GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכאל מלכיאור: אם לא נדע לעשות טיפול ראוי לגבי האחר בחברה, שזה קודם כל העובדים הזרים, שעובדים פה בלי זכויות, אני לא מתייחס עכשיו לשאלה האם צריך עובדים זרים או לא, אבל מי שנמצא פה - הטיפול בעניין משקף היותנו חברה יהודית.
מיכאל מלכיאור: אנחנו מתייחסים מאוד בחומרה ובצדק למדינות באירופה היום שיש מפלגות קיצוניות שיש להן תכניות נגד העובדים הזרים שגרים בקרבם.
מיכאל מלכיאור: אנחנו צריכים לדעת שאנחנו היום גם חלק מאומות העולם, וגם מה שאנחנו עושים - אנחנו עומדים למבחן גם אצל כל אומות העולם, גם אצלנו, ומזה אני יכול להגיע גם לשאלה שלך.
מיכאל מלכיאור: לגבי הילדים של העובדים הזרים שנמצאים אצלנו, מבחינתי אנחנו חייבים גם לפי האמנה, וגם לפי חוקי מדינת ישראל, אנחנו צריכים לתת בדיוק אותן זכויות ובדיוק אותו טיפול כמו שאנחנו נותנים לילדי ישראל.
מיכאל מלכיאור: זה דבר פשוט ובסיסי, גם לאנשים שבאו לפה בצורה לא חוקית.
מיכאל מלכיאור: יכול להיות שצריך לטפל בעובדים הזרים בצורה אחרת, אבל הילדים לא צריכים להיות קורבנות של הצורה שההורים שלהם הגיעו לפה, ולכן גם אם ההורים הגיעו בצורה לא חוקית, כל זמן שהם פה, מגיע לילד מלוא הזכויות לגבי חינוך, לגבי בריאות, לגבי הגנתו בתוך החברה כמו כל ילד שנולד פה.
מיכאל מלכיאור: אני מתכוון לקדם - אולי בעזרת הוועדה פה בכנסת - את הכיוון הזה.
יעל ארמוני: את השאלה הבאה תפנה גלית אללוף ליושב ראש ועדת העבודה והרווחה, חבר הכנסת דוד טל.
גלית אללוף: אני לומדת בבית הצייר, אני בת 15.5 ואני עובדת ב"בזק".
גלית אללוף: מדוע בישראל מותר לילדים לעבוד רק מגיל 16, ואיך אתה מתכוון להתמודד עם העובדה שילדים רבים עובדים בגיל מוקדם יותר ונאלצים לשקר למעסיקים וזאת על מנת להביא כסף למשפחה?
דוד גל: אני אענה, אבל ברשותכם אני רוצה להשיב גם על השאלה הקודמת בנושא ילדי העובדים הזרים.
דוד גל: הנושא הזה נמצא בחוק הסדרים, והוא יתפצל לוועדת הכספים ואולי לוועדת העבודה, אני לא בטוח, אבל אם הוא יועבר לוועדת העבודה, ועדת העבודה התכוונה לדון בנושא הזה מכל האספקטים האחרים - בנושא של בריאות הילדים, בנושא חינוך הילדים, וכל הנושאים האחרים, כך שאם החוק הזה יגיע אלינו, אז בוודאי שנטפל בחוק הזה לאורכו ולרוחבו.
דוד גל: לגבי השאלה שגלית שאלה – קודם כל החוק מדבר על כך שמותר לעבוד מגיל 15.
דוד גל: וזאת משום שיש חוק לימוד חינוך חובה, שילד בן 6 עד גיל 15 אמור לחבוש את ספסלי בית הספר, ספסלי הכיתה וללמוד.
דוד גל: אם הוא יעבוד לפני כן, ברור שהוא ייעדר מבית הספר.
דוד גל: הכוונה היא שהוא קודם כל ילמד, ימלא את מה שחסר לו בבית הספר, ולאחר מכן יוכל לעבוד.
דוד גל: יש מקרים מיוחדים, שהחוק מתיר לשר העבודה והרווחה לאפשר לילדים יותר צעירים לעבוד בגיל יותר צעיר, אבל זה לא לתקופות זמן ארוכות.
דוד גל: זה בדרך כלל במקרים מאוד מיוחדים כמו בחופשים, חודש פה וחודש שם, משהו כזה.
דוד גל: אבל ברמה העקרונית, גיל 15 ולא פחות מזה הוא הגיל שמותר היום לילדים במדינת ישראל לעבוד.
תמר גוז'נסקי: אפשר לשאול אותך באיזה גיל את התחלת לעבוד?
גלית אללוף: בגיל 15 וחודשיים.
דוד גל: אני מורה וסגן מנהל בבית הספר של גלית אללוף, בית הספר בית הצייר.
דוד גל: אני מבקש לשאול, למה הביורוקרטיה מנצחת?
דוד גל: במקרים שיש מקום להפעיל את השכל הישר, ומה לעשות יש הרבה ילדים שלא מצליחים ללמוד, אפשר לקצר להם את הסיוט הזה שנקרא עבורם לימודים ליומיים או לשלושה ימים בשבוע ולשלב אותם בעבודה בגיל 14 למשך שלושה חודשים.
דוד גל: אני מוכרח להודות שאני הייתי מאותם ילדים שלדידי הלימודים היו סיוט נורא ואיום ולא רציתי ללמוד.
דוד גל: וההורים שלי לחצו אותי ואמרו לי אתה תלמד, איך אומרים החבר'ה - באבואה תלמד.
דוד גל: נאלצתי ללמוד, ואני חושב שאם לא הייתי לומד, לא הייתי מגיע לכאן.
יעל ארמוני: את השאלה הבאה תפנה עפרה אבבא, עולה חדשה מאתיופיה ונכה על כסא גלגלים, ליצחק כהן, סמנכ"ל משרד החינוך והתרבות.
יעל ארמוני: עפרה אבבא מה יעשה נציג משרד החינוך כדי לדאוג לכך שמבני בתי הספר יותאמו לכסאות גלגלים רגילים וממונעים, כדי שכל נערה ונער יממשו את זכותם ללמוד?
יצחק כהן: המשרד ער ומודע לבעיה הקשה הזאת, מטפלים בה אבל לא במידה מספקת.
יצחק כהן: כל תוכנית של כיתות חדשות, שמאושרות על-ידי המשרד, מאושרות אך ורק אם יש הוכחות ברורות מצד הרשות שיש תכנון של סידורים לנגישות לנכים, כולל רמפה, כולל בתי שימוש בקומה ראשונה לנכים, תכנון של פיר למעליות ומבנה שהגובה שלו הוא מעל לשתי קומות.
יצחק כהן: יחד עם זאת, הבעיה העיקרית שלנו היא באותם בתי ספר קיימים ולא בתי ספר חדשים, ופה אנחנו פועלים, כפי שאמרתי קודם, במסגרת אילוצים תקציביים מסובכים וקשים יחד עם הרשויות המקומיות.
יצחק כהן: יש שיפור די משמעותי בשנים האחרונות אבל לא עשינו די ויש הרבה מה לעשות.
יעל ארמוני: את השאלה הבאה תפנה דפנה ליאל, המזכ"לית של מועצת התלמידים והנוער הארצית, לשרה דליה איציק.
דפנה ליאל: אנו יודעים שהאפליה בין המינים מתחילה כבר בעת הילדות המוקדמת.
דפנה ליאל: הבנות משחקות בבובות, והבנים בכדורגל.
דפנה ליאל: מה את, כשרה, מתכוונת לעשות למען שוויון של ילדות לעומת ילדים במסגרות השונות?
דליה איציק: חברותיי לנשיאות, חבריי לנשיאות, אני רוצה לומר לחברת-הכנסת תמר גוז'נסקי, שהיא חברת כנסת חרוצה באופן בלתי רגיל, רצינית ויסודית, והעובדה שהצליחה באמצע היום לכנס כל כך הרבה אנשים, זה גם מפני שהנושא הוא מאוד חשוב, אבל הנושא עלול היה להיות מוזנח אילולא אדם כמוה לא היה מוביל אותו, וזאת ההזדמנות כאן להגיד לה תודה על מה שנעשה.
דליה איציק: אני רואה כאן גם את איציק קדמן, ואני אומרת לעצמי, הלוואי והלוואי והיה לנו איציק קדמן כזה לקשישים במדינת ישראל, שיביא את זעקת הקשישים.
דליה איציק: אני עדיין מחפשת אותו.
דליה איציק: הנה יש תפקיד פתוח בחברה הישראלית.
דליה איציק: דפנה, את צודקת לחלוטין, ככל שאנחנו מתעמקים במחקרים, את מבינה שאנחנו יודעים שבנים ובנות כמובן נולדים באותה מנת משכל.
דליה איציק: לאחר שלוש שנים - אנחנו עושים מעקבים, ואנחנו מוצאים שינוי קל - אבל בכיתה ג' כשעושים מבחני משוב, מתברר שנפתח פער לטובת הבנים.
דליה איציק: בכיתה ו' הפער הולך ומתרחב, שלא לדבר על כיתה י"א.
דליה איציק: את שואלת את עצמך, מה קרה?
דליה איציק: פתאום הם נהיו חכמים יותר?
דליה איציק: יש פה איזה שהוא תהליך של ציפייה שמגשימה את עצמה.
דליה איציק: מאיפה הציפייה הזאת?
דליה איציק: הציפייה הזאת היא במסרים גלויים וחבויים שאנחנו מקבלים אותם אגב, גם מהמורים, אבל לא רק מהם, וגם מספרי הלימוד.
דליה איציק: כל אחד מכיר את התמונות המפורסמות של האבא שהולך עם תיק ג'ימס בונד לעבודה והאמא מכינה את הסנדוויצ'ים בבית.
דליה איציק: אם האמא מבחירה מכינה את הסנדוויצ'ים, זה בסדר גמור.
דליה איציק: בזמן שיש לי, אם אני יכולה להכין סנדוויצ'ים לילדים, אני מאוד נהנית מזה, אבל זה צריך להיעשות מתוך בחירה ולא מתוך כך שכך החליטה החברה.
דליה איציק: לכן, אין דרך אחרת, אלא ללמד.
דליה איציק: זה לא מובן מאליו שיש שוויון בין מינים.
דליה איציק: צריך לחנך לזה, צריך ללמד את זה.
דליה איציק: לכן כשהייתי יו"ר ועדת החינוך של הכנסת, ואני פה את יו"ר ועדת החינוך שהיה אז מנכ"ל משרד החינוך, ומכיר טוב את מערכת החינוך, אני הצעתי בזמנו תוכנית מתפתחת, צומחת, לא פרוייקט, אני לא מאמינה בפרוייקטים, לא מבצע - החל מגן הילדים, עד כיתה י"ב, שהיא כמובן סורקת את כל ספרי הלימוד, היא גם מציעה ספרות מגויסת.
דליה איציק: אני לא רוצה כל כך להצחיק אותך, אבל למשל, תארי לעצמך שאפשר היה למצוא סוף אחר לכיפה אדומה, אבל כיפה אדומה צריכה להישאר כי יש לה איזה שהוא ערך אחר שלא נדבר עליו כרגע, אבל בספרות אחרת אפשר היה לעשות דברים נוספים שהיו מסלקים סטריאוטיפים על המינים.
דליה איציק: באורח פרדוכסלי קורה לנו דבר נורא, שאנחנו מוציאים מן המערכת תלמיד בכיתה י"ב, שמקבע את דעתו על בן מינו השני, בדרך כלל זה הבנים על הבנות, בדרך כלל הדעה הזאת כמובן היא לא טובה.
דליה איציק: לכן, בשורה אחת, צריך ללמד וצריך לחנך לשוויון בין המינים.
דליה איציק: יש לנו שר חינוך ליברלי, אני משוכנעת שהוא חושב את מחשבת המינים, ואני משוכנעת שהוא מבין ויודע מה צריך לעשות.
יעל ארמוני: אלי בלישע, גם הוא תלמיד בבית הצייר, יפנה את שאלתו ליו"ר ועדת החינוך של הכנסת, חבר-הכנסת זבולון אורלב.
אלי בלישע: אני מבקש לשאול שאלה אחת: למה אין לנו יום לימודים ארוך?
דליה איציק: כמה שעות אתה לומד כל יום?
אלי בלישע: משעה 8 עד שעה 12.
דליה איציק: עד 12?
דליה איציק: זה מה שאתה לומד?
זבולון אורלב: קודם כל, אתה צריך יום לימודים ארוך מאוד.
זבולון אורלב: ברשות היושבת-ראש והשרה, אני מתנצל שאני נכנס ויוצא, כמו שאתם מבינים אני יושב-ראש ועדת החינוך והתרבות ואמש - שיעור בדמוקרטיה - החלטנו לזמן ישיבה דחופה מאוד של הוועדה עם שר החינוך והתרבות ולברר את נושא סגירת הספרייה לעיוורים, שהתחילה אתמול לפטר את העובדים.
זבולון אורלב: יש 10,000 עוורים שזקוקים לשירותי הספרייה.
זבולון אורלב: המונח ספריה הוא מונח לא נכון, כי זה בעצם מרכז רב-תרבותי לעיוורים שבגלל מוגבלותם לא יכולים ליהנות מתרבויות רבות ובעיקר ויזואליות נוספות.
זבולון אורלב: לכן אנחנו כל הזמן נכנסים ויוצאים.
זבולון אורלב: אני מקווה שמסתמן איזה שהוא פתרון שיאפשר פתיחת הספרייה כבר מחר.
זבולון אורלב: חוק יום לימודים ארוך התקבל בכנסת בקדנציה הקודמת.
זבולון אורלב: על פי החוק המדינה צריכה להחיל את יום חינוך ארוך בהדרגה במשך עשר שנים.
זבולון אורלב: בשנה הזאת יש כ-500 בתי ספר במדינת ישראל שכבר התחילו את התוכנית.
זבולון אורלב: אני לא יודע אם זאת בשורה טובה או בשורה רעה, יש המון בעיות עם התוכנית.
זבולון אורלב: בעיות של תוכניות הלימודים – מה תוכנית הלימודים הראויה, מה אנחנו רוצים – עוד שיעורי מתמטיקה או עוד שיעורי אנגלית, או שמא אנחנו מעונינים בהארכת היום בפעילויות חינוכיות ולימודיות אחרות, כמו חינוך בלתי פורמלי, כמו התייחסות לתלמידים שזקוקים לעזרה נוספת ועוד רעיונות כגון אלה.
זבולון אורלב: יש גם בעיות קשות מאוד עם כוחות הוראה, עם מורים.
זבולון אורלב: לרוב המורות יש בעיות משפחתיות והן רוצות לחזור מהר לילדים שלהן, כי לילדים שלהן אין יום חינוך ארוך ויש איזו שהיא בעיה – האם בכלל אנחנו צריכים ביום הארוך, בשעות הנוספות, באמת להעסיק מורים פרופסיונליים מקצועיים, או שמא מספיק שנעסיק סטודנטים, או מורות חיילות, או בנות בשירות לאומי, או פרחי הוראה וכדומה.
זבולון אורלב: יש כאן שאלות מאוד רחבות ומאוד רציניות.
זבולון אורלב: באופן כללי, יום חינוך ארוך חל גם על החינוך המיוחד.
זבולון אורלב: אין שום סיבה שבעולם - והאמת היא שאני מאוד מופתע לדעת שבבית הספר שלך לא רק שאין יום חינוך ארוך, אלא ממש יש יום חינוך קצר.
זבולון אורלב: על פניו, על פי המידע שאתה נותן לי, יש כאן משהו לא תקין.
זבולון אורלב: בכיתה ט' בכל מגמה שהיא אי אפשר לסיים את יום הלימודים בשעה 12.
זבולון אורלב: אני רשמתי את הערתך, נבדוק מה קורה בבית ספרך, ואם יש צורך לתקן – זכית שעל-ידי הערתך ייעשה איזה שהוא תיקון.
זבולון אורלב: באופן כללי, עוד משפט אחד לגבי יום חינוך ארוך שדורש הרבה מאוד כספים ממערכת החינוך, כי זה קשור בהעסקת מורים.
זבולון אורלב: הכוונה של יום חינוך ארוך היא לא רק כוונה סוציאלית לאפשר לבתי ספר להיות בייבי-סיטר של ילדי כיתה א' וגם בכיתות הגבוהות יותר כדי שההורים יוכלו להמשיך להיות טרודים בעיסוקיהם ויהיו משוחררים לקיים עבודה.
זבולון אורלב: זה ערך חברתי חשוב, אבל לפחות נקודת המבט שלי היא קודם כל על הילד – לשקול מה טובת הילד, מה טובת התלמיד.
זבולון אורלב: אנחנו חושבים שבאופן עקרוני, ככל שהתלמיד שוהה יותר בבית הספר, לומד יותר ונחשף ליותר פעילויות, כך יש סיכוי שהוא ימצה יותר את היכולות שלו ואת הכישורים שלו.
יעל ארמוני: אסמא חאסקיה שהיא נציגת מועצת התלמידים והנוער של המגזר הערבי, תפנה את שאלתה לשרה דליה איציק.
אסמא חאסקיה: בעירנו אין אפילו גן משחקים אחד.
אסמא חאסקיה: פניתי לראש העיר ושאלתי מתי תהיה לילדי העיר הזדמנות לשחק בגן?
אסמא חאסקיה: והוא ענה: ילדתי, את יודעת שהמועצה שקועה בחובות, אתם חייבים לחכות.
אסמא חאסקיה: אין זה המצב במועצה שלנו בלבד.
אסמא חאסקיה: כיצד תוכלי לסייע לנו?
דליה איציק: שאלה קלה יותר לא יכולת למצוא?
דליה איציק: איפה את גרה?
אסמה חאסקיה: בטירה.
דליה איציק: חליל קאסם הוא ראש העיריה שלכם.
דליה איציק: ביקרתי אצלכם לפני חודש ואת צודקת לחלוטין שמצב הגנים ובכלל השטחים הירוקים הוא בכי רע.
דליה איציק: אבל לצערי הרב, זה לא רק שם.
דליה איציק: כשנכנסתי ללמוד את תיק איכות הסביבה שנוגע לאיכות החיים שלנו במדינת ישראל, והשאלה שלך דורשת איכות חיים, כי אדם רוצה לפעמים לשבת בגן ירוק, פתוח, לשבת ולחשוב, לקרוא ספר, ולך אין את זה.
דליה איציק: יותר ויותר מתברר לי שאיכות סביבה זה גם צדק חברתי.
דליה איציק: את הצדק החברתי הזה החברה במדינת ישראל צריכה לעשות, כי כשאנחנו מסתכלים בעיקר איפה אין גנים, זה בעיירות פיתוח, במגזר הערבי, במגזר הדרוזי, בשכונות חרדיות, אין מספיק.
דליה איציק: אנחנו מוכרחים לראות מה אנחנו עושים שם.
דליה איציק: לצערי הרב, יש דברים שהם בלתי הפיכים.
דליה איציק: יש שכונות שמאוד צפופות וכנראה לא ממש נוכל לעשות שם.
דליה איציק: אבל זה לא רק המשרד לאיכות הסביבה.
דליה איציק: אל תוותרי לראש העיר.
דליה איציק: תגידי לו: אדוני ראש העיר, כמו שאתה שולח אותי לבית הספר, כי אם אני אשב בבית, יש חוק שמכריח אותך לאכוף את החוק הזה, אני אומרת לך שאני לא הולכת לוותר לך.
דליה איציק: אתם יכולים הרבה יותר להשפיע אפילו ממני.
דליה איציק: כי אם אתם, התושבים, שחיים במקום, ואני יודעת שהוא גם ראש עיריה טוב, ויש לו רצון טוב, הוא ראש עיריה חדש, ואני מכירה את סיפור הגרעונות שלכם, אף על פי כן, אני מבטיחה לך שאם תלכי אליו ותגידי לו: אדוני ראש העיריה, דיברתי עם השרה והיא אמרה שגם אתה צריך לטפל בזה – אנחנו נתחלק חצי חצי.
דליה איציק: מה שהוא ישלם, אני אתן חצי.
דליה איציק: עשינו עסק?
אסמא חאסקיה: הוא אמר שיש לעיריה חובות.
אסמא חאסקיה: מאיפה הוא בכלל יביא את הכסף לבנות גנים?
קריאה: אנשי עסקים.
דליה איציק: את בטח לא תשמחי לשמוע, כי זה לא מעודד שגם הרבה מאוד רשויות מקומיות שקועות בחובות.
דליה איציק: זאת לא המצאה שאתם המצאתם.
דליה איציק: לצערי הרב זאת המצאה שקיימת בהרבה רשויות מקומיות, אבל כמובן זאת איננה התשובה.
דליה איציק: הדוגמה שנתתי לך היא דוגמה מצוינת.
דליה איציק: כשהוא פותח גן ילדים זה עולה כסף.
דליה איציק: כשהוא פותח בית ספר, זה עולה כסף.
דליה איציק: לא עולה בדעתו להושיב את הילדים בבית, נכון?
דליה איציק: צריך לחשוב שזה חשוב.
דליה איציק: אם הוא יחשוב שזה חשוב, הוא ימצא את הכסף.
פיליפ וירמן: הביטוח הלאומי – פרוייקטים מיוחדים – ביחד עם האגודה הבינלאומית לזכויות הילד מתחילים בשנה הבאה בטירה פרוייקט מרכז מידע לזכויות הילד במסגרת של פרוייקט הפוך על הפוך – אב"י, על"מ ואחרים.
יעל ארמוני: אפרת דותן רוצה להפנות את שאלתה ליושב-ראש ועדת החינוך והתרבות, חבר-הכנסת זבולון אורלב.
דליה איציק: אני מבקשת להתנצל.
דליה איציק: אני רצה למקום אחר, אבל אני רוצה להגיד לכם שזה מאוד מעניין, ואם פעם בחודש תקיימו שאלות ותשובות, אני מתחייבת לבוא.
אפרת דותן: אני נציגה של ילדי תסמונת דאון.
אפרת דותן: לכבוד חבר-הכנסת זבולון אורלב, יושב-ראש ועדת החינוך.
אפרת דותן: אדון נכבד, ילדי תסמונת דאון יכולים להשתלב בכל מקום, גם בגן גם בבית הספר וגם בחברה.
אפרת דותן: שמי אפרת דותן, יש לי תסמונת דאון, שזה אומר כרומוזום אחד יותר.
אפרת דותן: אני למדתי בגן ילדים רגיל והצלחתי להגיע לבית ספר רגיל.
אפרת דותן: למדתי לקרוא ולכתוב והיום אני בכיתה ח'.
אפרת דותן: יש לי חברות מהכיתה.
אפרת דותן: הן באות אלי ואני אליהן.
אפרת דותן: הצלחתי ללמוד בכיתה רגילה כי הייתה לי מסייעת שעזרה לי בלימודים.
אפרת דותן: אני משתתפת עם כולן בחלק מהשיעורים ומתקדמת כל הזמן.
אפרת דותן: כך גם נשארתי בשכונה עם כל החברות וכיף לי.
אפרת דותן: ההורים שלי שמחים שאני לומדת יחד עם ילדי השכונה ליד הבית ולא צריכה לנסוע לבית הספר לחינוך מיוחד הנמצא הרחק מביתי.
אפרת דותן: השנה משרד החינוך לא נתן לי מסייעת ואמא סיפרה לי שלעוד הרבה ילדי תסמונת דאון אין מסייעת והם יצטרכו לחזור ללמוד בבתי ספר של החינוך המיוחד.
אפרת דותן: אני מבקשת ממך שתטפל בענין בדחיפות, כדי שילדים אלה יוכלו ללמוד בבתי ספר רגילים.
אפרת דותן: גם לנו יש זכות להיות כמו כולם.
אפרת דותן: אפרת דותן.
זבולון אורלב: מה שאמרה אפרת באופן שהיא אמרה ובאומץ שלה לעמוד מולכם, מול המצלמות, אלה דברים שאומרים פי עשרה יותר מאשר מאה דיונים במשרד החינוך, או מעל במת הכנסת.
זבולון אורלב: זאת גם הזדמנות להודות ליושבת הראש שלנו, חברת-הכנסת תמר גוז'נסקי, שיזמה דיון כל כך חשוב.
זבולון אורלב: שתי דקות כאלה יכולות לעשות מפנה במערכת החינוך.
זבולון אורלב: המבחן המוסרי של כל חברה זה לא כמה משאבים היא נותנת לחזקים, זה כמה משאבים היא מוכנה לתת לחלשים.
זבולון אורלב: החלשים צריכים יותר משאבים מהתלמיד הרגיל, הרבה יותר משאבים.
זבולון אורלב: זאת זכותם.
זבולון אורלב: על המכתב יש גם סטיקר: גם מי ששונה, שווה.
זבולון אורלב: זה חלק ממבחן מוסרי של חברה.
זבולון אורלב: אני לא יכול לומר שהמבחן של החברה הישראלית הוא מבחן חיובי בכל ההיבטים, יש לנו עדיין דברים לתקן.
זבולון אורלב: לצערי הגדול כמו שאתם יודעים, אנחנו בקדנציה חדשה, התחילה שנת לימודים, והתגלה לנו בוועדת החינוך, גם דרך פניות של הורים מעמותת יתד, שהם העמותה של ילדי תסמונת דאון, שלמשרד החינוך והתרבות יש מנהג משונה.
זבולון אורלב: כל תלמיד של תסמונת דאון שלומד בחינוך המיוחד, יש לו סייעת, וברגע שהוא עובר לחינוך הרגיל, כשאז הוא צריך להתאמץ פי עשרה, זאת כל אחד מבין, אז לא נותנים לו יותר סייעת.
זבולון אורלב: דבר מדהים.
זבולון אורלב: העברנו מזכר למשרד החינוך ואמרנו לו: הייתכן?
זבולון אורלב: זה בדיוק הפוך.
זבולון אורלב: אמר משרד החינוך והתרבות, מה אתם רוצים, יש לי 80 אלף שעות להעסקת סייעות וכל שנה אני צריך לעשות הערכת מצב ולתת אותן למקרים החמורים ביותר, ואלה שעוברים לחינוך הרגיל הם מקרים יותר קלים והם יכולים להסתדר בלי סייעות.
זבולון אורלב: אמרנו להם, שהדבר הזה לא מקובל עלינו, זה חלק מהמבחן המוסרי.
זבולון אורלב: אי אפשר לקבע מסגרת תקציב כלפי ילדים שהצרכים שלהם משתנים.
זבולון אורלב: אמנם אחוז החינוך המיוחד נשאר יציב, אבל בתוכו יש שינויים מאוד גדולים.
זבולון אורלב: החינוך המיוחד והרגיל כולל מקרים יותר ויותר קשים.
זבולון אורלב: ככל שהמחקר מתקדם, גם המחקר הפסיכולוגי, גם המחקר הרפואי, אנחנו מתמודדים עם בעיות קשות יותר.
זבולון אורלב: לא תהיה ברירה – אני יכול להבטיח לך, אפרת – שאנחנו נהיה שגרירים מאוד נאמנים לעמוד על המשמר עד שמשרד החינוך והתרבות יסדיר את נושא הסייעות גם לילדי תסמונת דאון בחינוך הרגיל.
זבולון אורלב: יש לי חדשות טובות עבורך, אנחנו נדאג לא רק לילדי תסמונת דאון, אלא לכל הילדים שמוכנים להתמודד עם הקשיים של החינוך הרגיל, נמשיך ונדאג לזכויות שלהם לא פחות מאשר אם הם ממשיכים ללמוד במסגרת המוגנת של החינוך המיוחד.
זבולון אורלב: אני מודה לך שהייתה לך היכולת והנכונות להעלות את הנושא הזה ועשית זאת בצורה נפלאה.
זבולון אורלב: אנחנו ממש אוהבים אותך.
יעל ארמוני: את השאלה הבאה ישאל משה שמעיה.
משה שמעיה: אני מייצג את החטיבה לקידום נוער.
משה שמעיה: השאלה שלי מופנית לגברת יהודית קרפ, המשנה ליועץ המשפטי לממשלה: מדינת ישראל חתמה על האמנה הבינלאומית לזכויות הילד.
משה שמעיה: יחד עם זאת, אין לאמנה תוקף חוקי במדינתנו.
משה שמעיה: מה את עומדת לעשות על מנת לשנות את המצב?
יהודית קרפ: קודם כל אני לא יכולה להתאפק מלברך אתכם על מגוון השאלות שלכם שמוכיח כאלף עדים על מודעות חברתית מאוד עמוקה, משום ששאלות שמכוונות לסוגיה של זכויות ילדים של עובדים זרים, ילדים עם מוגבלויות, ושאר השאלות שנשאלו פה, באמת מעידים על טווח התעניינות שמאוד מעודד מבחינת מה שאתם מייצגים כאן היום, מאוד מעודד ומאוד תומך בשאיפה שלנו להפוך את הילדים והנוער למרכיב פעיל בסוגיות חברתיות.
יהודית קרפ: השאלה כפי שנשאלה היא לא מדויקת.
יהודית קרפ: יש מעמד חוקי לאמנה לזכויות הילד, אלא שזה לא בסדר גודל של חוק.
יהודית קרפ: כלומר, אי אפשר להסתמך ישירות על האמנה בפני בית משפט כדי לטעון לזכות.
יהודית קרפ: האמנה עדיין משמשת אמצעי לפרשנות של בית משפט בכוונה לתמוך בזכויות הילד שחוקים אחרים מבטאים אותה.
יהודית קרפ: אני רוצה לומר שבמשרד המשפטים התגבשה לאחרונה החשיבה לעיין מחדש באפשרות שאנחנו נפיץ הצעת חוק שתיתן ביטוי לאמנה לזכויות הילד בחוק, ומעבר לכך, הוקמה הוועדה של השופטת סביונה רוט-לוי, שהמטרה שלה היא לתת ביטוי קונקרטי לזכויות על פי האמנה בחקיקה קיימת או בהתארגנויות חברתיות של הרשויות מסוג שיתנו קידום ודחף לזכויות של האמנה.
יעל ארמוני: השאלה הבאה של ליאור כהן, תלמיד בפנימיית בית אפל מדרשת פנימיות משען, לסמנכ"ל משרד החינוך איציק כהן.
ליאור כהן: בישראל חלק מהילדים נהנים מתוכנית "מחשב לכל ילד", לא אחת הובטח גם כי ילדי הפנימיות יזכו ליהנות מתוכנית זאת.
ליאור כהן: יש לציין כי המציאות בה אנו חיים בחלק ניכר מהפנימיות יש מחסור במחשבים, דבר שמעכב את התקדמות התלמידים בפנימיה.
ליאור כהן: אבקש בשם הילדים והנערים החוסים בפנימיות לתת את הדעת לנושא הזה.
ליאור כהן: לפני שנה ביקר אצלנו השר ישי באחת הפנימיות והוא הבטיח שבכל חדר יהיה מחשב.
יצחק כהן: אני מנצל את זכות הדיבור כדי להצטרף לתחושות של כולנו פה לדברים שאמרה אפרת דותן, ודברי התשובה של חבר-הכנסת זבולון אורלב, המשרד יעשה מאמצים רבים יותר מכפי שנעשה עד כה.
יצחק כהן: כבר בשנת לימודים זאת תהיה תוספת של 300 משרות נוספות של סייעות.
יצחק כהן: הבטחתי לך תשובה ואני נותן את התשובה מעל במה זו.
יצחק כהן: אנחנו נמשיך יחד לפעול כדי להגדיל את המיכסה הזאת.
יצחק כהן: אני מקווה שנקל במקצת.
זבולון אורלב: אני מציע שתשאלו עוד שאלות אז אולי יהיו עוד תשובות טובות כאלה.
זבולון אורלב: כל שאלה זה 300 משרות.
יצחק כהן: באשר לתוכנית מחשב לכל ילד, התוכנית הזאת מופעלת על-ידי משרד ראש הממשלה ולא על-ידי משרד החינוך והתרבות.
יצחק כהן: גם ההתחייבות של שר העבודה והרווחה אלי ישי, אני לא יכול להשיב, אני יכול להשיב רק בשם משרד החינוך והתרבות.
יצחק כהן: בשם משרד החינוך אני רוצה לומר שאנחנו מפעילים, בשיתוף עם מפעל הפיס ועם הרשויות המקומיות, תוכנית רחבה מאוד של מיחשוב מערכת החינוך במדינת ישראל.
יצחק כהן: אנחנו לא מדברים על מחשבים אישיים לתלמידים, אנחנו מדברים מיחשוב מערכת החינוך ושילוב המחשבים בהוראה ובלמידה.
יצחק כהן: במסגרת הזאת אנחנו מתכוונים למחשב, ממחשבים ונרחיב בהדרגה בכל מדינת ישראל.
יצחק כהן: כבר עכשיו, מתוך 3,200 בתי ספר, עד סוף 1999 נמחשב 1,970 בתי ספר.
יצחק כהן: ועד שנת 2003 נסיים את תוכנית המיחשוב בכל בתי הספר במדינת ישראל.
יצחק כהן: מהי המשמעות של נמחשב?
יצחק כהן: – בנוסף לתמיכה הפדגוגית, השתלמויות, הדרכה וכו', אנחנו נותנים הקצאה של מחשבים בסדר גודל של מחשב אחד לכל עשרה תלמידים.
יצחק כהן: זאת תוכנית המיחשוב של המדינה.
יצחק כהן: אני חושב שכאשר ממקדים את זה בעבודה החינוכית בתוך בית הספר, היעילות רבה.
יצחק כהן: תודה.
יעל ארמוני: את השאלה הבאה יפנה מאור קצב, נציג קידום נוער, לחברת-הכנסת תמר גוז'נסקי.
מאור קצב: בישראל ניתנים שירותי בריאות על פי חוק הבריאות הממלכתי, טיפולים שונים כגון טיפולי שיניים אינם נכללים בסל הבריאות ולכן נמנעים מילדים למשפחות מעוטות אמצעים.
מאור קצב: כמו כן טיפולים יקרים כגון טיפול בבולמיה ואנורקסיה נמנעים אף מילדים אשר עומדים בתנאי הסף של קופות החולים בגלל עלותם.
מאור קצב: כיצד תפעלי על מנת להבטיח את בריאותם של כלל ילדי ישראל?
תמר גוז'נסקי: גם אני רוצה להצטרף לברכות על השאלות ואני רוצה להדגיש שהשאלות חוברו על-ידי התלמידים עצמם ואני קיבלתי אותן כתובות על הדף.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה להצטרף להערכה הרבה בנושא הזה ואני מאוד מקווה שיהיו עוד הזדמנויות בעתיד שעוד ועוד בני נוער יוכלו לקיים דיאלוג ישיר עם שרים, חברי כנסת, ראשי ועדות ונציגי משרדים.
תמר גוז'נסקי: לגבי הנושא הזה של טיפולי שיניים, בימים הרחוקים כשאני למדתי בבית הספר, עיריית תל-אביב שלחה אותנו באופן קבוע לבדיקות שיניים וטיפולי שיניים, והכל היה חינם אין כסף, כי חשבו שבריאות שיניים של ילדים זה לא רק עניין של ההורים שלהם, זה עניין של כל החברה, וזה טיפול מונע במידה רבה.
תמר גוז'נסקי: כמו שנותנים חיסונים לילדים, אז צריך גם לתת את הטיפול בשן.
תמר גוז'נסקי: אבל במהלך השנים שחלפו, קיצצו וקיצצו, ובין היתר קיצצו גם את השירות החשוב הזה.
תמר גוז'נסקי: היום כולנו יודעים, ויש על זה נתונים רשמיים, שכאשר בני נוער מתגייסים לצבא, המצב הכי גרוע מבחינה בריאותית זה מצב השיניים.
תמר גוז'נסקי: מה שקורה הוא, שמה שאנחנו כמדינה לא משקיעים בגיל 7, 8 ו-10, בילדים, בסוף משקיעים במצב הרבה יותר גרוע בצבא, כי אז הם מקבלים את ריפוי השיניים חינם.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שזה מצב בלתי נסבל, בלתי אפשרי, והבעיה שלנו היא להרחיב את סל הבריאות.
תמר גוז'נסקי: וכאן אנחנו נכנסים בדיוק לנקודה, שמצד אחד קבעו בריאות לכל, מצד שני, קבעו שזה יילך לפי מה שניתן קודם.
תמר גוז'נסקי: לא הרחיבו את שירותי הבריאות.
תמר גוז'נסקי: מאחר שקודם קופות החולים לא טיפלו בשיניים, אז גם עכשיו לא מטפלים בשיניים.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שמערכת הבריאות, יחד עם מערכת החינוך, צריכים לחזור לשיטה הישנה הזאת, ובמסגרת בתי הספר, כמו שיש אחות וכמו שצריך להיות רופא, צריך להיות גם הטיפול הזה.
תמר גוז'נסקי: לגבי הנושא של טיפול בנערות שיש להן אכילה כפייתית או להיפך – הרעבה כפייתית, אלה שתי מחלות מאוד קשות שפוגעות בעיקר בנערות.
תמר גוז'נסקי: קיימנו בכנסת עכשיו שני דיונים בשתי ועדות של הכנסת בנושא הזה.
תמר גוז'נסקי: מה שקורה היום הוא, שנערה שמגיעה עם מחלה כזאת, שהיא מחלה קשה מאוד, וגם מסכנת חיים, נשלחת היום לבתי חולים לחולי נפש, והנערות לא מוכנות ללכת לבתי חולים לחולי נפש, וכתוצאה מזה הן מנסות למצוא את זה בבתי החולים הכלליים.
תמר גוז'נסקי: אבל בבתי החולים הכלליים, חוק ביטוח בריאות לא מכסה, כי זה נחשב שייך למחלקת בריאות הנפש.
תמר גוז'נסקי: וכך יוצא, שבגלל הוויכוח הזה, שבסופו של דבר המדינה הרי תשלם, אם הנערה תגיע לבית חולים לחולי נפש המדינה תשלם, אבל אם היא מגיעה לבית חולים אחר, המדינה לא תשלם.
תמר גוז'נסקי: בגלל הוויכוח הזה עשרות, אולי מאות, נערות לא מקבלות את הטיפול, שהוא טיפול מציל חיים.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שאנחנו כולנו צריכים – גם בני הנוער וגם חברי הכנסת - להביא לשינוי המצב הבלתי נסבל הזה.
תמר גוז'נסקי: אנחנו לא מוכנים שנערות ישלמו בבריאותן ובחייהן בשל הוויכוח באיזה בית חולים הם יקבלו טיפול.
תמר גוז'נסקי: אנחנו חושבות וחושבים, שנערות שסובלות מהמחלה הזאת לא צריך לתייג אותן כחולות נפש.
תמר גוז'נסקי: יש להן את כל הסיכוי לחזור ולהיות נערות רגילות.
תמר גוז'נסקי: יש להן את כל הסיכוי לחזור ולהשתלב בחברה.
תמר גוז'נסקי: החסכון במרכאות כפולות, שאנחנו חוסכים בהוצאה הזאת, זה הדבר האכזרי ביותר.
תמר גוז'נסקי: ככל שתהיה מגמה שאזרחים ישלמו יותר ויותר לשירותי בריאות, ככל שתהיה הבחנה יותר ברורה בין שירותי בריאות כלליים לבין שירותי בריאות בתשלום נוסף, מה שנקרא "בריאות משלים", או כל התוכניות המשלימות לבריאות, התוצאה תהיה חמורה.
תמר גוז'נסקי: תהיה לנו יותר ויותר חלוקה בין אלה שיקבלו סתם בריאות לבין אלה שיוכלו לקבל בריאות משופרת.
תמר גוז'נסקי: גם קופות החולים מגלות ענין בתופעה הזאת שהולכת ומתרחבת ועלולה להביא להחרפה בפערים האלה.
תמר גוז'נסקי: במצב של היום יש הרבה מאוד ילדים שמסתובבים במצב בריאות לא תקין.
תמר גוז'נסקי: והדבר האחרון שרציתי לומר, קראתי היום בבהלה בעיתון שבמסגרת הקיצוצים בשנה הבאה, אומרים שאולי יקצצו בחיסונים לילדים.
תמר גוז'נסקי: אם נגיע למצב כזה שמדינת ישראל לא יכולה לממן חלק מהחיסונים של ילדים, אנחנו באמת צריכים לבדוק את עצמנו לאן אנחנו מידרדרים.
תמר גוז'נסקי: אתם יודעים שההשקעה למשל בחיסון מפני צהבת היא השקעה מאוד קטנה, אבל אתם יודעים כמה עולה השתלת כבד אחת למי שנפגע במחלה הזאת?
תמר גוז'נסקי: ואיפה החשבון, ואיפה הכאב, ואיפה הסבל.
תמר גוז'נסקי: לכן אני מעריכה שבנושאים האלה של בריאות ילדים, והדאגה לכך שכל ילד יקבל את כל מה שמגיע לו, הכנסת תעשה כל מה שהיא יכולה.
תמר גוז'נסקי: תודה.
יעל ארמוני: שאלה אחרונה לרומא טאהא, גם היא נציגת המגזר הערבי ומועצת התלמידים והנוער הארצית.
רומא טאהא: מה הן האפשרויות המוצעות לנוער הצעיר, חוץ ממסגרת בית הספר במגזר הערבי, האם יש תוכניות עתידיות לזה, ומה הן?
תמר גוז'נסקי: ישיב יצחק כהן, בבקשה.