GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
תמר גוז'נסקי: באופן מעשי היום יש עבודה, או מישהו הולך לעבודה, או מישהו הולך לבית ספר וקצת לומד, אבל החניכות במובן המסורתי כנראה איננה קיימת.
תמר גוז'נסקי: אזי מה אנחנו רוצים?
תמר גוז'נסקי: והיה טוב אם משרד העבודה בכלים שלו, הנוער העובד בכלים שלו, ו"ברוקדייל" בכלים שלו, אם אנחנו היינו מעלים - אולי צריך איזה שהוא סימפוזיון עקרוני מה אנחנו רוצים?
תמר גוז'נסקי: האם אנחנו רוצים לבטל את החניכות בכלל?
תמר גוז'נסקי: האם אנחנו רוצים לאשר חניכות אחרת?
תמר גוז'נסקי: את מי אנחנו נחייב לקבל אותם לעבודה?
תמר גוז'נסקי: מי ייתן להם את העבודה?
תמר גוז'נסקי: אין לנו תשובות לעניינים האלה.
תמר גוז'נסקי: לכן החוק הזה נגרר אחרינו, וחוק עבודת נוער טלאים על טלאים, כל פעם מטליאים אותו, ושום דבר לא יוצא מזה, ובסופו של דבר התחושה שלי, שבגלל מספרם המתמעט יחסית לאוכלוסייה של בני הנוער העובדים, הם נעשים עוד יותר שוליים.
תמר גוז'נסקי: אז אם מדובר על שוליות, זה באמת שולי.
תמר גוז'נסקי: הדבר השני, מאחר שמדובר גם בקבוצות אוכלוסייה חלשות מאוד שמהם מגיעים הנערים האלה בדרך כלל, אז בגלל זה הם שוליים, ועוד תוסיף את כל המערכות האחרות, באיזה שהוא מקום מתייחסים אליהן, הרי ממילא הן יהיו רווחה, אזי למה להשקיע בהן עכשיו.
תמר גוז'נסקי: אין אמונה, לדעתי, ביכולת להעביר אותם ממעמד של מועמדים לרווחה למעמד של אנשים שמפרנסים את עצמם.
תמר גוז'נסקי: נושא הישיבה הוא מות ילדים משכונת הרכבת ברמלה מפגיעת רכבת.
תמר גוז'נסקי: המקרה האחרון הטרגי שבו נהרג הילד אמיר יוסף אבו-סביט מפגיעת רכבת שעוברת בסמוך מאוד לשכונת רכבת הוא אחד ממקרים שהיו כבר בעבר של פגיעה בתושבים, בילדים, ועם כל הוויכוחים שאני מניחה שיעלו פה ועם כל הבעיות שיש לשכונה הזאת, עיקר הדגש שלנו היום בדיון הוא מה צריך לעשות ואיך צריך לעשות כדי להבטיח שכל ילד בשכונת רכבת יוכל להגיע בלי חשש לחייו לבית-הספר או לחוג או ללכת לבקר מישהו, ושאנחנו נבטיח לפחות את הדבר המינימלי וזה חיי הילדים.
תמר גוז'נסקי: האחריות היא לגורמים אחדים, לא רק לגורם אחד, שאני מניחה שהם צריכים לתאם ביניהם ולסדר את בטיחות התושבים שגרים בסמוך לפסי הרכבת מזה הרבה מאוד שנים.
תמר גוז'נסקי: אני טיפלתי בנושא הזה כבר לפני חמש-שש שנים והובטח אז שתוקם גדר ותהיה הפרדה ויינתן פתרון אבל ככל הידוע לי פתרון כזה לא הושג ובעצם כל הילדים שגרים בשכונה הזאת, כששים ילדים, צפויים יום יום לסכנת חיים.
תמר גוז'נסקי: כמובן שהנושא קשור בהרבה מאוד שאלות של היחס לשכונה הזאת, היעדר השירותים, הניסיון לטעון לאי-חוקיותה ועוד הרבה מאוד שאלות אחרות, אבל ללא כל קשר לשאלות של תוכניות בניין ערים כאלה ואחרות, כמו במקומות אחרים בארץ אנחנו צריכים להבטיח את חיי הילדים ולהבטיח ששום ילד נוסף לא ייפגע, לא ייפצע, לא ייהרג בשכונת הרכבת ברמלה.
תמר גוז'נסקי: אני מאוד מודה לאבי הילד, יוסף אבו-סביט שהסכים לבוא לישיבה, לתושבי השכונה ולגורמים הנוספים שנמצאים כאן.
תמר גוז'נסקי: אני מקווה שנציגי עיריית רמלה יגיעו בהמשך הדיון.
תמר גוז'נסקי: כדי להציג את הנושא, אני מבקשת את האב, יוסף אבו-סביט, לספר לנו על המקרה ואיך הוא קרה.
יוסף אבו-סביט: הבן שלי שיחק כדורגל ובאותו יום שהוא נהרג היה לו משחק באשדוד.
יוסף אבו-סביט: יום לפני כן קנינו לו את הבגדים בתל-אביב.
יוסף אבו-סביט: הנה, הבאתי את התמונות.
יוסף אבו-סביט: היו עליו כתבות בעיתון שהוא ילד מוכשר ושחקן טוב.
יוסף אבו-סביט: האח השני שלו משחק בהפועל תל-אביב.
יוסף אבו-סביט: אומרים שאין תוכנית מתאר, אבל מה זה תוכנית מיתאר?
יוסף אבו-סביט: אנחנו הרי לקחנו משכנתא כדי לקנות את הדירות.
יוסי ביתן: אני ראש אגף תנועה במרחב שפלה ואני מתייחס רק למרחב שפלה, שגם העיר רמלה וגם לוד הן בתחום המרחב.
יוסי ביתן: בסוף דצמבר-ינואר היו לנו חמש תאונות קטלניות עם רכבות, עם ששה הרוגים.
יוסי ביתן: כל תאונה עם מאפיינים שונים שלה, אבל היות שהייתה עלייה מאוד חדה בתאונות קטלניות עם רכבות, אנחנו הלכנו וחקרנו את העניין הזה לעומק וגם הסקנו מסקנות.
יוסי ביתן: תמצית התאונות.
יוסי ביתן: בשכונת הרכבת הייתה לנו תאונה ב29- בדצמבר, תאונת רכבת שפגעה בטרקטורון ונהרגו שני תושבי שכונת הרכבת בני 27-26.
יוסי ביתן: הייתה לנו תאונה בכביש מקביל לכביש מספר 1, כאשר רכבת שנסעה מכיוון תל-אביב לכיוון לוד פגעה בעובד זר בן 39 שנהרג.
יוסי ביתן: ב13- בינואר ביבנה הייתה תאונה, כאשר רכבת שנסעה מכיוון אשדוד לכיוון צפון פגעה בהולך רגל תושב עזה שנהרג.
יוסי ביתן: הייתה תאונה עם בחור אתיופי בן 16 מול קריית משה ברחובות, כאשר רכבת שנסעה מכיוון אשדוד לכיוון רחובות פגעה בהולך רגל שהיה על מסילת הברזל והוא נהרג.
יוסי ביתן: התאונה שאנחנו מדברים עליה אירעה ב26- בינואר כאשר רכבת שהגיעה מלוד לכיוון רמלה פגעה בהולך הרגל שאנחנו מדברים עליו.
יוסי ביתן: אנחנו הלכנו וחקרנו את המאפיינים של כל התאונות.
יוסי ביתן: ראינו שבכל התאונות שהיו לנו לא היה מפגש או מעבר מסודר או מוסדר להולכי רגל.
יוסי ביתן: בכל התאונות לא היה גידור שמנע כניסה של הולכי רגל, ארבע מתוך חמש התאונות היו תאונות שאירעו באור יום וכל הרכבות המעורבות היו מהדגמים החדשים, שזה אומר מהירות.
יוסי ביתן: רכבות שהן גם שקטות וגם מהירות.
יוסי ביתן: נגמרו הימים של שנות ה70- ששומעים את הרכבת מגיעה.
יוסי ביתן: היום הרכבות נוסעות במהירות מאוד גבוהה, בשטח ישר עד 160 קילומטר לשעה, אפילו בשטחים של סיבובים הן נוסעות בסביבות 80 ו90-, כך שמדובר במהירויות מאוד גבוהות ביחס לשטח.
יוסי ביתן: ההיבט המשפטי.
יוסי ביתן: נכנסנו לנושא הזה של ההיבט המשפטי.
יוסי ביתן: כאשר התחילו התאונות ובאנו לרכבת ישראל, רכבת ישראל הציגה עמדה שאומרת בקצרה שכל מי שהולך על מסילת הברזל, כמוהו כמתאבד.
יוסי ביתן: זאת הייתה העמדה הבסיסית.
יוסי ביתן: נכון להיום אין לנו חקיקה שמטפלת ומסדירה תחומים הנוגעים לתנועת הרכבות לאורך המסילות.
יוסי ביתן: קיימת פקודת מסילת הברזל שהיא עוד מהתקופה העותומנית, אבל אין לנו משהו מיוחד ובולט בהיעדרו למשל רישוי נהגי רכבות, הגדרות ונורמות של נהיגה ברכבת, מיגון, שילוט, מהירות, צפירה וכולי.
יוסי ביתן: יחד עם זאת, חוות דעת של פרקליט בכיר במחוז המרכז אומרת שחובת הזהירות של נהג הקטר חלה כלפי נוסעים וגם כלפי מי שחוצה, גם כשהחצייה אינה כדין.
יוסי ביתן: לדוגמה, לפי פקודת מסילת הברזל, מי שעולה על מסילת הברזל הוא משיג גבול, אבל יש חוות דעת שאומרת שגם אם הוא השיג גבול, זה לא אומר שצריך להרוג אותו.
יוסי ביתן: שוב, יש פה מצב – מסכם סגן פרקליט המחוז ואומר – שמצד אחד יש לנו פולשים שחוצים באופן קבוע את מסילת הברזל בצורה בלתי בטיחותית, ומהצד השני אין בעצם מעבר מוסדר כפי שיש לנו במקרה הזה.
יוסי ביתן: במתחם הזה של שכונת הרכבת, אין מה לעשות בעצם.
יוסי ביתן: אני רוצה בקצרה לתאר לך את התרשים של מקום התאונה.
יוסי ביתן: פה מתחם המשפחה, פה זו מסילת הברזל כאשר בכיוון הזה נמצאת לוד וכאן אנחנו נוסעים לכיוון נען.
יוסי ביתן: הרכבת נעה, תושבי השכונה נמצאים כאן, כאן יש כביש שנקרא כביש 44 שהוא כביש מהיר.
יוסי ביתן: זאת אומרת, מהצד הצפוני יש את הצד המהיר.
יוסי ביתן: כאן קיימת מסילת הברזל שנקרא לזה הצד הדרומי.
יוסי ביתן: השכונה נמצאת כאן ובעצם התושבים שרוצים להגיע לעיר רמלה, אין להם ברירה אלא לחצות את המסילה באיזושהי דרך.
יוסי ביתן: אין פה מעבר מוסדר – וכאן אני מבין את התושבים – או איזשהו גשר להולכי רגל.
יוסי ביתן: אנחנו מדברים על כמות גדולה של רכבות שנוסעת גם ביום וגם בלילה, כאשר בלילה נוסעות רכבות משא, ובפירוש פה כשהן נוסעות במהירויות גדולות - התאונה היא בלתי נמנעת.
יוסי ביתן: אנחנו חקרנו את התאונות ועשינו עבודת שטח ויש לנו ארבע המלצות עיקריות לרכבת ישראל: 1.
יוסי ביתן: גידור מתחם המסילה במקומות שבהם נקרא לזה הרכבת עוברת בשטח בנוי, לדוגמה שכונת הרכבת, רמלה לוד, בן-זכאי וכולי.
יוסי ביתן: יש הרבה מקומות שהרכבת חוצה שטחים בנויים.
יוסי ביתן: 2.
יוסי ביתן: הצבת שילוט ואזהרה בפני הולכי רגל.
יוסי ביתן: 3.
יוסי ביתן: הורדת מהירות הנסיעה.
יוסי ביתן: 4.
יוסי ביתן: צפירה.
יוסי ביתן: גם אם זה פוגע במהירות הנסיעה מתל-אביב לבאר-שבע, אם במקום בשעה היא תיסע שעה ועשר דקות, עדיין נאמר שהמחיר שווה בנפש כי צריך לקחת בחשבון שאנחנו הולכים לקראת רכבות הפרברים שהולכות להתפשט בכל הארץ.
חזי שוורצמן: אנחנו מבקשים שיהיה גידור בעיקר בשטחים אורבנים, שטחים עירוניים, שם יש תדירות גבוהה של חציית הולכי רגל כאשר מטרת הגידור היא לתחם את החצייה למקום מוגדר, וכך גם נהגי הרכבת יהיו מודעים למקום המוגדר הזה ויינקטו משנה זהירות.
חזי שוורצמן: זה אומר שלא יוכלו לחצות לאורך כל המסילה אלא במקום מתוחם.
חזי שוורצמן: משרד התחבורה הקים לא מזמן ועדת בטיחות שאנחנו חברים בה יחד עם נציגי הרכבת ונציגי הרשות ושם אנחנו דנים גם בנושא בטיחות במסילות וגם בנושא בטיחות במפגשי דרך ואני מקווה שהדיונים האלה – שהתחילו עוד לפני קרות התאונות – יסתיימו עם מסקנות.
חזי שוורצמן: אנחנו עדיין בפגישות הראשונות שלנו.
עמוס עזאני: הקווים עליהם אנחנו מדברים הם קווים שקיימים משנת 1948.
עמוס עזאני: אם אנחנו עושים ניתוח, אפילו של השנים האחרונות, אפשר לראות – וזה לא פותר את הבעיה, אבל אני אומר מבחינה סטטיסטית – שמספר הרכבות מדי שנה מכפיל את עצמו ומקרי התאונות הן פחות או יותר קבועות.
עמוס עזאני: אי-אפשר לשפוט את התאונות שאירעו בינואר אלא צריך לשפוט אותן במשך כל השנה.
עמוס עזאני: כמובן שזה לא מעניין את המקרה הספציפי של אדם ספציפי וכולי.
עמוס עזאני: ליד השכונה הזאת יש גידור בין המפגש המזרחי של המסילה עם רמלה לבין המפגש הדרומי, למעט הקטע של הרציף הישן של התחנה.
עמוס עזאני: עשינו סיורים שם גם עם המשטרה.
עמוס עזאני: אני אומר לכולכם שגם גדר זה לא פתרון.
עמוס עזאני: הפתרון הוא פתרון חיובי.
עמוס עזאני: כלומר, אם נבצע אנחנו, העירייה, המשטרה וכל מי ששייך לעניין מעברים תחתיים במקומות קריטיים – זה יפתור את הבעיה.
עמוס עזאני: מהניסיון שלי בכל מקום אחר בארץ, אם אתה שם גדר, כל מה שאתה אומר לאיש שהוא לא יעבור כאן והוא כן צריך לעבור, הוא חותך אותה.
עמוס עזאני: זה קורה בהרבה מקומות.
עמוס עזאני: אחת התאונות שהזכיר נציג המשטרה, התאונה עם הטרקטורון שקרתה בצפון לוד, הייתה שם גדר חדשה כפולה, גם שלטים גדולים של סכנת חיים, אבל היה צריך לעבור ולכן חתכו ועברו.
עמוס עזאני: קחו למשל את חיפה, שם יש לנו מסילה שבאורך של חמישה קילומטר חובקת את הכרמל ויש שם גדרות.
עמוס עזאני: יש גם מעברים תחתיים, אבל הציבור שלנו אומר שאם הוא צריך ללכת 150 מטר למעבר או 200 מטר למעבר או 300 מטר למעבר, לא, אני עובר פה ולכן חותכים את הגדרות.
עמוס עזאני: אנחנו מתקנים והם חותכים וחוזר חלילה.
עמוס עזאני: כנ"ל יש לנו בשכונה של משפחת עראפת, בצד השני.
עמוס עזאני: אנחנו מסדירים גדרות והם הורסים אותן ונכנסים בשבילים.
עמוס עזאני: אתם הורסים את הגדרות.
תמר גוז'נסקי: יש לנו כאן בעיה ספציפית שהיא ארוכת שנים, היא לא קיימת לא מאתמול ולא משלשום, אבל יש לנו צורך להגן על חיים.
תמר גוז'נסקי: אתם צריכים במקום הזה לעשות את המאמץ שניתן.
תמר גוז'נסקי: אתה אומר שעוברים גדרות.
תמר גוז'נסקי: ילד בן 10 לא ישבור גדר שעשויה ממתכת והגובה שלה הוא שני מטר.
עמוס עזאני: אני רוצה להוסיף כאן עוד נדבך.
עמוס עזאני: אנחנו יושבים כאן בגלל מקרה ספציפי מסוים, מקרה מצער מאוד שכואב גם לי כמו לכל אחד מכם.
עמוס עזאני: דעו לכם שמה שאנחנו צריכים לעשות, מעבר לפתרון החיובי של מעברים, זה לצאת בהסבר בכל הארץ, חזור והדגש, שאסור לאנשים להסתובב על המסילות, בשום מקרה אסור להם.
עמוס עזאני: אסור, פשוט אסור.
עמוס עזאני: האגדות של רכבות שקטות זה אגדות כי אלה רכבות רגילות, מרעישות, רואים אותן, שומעים אותן והן צופרות.
עמוס עזאני: אם מישהו חירש ועיוור ועומד על המסילה, הוא חש את כל הרטט כי זה יושב על חצץ.
עמוס עזאני: רבותיי, זה עומד על פסים, על אדנים ועל חצץ.
עמוס עזאני: כשזה עובר במרחק של קילומטר זה מרעיד את כל הפס כי זה פס אחד.
תמר גוז'נסקי: נתתם הוראה להוריד מהירות, לצפור או הוראות אחרות?
שמואל הרשקוביץ: אנחנו לצערי הרב נמצאים כאן כרגע במאבק שלנו בסוגיית הולכי הרגל בכבישים.
שמואל הרשקוביץ: יש לנו 180 הולכי רגל הרוגים בשנה וזה לא הגיוני, לא ברור איך דבר כזה קורא ולא מתקבל על הדעת.
שמואל הרשקוביץ: יש מעברי חצייה ואנשים מתים במעברי חצייה, אין מעברי חצייה ואנשים חוצים, יש גדרות בערים ואנשים פורצים והורסים.
שמואל הרשקוביץ: הזכיר פה מנכ"ל הרכבת פריצת גדרות.
שמואל הרשקוביץ: אנחנו היינו בביקור עם שר התחבורה בקריית מוצקין, שמענו שם על סיפור נוראי שחבר'ה מישוב אחר הרסו גדר לאורך מאות מטרים וזאת כדי לחצות מסילת ברזל.
שמואל הרשקוביץ: אנשים מתים בשדרות שבעת הכוכבים בהרצליה, ואלה אנשים לכאורה חיים עם הרכבת כבר שנים, אנשים נהרגים בדרך לכפר שמריהו.
שמואל הרשקוביץ: מי שלא חוצה כביש כשמכונית נמצאת במקביל וניצב אליו, לא ימות.
שמואל הרשקוביץ: הוא יחצה את הכביש ולא יקרה לו שום דבר.
שמואל הרשקוביץ: מי שחוצה מסילת ברזל כשרכבת מתקרבת – ושמענו כאן על מרחקי העצירה – יש בעיה אמיתית בקטע הזה והסוגייה היא סוגייה לא פשוטה.
שמואל הרשקוביץ: בנושא בטיחות אנחנו לא מעבירים אחריות לאף אחד כי זה התפקיד שלנו.
שמואל הרשקוביץ: אנחנו לוקחים את האחריות עלינו ולא כולה עלינו.
שמואל הרשקוביץ: צריך לראות את הסטטוס העירוני.
שמואל הרשקוביץ: עיריית רמלה, לפי מה שקראתי בעיתון ולפי מה שהבנתי, לא יכולה להתעלם מהצורך לתת מענה משותף עם כל הגורמים למעברים של הולכי רגל.
שמואל הרשקוביץ: סוגייה נוספת שאתה אנחנו יוצאים לדרך זו סוגיית ההסברה.
שמואל הרשקוביץ: אני לא עוסק בניקוי מצפון.
שמואל הרשקוביץ: אנשים צריכים לדעת שצריך ללמוד לחיות עם רכבת.
שמואל הרשקוביץ: הרכבת תהפוך להיות חלק מנוף חיינו, גם רכבת עירונית, בתוך העיר רכבת קלה, וגם רכבת פרברית, וגם רכבת בין-עירונית.
שמואל הרשקוביץ: צריך ללמוד לחיות עם הרכבת.
שמואל הרשקוביץ: בעולם חיים עם רכבות אבל במדינת ישראל לא למדו לחיות עם רכבת וצריך למצוא לזה פתרונות ואנחנו אכן נמצא לזה פתרונות.
שמואל הרשקוביץ: יהיה מסע הסברה, נסביר לאנשים שכאשר מחסום יורד – לא חוצים מחסום.
שמואל הרשקוביץ: עובדה, אנשים עושים את זה ומתים ואלה לא אנשים שמתאבדים אלא מנסים לתמרן.
שמואל הרשקוביץ: נקודה נוספת שהחלטנו עליה היא לגשת למשהו יותר ממוקד.
שמואל הרשקוביץ: ללכת ולדבר אל הנוער הצעיר הזה בשכונות שקרובות וגובלות עם רכבות.
שמואל הרשקוביץ: פשוט לדבר אתם, להסביר להם מה המשמעות של סכנות רכבת להולך רגל.
שמואל הרשקוביץ: גם כאן ייעשה מאמץ גדול כדי להקיף את כל מדינת ישראל לאורך מסילת הברזל יחד עם מערכת החינוך.
שמואל הרשקוביץ: הפתרון האופרטיבי האמיתי שכרגע נבחן הוא בניית גשרים עיליים שהם יותר קשים כי הם מחייבים בנייה כזו שהיא מרחיקה את הולך הרגל מלעלות על גשר כי הוא צריך לטפס על הרמפה, לחצות, לרדת וזה לא בדיוק נוח ואנשים לא רוצים לעשות את זה.
שמואל הרשקוביץ: אני מנסה לומר שהפתרונות הם פתרונות אמיתיים ואי-אפשר למרוח כאן שום דבר.
שמואל הרשקוביץ: הפתרון צריך להיות מעברים במקומות קבועים ומצד שני מעורבות של הציבור במניעת פגיעה בגדרות.
שמואל הרשקוביץ: אנחנו נמצאים בסיטואציה שאנחנו יושבים בכנסת אבל במקביל נעשית עבודה בשטח.
שמואל הרשקוביץ: לא בטוח שאפשר יהיה בגלל מצב סטטוטורי ליצור איזושהי בנייה כלשהי באזור, אם עיריית רמלה לא תהיה שותפה באמת בפתרון אמיתי של המקום.
שמואל הרשקוביץ: נשמע את העירייה והיא תגיד לנו מה עושים בקטע הזה, אבל בכל הארץ זה הכיוון שהולכים אליו.
אהוד זקסנברג: נמצאת אתנו גלית חיון שהיא מנהלת המחלקה לשירותים חברתיים, וגם דורון דבורי שהוא היועץ המשפטי של עיריית רמלה.
אהוד זקסנברג: חשבנו שהדיון חשוב ולכן הצוות הזה נמצא כאן.
אהוד זקסנברג: אני רוצה לתת סקירה מאוד קצרה על הרקע הסטטוטורי של האזור הזה.
אהוד זקסנברג: אנחנו מדברים על האזור הזה שנמצא כאן.
אהוד זקסנברג: כאן אנחנו מזהים בצורת T את מחלף רמלה-לוד, שזה כביש 40 שהולך לשדה התעופה וכאן כביש 44, זה נשר וזה אזור תעשייה ב' והיום נבנה כאן גשר שהולך ומתחבר לכיוון צומת בילו וממשיך את כביש 44.
אהוד זקסנברג: זאת אומרת, היום יש כאן T.
אהוד זקסנברג: מה-T צומחת הדופן החדשה.
אהוד זקסנברג: השכונה שאנחנו מדברים עליה זו השכונה הזאת.
אהוד זקסנברג: הרקע הסטטוטורי.
אהוד זקסנברג: תוכנית ל"ה1,000- שהיא תוכנית האב של רמלה ותוכנית המתאר של רמלה, היחידה שקיימת וסטטוטורית, קובעת את תוואי המסילה הזה של הבטן כתוואי מסילה לביטול.
אהוד זקסנברג: זאת אומרת, התוכנית הזאת היא מסומנת לביטול.
אהוד זקסנברג: זאת אומרת, זה לא תוואי סטטוטורי בכלל.
אהוד זקסנברג: במהלך שש השנים האחרונות שאני ברמלה ומלווה את ראש העיר כמעט בכל פרק הזמן שהוא נמצא שם, אנחנו מנסים למסד תוואי חדש, תוואי שייקח וייצור ישורת במקום הזה, ייתן פתרון גם לאיכות תשתיות, ישורת גם של הכביש פה בצומת תעבורה, גם ייקח את התוואי הזה שהולך לכיוון ירושלים ואחר-כך באר-שבע ויישר אותו, וגם ייקח תוואי חדש.
אהוד זקסנברג: אין כרגע שום תוקף סטטוטורי לשום תוכנית מכיוון שאנחנו נתקלים בהרבה מאוד קשיים בכל המתחם הזה, כשהמתחם הקרוב הוא 250 דונם, וקשה מאוד לתאם את זה בגלל שמדובר גם בתיאום מסילות, גם בתיאום מול מינהל מקרקעי ישראל, גם בתיאום מול מע"צ ומשרד התחבורה וכמובן בתקציבים.
אהוד זקסנברג: התוכנית שלמעשה היא בעלת תוקף במקום הזה, היא אותה תוכנית ל"ה1,000- שבאה ומבטלת את בטן המסילה במקום הזה.
אהוד זקסנברג: כל השטח הזה שנמצא כאן, ובפנים נמצאת גם השכונה, מסומן ב-ל"ה1,000- כשטח חקלאי.
אהוד זקסנברג: זאת אומרת, היום זה מסומן כשטח חקלאי ובתוכניות שנמצאות כאן – אם זה יעניין, אני אפרוס אותן – אנחנו מנסים להעביר את זה לתוכנית תעסוקה ומסחר, כאשר השכונה הזאת נמצאת בתוך התוכנית הזאת.
אהוד זקסנברג: אני כרגע מתאר צילום מצב נכון לרגע זה.
אהוד זקסנברג: פתרון אחר זו איזושהי קונסטרוקציית פלדה או קונסטרוקציה אחרת שתאגף את הגשר, כמו שיש בכניסה לצריפין, איזשהו גשר פלדה.
יחזקאל לביא: המדרג המקומי, קרי הרשות המקומית – וזה לא מהנדס העיר – צריכה להחליט על ביצוע פעולה מסוימת בשטח.
יחזקאל לביא: ברגע שהיא תקבל את ההחלטה על כך, הולכים לצד הסטטוטורי.
יחזקאל לביא: לפני שמקבלים כאן את הצד התכנוני, צריך ללכת בדרך כזאת ולא בדרך של לתקוף את הבעיה מהצד התכנוני שלה.
יחזקאל לביא: הצדדים האלה הם הצדדים האופרטיביים שצריכים להתבצע ולא נמצאים כאן אנשי העירייה הספציפיים שצריכים לעשות זאת.
עמוס עזאני: מי שיסייר לאורך המסילה – ואני מוכן לצורך זה להקצות קרונית כדי שתוכלו לנסוע על המסילות – יראה שיש שם בעיית אמת.
עמוס עזאני: אנחנו צריכים להצליח ליצור הפרדה אמיתית בין המסילות לבין התושבים מבחינת הצרכים.
עמוס עזאני: אני אומר, תסתכלו על כל הבעיה ואז תוכלו להציע פתרונות שיעזרו לאנשים האלה כי אחרת זאת תהיה דברת וכלום לא יצא מהישיבה הזאת.
אהוד זקסנברג: אם אצלי בתוכניות זה מסומן כשטח חקלאי והתוכנית הזאת משנת 1972, תוכנית מתאר רמלה, לא מכירה בכלל בבניינים האלה, יושבים כאן נציגי התושבים ומראים לי חוזים ואני מאמין שיש להם חוזים עם רשויות ממשלתיות, צריך היום לבוא ולהגיד – ואני לא פוסל את זה – בצורה אינטליגנטית שיש פה מספר מבנים, בואו נראה.
אהוד זקסנברג: איכות חיים לא תהיה פה.
אהוד זקסנברג: נפתור את הבעיה של הילדים נניח בעוד תקופה מסוימת, אבל איך פותרים בטווח הרחוק את הבעיה.
אהוד זקסנברג: יכול להיות שצריך לחשוב אינטליגנטי ולומר שנפנה את השכונה הזאת לשכונה אחרת, נצרף אותה, יקבלו שירותים כאלה ושירותים אחרים כי פה לא תהיה איכות חיים גם אחרי פתרון פיזי כזה או אחר.
אהוד זקסנברג: זאת חשיבה מעמיקה יותר שבעוד 20 שנה לא יתקיים כאן דיון עם אנשים אחרים על אותה הבעיה של חוסר איכות חיים בשכונה שאף אחד לא רואה אותה ולא יודע על קיומה בכלל.
טרק אבו-חוג'לה: אני רוצה לציין שהתלמידים העלו כמה פתרונות ואחד הפתרונות שחזר על עצמו היה שהרכבת תאט את מהירות הנסיעה בקטע הזה של השכונה ושייבנו גדר.
טרק אבו-חוג'לה: כל התלמידים חזרו וביקשו לבנות גשר מעץ ואפילו אמרו שהם עצמם יכולים לבנות אותו.
טרק אבו-חוג'לה: אני מאוד מצטער לציין אבל בקרב התלמידים יש תחושה שהם מוזנחים על-ידי המנהיגות המקומית והארצית.
טרק אבו-חוג'לה: אנחנו מנסים להסביר להם שצריך לטפל בבעיה הזאת לאט לאט, אבל קשה להם.
טרק אבו-חוג'לה: הם איבדו חבר, ידיד והוא היה תלמיד מאוד רציני.
טרק אבו-חוג'לה: אני מאוד מצטער שאני יוצא מהוועדה בתחושה שלא הולך לקרות משהו.
טרק אבו-חוג'לה: אני חושב שיש שלטון מקומי, גם שלטון ארצי, כאשר השלטון המקומי הוא זה שיוזם, אבל דברים יכולים לקרות מחר בבוקר אלא שצריכה להתקבל החלטה מדינית.
חזי שוורצמן: בעקומות המהירות המותרת של הרכבת היא שמונים קילומטר בשעה וצריך להדגיש שזו מהירות הרכבת.
חזי שוורצמן: צריך להאט ולהגיע אולי לשבעים קילומטר בשעה, אבל על זה תחליט הרכבת.
חזי שוורצמן: צריך שיהיה שילוט, צריך גידור במספר מקומות בכל-זאת למרות שזה אולי פתרון קל מדי, כמו בגני אביב, ברמלה בקילומטר 110, ברמלה בשכונת הרכבת שם יש לנו הימצאות קומות אופקיות בסמיכות לרכבת.
חזי שוורצמן: אנחנו ממליצים על גידור מתחם המסילה, הצבת שלטי אזהרה, הורדת מהירות, צפירה ואני לא יודע אם הצפירה מתקיימת.
חזי שוורצמן: אנחנו מחר בבוקר מציגים את הנושא בפני ועדת הבטיחות ויתכן שצריך לגדר גם בצורה שראינו כאן, שזה המבוך להולכי רגל וזה עוצר את הולכי הרגל.
חזי שוורצמן: גם ילד שעובר את המסילה, המבוך הזה מבחינה הנדסית נותן לו שהות להסתכל ימין ושמאל והוא לא חוצה ישר.
אהוד זקסנברג: יש פה בעיה רצינית ואת הבעיה הרצינית בטווח הארוך צריך לפתור רק בדרך אחת וזו אותה דרך שהצעתי כשדיברתי קודם.
אהוד זקסנברג: זה להסתכל קדימה רחוק יותר וליצור איכות חיים לאנשים.
תמר גוז'נסקי: אין לי גם שום ויכוח על כך שאנחנו צריכים לחשוב גם על פתרונות ארוכי טווח, מה יקרה בעוד עשרים ושלושים שנה ואיך יראה האזור הזה בעוד עשרים-שלושים שנה, איפה יגורו האנשים ואיפה תהיה תעשייה, איפה יהיה בית-ספר וכולי.
תמר גוז'נסקי: נכון, בכל הדברים האלה צריך לדון.
תמר גוז'נסקי: אין לי שום ויכוח על כך שצריך לעסוק בנושא הזה, אבל בין הוויכוח שצריך לדבר עם הילדים לבין התוכניות ארוכות הטווח, לצערי הרב מינהל מקרקעי ישראל הוזמן ולא הגיע, אבל בין הדברים האלה אני מבקשת שהוועדה לקידום מעמד הילד תסכם שני דברים שאני חושבת שהם הדברים המיידיים מבלי לזלזל במה שאתה אמרת, שצריך לחשוב לטווח ארוך.
תמר גוז'נסקי: הדבר המיידי שאני, מר עזאני, מבקשת בשם הוועדה שלא תדחה את זה על הסף ואני מבקשת שתקשיב להמלצות המשטרה, גם אם הן נראות לך כרגע פחות סבירות.
תמר גוז'נסקי: הוועדה מאמצת את המלצות המשטרה כפי שהוצגו בפניה.
תמר גוז'נסקי: המלצות המשטרה מדברות על הורדת המהירות בקטעים המסוימים האלה משמונים קילומטר לשעה, שאתה אומר שזו המהירות המותרת, לשלושים-ארבעים קילומטר לשעה.
תמר גוז'נסקי: שנית, להקפיד על הצפירות.
תמר גוז'נסקי: אתם צריכים למצוא את המערך המפקח שלכם להקפיד על הצפירות.
תמר גוז'נסקי: הדבר השלישי.
תמר גוז'נסקי: לבדוק אפשרות להקים בדומה לצילום שעבר פה של מעבר במרחק מסוים מהמקום שבו השכונה הזאת נמצאת, איזושהי גדר או מעבר, משהו שמעכב את התנועה הזאת.
תמר גוז'נסקי: אלה פתרונות שניתן ליישם אותם והן לא כרוכות בהוצאות כספיות ולא צריך אישור תכנוני.
תמר גוז'נסקי: אם הרכבת מגינה על עצמה, היא צריכה אישור תכנוני?
תמר גוז'נסקי: לכן אני חושבת מר עזאני, זה למען ביטחון הילדים ונדמה לי שאלה הם צעדים שאפשר לעשותם היום.
תמר גוז'נסקי: לקבל היום החלטה ולעשות אותם.
תמר גוז'נסקי: הדבר השני.
תמר גוז'נסקי: אנחנו פונים כאן לעיריית רמלה שגם אם עוד לא פתרנו את כל הבעיות ארוכות הטווח, אנחנו מבקשים את עיריית רמלה בדחיפות להכין תוכנית למעבר בטוח בין השכונה לבין העיר דרך מסילת הברזל – מעל מסילת הברזל, מתחת למסילת הברזל, קשור לגשר, לא קשור לגשר.
תמר גוז'נסקי: אנחנו כאן כועדה לא יכולים לעסוק בתכנון ואנחנו לא בנויים לזה, אבל אני חושבת שאם ניתן תוך תשעה עד 12 חודשים לפתור את הבעיה של המעבר הבטוח, אז אפשר לבוא להורים ונגיד להם שיחנכו את הילדים, ממש קחו אותם ביד, למדו אותם שרק דרך המעבר הבטוח הזה עוברים, נלמד את הקשישות והקשישים שהולכים לקופת-חולים לעבור רק דרך המעבר הבטוח.
תמר גוז'נסקי: עיריית רמלה לא יכולה לומר שהאזור הזה הוא בינתיים של המינהל, שבינתיים הוא לא מוכר וכולי.
תמר גוז'נסקי: בפועל אתם גובים של ארנונה למרות שהם לא בתוכנית שלכם ויש הרבה שכונות במדינה הזאת שהן לא מוכרות מבחינה סטטוטורית כי הן לא רשומות באיזה מקום, אבל העירייה נותנת להם שירותים והעירייה גובה ארנונה ובפועל יש יחסים בין רשות לבין תושבים שנמצאים בתחום השיפוט של הרשות הזאת.
תמר גוז'נסקי: לכן אני אומרת שהדבר המיידי שאפשר לעשות זה ליישם זה את המלצות המשטרה והדבר השני קשור לעיריית רמלה.
תמר גוז'נסקי: הדבר השלישי שאני מבינה שגם חבר הכנסת טיבי יסכים לו.
תמר גוז'נסקי: אנחנו נפנה לראש העיר ונבקש לצאת ביחד לסיור במקום הזה.
תמר גוז'נסקי: בסיור נעקוב אחרי הבעיות המיידיות של הבטיחות, אחרי הבעיות האחרות שאתם דיברתם בקשר להסעות ועוד כל מיני בעיות אחרות.
תמר גוז'נסקי: נקיים ישיבה במקום עצמו, נשמע את התושבים ואני חושבת שזה שראש העיר לא נפגש עם ההזדמנות, בכך ניצור הזדמנות כזאת.
תמר גוז'נסקי: נקיים את המפגש הזה בעתיד הקרוב ונתחיל לטפל בבעיה ראשונה, שנייה ושלישית.
תמר גוז'נסקי: זה לא אומר שלא צריך להבטיח את בטיחות הילדים.
תמר גוז'נסקי: כל מיני דברים קורים במדינה וכל יום העיתון לדאבוני מלא עם ידיעות על ילדים כשידיעה אחת יותר גרועה מהשנייה.
תמר גוז'נסקי: הוועדה הזאת עוסקת רבות בבעיות של ילדי אבל יש דבר אחד והוא שאנחנו המבוגרים אחראים לזה שהם יעברו בשלום ויגיעו לבית-הספר בשלום.
תמר גוז'נסקי: הילדים לא אחראים.
תמר גוז'נסקי: אנחנו המבוגרים אחראים לזה.
תמר גוז'נסקי: לצורך זה המבוגרים זה הכנסת, העירייה, הרכבת וכל המבוגרים שישנם במדינה.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה לקוות שאם נעשה את הפעולות האלה, הקורבן הזה, קורבן השווא הזה יהיה הקורבן האחרון ומכאן נתחיל באיזושהי דרך של נורמליזציה של החיים.
תמר גוז'נסקי: על סדר היום הצעת חוק מסגרות טיפוליות, התש"ס1999-, הכנה לקריאה שניה ושלישית.
תמר גוז'נסקי: הצעת החוק התגלגלה ממרץ 1997, נפלה כמה פעמים בכנסת, ובסופו של דבר ביולי 1998 היא לא נפלה, ומאז התחילה החקיקה.
תמר גוז'נסקי: בשלהי הכנסת הקודמת קיימנו דיון על זה, ובעצם אישרנו את הצעת החוק לקריאה שניה ושלישית, אלא שאז, בשל בעיה במשרד המשפטים, הצעת החוק לא הובאה למליאת הכנסת.
תמר גוז'נסקי: לכן, בכנסת ה15- הוחלה רציפות.
תמר גוז'נסקי: הרציפות הוחלה עוד בנובמבר.
תמר גוז'נסקי: אנחנו היום מקיימים את הדיון הראשון לאחר החלת הרציפות, לקראת קריאה שניה ושלישית.
תמר גוז'נסקי: אני קודם כל רוצה לברך ולהודות לעורכת הדין בתיה הרטמן, מהלשכה המשפטית במשרד העבודה והרווחה, שבחודשים שחלפו השקיעה מאמץ רב כדי להביא בפנינו את הגירסה המוצעת לקריאה שניה ושלישית, ומאחר שהיינו שותפים למאבק על המערכה הקודמת, אני רק יכולה לנחש כמה מאמץ היא היתה צריכה להשקיע כדי להגיע עם הגורמים, משרד העבודה, משרד הבריאות ומשרד המשפטים, לניסוח של הצעת החוק שמונחת לפנינו.
תמר גוז'נסקי: לפני שנקיים פה את הדיון, אני רוצה להקדים ולומר שהצעת החוק הזאת מיועדת לקבוצה מאוד מוגדרת של ילדים.
תמר גוז'נסקי: ההערכה המספרית שאני שמעתי, היא שמדובר בכ600- ילדים בגיל הזה שאינם נמצאים במסגרת מתאימה.
תמר גוז'נסקי: הצעת החוק הזאת מכוונת לילדים שלא יכולים להשתלב במערכות הקיימות של מעונות היום ומשפחתונים רגילים, אפילו לא בעזרת סייעת, ושבעצם לגביהם בהצעת החוק הזאת אנחנו מקדימים את החלקת חוק החינוך המיוחד, מושכים אותו קדימה, מאחר שחוק החינוך המיוחד כידוע מתחיל בגיל שלוש, ואנחנו מנסים בהצעת החוק הזאת לתת לילדים האלה מענה עוד לפני הגיעם לגיל שלוש, כלומר, מגיל שנה עד גיל שלוש.
תמר גוז'נסקי: אני מקדימה את זה, כדי שיהיה ברור שאין פה תשובה להרבה מאוד שאלות של ילדים עם בעיות התפתחות בגיל הזה.
תמר גוז'נסקי: החוק הזה לא מבטיח סייעת לכל ילד שיכול להגיע לחינוך המיוחד בחינוך הרגיל, במערכות הקיימות של מעונות היום, ועוד, אני מניחה, בעיות שונות שיש לילדים.
תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, אנחנו מדברים על ילדים עם בעיות קשות, ילדים בגיל מאוד מסויים, שני שנתונים, ואנחנו מדברים על ניסיון ליצור מסגרת שמשלבת חינוך, בריאות ורווחה.
תמר גוז'נסקי: לכן, יכול להיות שנחוצים עוד ועוד דברים לילדים בגיל הזה, אבל כדי שהצעת החוק הזאת תגיע להשלמת החקיקה ותעבור, צריכה לדעתי להשאר במגבלות האלה.
תמר גוז'נסקי: אם מישהו רוצה להעיר הערה, בבקשה.