GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
תמר גוז'נסקי: עם שמות וכתובות מגורים.
תמר גוז'נסקי: היא דיברה רק על מרכזים.
תמר גוז'נסקי: הם יודעים את השמות שלהם, את הגיל שלהם, איפה הם גרים.
מרים בן-עטר: גם ברשויות המקומיות קיים אותו מצבור.
דליה בן-רבי: ברשויות מסויימות רשומים במחלקה 20% מהילדים.
דליה בן-רבי: זה המון.
דליה בן-רבי: בסך הכל בארץ יש לנו שירותים טובים.
דליה בן-רבי: יש אפשרות לאיתור.
דליה בן-רבי: באמת כמעט כל ילד מגיע לטיפת חלב, רוב הילדים מגיעים לגני ילדים.
מרים בן-עטר: טיפת חלב עולה כסף בהרבה מקומות ולכן הרבה ילדים לא מגיעים לשם.
ציפי נחשון: אין בעיה לאתר את המשפחות האלה.
ציפי נחשון: הבעיה היא בכוח-אדם לטיפול אחרי שמאתרים.
דליה בן-רבי: מניעה זה גם לא פתרונות פלא.
דליה בן-רבי: מניעה זה עוד מעונות יום ומועדוניות.
דליה בן-רבי: אנחנו גם לא יודעים כמה דברים נמנעו כי אנחנו שומעים על הדברים כשהגיעו למצבים קשים ועל הדברים שנמנעו אנחנו לא כל-כך שומעים.
דליה בן-רבי: תשתית השירותים בארץ היא תשתית טובה.
דליה בן-רבי: יש גם טיפות חלב.
דליה בן-רבי: יש בהחלט נכונות לפתח תוכניות.
דליה בן-רבי: אולי עוד לפני שמגיעים למצבים המאוד קשים אפשר לטפל בהם שם בדרך כלשהי.
דליה בן-רבי: זה דורש משאבים.
דליה בן-רבי: זה דורש הכשרה.
דליה בן-רבי: זה דורש שיתוף פעולה בין השירותים.
דליה בן-רבי: זה דורש שעובד סוציאלי יהיה מקושר לשירותים האלה ושהם יעבדו ביחד.
דליה בן-רבי: סנ"צ סוזי בן-ברוך דיברה על השוטרים בבתי-הספר.
דליה בן-רבי: אנחנו כללנו את זה במחקר הזה.
דליה בן-רבי: לא עשינו על זה מחקר מעמיק כי זה רק בהתחלה.
דליה בן-רבי: בהחלט היו תגובות טובות לכך שיש אדם בבית-ספר שאפשר לפנות אליו.
דליה בן-רבי: אולי אם היו פסיכולוגים בכל בית-ספר הם היו ממלאים את הפונקציה הזאת, אבל מכיוון שאין השוטרים נכנסו לנישה הזאת.
דליה בן-רבי: הרושם הוא, גם משיחות עם מורים ועם תלמידים, שזה אדם שאפשר להגיע אליו, לחשוף בפניו דברים שלא נחשפו, לקבל ייעוץ ואולי ליווי, מה כדאי לעשות, למי כדאי לפנות.
דליה בן-רבי: הפתרונות הם בכל מיני רמות.
דליה בן-רבי: שימוש במתנדבים בהחלט יכול לעזור פה.
דליה בן-רבי: לא כל השוטרים האלה הם שוטרים פעילים, שוטרי נוער.
דליה בן-רבי: לפעמים הם מתנדבים במשמר האזרחי שעושים את התפקיד הזה וקיבלו הכשרה כלשהי.
דליה בן-רבי: זה בהחלט משהו שיכול לעזור.
דליה בן-רבי: ושוב, לאו דווקא במשטרה.
תמר גוז'נסקי: עכשיו הגענו לשלב הטלגרמות, בשל הזמן הקצר שנותר לנו.
אילנה בן-שחר: למשרד הבריאות יש מאגר מידע על ילדים בסיכון שמגיעים לבתי-חולים, בערך 1,700-1,600 לשנה רשומים וידועים, וזה מועבר לשירותי הרווחה.
אילנה בן-שחר: שירותי הרווחה נאלצים בדרך כלל להגיע לבתי-החולים.
אילנה בן-שחר: על אף שלפקידי הסעד יש את סדרי העדיפויות שלהם, עד שהם מגיעים אנחנו לא משחררים את הילד, הוא נשאר בבית-החולים.
אילנה בן-שחר: לא לשחרר זה בניגוד לחוק.
אילנה בן-שחר: בדרך כלל המגעים הם בעיקר עם פקידי הסעד.
אילנה בן-שחר: 1,600 הילדים האלה כולם בסיכון, בכולם הסיכון אומת, עם דברים נוראיים: אם זה הזנחה.
אילנה בן-שחר: יש לי נתונים רשומים ואני מוכנה להעביר לך.
אילנה בן-שחר: 50% הזנחה.
תמר גוז'נסקי: זה לא ילדים בסיכון.
תמר גוז'נסקי: זה ילדים בסכנה בעצם.
אילנה בן-שחר: חלקם נמצאים בהזנחה.
אילנה בן-שחר: זה יכול להיות גם חוסר הזנה מתאימה, תקיפה מינית וכדומה.
אילנה בן-שחר: הילדים האלה הם הילדים הרשומים.
תמר גוז'נסקי: האם כבר סידרתם את התיאום בין בתי-החולים במאגר מידע?
אילנה בן-שחר: לא.
אילנה בן-שחר: את זה אולי נצליח בכוחות משותפים לסדר.
אילנה בן-שחר: זה אחד הנושאים שרצינו להביא לוועדה בראשותו של השר לבטחון פנים, שאני לא יודעת מה הקשר שלה לכל שאר הוועדות.
אילנה בן-שחר: אתמול הייתי בה.
אילנה בן-שחר: הם מטפלים באלימות בכלל בחברה.
אילנה בן-שחר: אחת התוכניות שהבאנו זה מאגר משותף לכל בתי-החולים.
תמר גוז'נסקי: לקח לנו 3 שנים לשכנע את המשטרה שצריך לעשות נקודה מיוחדת לנשים, היה על זה ויכוח גדול.
תמר גוז'נסקי: בסוף הם השתכנעו ועשו את זה ושינו את התוכנה.
תמר גוז'נסקי: אבל פה יש בעיה גדולה כי ההורים רצים הרי מבית-חולים אחד לאחר.
תמר גוז'נסקי: בדרך כלל כשאנחנו מגיעים למקרים הקשים אנחנו מגלים שהילדים היו ב5- בתי-חולים.
אילנה בן-שחר: היו גם כמה שנפטרו אחרי שרצו מבית-חולים אחד לשני.
אילנה בן-שחר: אולי נצליח השנה בכוחות משותפים לקדם את הנושא.
דני נוה: מה מונע היום את הקמת המאגר הזה?
אילנה בן-שחר: חלק בשל סודיות, חלק בשל בעיות של מידע והחוק לפרטיות.
אילנה בן-שחר: צריך לעבוד על זה ביחד ולראות כיצד אפשר לפרוץ את המחסומים.
אילנה בן-שחר: זה דבר מאוד חיוני.
קריאה: אם זה עובד עם נשים אז למה לא עם ילדים?
תמר גוז'נסקי: מאגר של נשים בסיכון הוא במשטרה.
אילנה בן-שחר: נושא נוסף שרציתי להעלות, מאוד עצוב שאנחנו צריכים שיהיה לנו פרוייקט לאיגום משאבים.
אילנה בן-שחר: אי אפשר לעבוד לחוד.
אילנה בן-שחר: זאת אומרת, אני לא לבד.
אילנה בן-שחר: כשאני איתרתי, מה אני עושה הלאה?
אילנה בן-שחר: מה המשטרה עשתה הלאה?
אילנה בן-שחר: זה שרשרת מסויימת וחוליות ולכן אנחנו צריכים תוכניות מתאימות.
אילנה בן-שחר: אני מצטרפת לדברי מר רמי בר-גיורא ואומרת, זה חייב להגיע ברמת שרים, ברמת כנסת, ברמת ממשלה ולחייב.
אילנה בן-שחר: בשטח למטה כולנו עובדים יחד אבל בלי משאבים.
אילנה בן-שחר: אין לזה שום טעם.
אילנה בן-שחר: אנחנו נתקעים.
אילנה בן-שחר: ולכן אני חושבת שרק מפה תצא הקריאה.
מרים בן-עטר: זה לא רק כוח-אדם.
מרים בן-עטר: כוח-האדם בחלקו כבר קיים.
מרים בן-עטר: עצוב לי לשמוע תוכניות שסנ"צ סוזי בן-ברוך הציגה שפועלות בלי שותפים בשטח.
מרים בן-עטר: אני יודעת מהניסיון בשטח שאני בקשרים טובים עם אנשי המשטרה באיזור ואנחנו עובדים בשיתוף הדוק.
מרים בן-עטר: אין צוות טוב כמו הצוות הזה של פקיד סעד ואיש משטרה, שיכולים ביחד באמת להזיז דברים ולפתוח דרכים לטיפול, להגנה על הילדים.
מרים בן-עטר: המפתח הוא אצלם.
מרים בן-עטר: מתנדבים שייעבדו עם ילדים יהיו במצב קשה.
מרים בן-עטר: כשמדובר על אישה אפשר ללוות אותה, היא ריבונית על עצמה, היא מבוגרת, היא מחליטה את ההחלטות.
מרים בן-עטר: ילד צריך הגנה של פקיד סעד שיש לו את הסמכויות לתת הגנה, מפני ההורים לפעמים, או להחליט החלטות בניגוד לרצון של אנשים אחרים.
מרים בן-עטר: זאת אומרת, מתנדבים לא יעזרו.
מרים בן-עטר: צריך לחשוב אולי יותר טוב על הגדרה מה הוא תפקידו של פקיד הסעד.
מרים בן-עטר: יכול להיות שצריך שפקיד הסעד יישב בצורה יותר הדוקה עם המשטרה.
מרים בן-עטר: יכול להיות שאחרים צריכים לעבוד יותר בעניין של טיפול לטווח ארוך.
מרים בן-עטר: המשאבים ברובם קיימים רק שצריך להוסיף לנו קצת תקנים.
מרים בן-עטר: אי אפשר להגביר מצד אחד משאבים בשירות מסויים ולהשאיר אחורה את שירותי הרווחה ושירותי הבריאות.
מרים בן-עטר: גם המוסדות מפגרים הרבה ביכולת להכיל ילדים בסכנה ובסיכון ויש הורים שצריכים הדרכה כדי לדעת איך לטפל יותר טוב.
מרים בן-עטר: כשמדברים על נושא של אלימות, במקום לרוץ ולהמציא פתרונות צריך להסתכל בראייה מערכתית ולתת פתרונות שמאזנים את המצב ולא רק מחריפים את הפערים.
רות מטות: יש הרבה מאוד שירותים בעיריית ירושלים וגם ברשויות אחרות שניתנים לילדים בסיכון.
רות מטות: אנחנו עוסקים כל הזמן בפיתוח תוכניות כאלה.
רות מטות: עיריית ירושלים בהחלט הרוויחה מזה והילדים בסיכון בהחלט הרוויחו מזה.
רות מטות: עדיין פקידי הסעד נמצאים במצב של מצוקה מאוד גדולה לגבי הטיפול בילדים בסכנה, בסיכון מאוד גבוה.
רות מטות: אני מדברת על אותם ילדים שמטופלים על-ידי פקידי סעד לחוק נוער.
רות מטות: חשוב לי לדבר על מומחיות.
רות מטות: המתנדבים לא יכולים לעשות את העבודה של פקידי הסעד.
רות מטות: צריך מומחיות מיוחדת לדבר עם ילדים, לדובב ילדים.
רות מטות: אלה ילדים שלא ידברו עם כל אחד.
רות מטות: אני גם לא בטוחה שהעמדת שוטר בתוך בית-ספר זה מה שייפתור את הבעיה של התעללות בילדים.
סוזי בן-ברוך: זה לא אמור לפתור את הבעיה של התעללות בילדים.
סוזי בן-ברוך: זה אמור לפתור הרבה בעיות אחרות בבית-הספר.
רות מטות: אני מתייחסת כרגע לנושא של התעללות.
רות מטות: החלק הזעום של עבודת פקידי הסעד זה טיפול באותם ילדים עבריינים שמתחת לגיל 12.
רות מטות: זעום מאוד.
רות מטות: זה פחות מ1%-.
רות מטות: אבל בהחלט החלק המהותי הוא החלק של הטיפול בילדים שעוברים התעללות.
רות מטות: אני חושבת שהתפקיד של פקיד הסעד הוא לא רק בעבודה מול הילד וההורים אלא יש לו תפקיד מאוד חשוב בתוך מערכת החינוך, עם המורים, בזמן הגילוי ואחרי כן.
רות מטות: הרבה מאוד מעורבות היא סביב הקהילה עצמה, גם עם ילדים שחווים את ההתעללות כצופים.
רות מטות: זה נהפך לעבודה קהילתית ולא רק עבודה פרטנית או משפחתית.
תמר גוז'נסקי: אבל לזה אתם לא מגיעים.
רות מטות: הרבה פעמים אנחנו נכנסים לזה בלית ברירה.
רות מטות: לפעמים אירוע של ילדה אחת שנאנסה תופס עוצמה בכל בית-ספר, כשכולם שם בהיסטריה, כולל המורים וההורים.
רות מטות: אין ברירה, אז באמת עוזבים את כל העבודה האחרת והולכים ומתגייסים לצורך העניין.
דני נוה: יש לי שאלה בקשר לנתון שקיבלנו, לגבי 1,500 ילדים שמאותרים בחדרי מיון.
דני נוה: האם אתם יכולים לומר שאותם 1,500 ילדים הם לפחות בעדיפות עליונה, במובן הזה שהם זוכים לטיפול?
ציפי נחשון: לא משחררים אותם מבית-חולים אם פקיד סעד לא מגיע.
דני נוה: זה שלא משחררים אותם בלי פקיד סעד, זה בסדר.
דני נוה: אבל השאלה היא מה קורה אחרי כן.
מרים פבר: כל מקרה שבו ילד נמצא בסכנת חיים או בסכנה דחופה הוא בסדר עדיפות.
מרים פבר: אני לא יכולה להגיד שכל ה1,500- הם במצב הזה אבל כל אחד שהוא במצב הזה זוכה לטיפול בלתי רגיל.
מרים פבר: 1,500 זה רק הילדים המאותרים במערכת הבריאות.
מרים פבר: יש עוד ילדים כאלה.
ציפי נחשון: מחקר שנעשה באוניברסיטת חיפה על ילדים העדים לאלימות מצא שתי אוכלוסיות: של ילדים עדים לאלימות וילדים שהם גם עדים לאלימות וגם חווים אלימות.
ציפי נחשון: מצאו שמצבם הנפשי של אלה שהם רק עדים לאלימות גרוע יותר.
רמי בר-גיורא: אז קל וחומר מדינה שלמה שעדה לאלימות.
סוזי בן-ברוך: אני מרגישה קצת אשמה בגלל מה שקיבלנו, אולי נוותר על 100 התקנים האלה ....
סוזי בן-ברוך: גם משטרת ישראל נמצאת במצוקה, היא לא ברווחה.
סוזי בן-ברוך: העדיפות שנתן השר היא לכיוון ילדים.
סוזי בן-ברוך: השר שלך צריך להבין ממך שאכן זאת תמונת המצב.
סוזי בן-ברוך: התמונה היא נוראית וזועקת לשמיים.
סוזי בן-ברוך: לכן צריך לפנות לשר עצמו, לא מספיק המכתבים, צריך לפנות ולהראות לו את התוכניות.
תמר גוז'נסקי: ברשות
תמר גוז'נסקי: כם, אני רוצה לומר כמה מילים.
תמר גוז'נסקי: קודם כל, אני רוצה להודות לסנ"צ סוזי בן-ברוך על הדיווח המאוד מפורט וגם על הכיוון הזה של המשטרה.
תמר גוז'נסקי: לגבי שוטר בבית-ספר, הניסיון יוכיח מה הוא הועיל ומה הוא לא הועיל.
תמר גוז'נסקי: בימים עברו, כשהיינו קטנים, היתה אחות בבית-ספר שאני חושבת ששימשה לאותה מטרה.
תמר גוז'נסקי: האחות היתה הכתובת לכל השאלות והמענות וגם לשטויות, למריבות עם האמא, חסרות השחר וחסרות הטעם.
תמר גוז'נסקי: לילדה בת 12 מריבה עם אמא זה סוף העולם, לא חשוב שאין לזה אובייקטיבית שום משמעות, אבל שיחה אחת עם האחות היתה פותרת את הבעיה.
תמר גוז'נסקי: אחר-כך חשבו שפסיכולוגים ייכנסו לנישה הזאת.
תמר גוז'נסקי: אז היו פסיכולוגים.
תמר גוז'נסקי: אני לא חושבת שהשוטרים יוכלו למנוע באמת בעיות של אלימות במשפחה נגד ילדים ורציחות.
דני נוה: האחות היתה יכולה לאבחן את זה הרבה יותר טוב מאשר השוטר.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שהשוטר בעיקר נועד לחזק קצת את האגו של המורים.
תמר גוז'נסקי: היום יש בעיה קשה מאוד למורים בבתי-ספר.
תמר גוז'נסקי: הילדים מגיעים עם תפיסה אחרת של הזכויות שלהם, של מה מגיע להם.
רלי פלוטקין-קריב: בעיקר שמדובר במורות.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שזה בא לחזק את המורים ולתת להם קצת יותר משקל.
תמר גוז'נסקי: יש פה בעיות.
תמר גוז'נסקי: אני לא פוסלת בכלל את הניסיון הזה.
תמר גוז'נסקי: הנקודה השניה מתייחסת להבדל בין לדעת מספרים ולדעת שמות.
תמר גוז'נסקי: כאשר קבעו שיש כ400,000- ילדים מתחת לקו העוני, לפי הסטטיסטיקה המאוד מכובדת שנעשית בצורה מאוד רצינית כל שנה, זה 400,000 ילדים שאנחנו לא יודעים את השמות שלהם.
תמר גוז'נסקי: זה סטטיסטיקה.
תמר גוז'נסקי: 300,000 ילדים בסיכון - זה סטטיסטיקה.
תמר גוז'נסקי: ברור שאין לנו את השמות.
תמר גוז'נסקי: המספר הזה נותן לנו קנה מידה.
תמר גוז'נסקי: אבל כאשר יש לנו רבבות ילדים עם שמות, זה החלק המזעזע.
תמר גוז'נסקי: אם אנחנו מדברים על 10,000 הילדים האלה, או על 1,500 הילדים האלה, על 210 הילדים בעיריית נתניה, אנחנו מדברים על ילדים עם שמות, כתובות, גיל וכולי.
תמר גוז'נסקי: אם היינו מצליחים להגיע לילדים האלה ...
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שחוסר הפרופורציה בין הגילוי לבין הטיפול הוא באמת זועק לשמיים.
תמר גוז'נסקי: נזרקו פה על השולחן רעיונות, יותר טובים ופחות טובים, אבל אני מציעה, אנחנו נצטרך לשבת עם השר, נמצא דרך, לדיון מאוד רציני ומאוד מקצועי בנושא הזה.
תמר גוז'נסקי: העובדה שיהיה יותר גילוי מחייבת תשובה והיענות בכל המוסדות האלה.
תמר גוז'נסקי: שאלת התיאום היא שאלה מאוד מאוד מרכזית.
תמר גוז'נסקי: גם אם הרעיון שלי על המתנדב הוא לא טוב, אבל הרעיון של אדם מלווה, case manager, שייקראו לו איך שייקראו - זה דבר מרכזי.
תמר גוז'נסקי: אדם שיילווה את הילד, שלילד תהיה כתובת אחת כזאת.
תמר גוז'נסקי: לאו דווקא שוטר, זה יכול להיות מישהו אחר.
תמר גוז'נסקי: אנחנו נקיים עוד דיונים.
תמר גוז'נסקי: דיון אחד יהיה בענייני האלימות והתקשורת ויהיו עוד כמה דיונים.
תמר גוז'נסקי: אחר-כך נסכם את הנושא ואני מניחה שנניח מסמך.
תמר גוז'נסקי: אני מאוד מודה לכולכם.
תמר גוז'נסקי: סקירתו ועל תשובותיו ולכל המשתתפים.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שהמטרה צריכה להיות לא עשר שנים אלא חמש שנים.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שבחמש שנים ניתן להגיע לכך שכל ילד ילמד חינם בגיל שלוש-ארבע.
תמר גוז'נסקי: קהל נכבד, כבוד יושב ראש הכנסת, כבוד השר מלכיאור, כבוד השופטת סביונה רוט-לוי, חברי כנסת, נציגי ציבור, תלמידים, אני מברכת את כולנו לאירוע החגיגי לציון עשור לאמנת האו"ם לזכויות הילד.
תמר גוז'נסקי: גם לפני שהאמנה הזאת התקבלה העמים והאו"ם עסקו רבות בזכויות הילד, אבל רק באמנה שנחתמה לפני עשר שנים הגיע הרעיון של זכויות הילד לידי מימוש במסמך שחתמו עליו היום כל מדינות העולם, פרט לשלוש.
תמר גוז'נסקי: מבחינה זאת זה המסמך החשוב ביותר בזכויות ילדים.
תמר גוז'נסקי: לפני שאני אכנס לדברי הפתיחה, אדוני היושב ראש, אני מברכת אותך.
תמר גוז'נסקי: תרשו לי לברך את כל אלה שנתנו ידם לסיוע בהכנת האירוע החשוב הזה.
תמר גוז'נסקי: אני מתכוונת למשרד החינוך, הפיקוח על הוראות אמנות ותיאטרון, שעזרו לנו בהכנת הציורים, התערוכה שיש פה והתערוכות שיש בחוץ, וגם המועצה הלאומית לשלום הילד שגם תערוכה שלה על דמויות ילדים נמצאת בחוץ.
תמר גוז'נסקי: אני מבקשת גם להודות לעדי קול, רכזת השדולה למען הילד, שטרחה רבות להכנת האירוע הזה.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה להודות ליושב ראש הכנסת שהסכים שהיום בשעה ארבע במליאה אנחנו נפתח את הדיונים בדיון מיוחד שיוקדש לעשור לאמנה לזכויות הילד.
תמר גוז'נסקי: ובכך הכנסת רוצה לאותת לכל הגורמים – המוסדות, מוסדות החינוך, לכל מי שעניינו בילדים, להזכיר לזכור את האמנה, ללמוד אותה ובעיקר לכבד אותה.
תמר גוז'נסקי: ידידים יקרים, כולנו מסכימים לכאורה להנחה שילדים הם שמחה.
תמר גוז'נסקי: הבעיה היא רק שלא כל הילדים, לא כל שני מיליון הילדים ובני הנוער שחיים במדינת ישראל חייהם אכן שמחים.
תמר גוז'נסקי: וכוונתי לא רק לכ-500 אלף הילדים במדינת ישראל יהודים וערבים שחיים מתחת לקו העוני או בסמוך לקו העוני, שאין להם הזדמנות של ממש ליישם את הכישורים שלהם ולפתח אותם.
תמר גוז'נסקי: הבעיה היא שאנחנו נמצאים בתקופה קשה מבחינת השירותים לילדים, מבחינת תכניות הקיצוצים בשירותים האלה, מבחינת תכניות של הפרטה של שירותים לילדים, ולכן אנחנו נמצאים בתקופה שאנחנו צריכים להגן על הקיים בשורה של דברים, ולהמשיך ולהיאבק כדי שהשירותים הניתנים לילדים ישופרו ויתנו תשובה לילדים שחיים בתנאים קשים יותר מהאחרים - שחיים במשפחות חד-הוריות, שחיים במשפחות עולים, שחיים במשפחות ערביות שבהן המצוקות גדולות יותר.
תמר גוז'נסקי: אנחנו גאים בכך שבמדינת ישראל משנת 1949 יש חוק חינוך חינם.
תמר גוז'נסקי: אנחנו גאים בכך שהכנסת הקודמת אישרה את תחולת חוק חינם כבר החל מגיל שלוש.
תמר גוז'נסקי: אבל עדיין יש לנו הרבה מאוד קשיים בדרך ליישום החוקים האלה, ועדיין בהרבה מאוד תחומים ילדים לא מקבלים את מה שמגיע להם.
תמר גוז'נסקי: למרות שלכאורה כל ילד במדינת ישראל יכול להגיע וללמוד עד סוף כתה י"ב חינם, כך אומר החוק, בכל זאת, המציאות היא שמחצית מהילדים הערביים אינם מגיעים לכיתה י"ב.
תמר גוז'נסקי: המציאות היא שרק שליש מבני הנוער זוכים לתעודת בגרות בסיום כתה י"ב.
תמר גוז'נסקי: אנחנו גאים בכך שממשלת ישראל יחד עם המדינות האחרות אישררה את האמנה בדבר זכויות הילד עוד ב-1991.
תמר גוז'נסקי: אבל, מאז חלפו 8 שנים ועדיין האמנה הזאת איננה חלק מהחוק הישראלי, ולכן היא בגדר המלצה.
תמר גוז'נסקי: אם יבוא נער, אם תבוא נערה ותפתח את האמנה ותצביע על סעיף מסוים ותגיד: איפה הסעיף הזה מיושם לגבי?
תמר גוז'נסקי: אין להעמידה בשום בית משפט במדינת ישראל.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה להדגיש שהאמנה קובעת שהקריטריון העליון לגבי כל הפעולות גם של הפרלמנט, של הכנסת, של הממשלה, תהיה טובת הילד.
תמר גוז'נסקי: ושטובת הילד צריכה להיות המדריך של כל פעולות החקיקה וכל ההחלטות של הממשלה.
תמר גוז'נסקי: אבל בפועל מתקבלות מדי יום החלטות שפוגעות בילדים, אם זה החלטות אחרונות של סגירת מועדוניות לילדים במצוקה, גביית תשלומים, צמצום ההשקעה הממשלתית ביום חינוך ארוך, ועוד הרבה מאוד בעיות אחרות שנוגעות לילדים.
תמר גוז'נסקי: ארצות רבות בעולם עסקו בשאלה מה צריך לעשות עם האמנה הבינלאומית, איך צריך להגיב עליה, כי הממשלות נקראות להגיב על האמנה הזאת.
תמר גוז'נסקי: ובכן, במדינות רבות בעולם, גם במדינות מפותחות וגם במדינות מהעולם השלישי נקטו צעדים מאוד משמעותיים.
תמר גוז'נסקי: הקימו גופים שיש להם שמות שונים שהתפקיד שלהם להגן על הילדים, שהתפקיד שלהם לשמור על הזכות שלהם להביע דעה, למנוע ניצול, להבטיח את הזכות לחיות בחיק המשפחה וכו'.
תמר גוז'נסקי: לכן מתוך אותה גישה שהמדינה צריכה לקחת את האמנה לזכויות הילד מאוד ברצינות, אני הנחתי היום על שולחן הכנסת הצעת חוק בדבר כיבוד זכויות הילד בחקיקה ובהחלטות הממשלה.
תמר גוז'נסקי: ההצעה שלי היא שכל הצעת חוק וכל החלטת ממשלה תלווה בתסקיר.
תמר גוז'נסקי: כמו שעושים תכניות בנייה, תכנון ובנייה, צריך להכין תסקיר על ההשפעה על הסביבה, ואם אין תסקיר על ההשפעה על הסביבה, אי אפשר לאשר את התכנית - ההצעה שלי היא שבכל הצעת חוק של קידום בכנסת, בכל החלטת ממשלה יהיה תסקיר לגבי ההשפעה על הילדים.
תמר גוז'נסקי: בואו נבדוק איך ההחלטה המסוימת, איך החוק המסוים משפיע על ילדים.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שעצם הבדיקה הזאת, עצם העובדה שיצטרכו למסור דו"ח כזה בכתב, איך זה משפיע על ילדים, זה יהיה בידינו כלי קודם כל לדעת מה קורה, וכן להכריח את מקבלי ההחלטות במדינת ישראל לקחת את השיקול של טובת הילדים בצורה רצינית ולא רק לשלם מס שפתיים.
תמר גוז'נסקי: אחת מאבני היסוד של האמנה הבינלאומית, אמנת האו"ם לזכויות הילד, מדברת על הגנה על זכות הילד להביע את דעתו.
תמר גוז'נסקי: זאת אחת השאלות המרכזיות שאנחנו רואים בפעילות שלנו ואחת המטרות העיקריות - לשמוע את בני הנוער להתחשב בדעתם.
תמר גוז'נסקי: מדובר גם בדיונים בהצעות חוק, ובדיונים אחרים, מדובר גם בהליך שיפוטי או בהליך מנהלי וכו'.
תמר גוז'נסקי: לכן אנחנו בחרנו שהאירוע הזה שלנו יעמוד בסימן הדיאלוג בין בני נוער לבין נושאי משרה.
תמר גוז'נסקי: אנחנו הזמנו שרים, אנחנו הזמנו יושבי ראש ועדות, חברי כנסת, ממלאי תפקידים אחרים שיענו לשאלות שבני הנוער עצמם חיברו ויציגו ואנחנו נשמע את השאלות ואת התשובות.
תמר גוז'נסקי: ביוזמת השדולה של הח"כים למען הילד, בינואר 1999, חתמו הכנסת ומועצת הילדים והנוער הארצית על אמנה שהכותרת שלה היתה: הכנסת עם הפנים לנוער.
תמר גוז'נסקי: צעד אחד ליישום האמנה הזאת היתה החלטת הכנסת ה-15 להקים את הוועדה לקידום מעמד הילד, הוועדה שגם יזמה יחד עם השדולה למען הילד את האירוע הזה.
תמר גוז'נסקי: ולכן אנחנו רואים בפעילות שלנו באירוע הזה עוד צעד אחד בקידום זכויות הילד, ואנחנו חושבים שהמוטו של האירוע שלנו שזכויות אדם מתחילות בזכויות ילדים, צריך להיות המוטו של כל פעילות ציבורית בתחום זכויות האדם והאזרח.
תמר גוז'נסקי: אורחים נכבדים, חברי כנסת, אני מתכבדת להעביר את רשות הדיבור לחבר הכנסת יושב ראש הכנסת אברהם בורג לברך את האירוע.
אברהם בורג: שלום, בוקר טוב, גברתי היושבת ראש, אדוני השר, יעל, השופטת, חברי הכנסת, יצחק, כולכם הנוכחים, מי אתם?
אברהם בורג: מאיפה באתם?
אברהם בורג: - מאשל הנשיא, תל-אביב, באר שבע, אור יהודה, חיפה.
אברהם בורג: ואיך הגעתם הנה?
אברהם בורג: דרך מועצות הנוער.
אברהם בורג: קודם כל ברוכים הבאים.
אברהם בורג: אני רוצה להגיד תודה בשם כולכם ובשם כולנו לחברת-הכנסת תמר גוז'נסקי, שהיא לא רק יושבת ראש הוועדה למעמד הילד, אלא גם – ויתקן אותי יצחק קדמן, אם אני טועה - גם ספורטאית מצטיינת, מספר אחד בנושא של הדאגה לילד ולשלומו, והבחירה בה כיושבת-ראש הוועדה הייתה אולי הדבר הטבעי ביותר שקרה במהלך הכנסת הזאת.
אברהם בורג: אני חושב שהעבודה הגדולה שהיא עושה גם באירוע שהוא יוצא דופן בעבודה השוטפת שלנו לכבוד היום הבינלאומי, וגם בשוטף היומיומי שלנו ראוי לציון, ואני לא יודע כמה מילדינו חייבים לה ואיזה חובות, ואנחנו לא בהכרח יודעים.
אברהם בורג: תודה בשם כולם.
אברהם בורג: תודה רבה תמר.
אברהם בורג: בפתיחת הדברים, ברשותכם, אני רוצה להגיד כמה דברים שהם ברקע היותר רחב של הסוגייה הזאת.
אברהם בורג: מישהו שאל את עצמו פעם בשביל מה יש ילדות?
אברהם בורג: יש אמנה, ויש חוקים, בשביל מה בכלל צריך את הילדות הזאת?
אברהם בורג: או אם היא כל כך טובה אז למה היא נגמרת?
דני נוה: לא אצל כולם היא נגמרת?
אברהם בורג: זה נכון.
אברהם בורג: אבל אני חושב שיש לפחות שתי התייחסויות לילדות, ולנסות לתת לזה תשובה - אחת, מתוך נקודת ראייה של הילדות עצמה, שילדות זה שלב בלתי נסבל שאתה נמצא בו.
אברהם בורג: שאומרים לך מה לעשות, מציקים לך, תאכל, תשתה, מנגבים לך את החלב מהשפתיים, ותלך לישון בזמן, ואל תעשה, וכן תעשה.
אברהם בורג: או שהילדות היא איזה שהוא שלב שהוא בלתי ניתן להשגה שנית, אחרי שעברת אותו ואתה כל הזמן משתוקק לחזור אליו.
אברהם בורג: אבל מה עושים עם הילדות הזאת ובשביל מה היא קיימת - זאת הגדרה שבסופו של דבר אנחנו צריכים לשאול את עצמנו בשביל מה היא קיימת.
אברהם בורג: כדי לענות על השאלה הזאת, בשביל מה יש ילדות, אנחנו צריכים לשאול עוד שאלה.
אברהם בורג: מתי קורית הילדות?
אברהם בורג: כלומר, מתי זה, מתי אתה נחשב ילד.
אברהם בורג: ממתי זה נחשב, עד מתי זה נחשב.
אברהם בורג: ואני רוצה להציג לכם עולם שלם של סתירות שיציג שאלה שלכאורה היא נראית מאוד פשוטה, משהו שבין לידה, לבין אני לא יודע מה.
אברהם בורג: אני רוצה להראות לכם איך הקביעה הזאת שהיא יותר מאשר שרירותית, אין לה על מה שתסמוך.
אברהם בורג: למשל, אני מסתכל על הילד הקטן שלי, על נועם, היום הוא בן 10.5-11, לדעתי במהלך הקריירה הציבורית של נועם הוא נחשף ליותר הרוגים, פצועים, נאנסות, רוצחים, וסתם רשעים, ודרך צפייתו בחדשות או בעולמות התקשורת - יותר מאשר הקלגס הרומאי הוותיק ביותר שצר על ירושלים לפני 2000 שנה.
אברהם בורג: הילד שלי הוא ילד, או שכבר יש לו חלק מעולם ההתנסויות שהוא עולם התנסות של מבוגר.
אברהם בורג: אני לא מדבר על זה שבתוך המשפחה אנחנו הרבה פעמים בעולמות שלנו מדברים המון, והילדים שומעים אלף ואחד דברים, אני לא יודע איך זה אצלכם, אבל אצל ההורים שלי שלושת רבעי מהדברים היו סוד.
אברהם בורג: ומה שהיה מותר לילד לדעת, אסור היה לו לגלות לאחרים.
אברהם בורג: אצלנו הכל פתוח, וכולם מדברים על הכל, ולמה יש, ולמה אין, ודברים מן הסוג הזה, שאתה אומר לעצמך – הבגרות מתחילה עוד בתוך גיל הילדות.
אברהם בורג: אבל מצד שני, הילדות לא נגמרת בסוף גיל הילדות.
אברהם בורג: לפני שנה-שנתיים היה ויכוח אדיר בחברת "נייק" - מכירים את חברת "נייק"?
אברהם בורג: - האם להוריד את הלוגו המפורסם של ה-V.
אברהם בורג: כי מה הסתבר?
אברהם בורג: שמבוגרים רבים, ומבוגרים זה לצורך העניין קשישים כמוני, רגל בקבר, רגל על קליפת בננה, קונים הרבה מאוד מותגים של נייק, בגלל המותג של נייק, כי הם רוצים להיראות בעיני הילדים צעירים שעושים ספורט ורצים, ונראים ספורט אלגנט, או אני לא יודע בדיוק איך הם רוצים להיראות.
אברהם בורג: בעיני הילדים, פתאום המותג הזה נתפס בתור מותג זקן, ונייק אמרו אנחנו מפסיקים למכור למבוגרים, אנחנו רוצים למכור לילדים והחליטו לשנות את כל המתווה שלהם ובסוף לא שינו.
אברהם בורג: אבל כשאתה רואה היום אנשים בני 50 ו-60 הולכים עם ג'ינס, או פתאום מגדלים קוקו להנאתם, כולל בכנסת, ולא מצעירי חברי הכנסת, מי שיכול, אני לא מדבר על כאלה שיש להם מגבלות טכניות בנושא הזה.
אברהם בורג: אנחנו מדברים למשל על דיבור.
אברהם בורג: היה ויכוח גדול בין חבר הכנסת אילן גילאון לביני לפני כחודש, האם מציאות מסויימת בחיים הפרלמנטריים שלנו היא ל"הסתנג'ר" עלינו או "להסתלבט" עלינו?
אברהם בורג: רבותי, זה לא דיבור של מבוגרים, זה ניו-טוק, זה דיבור חדש שנשאב מתוך עולמם של הצעירים.
אברהם בורג: אז עד מתי גילאון ואני מושכים לצורך העניין את השיחה.
אברהם בורג: יש חנויות שלמות בקניונים שאנחנו מסתובבים בהם שהכותרת שלהם היא: משחקים למבוגרים.
אברהם בורג: יש סוגים שונים של משחקים, חלקם תמימים יותר, וחלקם תמימים עוד הרבה יותר.
אברהם בורג: זאת אינה סתירה מיניה וביה, זאת המציאות שעוסקת בשאלה שאותה אני שם כאן על השולחן, שאנחנו לא יודעים מתי מתחילה הילדות ומתי נגמרת הבגרות או להיפך.
אברהם בורג: אני אתן דוגמאות שעומדות בסתירה ממקום אחר.
אברהם בורג: גיל הווסת אצל נשים, או גיל הפריון אצל ילדים יורד מאוד בעשורים האחרונים.
אברהם בורג: אם הגיל היה 16 או 17 לפני כמה עשרות שנים, היום הוא 14 ו-12 ו-11.
אברהם בורג: אבל עם ירידת הגיל הזה, גיל תחילת בניית המשפחה בעולם המודרני הוא הרבה יותר מאוחר.
אברהם בורג: אז מה קורה?
אברהם בורג: אנחנו יותר ילדים או יותר מבוגרים?
אברהם בורג: אנחנו מושכים את הילדות לתוך עולם הבגרות, או מכניסים את הבגרות הפיזית לתוך עולם הילדות?
אברהם בורג: וכאשר אני שואל את השאלות האלה, אני טוען שהעולם שלנו הוא מצד אחד גם עולם הרבה יותר צעיר, שליש החברה הישראלית, תמר ציינה ששני מיליונים הם בגיל הקליינטורה של הוועדה שלנו.
אברהם בורג: העולם הוא גם יותר צעיר, אבל הוא גם יותר זקן.
אברהם בורג: כלומר, גם יש הרבה יותר מבוגרים, וגם יש הרבה יותר צעירים, והעולם הוא בו זמנית שני הדברים.
אברהם בורג: כאשר אנחנו מצמצמים את הדברים מעבר לשאלות הקיומיות: איך אני ילד, איך אני מבוגר, מתי אני מתחיל ומתי אבא שלי נגמר, או להיפך, אנחנו מגיעים לאזור של הכנסת שזה שאלות של חוק, של אחריות של ילדים, ואחריות כלפי ילדים שזאת אולי התוחלת של כל האמנה, אנחנו מגלים שגיל האחריות הציבורית יורד מאוד בחברה שלנו.
אברהם בורג: פעם אם לא היית בן 90 לא יכולת להיות ראש ממשלה, אמור 70.
אברהם בורג: היום, גילאי ה-40 וה-50, פתאום יכולים להיות.
אברהם בורג: תסתכלו על השכבה המובילה בתעשיות החדשות, אני לא מדבר על התעשיות המסורתיות, היא שכבה בני 25, 30, 35, אחרי כן אתה פסה, חבל על הזמן, תלך לבית אבות, תצא לפנסיה.
אברהם בורג: ופתאום מסתבר שהפער בין המנהיגות החברתית לבין החברה הצעירה הוא פער מצומצם מאוד.
אברהם בורג: הפער בין אבי זכרונו לברכה לביני, הוא פער של שתי מלחמות עולם.
אברהם בורג: אבא שלי נולד שתי מלחמות עולם לפניי.
אברהם בורג: הפער ביני ובין ילדיי הוא הרבה יותר מצומצם בהרבה מאוד עולמות.
אברהם בורג: היכולת שלהם לגלוש, היכולת שלהם לכתוב, היכולת שלהם להשתמש בכלים שהם כלי הקידמה, היא הרבה יותר חזקה מן היכולת שלי.
אברהם בורג: אותו דבר בתעשייה, אותו דבר בפוליטיקה.
אברהם בורג: אם אנחנו מגיעים לעולם שבו מתקיימת הילדות שאינני יודע בשביל מה היא קיימת, כי עוד לא הגדרתי, ואני לא יודע מתי היא קיימת כי אני נבוך, עולם הילדות הוא מלא סתירות בעצם ההתהוות שלו.
אברהם בורג: אנחנו מנסים כך כאנשים מודרניים, וכולנו כאן אנשים מודרניים, ורובנו גם אנשים דמוקרטים, אנחנו מנסים לעצב אדם שהוא גם אוטונומי וגם דמוקרטי.