GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
תמר גוז'נסקי: לכן הרעיון של חבר הכנסת נווה וחברת הכנסת גלאון הוא רעיון שראוי לבחינה מאוד מדוקדקת, בעיקר ברוח האמנה הבינלאומית לזכויות הילד, ובעיקר מתוך ידיעה שהיום יש הרבה מאוד נושאים שקשורים בילדים שאין להם פתרון, או שהפתרון שלהם חלקי מידי.
תמר גוז'נסקי: יש הרבה מאוד ילדים במדינת ישראל שסובלים מקיפוח, מאפליה, מעוני, מחוסר טיפול בבעיות החיוניות ביותר שלהם.
בתיה הרטמן: אנחנו לא רואים בשלב זה מקום להקים רשות למען הילד, מאחר והדבר עלול להיות על חשבון השירותים שאנחנו רוצים ומוכנים לספק לילדים.
בתיה הרטמן: הבעיה היא רק העדר משאבים.
בתיה הרטמן: אנחנו גם לא חושבים שבכל נושא שהוא בתפקיד של משרדי ממשלה אפשר גם לארגן משאבים, גם להקים גופים שיעבדו בשיתוף פעולה בין המשרדים.
בתיה הרטמן: אנחנו לא רואים שלצורך זה צריך לקיים רשות נפרדת, במיוחד כאשר הרבה נושאים של ילדים הם נושאים חסויים שנמצאים באחריותם של אנשים שמוסמכים לכך והאחריות מעליהם היא אחריות של בית המשפט.
בתיה הרטמן: אנחנו מציעים שבשלב זה הכיוון יהיה הנחייה לשיתוף פעולה.
בתיה הרטמן: כמובן שאנחנו תמיד מוכנים לקבל רעיונות מכל גוף אפשרי.
בתיה הרטמן: אנחנו גם הסכמנו למנות אפוטרופסים לדין לקטינים בהליכים שונים, כך שמי שחושב שהוא יכול לתרום לקטינים, יכול לעשות את זה בדרכים אחרות.
בתיה הרטמן: החשש הכבד שלנו הוא, שהקמת רשות שתהיה גוף נוסף תהיה גוף שבסופו של דבר יהיה על חשבון הילדים, כי במשרד שלנו יש מספיק תוכניות, יש רצון טוב, ואנחנו חושבים שזה לא יועיל.
בתיה הרטמן: זאת העמדה של המשרד שלנו.
דורית אלדר: אין ספק שהכותרת של דאגה לילדים היא כותרת שמדברת אל כולנו, גם כאנשי מקצוע וגם כאזרחים.
דורית אלדר: קל מאוד להתפתות לכל פעולה שאנחנו מאמינים שיכולה לקדם את מצבם של הילדים.
דורית אלדר: אני חושבת שאנחנו צריכים לעשות שיקול לגבי חלוקת המשאבים והעלויות של כל פעולה מהסוג הזה, ומה אנחנו יכולים לעשות כאלטרנטיבה באותם משאבים לטובתם של הילדים.
דורית אלדר: צריך גם לקחת בחשבון, בנוסף לשאלת החסיון, את השאלות של הניסיון הרב שהצטבר של החקיקה המאוד רחבה שקיימת ושאנחנו אחראים ליישום שלה, את קיום המדיניות בעקבות החקיקה הזאת, ואת האחריות של הגופים בשטח, כמו למשל הרשויות המקומיות והשירותיים הוולונטריים מבחינת היכולת ליישם ולבצע את התוכניות הרבות והשונות.
דורית אלדר: כל פעולה של תיאום בוודאי תהיה מבורכת אבל היא לא צריכה לבוא על חשבון העשייה שיכולה להמשיך ולהעשות.
תמר גוז'נסקי: למרות שהנימוקים הם כבדי משקל, יש מדינות בעולם שמצאו לנכון, לאחר קבלת האמנה, למנות שר לענייני ילדים.
תמר גוז'נסקי: השאלות הן רציניות.
תמר גוז'נסקי: מדינות העולם מצאו לנכון, למרות שיש משרד חינוך, למנות שר לענייני ילדים.
תמר גוז'נסקי: זה תמיד מעורר מחשבה.
תמר גוז'נסקי: אני לא אומרת אם זה רשות או שר, אבל עצם המחשבה על מישהו שהמינוי שלו ילדים ולא עבודה ורווחה, חינוך או עיריות, שמי כמוכם יודע עוסקים בנושאים רבים, זה דבר מאוד חשוב.
אברהם הופמן: אני מנכ"ל הרשות לשיקום האסיר.
אברהם הופמן: אני הייתי הרשות הסוציאלית הראשונה שאחריה הרכיבו את הרשות למלחמה בסמים וגם את הרשות למעמד האישה.
אברהם הופמן: כאשר יש נושא מאוד מוזנח ואתה צריך לרכז מאמץ ואתה צריך לעבוד בזמן מאוד קצר, אתה צריך רשות.
אברהם הופמן: בבירוקרטיה רגילה יש כל כך הרבה מגבלות, שאפילו אם אתה הפקיד הכי טוב בעולם לוקח לך הרבה זמן.
אברהם הופמן: ברשות יש אפשרות לפעולה מהירה, ולכן זה היתרון שלה.
אברהם הופמן: הרשות, למשל, לשיקום האסיר, קמה אף על פי שאפשר היה לעשות גוף תיאום.
אברהם הופמן: אני חושב שהרבה יותר קל לתאם עם ירדן מאשר לתאם בין המשטרה ובין השירותים הסוציאלים.
אברהם הופמן: עובדה, כאשר הכניסו הכל במינהלה אחת העסק הזה עבד.
אברהם הופמן: זאת אומרת אפשר ורשות מוכיחה את זה.
אברהם הופמן: הייתי גם בוועדה שהביאה להקמת הרשות למלחמה בסמים, ושם משרד הבריאות ומשרד הרווחה, למרות שהם שני משרדים שקיימים באותה מדינה, לא יכלו לדבר ביניהם.
אברהם הופמן: היה צורך ליצור מסגרת כדי לתאם את הדברים.
אברהם הופמן: בנושא הזה של ילדים צריכה להיות יד מרכזת בעלת סמכות גבוהה מאוד, זאת אומרת שיהיה לה דרג יחודי.
אברהם הופמן: כאן צריכים להזהר בבניה של דבר כזה, שבמפורש זה דומה למועצה להשכלה גבוהה, זאת אומרת שהוא לא נכנס לצד האופרטיבי, ואז אין חשש לבעיה הזאת של מספרים חסויים או לא חסויים.
אברהם הופמן: יש כל כך הרבה מאמץ בתחום הטיפול בילדים, ולמרות זאת אני רואה כמה קשה התיאום עם שני משרדים: אם זה בבעיות בריאות, אם זה בעיה להחליט אם הילד מפגר או חולה נפש.
אברהם הופמן: כמה קשה וכמה מומחים יושבים עד שמחליטים על ילד אחד וכמה ילדים נופלים בגלל הנושא הזה.
אברהם הופמן: יש חשיבות בנושא הזה בצד של ריכוז המידע.
אברהם הופמן: הרשות צריכה להיות ברמה כזאת של מינהלה.
אברהם הופמן: היא לא צריכה להיות בצד הביצועי, כי בצד הביצועי כל היום הם התעסקו בקטטות עם מאות גורמים, אבל לעומת זאת אם יבצעו מחקרים כי לא כל גוף קטן יכול לעשות אותם זה יהיה מאוד טוב.
משה בר: אני רוצה להתייחס לא לנושא של הרשות לילד, אלא להתמחות בקטע הנושאי, כלומר בקטע של הרשות הסטטוטורית, בעד או נגד, כן או לא.
משה בר: התשובה שלנו בגדול היא כן.
משה בר: אם מחפשים גוף שיגרום לאורך תהליך של זמן, לאורך ציר זמן מסויים, עם הרבה מריבות, עם הרבה מלחמות, אחידות במדיניות, תיאום גזרות בין הגופים השונים, פרופיל התייחסות הרבה יותר גבוה לנושא מסויים או לקהל יעד מסויים כמו שכתוב כאן, אנחנו היום ממליצים, לאור הנסיון הספציפי שלנו, לשקול את זה בחיוב.
משה בר: הרשות שאני מייצג כאן היום עובדת במודל קצת שונה מאשר הרשות לקידום מעמד האישה.
משה בר: יש לנו בהוויה המקצועית והאופרטיבית שלנו מעין סכיזופרניה חיובית.
משה בר: יש לנו בפירוש את הפן המתאם, הממריץ מצד אחד, ומצד שני גם מתגבש אצלינו הפן האופרטיבי.
משה בר: הרשות בזמנו, כאשר היא ניסתה לזהות חורים שחורים, מקומות שבהם אין שום פעילות ואיפה היא יכולה לקחת על עצמה start up ולקדם אותו ובסופו של דבר להביא אותו למשרד שאמור באמת לטפל בנושאים הללו, הקימה את הקהילות הטיפוליות ויזמה את כפרי הגמילה.
תמר גוז'נסקי: היה לכם תקציב?
משה בר: בהחלט.
משה בר: לפני כשנה, בהחלטה אסטרטגית שלנו, לאחר שהקהילות הטיפוליות היו "אצלינו" כ9- שנים, הן הועברו לטיפול משרד העבודה והרווחה.
משה בר: הרשות שלנו היום מתמקדת ב"סטרטפים" אחרים.
משה בר: אין שום ספק שאם את מסתכלת על כלל השטחים שאנחנו עוסקים בהם: מניעה, טיפול, מחקר, הכשרת כוח אדם, עבודה ברשויות מקומיות, המדדים כימותיים נטו, זה לא דיבורים בעלמא.
משה בר: אין שום ספק שמה שישנו היום שונה והרבה יותר טוב מבחינה כימותית ממה שהיה לפני 10, 11 שנה שהרשות לא היתה קיימת.
משה בר: ישנה בכל זאת הסתייגות אחת ברורה בקטע הזה: כל רשות, בין אם מחליטים להקים אותה ובין אם יוצרים סך התייחסות שונה בנושא מסויים, השר הממונה על הרשות חייב להיות שר מגבה, חזק, שידחוף את הנושא קדימה, כי להקים גוף שבסופו של דבר לא יהיה לא את הכוח לקדם עם גופים אחרים את הנושא שלטובתו הוא הוקם, אז באמת חבל להקים אותו.
אילנה בן שחר: ככלל המטרות המוצעות בחוק הן מטרות שמדברות בעד עצמן, זאת אומרת הן סגורות על כסף, כאשר יש בהחלט מקום, אני לא יודעת אם בדרך של חקיקה או בדרך של רשות, על מנת לקדם את המטרה.
אילנה בן שחר: המשרד בעד המטרות האלה אם בדרך כזו או אחרת, כי היום המצב טוב ממה שהיה לפני שנים, אבל הוא עדיין רחוק מאוד מכל הרמה של התיאום, של מאגרי המידע של קידום זכויות הילד, ואנחנו מרגישים את זה טוב בשטח, ומילא אנחנו, הילדים שאותם אנחנו מייצגים מרגישים את זה.
אילנה בן שחר: חשוב יותר מכל שנתאם בין כל המשרדים מבלי לפגוע בסמכויות המקצועיות של כל משרד ומשרד.
מירב שביב: אני שותפה לדעת משרד העבודה והרווחה.
מירב שביב: אני חושבת שצריך לבחון לעומק את התועלת בהקמת רשות מסוג כזה, כי אנחנו נתקלים היום בנושאים רבים שהם נושאים שהם גדולים, בעיות סבוכות, כמו למשל המלחמה באלימות, ועולה מידי פעם פתרון מהסוג הזה.
מירב שביב: אני חוששת מאוד שבמקרים מסויימים זה פתרון קל, שאם בוחנים אותו במבחן של עלות תועלת לא תמיד העלות שלו מצדיקה את התועלת, כלומר יכול להיות מאוד שאפשר להשיג את אותה תועלת בדרכים שיעלו לנו פחות כסף.
מירב שביב: אני מאוד חוששת שהקמת רשות מסוג זה תביא רק להקמת מנגנון בירוקרטי שיעלה הרבה כסף, ויכול להיות שיהווה כפילות למשרדים שמתמחים בנושא.
מירב שביב: ישנן דרכים, כמו הקמת ועדת מנכ"לים לתיאום, כמו דרכים נוספות, לתגבר באמת נושאים שהם חשובים ושרוצים להרים אותם.
מירב שביב: אני לא בטוחה שבמקרה הזה צריך להקים רשות.
תמר גוז'נסקי: מעבר לעניין העקרוני של הקמת רשות ו/או מסגרת אחרת שעוסקת בילדים, עצם הקמתה אומרת משהו על חשיבות הנושא מבחינה פוליטית ישראל, כמו שהרשות לקידום מעמד האישה, אני לא יכולה להגיד שהיא עשתה נסים ונפלאות, אבל עצם העובדה שקיים דבר כזה אומר משהו לגבי מה אנחנו חושבים על מעמד האישה.
תמר גוז'נסקי: הייתי רוצה לדעת האם משרד האוצר ערך אי פעם מחקר בנושא עלות התועלת של הרשות למלחמה בסמים, הרשות לשיקום האסיר.
תמר גוז'נסקי: האם יש מסמכים המעידים אם זה כדאי או לא כדאי?
תמר גוז'נסקי: מישהו בדק את זה?
מירב שביב: משרד האוצר לא עשה מחקרי עלות תועלת.
תמר גוז'נסקי: את הצבת את השאלה של עלות ותועלת, אבל אם אין לנו את הנתונים איך נדע.
מירב שביב: אין לי נתונים.
מירב שביב: אין לי מחקר מהסוג הזה, אבל מהכרות של הרשות למלחמה בסמים אני יכולה להגיד לך שנתח מאוד גבוה מתוך תקציב הרשות למלחמה בסמים, הוא תקציב של מנהלה.
דני נוה: מה רצית, שהגוף יתנהל מאליו?
מירב שביב: השאלה היא אם אותם הישגים של הרשות למלחמה בסמים היו יכולים להעשות בדרך אחרת של תיאום ושיתוף בין המשרדים, והאם היינו צריכים להקים מנגנון ב10- מיליון שקל.
מירב שביב: זאת שאלה.
מירב שביב: אני מכירה גם את הרשות לשיקום האסיר ואני יודעת שהיא עובדת נהדר, אז כל מקרה לגופו.
דני נוה: נדמה לי שהתנגדתם גם לזה.
מירב שביב: אני לא מייצגת את ההיסטוריה של משרד האוצר, אני אומרת מה שאני מכירה.
תמר גוז'נסקי: אנחנו יכולים לשמוע בדיונים גם דברים שמבוססים על אינטואציה ועל ידע כללי וידע אישי, זה בסדר.
תמר גוז'נסקי: יכול אדם לבוא לפה ולומר שהוא חושב כך וכך, אבל אם משרד האוצר רוצה ברצינות לעזור לכנסת לקבל החלטות נכונות וגם לומר שהוא בעד זה שכספי ציבור ינוצלו, אז הוא צריך להביא נתונים לגבי התועלת בעבודה של רשות X, או איזה בעיות חברתיות נפתרו, איזה פקקים זזו, משהו שאפשר למדוד.
תמר גוז'נסקי: הבעיה היא שאם אנחנו כוועדה של כנסת רוצים לדון באיזה שהוא נושא ולהוסיף לו את המימד הכלכלי, אנחנו חייבים נתונים.
מירב שביב: אני מקבלת את ההערה, ואני חושבת שכל מי שבא ואומר שהקמת רשות היא יעילה צריך להביא נתונים, לעשות מחקרים ולהוכיח שזה באמת יעיל.
מירב שביב: אני בהחלט יודעת שכאשר מקימים גוף שמתאם, אז יש כמה צורות להקים גופים מהסוג הזה, ואם זה עולה 10 מיליון שקל, או שיש ועדת מנכ"לים שיושבת, אז צריך לראות למה אנחנו רוצים להשקיע דווקא עוד 10 מיליון שקל בהקמת גוף כזה.
תמר ארז: יש לא מעט מקרים שנופלים בין כיסאות של משרדים.
תמר ארז: לאורך כל השנים שאני עובדת בשירות הציבורי, בעיקר עם ילדים עם צרכים מיוחדים, אני רואה לא כמה נחסך בהעדר מנגנון על, אלא כמה אנרגיות הולכות לגבולות שבין גופים שמגלגלים את האחריות זה למגרשו של זה, ואלה שסובלים הם המקרים הקשים ביותר.
תמר ארז: ילד שעובר מטיפול במרכז להתפתחות הילד כי סוף סוף זכה והוא זכאי לזכויות על פי חוק החינוך המיוחד, מקופח בשירותים שהוא מקבל בתוך מערכת החינוך.
תמר ארז: קופות החולים והמרכזים להתפתחות הילד לא נותנים את ההשלמה.
תמר ארז: זאת אומרת שהכניסה החגיגית למערכת חינוך בתוקף חוק מקפחת את הילד ואת המשפחה שלו משירותים שהוא קיבל קודם.
תמר ארז: אף אחד לא דואג לעגן את הזכויות ולתאם את מתן השירותים.
תמר ארז: אין רצף של שירותים לגבי אוכלוסיות.
תמר ארז: לילדים אוטיסטיים עד גיל 3 משרד הבריאות אחראי, לגילאים 3-21 משרד החינוך אחראי ול- 21 ואילך זה בשיתוף משרד הבריאות ומשרד העבודה והרווחה.
תמר ארז: שבוע שעבר מנהלת בית ספר לאוטיסטים הציגה לי את זה כבעיה החשובה ביותר עבורה.
תמר ארז: הצרכים שבין חוק חינוך חובה ובין צרכים מיוחדים עוברים בוועדות החלטה.
תמר ארז: לילדים שצריכים טיפול בפנימייה, לילדים נזקקים ביותר אין לנו לתת להם את הזכויות שלהם בסידור פנימייתי כי אין מקום.
תמר ארז: משרד החינוך חייב לתת מקום.
תמר ארז: במפגש עם ועדות החלטה אנחנו לפעמים נתקלים באוזלת יד במקרים בסיכון הגבוה ביותר.
תמר ארז: אני חושבת שגם צריך לתת מעמד לנושא אבל גם לתת כלים לטיפול בו.
בלהה נוי: אנחנו מאוד בעד, וזאת משתי סיבות: א.
בלהה נוי: במציאות שלנו זכויות הילד לא מתממשות.
בלהה נוי: בעבר הקמתי גוף של ombudsman בתוך משרד החינוך, ואני עדה לזה באופן אישי שהזכויות לא מתממשות.
בלהה נוי: ב.
בלהה נוי: שיתוף הפעולה בין המשרדים, למרות שהוא יותר טוב הוא מאוד מוגבל ויש תחרות סמויה בין המשרדים וצריכים איזו שהיא רשות שכן תרכז את הדברים.
בלהה נוי: אני רואה מעין סתירה בין היומרה להקים כל כך כוללני לבין, למשל, שלאדם שהתמנה למנהל צריך להיות נסיון של 3 שנים, שזה נראה לי דבר שמגמד את התפקיד.
בלהה נוי: אני חושבת שכדאי לראות עוד פעם מה הולך לקרות, כי אם היומרות הן גדולות אז התפקיד צריך להיות תפקיד נכבד, והדרישות מאדם שינהל אותו צריכות להיות מעל ומעבר.
בלהה נוי: המילה רשות כבר מאוד שחוקה.
בלהה נוי: מחר אני הולכת לוועדת שרים במחשבה על רשות לנושא של האלימות.
בלהה נוי: אני פוחדת שכל המדינה תתחלק לרשויות רשויות.
בלהה נוי: הנושא של רשויות הוא נושא בעייתי.
בלהה נוי: אני מציעה לבדוק מה מדינות אחרות עשו.
תמר גוז'נסקי: באחת הישיבות הבאות אנחנו נדון בנושא הזה של הנסיון הבינלאומי בנושא ה ombudsman , שקיים בשבדיה ובהרבה מדינות אחרות.
תמר גוז'נסקי: הנסיון הוא מאוד מעניין, אבל המעמד של האיש הזה הוא כמעט כמו של בית משפט עליון.
תמר גוז'נסקי: זה מן מעמד ייחודי ומיוחד שכולם צריכים לפחד ממנו וממה שהוא עושה.
תמר גוז'נסקי: באמת נתנו שיניים בלתי רגילות כך שיש לו הזכות לייצג ילדים כמעט מול כל רשות.
תמר גוז'נסקי: זה כשלעצמו יוצר כתובת מאוד מעניינת, שלפחות ראוי ללמוד מהנסיון שלה כדי להגן על זכויות ילדים.
בלהה נוי: אני לא חושבת שהשאלה היא פחד, אלא השאלה היא כבוד.
בלהה נוי: אולי הדבר העיקרי זה מידת המשאבים שיינתנו לגוף הזה, כי זה יכול להגמר במנכ"ל, משרד וכסא, ואם זאת הכוונה אז חבל בכלל להתחיל לנסות.
בלהה נוי: אם עושים, אז צריך ללכת עם זה רחוק.
דפנה גולדברג: כמובן שהנושא הוא חשוב, מהותי וכו', אבל בהחלט הייתי רוצה להצטרף לעמדה של הגברת שדיברה על הנושא של הרשות כגוף כזה או אחר.
דפנה גולדברג: אני חושבת שאין חולק על זה שצריכה להעשות איזו שהיא עבודה בנושא תיאום בין משרדים או הגברת החשיבות.
דפנה גולדברג: השלב הנוכחי של הצעת החוק הוא דווקא השלב המתאים ביותר לבחון את הנקודה.
דפנה גולדברג: יש בנציבות שירות המדינה מינוי לוועדה לשינויים מבניים, שבה יושבים נציגים מכל משרדי הממשלה, ושם זה המקום לבחון לגבי כל הצעת חוק כזאת ולגבי כל רעיון של פתרון כזה, מה היא הדרך הנכונה להקים ולארגן גוף כזה.
דפנה גולדברג: אני חושבת שבגלל שאנחנו עכשיו נמצאים לפני קריאה טרומית, כדאי להעביר את הנושא הזה.
דפנה גולדברג: בעבר מי שעמד בראש הוועדה היה רחלבסקי, שהיום הוא בשכר.
דפנה גולדברג: היום צריך למנות מישהו אחר במקומו שישב בראש הוועדה.
דפנה גולדברג: כדאי מיד להגיש את הנושא הזה לוועדה הזאת.
דפנה גולדברג: על הנושא המהותי אין בכלל ויכוח, אני משערת שרוב הוויכוחים יהיו על הנושא של איך כדאי להקים את הרשות הזאת או איך יהיו לה השיניים הכי טובות לפעולה.
דפנה גולדברג: אני רוצה להגיד שדווקא בנושא של קידום מעמד האישה, לנו יש בעיה.
דפנה גולדברג: אנחנו נתקלנו במצב שהוועדה לקידום מעמד האישה פעלה במקומינו, זאת אומרת במקום שניצור פה מן מצב של קידום הנושא, נוצרו מצבים של מאבקי כוחות.
דפנה גולדברג: במקום יתאמו, יזמו, יקדמו באו ופעלו במקום, כמו למשל הממונה על קידום של נשים בשירות המדינה.
דפנה גולדברג: זה יצר מצב שבמקום לקדם את המטרה, אנחנו מתעסקים בדברים פחות חשובים.
דפנה גולדברג: לכן היינו רוצים לקדם בצורה של מתכונת נכונה.
אלי בן-גרא: אנחנו בעד.
אלי בן-גרא: אני חושב שלא טוב ללמוד דווקא מהנסיון של שתי הרשויות שדיברו קודם, כי גם הרשות למלחמה בסמים וגם הרשות לשיקום האסיר עוסקות בפיתוח שירותים ובהפעלת שירותים.
אלי בן-גרא: זה נכון שמידי פעם מעבירים מידע.
אלי בן-גרא: אני חושב שהרעיון ביסודו הוא טוב, וזאת בתנאי שלא יעסקו בפיתוח שירותים והפעלתם כך שזה יתחרה בגופים קיימים.
אלי בן-גרא: אין טעם לעשות את התחרות הזאת.
אלי בן-גרא: אם הייתי לוקח את המודל של המועצה לשלום הילד של ד"ר יצחק קדמן, זה מודל מצויין שצריך פה להעלות כיתה ולקבל הכרה בחוק במעמד ממלכתי ולהיות השדולה החוקית למען הילד, אבל כל זאת בשמירה על היכולת המוסרית, המקצועית להשפיע בכך שהוא לא מפעיל שירותים ומתחרה עם גופים אחרים.
אלי בן-גרא: זה לא טוב לעשות.
אלי בן-גרא: הרעיון הוא מצויין, צריך לקדם אותו, צריכים אותו, כי כמו שאמרה נציגת משרד החינוך, הילדים במדינת ישראל מוזנחים.
אלי בן-גרא: יש היום נוכחות של גופים מתנדבים, וזה טוב שיש, רק צריך לפי דעתי לתת להם קורת גג.
אלי בן-גרא: דווקא בתחומים האלה הרשות למלחמה בסמים והרשות לשיקום האסיר כן הצליחו.
אלי בן-גרא: הנושא הוא במעמד ציבורי מאוד גבוה, הוא בסדר היום הציבורי כל הזמן, ולכן האוצר לא יכול להתעלם ממנו.
אלי בן-גרא: ממשלות שלמות נדרשות לדון בו.
אלי בן-גרא: אני חושב שזה חשוב להקים את הרשות הזאת.
אלי בן-גרא: כמובן שבמהלך החקיקה אפשר להכניס שיפורים כמו מי יהיה המנכ"ל, מה יהיו המטרות, אבל בעיקרון אסור להרוג את זה כבר בהתחלה.
אלי בן-גרא: להיפך, צריך לקדם את זה קדימה.
זהבה גלאון: מדובר באיזה שהוא רעיון כמעט ראשוני.
זהבה גלאון: אני לא חושבת שהרעיון הוא לעסוק כרגע בפרטים, אלא לדבר על התפיסה העקרונית למה חשוב שתהיה רשות מתאמת כזאת.
זהבה גלאון: בדרך כלל נחיצות של רשות כזאת קמה על רקע של מחסור, או על רקע של תחושה שיש דברים שנופלים בין הכיסאות.
זהבה גלאון: אני קצת מודאגת שמתוך דאגה לזה שיש יותר מידי גופים - ואני לא מדברת על גופים חוץ פרלמנטריים כמו המועצה לשלום הילד - וזה שיש משרדים שממילא יש בהם אנשים, יש כאן איזה שהוא נסיון להצר צעדים של מגמה שאני חושבת שמתבקשת ושיש לה מודלים מקבילים בעולם.
זהבה גלאון: אם לא בחנו אף פעם, אז אי אפשר לדעת מה היה נחסך, מה לא נחסך ומה עשוי היה להחסך לולא כמה רשות כזאת או רשות אחרת.
בתיה מילר: במועצה לילד החוסה כבר מזה כמה שנים אנחנו רואים צורך אדיר להקים רשות לילדים חוסים.
בתיה מילר: אני לא יודעת מה הרשות לילד אומרת, אבל אין ספק שהילדים החוסים נופלים בין הכיסאות, על אף שאנחנו עובדים בהרמוניה עם הרשויות.
בתיה מילר: יש ילדים שמאושפזים בבתי חולים לחולי נפש, הפנימיות הטיפוליות לא מקבלות תקציבי פיתוח, אין כסף ממשרד ממפעל הפיס.
בתיה מילר: יש הרבה מאוד חסכים.
מוטי וינגר: והרשות תפתור את זה?
בתיה מאיר: אני לא יודעת אם רשות כזאת, אבל צריך להקים איזו שהיא רשות על-מנת שתגן.
זאב זמיר: ישראל אישרה את אמנת האו"ם בדבר זכויות הילד ב1991-.
זאב זמיר: ב1993- היא היתה צריכה לתת דו"ח על מצב הילדים בישראל.
זאב זמיר: עד היום - 1999 - לא ניתן הדו"ח.
דני נוה: אין מי שיתן אותו.
זאב זמיר: זה תחת החסות של משרד המשפטים, אבל אין מי שדוחף.
זאב זמיר: אני חושב שזאת רק דוגמה קטנה לנחיצות של רשות או משרד ממשלתי שיראה את הנושא הזה של ילדים, נוער, הייתי מוסיף לזה גם את הצעירים בתור תיק שלו שהוא צריך לקדם אותו ולתמוך ביוזמות בשטח, ולא להשאיר את הנושא הזה לתפעול של משרד הרווחה, משרד הבריאות או משרד החינוך.
זאב זמיר: בהחלט יש מקום לא רק לגוף מתאם אלא לגוף שיוסיף את הערך המוסף, וזאת כדי לגרום ליוזמות חדשות לצאת לפועל.
זאב זמיר: אני רואה את זה בפעולה של האגודה שלנו, שאנחנו מגיעים לעיר וחסרים 10 אלפים שקל כדי להפעיל פרוייקט של 100 אלף שקל ואין מי שיתן אותם.
זאב זמיר: כל הגופים פועלים: אגף הרווחה פועל, אגף החינוך פועל, אבל חסר גוף שיתן את הערך המוסף הזה.
זאב זמיר: אני רואה את הרשות למלחמה בסמים נותנת ערך מוסף כזה בהרבה מאוד פרוייקטים, ואני חושב שרשות כזאת תוכל לתת ערך מוסף רב לפעילות למען ילדים ונוער.
מוטי וינטר: אני מציע שנלמד מהנסיון של רשויות שהוקמו.
מוטי וינטר: בדרך כלל רשויות שהוקמו, מהסוג של מלחמה בסמים והרשות לשיקום האסיר, הוקמו בזמנים שהנושאים האלה לא טופלו.
מוטי וינטר: הרשות לסמים הוקמה בעת שהנושא של הסמים התחיל להתפתח בארץ, כנ"ל הרשות לשיקום האסיר לפני 15 שנה.
מוטי וינטר: מדובר על שתי רשויות שהן מאוד ספציפיות.
מוטי וינטר: אנחנו מדברים פה על אחד הנושאים הכי גדולים של המדינה, גם בהיקף של אוכלוסיית היעד וגם בהיקף של המיניסטריונים והרשויות שמטפלים.
מוטי וינטר: החבר מאב"י דיבר על כך שאין 10 אלפים שקל, אבל לצערי הרב אין הרבה מיליונים של כספים.
מוטי וינטר: בין אם תהיה רשות ובין אם לא תהיה רשות, תמיד חסר למישהו 10 אלפים שקל.
מוטי וינטר: אני לא חושב שיש תחרות בין המשרדים.
מוטי וינטר: אני חושב שאחת הבעיות הגדולות בתחום הילדים היא שכמעט כל משרד לא מצליח להקיף את המטרות ואת היעדים שהוא מופקד עליהם.
מוטי וינטר: אם פעם, בתחילת שנות השיבעים, בזמן הפנתרים, היה מאבק, היום לא זה המצב.
מוטי וינטר: היום המצב הוא שכל משרד בקושי עומד בסטנדרטים שלו, ולפעמים הוא מעדיף להעביר למשרד אחר ובלבד שיעזבו אותו בשקט כי הוא לא עומד בהיקף התופעות החברתיות.
מוטי וינטר: העובדה שחבר הכנסת דני נווה, שנחשב איש מדיני, מעלה את זה, מראה לנו על השינויים הגדולים בחברה הישראלית, וזה מה משליך עלינו.
מוטי וינטר: אף אחד לא הזכיר כאן את הקמתן של כמה עמותות מאוד משמעותיות שעוסקות בנושא של ילדים.
מוטי וינטר: "אשלים" זה גוף שבמידה רבה עושה חלק מהדברים בעיקר במימד הפיתוחי ושותפים בו כל משרדי הממשלה, האוצר, הג'וינט והפדרציה של ניו-יורק בסדר גודל של 7,10 מיליון דולר בשנה.
מוטי וינטר: את הפונקציה של מידע ומחקר עושה היום מכון ברוקדיל, ויש לנו בזכותו המון ידע ומידע שלא היה לנו לפני 3 ו4- שנים.
מוטי וינטר: את המימד הוולונטרי, השדולתי עושה המועצה, כמו שאמר אלי בן-גרא, ואני לא חושב שכדאי להפוך אותה לרשות, כי כל הכוח שלה - ואתה מכיר כמה ד"ר קדמן מקפיד לא לקחת גרוש מהממסד ולשמור על העצמאות שלו - זה שהיא עצמאית, ואוי לנו אם זה היה אחרת, כנ"ל אב"י וכנ"ל המועצה לילד החוסה.
מוטי וינטר: זה היתרון של גופים חוץ ממסדיים.
מוטי וינטר: זאת בעצם התמונה שקיימת היום.
אלי בן-גרא: חסרה רק הרשות.
מוטי וינטר: לא, כל מה שכתוב בהצעת החוק דה-פקטו קיים.
מוטי וינטר: לפי דעתי הקמת הוועדה לקידום מעמד הילד זאת המהפיכה הגדולה ביותר שחלה בכנסת בתחום החברתי.
מוטי וינטר: אם את דיברת על זה אם שמים תשומת לב או לא, אז לפי דעתי בהקמת הוועדה יש יותר ערך מאשר כל ועדה אחרת בממשלה, כי באמצעותך כולנו נקראים לשולחן.
מוטי וינטר: אם יש את כל הגופים האלה, לשם מה צריכה להיות רשות, שלהערכת כולנו משרד האוצר יאשר 5 מיליון, 10 מיליון שיספיקו לאחזקת מנכ"ל, עוזרת, מזכירה, ועשיית כמה מחקרים.
מוטי וינטר: אני חושש שהכוונה שלך, חבר הכנסת דני נווה, נהדרת אבל תשיג בדיוק ההיפך, כי באותו רגע שתוקם רשות, הממשלה תתפאר בכך שהיא הקימה רשות חדשה לקידום הילד ובכך היא תפתור את בעיותיה, כאשר כולנו יודעים שבעצם הבעיה מספר אחת בתחום של הילדים שיש לנו חוקים שאנחנו לא מצליחים לממש אותם.
מוטי וינטר: אם כאן הגברת דיברה על חוק פיקוח מעונות ואנחנו אחראים, אז אנחנו לא מסוגלים לממש אותו כמו שאנחנו רוצים.
מוטי וינטר: יש 16 חוקים אחרים שהיועצים המשפטיים יפרסו לפניכם עוד שתי דקות, ואתם תראו שאנחנו לא מסוגלים לעמוד בהם.
מוטי וינטר: מי כמוך יודע את זה, גברתי היו"ר.
מוטי וינטר: את כל הזמן נאבקת על נושא של מעונות יום ומשפחתונים, כמעט עשית לנו מהפיכה שלמה בתוך המשרד, ולמה, כי יש מחסור במשאבים.
מוטי וינטר: לכן אני חושב שהתרומה הכי גדולה של חבר הכנסת דני נווה תהיה אם הוא יצטרף לשדולה לילדים על מנת לממש את החוקים.
מוטי וינטר: בעיני זה יכול הרבה יותר לקדם את העניין, ואני לא מתנגד לרעיון של רשויות, אני רק אומר שחבל להמציא את הגלגל מחדש.
יפה הרצברג: אני לא כל כך מכירה את הגופים שעוסקים בקידום הילד ואני לא יכולה להתייחס אם צריך או לא צריך, אני רק יכולה לומר מהנסיון שלנו, שהרשות הוקמה על פי חוק ב1977.
יפה הרצברג: אמנם היום זה לא בדיוק היום המתאים כאשר בשבת היתה תאונה כל כך מחרידה, אבל בסך הכל - ואני לא רוצה לזקוף את זה לזכותה של הרשות בלבד- היתה בשנה האחרונה, בהשוואה לשנים קודמות, ירידה של 20% בתאונות דרכים.
יפה הרצברג: אני בפירוש לא זוקפת את זה לזכותינו, אבל מה שאני רוצה לומר הוא שכאשר יש רשות שעושה, יש לה אפשרות לאחד, לתאם, לחדד בין רשויות אחרות וגופים אחרים שעובדים ביחד, יש לזה קידום רציני ביותר.
יפה הרצברג: כאשר מסתכלים ממבט על כל הגופים ביחד, יש בזה תרומה אדירה.
תמר פלד-אמיר: בעקבות הדברים של מר וינטר, כן קיימים היום צרכים בשטח של רשות.
תמר פלד-אמיר: יחד עם זאת, הדברים שנאמרו כאן שאני יכולה לסכם ב3- נקודות מרכזיות, הם תנאי יסוד שבלעדיהם חבל להשקיע בעבודה על הרשות ובהקמתה שמא הכספים שיושקעו ברשות לא יביאו לאותה תועלת, אולי כפי שאפשר להביא במקום אחר, והתנאים בראש וראשונה זה עצמאות של הרשות.
תמר פלד-אמיר: אני חושבת שהעניין של עצמאות של רשות מול משרדי ממשלה הוא מאוד חשוב, כדי שהיא תוכל ליזום, לקדם מדיניות כפי שהיא תמצא לנכון, לבקר ולפקח איפה שצריך על עבודת משרדי הממשלה.
תמר פלד-אמיר: לאלמנט של העצמאות מצטרף האלמנט של הסמכויות.
תמר פלד-אמיר: אני חושבת שאם תקום רשות שהסמכות שלה תהיה רק לייעץ ולא יהיה לה סמכות בפועל להביא ליישום המדיניות שהיא תרצה להתוות או ליישום הביקורת במקומות אלו ואחרים במשרדי ממשלה, התועלת ברשות כזאת תצטמצם.
תמר פלד-אמיר: לכן אני חושבת שכדי להקים אותה חשוב שתהיה עבודת הכנה מתאימה ושיתוף פעולה עם המשרדים.
תמר פלד-אמיר: אם היא תקום על אפם וחמתם של משרדי הממשלה, אני מסופקת עד כמה היא תוכל בסופו של דבר להביא לתועלת, כי ברור שתחומי העיסוק שלה נוגסים במידה זו או אחרת במשרדים הקיימים, ולכן חשוב לתאם את זה מבעוד מועד.
תמר פלד-אמיר: אם התקציב לא יהיה עצמאי והולם מבחינת השיעור שלו, אז שוב יכול להיות שתקום רשות אבל בפועל שהפעולות שלה יצטמצמו מאוד.
תמר פלד-אמיר: אז יש חשש מאיזה שהוא מס שפתיים.
מוריאל נחמן: תמר הצביעה על כך שליד הרשות צריך להיות מנגנון, והיא גם בפירוש דיברה על מנגנון בעל סמכויות שמחוייב בפעילויות מסויימות.
מוריאל נחמן: המשרד שלנו טוען שהפעילויות נעשות על ידי השירותים השונים במשרד.
מוריאל נחמן: אנחנו עדים למגמה של הקמת רשויות.
מוריאל נחמן: כולנו יודעים שרשות מוקמת עם מנגנון, רשות מוקמת עם משאבים, והיא לא מסתפקת בפעולות של תיאום, של ייעוץ וקביעת מדיניות, היא גם רוצה לפעול בתחומים שכל המשרדים, גופים או עמותות ציבוריות רוצים לפעול בהם.
מוריאל נחמן: נדמה לי שבשנים האחרונות אנחנו עדים לממשלה שנייה במשרדי ממשלה.
מוריאל נחמן: ליד כל משרדי הממשלה יש רשויות.
מוריאל נחמן: מה שאנחנו חושבים שצריך להיות כדי לפתור את הנושא של התיאום זה מינוי יועץ מתאם ליד ראש הממשלה, שיתאם את כל הפעילויות של המשרדים, שיזום את התוכניות, אבל שלא יהיה לו את הסמכויות.
תמר גוז'נסקי: את אומרת את אותו הדבר רק להיפך.
תמר גוז'נסקי: ברור שאין שום כוונה שהרשות שתקום או המסגרת הזאת שתקום לא תתן חיסונים לילדים ולא תקים מועדוניות.
תמר גוז'נסקי: לא זאת הכוונה.
תמר גוז'נסקי: אני לא חושבת שיש בכלל מחשבה כזאת של לתפוס את מקומם.
תמר גוז'נסקי: הרעיון אני חושבת הוא קצת אחר.
תמר גוז'נסקי: הייתי לאחרונה בז'נבה בכינוס בקשר לעשור לאמנה לזכויות הילד, והיו שם בני נוער יהודיים שאחד מהם אמר:
תמר גוז'נסקי: אצלינו באירופה יש בית דין לזכויות אדם, וכל מי שבאירופה חושב שנפגעו זכויות האדם שלו יכול לפנות אליו.
תמר גוז'נסקי: למה לא הקמתם בית דין לזכויות ילדים, אנחנו רוצים בית דין כזה.
תמר גוז'נסקי: זאת השקפה שלא המדינה היא זאת שעושה טובה לילד שהיא נותנת לו משהו, אלא לילד יש זכות ל1,2,3,4,5, והילד בא ואומר לרשויות שהם לא נותנים לו את מה שמגיע.
תמר גוז'נסקי: אפרופו אותם 17 חוקים.
תמר גוז'נסקי: אני בטוחה שהרבה מאוד ילדים במדינה יש להם מה לומר על מה שכתוב בחוק ומה שהם מקבלים.