסקי: וזאת למה?
תמר גוז'נסקי: היא נכנסה לתכנית הבראה, יש קיצוצים, ועיריות הן מוסדות מאד דמוקרטיים, סדר העדיפויות שלהן הוא להגדיל את ההקצבות בישיבות אצלנו בעירייה כי הם בקואליציה, והורידו את ההקצבות לילדים.
תמר גוז'נסקי: אין מועדניות בבת-ים, ביטלו את המועדניות אחרי הצהרים.
תמר גוז'נסקי: כי הם צריכים למחוק סעיפים.
תמר גוז'נסקי: לילדים אין נציגות, מספר הנשים בעירייה הוא קטן, ואין פה לשירות הזה.