GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יהודית בראון: הילדים נדבקים מאד מהר, וכשילד אחד נדבק, אחד מדביק את האחר ולמעשה, כמעט אף פעם שלושת הילדים לא במעון.
יהודית בראון: ואז אמרנו, ניתן לאישה את האפשרות עדיין לשלוח את הילדים למעון, להיות רק עם הילד האחד, ללכת עם אחד לבדיקה וכן לאפשר לה להיכנס למעון.
יהודית בראון: זו הייתה החשיבה שהייתה אז.
יהודית בראון: העניין הוא שהעדיפות לא מקבלת את המשמעות שהייתה לה לפני כן, כמו שאני שומעת היום, ואת זה אני רוצה לבדוק, בנושא של השתתפות.
יהודית בראון: אם צריכים לשלם בשביל המעון 2,000 שקלים-
שני אמסלם: תקדים בויצ"ו, אבל אני ביקשתי ממכם, דרך גברת איילה אלבוחר, לבקש פחות מדרגה שלוש.
שני אמסלם: אתם אומרים לי דרגה שלוש וזהו.
שני אמסלם: אמרתי, תכניסו אותי כדרגה אחת.
שני אמסלם: להנהלת ויצ"ו פניתי, לאיילה אלבוחר פניתי, למנהל-
שני אמסלם: את עובדת.
שני אמסלם: ולולי הייתי עובדת, אז לפי תלושי השכר.
יהודית בראון: בגלל שיש לך ארבעה ילדים, בגלל-
שני אמסלם: חמש עשרה.
יהודית בראון: את נכנסת-
שני אמסלם: אני יודעת.
שני אמסלם: אני הלכתי לעבוד.
שני אמסלם: אני אשמה.
שני אמסלם: מה אני אעשה?
שני אמסלם: אבל תעזרו, תנו לי דרגה אחת.
שני אמסלם: אני רוצה לשלם.
יהודית בראון: דברים כאלה קורים, כי על הדברים היוצאים מן הכלל אין חושבים כל הזמן.
יהודית בראון: אני יודעת למשל בנושא של תאומים, כן הכנסנו, ואני חושבת שזה נכנס גם בביטוח הלאומי, אינני בטוחה.
יהודית בראון: הכנסנו את זה שאם יש ילד מתחת לגיל שנתיים, ויש תאומים, זה ייחשב כשלישיה.
יהודית בראון: אבל, אינני יודעת איך זה נכנס לביטוח הלאומי.
יהודית בראון: במשרד העבודה והרווחה הכנסנו את זה.
יהודית בראון: המקרה שלך הוא באמת יוצא מן הכלל.
מגי רוטנברג: שלי היא בגיל קדם חובה, וכי אז הבעיות הן הרבה יותר קשות.
מגי רוטנברג: למה שאת אמרת.
מגי רוטנברג: אינני מתווכחת, אבל אני רוצה לחדד משהו, כי היא אמרה שהמשפחה הזו היא משפחה שאפשר להגדיר אותה כמשפחה בסיכון.
מגי רוטנברג: אני חושבת שזה נכון.
מגי רוטנברג: אני עובדת כפסיכולוגית, ואני גם הייתי פסיכולוגית לפני שהייתי אימא לשלישיה.
מגי רוטנברג: מה שקורה, זה שבעצם האימא אחרי הלידה, היא נמצאת במצוקה רבה.
מגי רוטנברג: עם הרבה בדידות.
מגי רוטנברג: זה שאשתו נכנסה לדיכאון אחרי לידה, זה לא מקרי.
מגי רוטנברג: הרבה נשארות בבדידות, גם לפעמים חברתית, כי גם החברים בורחים.
מגי רוטנברג: החברים באים, נעלמים והמשפחה נשארת לבד.
מגי רוטנברג: אני חושבת שזה משהו גדול.
מגי רוטנברג: אז הגורמים של המשפחה, לפעמים המשפחה באה, לפעמים לא.
מגי רוטנברג: אני חושבת שהמשפחה כן יכולה להיות מוגדרת בסיכון, וכדאי ממש לבדוק את הנקודה הזו.
תמר גוז'נסקי: יש לנו נציג מכובד של משרד האוצר, והוא קודם ממש הזדעק, אבל עכשיו הוא רגוע.
תמר גוז'נסקי: אז מה אתה אומר?
תמר גוז'נסקי: מה אתה אומר?
תמר גוז'נסקי: לאילו בעיות אתה מוכן להתייחס?
רוני ארד: החומר של הוועדה רק בבוקר.
רוני ארד: בגלל שמדובר פה בהמון נושאים שאני לא מתעסק בכולם, אז אני מתנצל מראש, אין לי תגובות לכל, כי פשוט לא הספקתי לברר.
תמר גוז'נסקי: לידה, וראיתי שאתה הזדעקת.
רוני ארד: מהבעיות, לא את כולן, חלק מהבעיות אני שומע לאו דווקא ממשפחות של שלישיות.
רוני ארד: יש משפחות עם תאומים, ואפילו יש משפחות עם ילד אחד, תלוי בהכנסה של המשפחה, תלוי בכל מיני דברים אחרים, שהבעיות האלה קיימות גם אצלן.
תמר גוז'נסקי: להשתכנע ששלישיות ורביעיות זה משהו אחר.
רוני ארד: מכיר את כל הבעיות.
תמר גוז'נסקי: לידה מוארכת?
רוני ארד: שיש גם משפחות עם שני ילדים, או עם תאומים וילד אחד יותר גדול או יותר קטן, שהבעיות שלהן הן לא פחותות.
רוני ארד: ברגע שנותנים לשלישיה, אז כמובן שנצטרך לתת גם לשאר הילדים.
רוני ארד: דבר שני, מדובר פה באמת על אבחנות רפואיות.
רוני ארד: אף אחד לא הביא פה באמת הוכחה רפואית, איזה סקר, איזה משהו רפואי שאומר שבאמת נשים עם שלישיות צריכות, מבחינה רפואית, חופשת לידה יותר ארוכה מנשים אחרות.
תמר גוז'נסקי: לדבר.
תמר גוז'נסקי: מה קורה לכם?
תמר גוז'נסקי: המשך נא, מר רוני ארד.
רוני ארד: יודע אם יש להן איזו הוכחה.
רוני ארד: למה תשעה חודשים, ולא שבעה חודשים, ולא 12 חודשים?
רוני ארד: צריך להבין שלדברים האלה יש עלויות.
רוני ארד: זה ברור שמה שנותנים לשלישיות, יבקשו אחרי זה גם תאומים עם ילד, או תאומים עם שני ילדים או דברים כאלה.
רוני ארד: דבר נוסף, ובאמת ההבדלה בין שלישיות, רביעיות וחמישיות לשאר המשפחות עם ילדים, היא באמת המענקים שמקבלים מהביטוח הלאומי.
רוני ארד: פעם זה היה ממשרד העבודה, ופעם זה היה מהביטוח הלאומי, והיום הכל דרך הביטוח הלאומי.
רוני ארד: זה מענקים בסביבות 90,000 שקלים בשמונה חודשים.
רוני ארד: מתחלקים.
רוני ארד: בהתחלה, בשלושה החודשים הראשונים, זה בסביבות 8,000 שקלים, ולאט לאט זה יורד.
רוני ארד: אחרי שמונה חודשים אלה, עוד פעם, כל המערכת הסוציאלית אינה עובדת על קבוצות.
רוני ארד: כמו שאמרתי, בעיות במימון של טרום חובה ובעיות במימון של גני ילדים או דברים כאלה, קיימות לא רק לשלישיות ורביעיות, אלא קיימות גם לקבוצות אחרות.
רוני ארד: לכן המערכת איננה יכולה להתייחס ספציפית לכל משפחה.
תמר גוז'נסקי: לוקחים את ההבדל בין מעונות וגני טרום חובה.
תמר גוז'נסקי: הסכום הכספי הוא שונה, כמובן, אבל במעון יום, במקרה הפחות נחמד, קיבלו דרגה 3.
תמר גוז'נסקי: במעונות של נעמ"ת, בעצם הם משלמים על שלושת הילדים כמו על ילד אחד פלוס.
תמר גוז'נסקי: עכשיו, כשהם מגיעים לגני טרום חובה, עם כל ההוצאות הנלוות, פתאום ההנחה היא רק 10% או משהו דומה.
תמר גוז'נסקי: פה מדובר על כך שמשרד העבודה מממן את ההפרש.
תמר גוז'נסקי: אנחנו יודעים מי מממן את ההפרש.
תמר גוז'נסקי: אם הילדים האלה היו צריכים לשלם 3,500 שקלים; הם משלמים בפועל 1,500 שקלים, ומשרד העבודה משלם 2,000 שקלים.
תמר גוז'נסקי: זה מגיע מקופת האוצר, איך שלא יהיה.
תמר גוז'נסקי: עכשיו אנחנו מדברים על משרד החינוך, ואני אומרת, הבקשה היא שתהיה אותה תפיסה שאומרת, בואו ניתן כזה גובה של הנחה.
תמר גוז'נסקי: זה ישנה למשל, מהותית.
תמר גוז'נסקי: זה איננו מביא, לא את התאומים ולא את אף אחד לנושא הזה.
תמר גוז'נסקי: כי גם היום, במעונות יום, יש תאומים.
תמר גוז'נסקי: יש להם גם אילו שהן הקלות, אבל אין השוואה לשלישיות.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שזו בקשה סבירה.
תמר גוז'נסקי: היא אינה נראית לי כל כך מופרכת.
תמר גוז'נסקי: שיש 500 שלישיות.
תמר גוז'נסקי: בכל הארץ.
תמר גוז'נסקי: איננו מדברים במיליון ילדים.
רוני ארד: לי הרבה זמן בבוקר לברר את כל הנושא הזה.
רוני ארד: אני חושב שגם משרד החינוך וגם משרד העבודה והרווחה, ההסתכלות היא מה ההכנסה פר נפש.
רוני ארד: אני אומר עוד פעם, יכול להיות שיש שלישיות שההורים שלהן מרוויחים 200,000 דולר לשנה, ואין שום סיבה-
שני אמסלם: שלנו לנפש.
רוני ארד: לשלישיה, או לרביעיה, או לזוג, אלא הכנסה פר נפש.
הערה: עוברים מילד לילד.
הערה: אתה קונה לכל ילד בנפרד.
רוני ארד: אזי בגלל זה יש המענק שאין מקבל אותו אף אחד אחר.
רוני ארד: לגבי עלויות בגני חובה, או בכל המוסדות הממשלתיים, הקביעה היא לאו דווקא לפי רביעיות ושלישיות, אלא באמת, לפי הכנסה פר נפש.
רוני ארד: וזה כדי שלא להעדיף, למשל, משפחות עם שלושה ילדים על משפחות עם שני ילדים, שההורים שלהם אין להם בכלל הכנסה.
רוני ארד: כי אנחנו איננו חושבים שיש סיבה שהורים לשלישיות, שמרוויחים יפה, יקבלו יותר מהורים לתאומים, שאין להם שום הכנסה.
רוני ארד: לכן אנחנו משתדלים, בתור מערכת גדולה, לא להעדיף פר שלישיה, אלא באמת, להסתכל על ההכנסה פר נפש ולפי זה לתת את ההנחה.
תמר גוז'נסקי: תלוי הכנסה.
תמר גוז'נסקי: מענק הביטוח הלאומי איננו תלוי הכנסה בכלל.
יהודית בראון: הכנסה.
תמר גוז'נסקי: שלך של מי שמרוויח 200,000 דולר לחודש, גם הוא מקבל את המענק.
רוני ארד: החינוך.
תמר גוז'נסקי: שהוא שלב הבינו, שהיא לא תלך בדיוק לפי ההכנסות.
תמר גוז'נסקי: כי בדרך כלל, הם בדקו וראו שבדרך כלל ההכנסות ממוצעות, והחליטו לתת את זה בלי מבחן הכנסות.
תמר גוז'נסקי: לכן, אני חושבת שכאשר מבקשים שלא לבטל תשלומים בכלל, אלא הנחות, שוב, בלי מבחן הכנסות, זה לא כל כך מופרך.
תמר גוז'נסקי: אתה ממילא נותן את זה 20 חודשים בלי מבחן הכנסות.
רוני ארד: האוצר.
רוני ארד: מה שמישהו אחד מקבל, לוקחים ממישהו אחר.
רוני ארד: אז לא צריך תמיד רק להוסיף.
רוני ארד: יש עוגה מוגבלת, צריך לדעת איך לחלק אותה.
רוני ארד: מה שאתה נותן למישהו אחד, אתה צריך לקחת ממישהו אחר.
רוני ארד: צריך תמיד לזכור את זה.
רוני ארד: ולכן אנחנו משתדלים שלכל דבר יהיו באמת מבחנים כלשהם.
רוני ארד: לגבי הקיצבאות של הביטוח הלאומי, כנראה שהגיעו למסקנה שבאמת, בשנה וחצי או ב20- החודשים הראשונים, העלויות הן בלי שום קשר להבדל של כמה עוד ילדים יש, ולכן החליטו לתת את המענק הזה.
רוני ארד: אני צריך להזכיר, שמעבר לזה, יש באמת – בלי שום קשר לשלישיות או רביעיות – לאימהות עם ארבעה ילדים יש הטבות מסויימות ולאמהות חד-הוריות יש הטבות מסויימות.
רוני ארד: מענק לימודים.
רוני ארד: יכולים להגיד שאין די בזה, אבל זה לא נכון להגיד שאין שום דבר.
רוני ארד: כנ"ל לגבי משפחות ברוכות ילדים, שארבעה ילדים, זו כבר נחשבת משפחה ברוכת ילדים ומקבלים הטבות, גם מהביטוח הלאומי, גם מהרשויות המקומיות.
רוני ארד: צריך להבין, יש מגבלת תקציב.
רוני ארד: אני מבין את כל מה שאומרים פה.
רוני ארד: מצד שני, הדברים האלה, גם אם מדובר פה במעט מקרים, לדברים האלה יש השפעות רוחב, וברגע שקבוצה אחת תקבל, תבוא דרישה גם מקבוצות אחרות, ומי שמתעסק עם זה קצת – אני גם מכיר את הטענות האלה.
סיגלית רוזמרין: שאינך יודע, מבחינה בריאותית, למה אימא לשלישיה צריכה קצת יותר.
סיגלית רוזמרין: אולי אני לא מצטטת בדיוק, אני מצטערת.
סיגלית רוזמרין: הוכחה רפואית, משהו כזה.
רוני ארד: אומר, אינני רופא, אינני מבין.
רוני ארד: זה לא שאיני מסכים.
רוני ארד: אבל, קובעים פה שאימא לשלישיה צריכה תשעה חודשים חופשת לידה.
סיגלית רוזמרין: לשלישיה בדרך כלל, ברוב המקרים, עברה קודם טיפולים מאד קשים, שמשפיעים על כל המערכת הגופנית שלה.
סיגלית רוזמרין: אני, אישית, בהיריון עברתי שלושה ניתוחים קיסריים, הייתי בטיפול נמרץ, ואחר כך הייתי חייבת לחזור לעבודה אחרי שמונה חודשים, כי למרות החוק, שאפילו יולדת של ילד אחד, יש לה הארכה עד שנה, זה מאד יפה, אבל מזכירים כל הזמן שחייבים לחזור.
רוני ארד: את אותם דברים קשים.
רוני ארד: אינני קורא לזה סיוטים.
רוני ארד: אותם דברים קשים שאת עברת, אבל מה?
רוני ארד: נולדו לה שניים.
רוני ארד: וגם לה היה דיכאון, והיו לה קשיים נוראים.
רוני ארד: אני אומר עוד פעם, ברגע שצריך לתת לכם-
רוני ארד: מציאות.
תמר קרס: איזה שהיא תקלה בדרך.
תמר קרס: משפחות עם שלישיות אינן דומות בשום דבר לא למשפחות עם שלושה ילדים ולא למשפחות עם ארבעה ילדים ולא למשפחות עם תאומים.
תמר קרס: החיים הם שונים לחלוטין.
תמר קרס: הצרכים הם שונים לחלוטין.
תמר קרס: אין שום קשר.
תמר גוז'נסקי: להמשיך לשמוע את הגורמים, ואחר כך נראה לאן נגיע.
תמר גוז'נסקי: נצטרך גם לסכם.
תמר גוז'נסקי: יושבת איתנו גברת חדווה אלמוג, שהיא יושב ראש נעמ"ת.
תמר גוז'נסקי: בבקשה, גבירתי.
חדווה אלמוג: של השלישיות, נותנות גיבוי לתמר גוז'נסקי, הייתי אומרת, במאבקה הצודק בכנסת, כי זה המקום, בסופו של דבר, לקבל את ההכרעות, מתוך הבנה וראייה שאין דומה – חבל שהלך נציג האוצר – שאין דומה משפחה של 4 ילדים, שנולדו אחד אחרי האחר, או שני ילדים.
חדווה אלמוג: אני הקשבתי קשב רב למה שנאמר כאן, ואני חושבת שבסופו של דבר, הכל בא בכסף.
חדווה אלמוג: בסופו של דבר – כסף.
חדווה אלמוג: אני חושבת, שאנחנו צריכים להכין רשימה של סדרי העדיפויות, מהם הדברים הכי חשובים שעליהם צריך ללכת, כי יש פה מיגוון גדול מאד.
חדווה אלמוג: אני חושבת שצריך להוביל פה מאבק ציבורי, על ההבנה של הציבור, שיש שוני בין משפחות לשלישיות לבין משפחות אחרות.
חדווה אלמוג: עשינו את זה בתחילה באותו כנס מכובד שהיה, לאחר מכן, בבית דין גבוה לצדק, שכאן אני מזכירה ליו"ר תמר ואומרת לה, אנחנו לא הסרנו את הבג"צ, עד שאחרונת המשפחות תקבל את המענק.
חדווה אלמוג: אני מבקשת שרק כשנקבל את האישור הסופי שכל המשפחות אכן קיבלו, רק אז נסיר את העתירה שלנו, מפני שהיא כרגע עומדת ותלויה.
חדווה אלמוג: עד ה- 15 בפברואר צריך לתת את התשובה אם אנחנו ממשיכים או לא, אז כדאי להגיד לביטוח הלאומי שזה או-טו-טו.
חדווה אלמוג: אין עוד הרבה ימים, זה עוד 9 ימים.
חדווה אלמוג: הקיצבה יכולה להיות בכל מיני אופציות.
חדווה אלמוג: אחת, אני מפנה למשרד העבודה והרווחה פניה, שמעונות היום של כל האירגונים יהיו מסובסדים בדרגה 1 ולא בדרגה 3.
חדווה אלמוג: דרגה 3 היא נטל מאד מאד קשה ועד גיל – לפחות היום, חוק חינוך חובה הופך עוד מעט להיות מגיל שנתיים.
תמר גוז'נסקי: עשר שנים.
חדווה אלמוג: אני חושבת שיש חשיבות מאד מאד גדולה לתת התחשבות בנושא הזה.
חדווה אלמוג: אני, לעומת הפסיכולוגית, אינני חושבת שצריך לסמן את המשפחות האלה בתווית של משפחות בסיכון.
חדווה אלמוג: צריך לתת להם אינדיקציה בתוך המחשב של משפחות לשלישיות, ולהן לתת את ההנחה הזו.
חדווה אלמוג: למרות שאני מבינה הרבה מאד דברים מתוך מה שקורה בשלישיות, אני מדברת על האינדיקציות של משרד העבודה והרווחה ומה המשמעויות שלהן כלפי, אפילו, המשפחות עצמן.
חדווה אלמוג: אני חושבת שהנושא של חופשת לידה הוא אחד הדברים החשובים.
חדווה אלמוג: הוא דבר מאד מאד קריטי.
חדווה אלמוג: אני חושבת שדווקא היום ביטאה את זה נכון הגברת מבית שמש, האדריכלית מבית שמש, יעל היימן.
חדווה אלמוג: היום אישה רוצה לצאת לעבוד.
חדווה אלמוג: היא רוצה להשתכר, היא רוצה לממש את עצמה, והיא רוצה להביא כסף לתוך הקופה המשפחתית.
חדווה אלמוג: הנושא של ביטול מבחני הכנסה.
חדווה אלמוג: אני חושבת שצריך לעשות בחינה על כל העניין של ביטול מבחני הכנסה, וזרקה פה גברת שני אמסלם, את העניין שאם אין כסף לכל, אז אולי עד גיל 20 חודש כפי שזה ניתן היום, ומגיל 20 חודש ומעלה, לעשות בכל זאת מבחן הכנסה, שיהיה מדורג, ואז יהיה גבוה ביותר למי שמקבל X ונמוך ביותר למי שמקבל Y, אבל יהיה איזה שהוא עזר.
חדווה אלמוג: בנושא של משרד החינוך, אני חושבת שצריך לעשות פניה רשמית למשרד החינוך, גם בנושא של הצהרונים של הרשויות, גם בנושא של מרכזי התרבות, נוער וספורט.
חדווה אלמוג: צהרונים לנעמ"ת.
חדווה אלמוג: היא פותחת צהרונים היום בתוך כיתות הגן, משעה אחת ועשרים עד ארבע או חמש, ובכל החופשות.
חדווה אלמוג: רשמית, זה כאילו פרטי.
חדווה אלמוג: זאת אומרת, התימחור הוא תימחור זהה לעלות שלו.
חדווה אלמוג: אין עליו שום שקל אחד רווח.
חדווה אלמוג: אבל גם כאן, אם הייתה השתתפות של המדינה, אני חושבת שזה היה טוב.
חדווה אלמוג: בנושא של מאבק ציבורי, אני מעמידה את נעמת לרשות העמותה ולרשותך, היו"ר תמר, כדי להמשיך וללכת לכל מקום שבו אפשר לעמוד על כל גבעה ועל כל דרך.
חדווה אלמוג: אני חושבת שהם ראויים וזכאים, והקשיים הם – אני חושבת שאפילו אי אפשר להסביר את הקשיים האלה, עד שלא חווים אותם.
חדווה אלמוג: אזי לא חוויתי אותם אישית, אבל חוויתי אותם דרך המפגשים הרבים עם החברות והחברים כאן, ואני אומרת שוב, שצריך ללכת למשהו מהפכני בתפיסה.
חדווה אלמוג: אני מכירה את האמירות, הנכים והאלה והאלה.
חדווה אלמוג: יש פה קבוצה ייחודית, וצריך להתייחס אליה ככזו.
דבורה מרחבי: הכובע האחד, הוא כובע של אגף שחר.
דבורה מרחבי: אגף שחר זה אגף לשירותי חינוך ורווחה, שבאמת נותן טיפול לילדים משכבות סוציו-אקונומיות נמוכות, בכל מיני נושאים, בתוך בית הספר ומחוץ לבית הספר, כמו המועדוניות, למשל.
דבורה מרחבי: מועדוניות משפחתיות טיפוליות, חלק עם משרד העבודה והרווחה במשותף וחלק לא.
דבורה מרחבי: זה הולך על פי המצב הסוציו-אקונומי או הסוציו-חינוכי של המשפחה, בלי שום קשר אם יש שלישיה או רביעיה וכולי, מפני שתודה לאל, לא בהכרח הורים לשלישיות באים משכבות סוציו-אקונומיות נמוכות.
דבורה מרחבי: אני לא יודעת איך זה נופל.
דבורה מרחבי: מה שאמר ד"ר איתי ברגר, אני מאד מזדהה עם זה, שככל שילד נולד למשפחה יותר ענייה והוא פג, או יש לו אילו שהם צרכים מיוחדים אחרים, הסיכוי שלו לקבל טיפול במדינת ישראל הולך ויורד.
דבורה מרחבי: לצערי, אנחנו חווים את זה יום-יום.
דבורה מרחבי: עכשיו, המשרד עצמו.
דבורה מרחבי: אני פשוט משאירה את מה שאמר לי מר מנחם כהן, כי גם אני קיבלתי את התוכנית הבוקר, ומר מנחם כהן עזב קודם.
דבורה מרחבי: אז מר מנחם כהן אמר ככה.
דבורה מרחבי: העניין הרלוונטי היחידי למשרד החינוך בנושא הזה, כי כל הצהרונים וכולי וכולי אינם שייכים למשרד החינוך.
דבורה מרחבי: הם שייכים לרשויות המקומיות או למשרד העבודה והרווחה.
דבורה מרחבי: מה ששייך למשרד החינוך הוא הנושא של ההצטיידות.
דבורה מרחבי: יש עכשיו איזה שהוא משא ומתן עם ועד ההורים המרכזי.
דבורה מרחבי: המשרד ניסה לדאוג לזה שוועד ההורים המרכזי יספוג את זה וועד ההורים המרכזי אינו מוכן.
דבורה מרחבי: ברגע זה יש דיון, ויושבים על מציאת פתרון.
דבורה מרחבי: ההנחה שיתנו בבית הספר לילדים, על כל הנושא של הצטיידות.
דבורה מרחבי: יש עכשיו איזו שהיא פעולה במשרד, כדי להשיג תקציב לנושא הזה.
תמר גוז'נסקי: להגיע?
דבורה מרחבי: משמעותית למשפחות עם שלישיות ומעלה.
דבורה מרחבי: ואני מוכרחה להגיד ולהיות לא סימפטית פה ולא לקחת את הצד הנחמד, שאני מזדהה עם נציג האוצר רק בעניין הזה שאני תמיד מוטרדת מילדים של הורים עניים, גם במובן הכספי וגם במובנים אחרים.
דבורה מרחבי: כתוב שמהם תצא תורה, אבל אנחנו יודעים שזה לא תמיד ככה.
דבורה מרחבי: צריך לעשות, לפחות מגיל מסויים, מבחן של הכנסות.
דבורה מרחבי: לא דומה משפחה מבוססת, שיש לה שלישיה, למשפחה בלי אמצעים שיש לה שלישיה.
דבורה מרחבי: אני לא חושבת שזה מן הצדק, מן הדין ומן היושר לנהוג בהן באופן שווה.
יהודית בראון: שבגלל שאת שלישיה, לא חשוב אם נולדת עשירה או ענייה, את זקוקה להן.
תמר גוז'נסקי: התפיסה שאת מציגה, זאת אומרת, איך את מסבירה את ההבדל בין הגישה שלכם לגישה של משרד העבודה והרווחה.
תמר גוז'נסקי: משרד העבודה והרווחה אומר שאם יש שלישיה, שבדרך כלל יש לה הרבה מאד בעיות נלוות, וגם אם המצב הכלכלי הוא סביר, ההורים בדרך כלל אינם יכולים לממש את פוטנציאל ההשתכרות שלהם, משום שבדרך כלל, אחד ההורים, לפחות כמה ימים בשבוע, איננו הולך לעבודה, כי תמיד קורה משהו.
תמר גוז'נסקי: לכן, פוטנציאל ההשתכרות.
תמר גוז'נסקי: תלוי מה.
תמר גוז'נסקי: אם את עובדת במשרה ציבורית, לא תמיד מורידים לך מהשכר.
תמר גוז'נסקי: לפעמים האחראי עליך עוצם עיין אחת ולא בדיוק מוריד מהשכר, ולכן, הבעייה היא לא רק במובן הזה של באיזו מידה את יכולה לעשות.
תמר גוז'נסקי: בכל זאת, משרד העבודה, הוויכוח היה פה, אם זה דרגה 3 או דרגה 1, כשדרגה 3 זו הדרגה הנמוכה ביותר של נשים עובדות ודרגה 1 זה ילדים בסיכון.
תמר גוז'נסקי: על זה היה הוויכוח.
תמר גוז'נסקי: בכל מקרה, ההנחה מאד גדולה.
תמר גוז'נסקי: אינני מבינה למה משרד החינוך לא יכול לגשת בתפיסה דומה, כשמדובר בגני טרום-חובה, כל עוד משלמים בהם.
תמר גוז'נסקי: הרי בסופו של דבר, ילדים בגני טרום-חובה, תוך 9 שנים, אם הכל ילך כשורה, אף אחד לא ישלם, נכון?
תמר גוז'נסקי: גם העשירים לא ישלמו, וגם העניים לא ישלמו.
תמר גוז'נסקי: ואנחנו יודעים שכשיש שירות אוניברסלי, מי שממנו נהנה, זה הילדים העניים.
תמר גוז'נסקי: כי ברגע שאין מבחני הכנסה, והכניסה חופשית, הם אלה שנהנים.
תמר גוז'נסקי: לא העשירים.
תמר גוז'נסקי: העשירים, שייקחו מהם מיסים.
תמר גוז'נסקי: על זה אין לי ויכוח.
תמר גוז'נסקי: שייקחו מהם מיסים.
תמר גוז'נסקי: בינתיים, מורידים מיסים לעשירים ולא מוכנים לתת הקלות.
תמר גוז'נסקי: אז זה הוויכוח עם משרד האוצר, שכרגע איננו, אז אין לי עם מי להתווכח.
תמר גוז'נסקי: אבל אני שואלת, למה משרד החינוך נותן רק את ההנחה של אותם 10% לילד שני ו15%- לילד שלישי.
תמר גוז'נסקי: אתם נותנים את זה.
תמר גוז'נסקי: וזה בלי מבחני הכנסה.
תמר גוז'נסקי: נותנים את זה היום, נכון?
תמר גוז'נסקי: בכל זאת, ההורים אומרים שזה עולה2,000-3,000- שקלים לחודש.
תמר גוז'נסקי: איננו מדברים על אלפי ילדים.
תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, בסופו של דבר, יש נגיד, שלוש מאות וחמישים ילדים משלישיות שהולכים לגן טרום חובה.
תמר גוז'נסקי: אלו אינם סכומים ש"מפילים" משרד ממשלתי ל"קרשים".
תמר גוז'נסקי: אבל, מצד שני, בהתחשב בכל הבעייתיות שלא אחזור עליה, אני חושבת שזו בקשה סבירה מהמשרד.
תמר גוז'נסקי: צריך לזכור שמכונית אחת לא יכולה להספיק לשלושה ילדים, כי צריך שלוש מכוניות, וצריך שלוש בובות.
תמר גוז'נסקי: וצריך שלוש וצריך שלוש וצריך שלוש.
תמר גוז'נסקי: כי ברגע שיש מכונית, כל הילדים רוצים בדיוק את אותה המכונית, באותו רגע.
תמר גוז'נסקי: ויש לך בעיה מאד קשה.
תמר גוז'נסקי: יש מיליון הוצאות שאינן קיימות כשיש ילדים בהפרשי גיל.
תמר גוז'נסקי: נכון שיש למדינה שורה של הסדרים לגבי משפחות מרובות ילדים, וזה בסדר, ולא על זה הוויכוח.
תמר גוז'נסקי: יש הבדל בין ילדים שמגיעים בזה אחרי זה, בהפרש כזה או אחר, לבין השלישיה.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שיש לנו רצון עז גם לתת להם את המכסימום, בגלל שהם נולדו עם איזו שהיא בעיה מובנית, בעצם העובדה שהם חלק משלישיה.
תמר גוז'נסקי: חלק מהדברים כבר הוזכרו פה, אבל יש עוד הרבה מאד בעיות שלא הוזכרו, מעצם החיים בשלישיה.
תמר גוז'נסקי: יש הרבה מאד בעיות.
תמר גוז'נסקי: רק הרעש בבית.
תמר גוז'נסקי: ילד שגדל ברעש מתמיד, כי כל הזמן יש רעש קשה מאד בבית, ואם לא מוציאים את הילדים החוצה, כדי שהם יצעקו בחוץ, והרעש ייבלע קצת, ואם הם נמצאים, כפי שתואר כאן, שנה שלמה בבית; וכל הזמן עם הרעש הזה ובעיות בריאותיות אצל המבוגרים, צריך להבין שאנחנו מדברים בקבוצה יחסית קטנה.
תמר גוז'נסקי: עם הורים, בדרך כלל מאד מסורים ומאד מחוייבים בשל הנסיבות.
תמר גוז'נסקי: אז עכשיו אין אנו יכולים להגיד, מצד אחד, הנה יש לכם טיפולי הפריה, בבקשה, כמה אתם רוצים, ומהצד השני, כשהם כבר נולדים, אנחנו אומרים, זו הבעיה שלכם.
תמר גוז'נסקי: תפתרו אותה.
תמר גוז'נסקי: שמענו את משרד החינוך.
תמר גוז'נסקי: משרד השלטון המקומי לא הופיע.
תמר גוז'נסקי: העורכת דין עירית גזית, את רוצה להוסיף לנו משהו בתור המועצה לשלום הילד?
תמר גוז'נסקי: את יודעת כמה משפחות טרם קיבלו את המענק?
עירית גזית: אולי נצליח לסגור את כל אלה של שנת 1998, שעוד לא קיבלו, כי יש עוד הרבה כאלה.
עירית גזית: זלצר, מהמוסד לביטוח לאומי, והיא הבטיחה לי שכמובן, מאחר שהבג"צ עומד בעינו, עד השלושים בינואר, אין שום סיכוי שמשפחה אחת לא תקבל.
עירית גזית: עכשיו, היו עיצומים של עובדי המוסד לביטוח לאומי, ואז התעכבו ויש עוד קבוצה של משפחות, שמשום מה-
עירית גזית: ממשרד העבודה והרווחה, שהם קיבלו על פי ההסדר הישן, למרות שהם נולדו ב1999-.
עירית גזית: השמות שלהם הועברו למוסד לביטוח לאומי, ואכן קוצצו להם הקיצבאות, והם לא קיבלו בפועל אפילו שקל אחד.
מירה זריהן: אני אחד מהם.
יהודית בראון: לא העבירה לך כסף?
מירה זריהן: בטענה שקיבלתי 29,700 שקלים ממשרד העבודה והרווחה.
מירה זריהן: לא ראיתי שקל אחד שחוק.
יהודית בראון: לא קיבלת בנושא של השלישיות, דרך הרשות – משרד העבודה לא מעביר לך אף פעם, רק דרך הרשות.
יהודית בראון: דרך הרשות את קיבלת איזה שהוא כסף?
יהודית בראון: פקס לביטוח הלאומי, ותקבלי את מה שמגיע לך מהביטוח הלאומי.
יהודית בראון: האמת היא, שאם היו פונים אליי, לא הייתה בעיה.
תמר גוז'נסקי: גברת עירית גזית, בבקשה.
עירית גזית: חושבת שאולי כדאי לגמור קודם את מה שכאילו כבר השגנו בעצם, וקבוע וחתום על ידי משרד האוצר.
עירית גזית: אני מצטערת שלא הפנינו את זה אליך, אבל אולי את יכולה באיזו שהיא צורה לעזור לנו.
עירית גזית: הבג"צ שלנו תלוי ועומד.
תמר גוז'נסקי: טוב.
תמר גוז'נסקי: מי עוד רוצה לדבר?
מרים שלוסברג: השלישיות 28 שנה, מאז שבנותיי נולדו, בירושלים וגם בשאר חלקי הארץ.
מרים שלוסברג: בהתנדבות, ואפשר לומר, בחובבנות; לאור כל מה שגברת תמר קרס עושה, אני קטנטונת, אבל אני חושבת שהרבה הורים זוכרים שאני קיבלתי את פניהם בזמן הלידה ועזרתי, וכיוונתי, וגברת יהודית בראון היא בראש העוזרים כל השנים, מאז שזה עבר לרווחה.
מרים שלוסברג: אני אספר לכם היסטוריה.
מרים שלוסברג: זה היה קודם במשרד לדמוגרפיה, במשרד ראש הממשלה.
מרים שלוסברג: הייתה מחלקה לדמוגרפיה, שאז משפחתנו פעלה כדי שיבינו שצריך פה לעזור.
מרים שלוסברג: אז הייתה יהודית ליבנת, אני לא יודעת מי מכיר אותה עוד, והיו נשים נפלאות שעזרו מאד יפה, ונתנו כספים.
מרים שלוסברג: כל גרוש שקיבלתי, אני הייתי מאד מאושרת ומודה שמישהו דואג לי.
מרים שלוסברג: אז באמת, יהודית בראון, רציתי רק לשאול אותך, אחרי שהכל עובר לביטוח הלאומי, האם אתם תתפנו לתת לנו שוב ימי נופש לפעמים וכל מיני דברים טובים כאלה, כדי לשמור על הבריאות הנפשית של האם והאב?
יהודית בראון: אבטיח מפה כלום.
יהודית בראון: בואו נדבר.
מרים שלוסברג: אנחנו נזכה.
יהודית בראון: והרווחה.
שני אמסלם: עובדת.
מרים שלוסברג: גוז'נסקי וכמובן, לגברת תמר קרס.
מרים שלוסברג: באמת, המכנה המשותף הגדול והרחב של האנושיות הזאת ושל היחס לזולת, וכל מה שאת מתפקדת ועושה פה, זה פשוט ייאמר לזכותך ותודה רבה, בשם כולם, בשם כל הדורות.
תמר גוז'נסקי: אילו תוספות, לנסות לסכם.
מירי דגן: קיבלתי שום מענק, למעט מענק הלידה הקטנטן לשלישיה.
מירי דגן: עכשיו הילדים שלי בני שלוש עשרה, וכל התכניות וכל השיחות ששוחחנו פה, מדברים אך ורק על ילדים קטנטנים.
מירי דגן: מה קורה עם הילדים הבוגרים יותר, שהצרכים שלהם מרקיעי שחקים פשוט.
מירי דגן: אי אפשר לעמוד בהוצאות שלהם.
תמר קרס: היה פה נציג של משרד הבריאות, אנחנו לא טיפלנו בו.
תמר קרס: ד"ר איתי ברגר, הבחור הנחמד שיושב כאן, הוא אחד מהאנשים שהצליחו גם להפתיע אותי ברמת הידע שקיימת אצלו, ובאמת זוהי הפתעה לטובה, משום שנכון להיום, אף אחד מהגורמים הרפואיים לא הפנה רופאים להתמחות, כמו שקיימים בעולם הרחב, להתמחות בנושאים של שלישיות.
תמר קרס: אם במעקב היריון, אם בטיפול בילדים, טיפול בפגים, טיפול פסיכולוגי להורים, להכוונה איך "אוכלים" את הדבר הזה, ואיך מטפלים בקבוצת הילדים הזו, שאיננה יודעת אפילו לחלום בלילה לבד.
תמר קרס: זה באמת נושא, שחייב להיאמר, לפחות לפרוטוקול, כי לא היה פה למי להפנות אותו.
תמר שפיצר: אותו.
תמר שפיצר: שמי תמר מאלון שבות.
תמר שפיצר: שבע.
תמר שפיצר: לנושא הזה, שחוץ מכל הקשיים הכספיים, כל הורה, בעצם, מתמודד בדרכו שלו, מי יותר טוב ומי פחות טוב, וכל העצות וכל הטיפים הם חובבניים והם באים מהורים שלפעמים מתאימים ולפעמים לא מתאימים למקרה שלך.
תמר שפיצר: אינני יודעת מי אחראי על זה, אבל צריך, באמת, עובדות סוציאליות ופסיכולוגים להתמחות בנושא הזה של שלישיות, שהוא לא כמו תאומים.
תמר שפיצר: כל הספרות שיש זה רק על תאומים, וזו לא אותה דינמיקה, וזה לא אותו דבר.
תמר שפיצר: לעזור להורים, כי בטוח שיש סימפטומים שמופיעים ומתגלים, מעצם היותם שלישיה.
תמר שפיצר: אם אומרים את זה להורים, ואם להורים יש למי לפנות ועם מי להתייעץ, המון בעיות היו יכולות להיפתר.
תמר שפיצר: הרבה חיכוכים גם בני הזוג.
תמר שפיצר: המתח בבית.
תמר שפיצר: העול על ההורים.
תמר שפיצר: זה נושא שמעבר לעזרה הכספית, היה עוזר מאד.
תמר גוז'נסקי: התחלתי להגיד שאני מודה להורים, כי בדרך כלל בישיבות, כשאנחנו מבקשים את הנוגעים בדבר לבוא, אין כזאת היענות, ומאחר שאתם, בסך הכל, קבוצה מאד קטנה, ההיענות שלכם מלמדת גם על חומרת הבעיות וגם על מידת המחוייבות והמעורבות שלכם.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה לברך את העובדה שאתם, יחסית קבוצה קטנה, אבל באמת מעורבת, ואני חושבת שהעובדה שקיימת העמותה והדוגמה שלך, הוותיקה, רק מלמדת.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שזה מאד חשוב, כי בסך הכל, עם כל ההבדלים, יש דברים משותפים.
תמר גוז'נסקי: נקודה שניה.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שמשרד הבריאות באמת היה חסר פה, ואנחנו נקיים דיון נפרד עם משרד הבריאות, שבו אנחנו נעלה שתי בעיות.
תמר גוז'נסקי: בעיה אחת, זה מה שאת העלית, הכרעות לגבי ההיריון וכל הנושא הזה.
תמר גוז'נסקי: אתם יודעים שיש המלצות של משרד הבריאות בנושא הזה, אבל אין חוק.
תמר גוז'נסקי: יש מדינות שיש בהן חוק.
תמר גוז'נסקי: לכן, הנושא הזה ראוי לכך.
תמר גוז'נסקי: הנושא השני, זה מה שאתה העלית, ד"ר איתי ברגר, והאחרים עזרו, זה העניין של ראיית המשפחה כמשפחה בסיכון והילדים כילדים בסיכון, התמיכה בילדים והתמיכה בהורים.
תמר גוז'נסקי: כל הנושאים האלה, כשאנחנו מדברים על עניין של תמיכה נפשית, הם ללא ספק שייכים למשרד הבריאות, שהוא אחראי לבריאות הנפש וכולי וכולי.
תמר גוז'נסקי: כמובן, כשהם מגיעים אחר כך למשרד החינוך, אזי משרד החינוך אמור גם לעשות את זה.