GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ריקי טריגלו:
 הוא קרא המון ספרים של מדינה מדינאים שונים  על הקונפליקט - - -
עודד פורר:
באיזה תיכון זה היה?
ריקי טריגלו:
בתיכון פרמונט בקליפורניה
ריקי טריגלו:
 המורה אמר לו שזה קונפליקט מסובך מדי וביקש ממנו להחליף קונפליקט כי הוא לא יצליח לתת פתרונות
ריקי טריגלו:
 נדב בחר בקונפליקט נוסף אבל עשה שתי עבודות ובאמת נבדק על שתי העבודות וקיבל ציון מרבי
ריקי טריגלו:
 אבל באמת העבודה הזאת הייתה חלק מההחלטה שלו להגיע לישראל בסוף התיכון במקום ללכת לקולג', כמו כל החברים האחרים שלו
ריקי טריגלו:
      הוא הגיע לישראל, הצטרף למכינת גליל עליון, מכינה למנהיגות
ריקי טריגלו:
 בסיום המכינה הוא רצה להישאר בישראל ולהתגייס לצבא
ריקי טריגלו:
 לנדב תמיד היה מאוד מאוד חשוב לעשות תפקיד חיוני ותפקיד משמעותי
ריקי טריגלו:
 הוא נלחם על הפרופיל שלו – הוא לא קיבל פרופיל קרבי בהתחלה כי הוא עשה ניתוח בגיל מאוד צעיר – העלה לפרופיל 97 והצטרף לגבעתי
ריקי טריגלו:
 הוא משרת בגבעתי היום
ריקי טריגלו:
     נדב עם מורל מאד גבוה
ריקי טריגלו:
 ב-7 באוקטובר הוא הוקפץ, כמו כל החברים שלו, ומאז הוא בעזה
ריקי טריגלו:
 אנחנו מגיעים, כל פעם מישהו אחר מאתנו, לישראל
ריקי טריגלו:
 כרגע במקרה עליתי על טיסה לפני יומיים, הגעתי ואני מקווה מאוד לראות אותו
ריקי טריגלו:
 בפעם הקודמת הייתי פה במשך חודש ימים ולא זכית לראות אותו
ריקי טריגלו:
 אני רוצה להגיד קודם תודה לגרעין "צבר", הגרעין שעוטף אותו
ריקי טריגלו:
 נדב גר במרכז קליטה ברעננה
ריקי טריגלו:
 תודה גם לשאר ההורים פה
עודד פורר:
תודה לכם
עודד פורר:
 נתן קלינסקי, נמצא אתנו בזום
נתן שרנסקי:
שלום, אני נתן קלינסקי, עליתי מברזיל לפני 4 שנים, עם אחי הגדול
נתן שרנסקי:
 עלינו ביחד, התגייסנו ביחד, הצטרפנו לגרעין "צבר" ביחד ובסוף הגענו לאותה חטיבה, לנח"ל
נתן שרנסקי:
 הוא הצטרף לסיירת ואני לגדוד 931
נתן שרנסקי:
 גם בעזה נפגשנו פעמיים
עודד פורר:
איפה אתה עכשיו, נתן?
נתן שרנסקי:
עכשיו אני בבית חולים
נתן שרנסקי:
 לפני כ-3 שבועות נפצעתי באזור ג'באליה
נתן שרנסקי:
 הבית מאחורינו הפעיל מטען
נתן שרנסקי:
 איבדתי שם את המ"פ שלי, הקשר שלו ועוד שמונה חברים שלי נפצעו
נתן שרנסקי:
 כל החברים שלי עכשיו במצב טוב, יציבים
נתן שרנסקי:
 אני בבילינסון עכשיו עם עוד שלושה חברים
נתן שרנסקי:
 אני כבר באתי לשיקום, לאט-לאט אני מתקדם עם הקביים
עודד פורר:
תהיה בריא ותשתחררו, בעזרת השם, כל החברים שלך ששם
עודד פורר:
 קרן בן אהרון, אימא של טל בן אהרון, בבקשה
קרן בן אהרון:
שלום לכולם
קרן בן אהרון:
 אני רוצה קודם כל להביע תנחומים לכל המשפחות פה, המשפחות שלי גם כן, של חיילים בודדים ועולים חדשים, חזרה מהירה לחטופים, החלמה מהירה לפצועים ולאחל הרבה כוח לחיילים שלנו שעדיין לוחמים בשטח ולמשפחותיהם
קרן בן אהרון:
 שמי קרן בן אהרון, נשואה לרז ואימא לארבעה ילדים, גל בן 22, טל בן 21, קורל בת 19 ואייל בן 14
קרן בן אהרון:
 אנחנו מתגוררים בלוס אנג'לס כבר 28 שנים, שם הילדים נולדו וגדלו
קרן בן אהרון:
 הבית שלנו הוא בית ישראלי לכל דבר ואם מישהו נכנס אלינו הוא לא ידע בכלל שהוא נמצא בארצות הברית
קרן בן אהרון:
 בית שחוגג את כל חגי ישראל וקידוש בשישי
קרן בן אהרון:
      מדי שנה אנחנו מארחים נציגים מיחידות 669 לערבי התרמה ותמיכה בחיילים וכל שנה הילדים שלי היו מרותקים לסיפורי הגבורה של הנציגים שמגיעים ומספרים אותם
קרן בן אהרון:
 מאז ומתמיד אני אומרת לילדים שאחרי תיכון יש להם בחירה בין קולג' לבין שירות צבאי בישראל, בהנחה שאחרי צבא הם יבינו שצריך גם ללמוד
קרן בן אהרון:
 הבן הבכור שלנו בחר קולג', טל בחר צבא, הבת השלישית, קורל, בחרה צבא, גם היא מתגייסת דרך פרויקט "צבר" ב-19 במרס לקרקל והולכת להיות לוחמת
קרן בן אהרון:
 הבן הקטן, בן 14, רוצה להתגייס ולהגיע לקורס טיס
קרן בן אהרון:
      טל שלנו ילד ישראלי בנשמה, אמריקאי בתרבות
קרן בן אהרון:
 ילד שמח, ספורטיבי מאוד, אוהב אתגרים, אוהב אנשים ואהוב בחברה
קרן בן אהרון:
 לפני הגיוס טל החליט שהוא מעוניין לעשות מכינה קדם-צבאית על מנת לספוג קצת את התרבות, את השפה ואת הסלנג הישראלי ונכנס למכינת חמש אצבעות בזיכרון יעקב, וכך עשתה גם אחותו וסיימה לא מזמן שנה במכינת נחשון, שלוחת שובל
קרן בן אהרון:
 שניהם אחרי שנת מכינה אמרו לי: אימא, נתת לנו את המתנה של החיים, הבנו כמה חשובה המדינה שלנו וכמה זה חשוב לשמור על היהדות שלנו
קרן בן אהרון:
 משם המשיכו לפרויקט "צבר" לקליטה ועלייה לישראל
קרן בן אהרון:
     טל רצה לעשות משהו משמעותי מאוד בצבא, רצה לתרום למדינה והגיע לגיוס עם מוטיבציה בשמיים
קרן בן אהרון:
 הלך ליום סיירות, נפצע בדרך ולמרות הפציעה עשה הכול על מנת להישאר לוחם
קרן בן אהרון:
 היום הוא משרת בגבעתי, גדוד שקד, פחת"ק, בתפקיד קשר מ"פ
קרן בן אהרון:
 הוא היה בנמ"ר השביעי בכניסה לעזה ותיאר את הכניסה הזאת כדבר הכי מפחיד שחווה בחיים
קרן בן אהרון:
 הוא ראה, ועדיין רואה, מראות נוראיים, חווה אירועים קשים, שהעיקרי ביניהם הוא המוות של סמ"פ ידידיה אשר לב, זכרונו לברכה, שנהרג לו בידיים בהתקלות עם מחבלים בעזה
קרן בן אהרון:
     אנחנו כהורים הגענו לחגוג עם הילדים בחגים, אז פרצה המלחמה
קרן בן אהרון:
 בעלי והילד הגדול חזרו אחרי שבוע הביתה ואני מאז לא מסוגלת לעזוב
קרן בן אהרון:
 עסוקה בהתנדבות ובעשייה
קרן בן אהרון:
 רגשות מעורבים
קרן בן אהרון:
 תחושת פחד, גאווה, עצבות, שייכות ודאגה
קרן בן אהרון:
 הלילות שלנו הם לילות ללא שינה
קרן בן אהרון:
 המיטה הופכת למקום ללכת אליו כשהחושך מגיע ולצאת ממנה כשזורחת השמש, לא ממש בשביל לישון בה
קרן בן אהרון:
 אנחנו שמחים מאוד לדעת שהילדים חוזרים בחופשים למקומות שמחבקים אותם, דואגים להם ותומכים בהם, שזה פרויקט "צבר"
קרן בן אהרון:
 הוא נמצא בגרעין רעננה, תודה רבה
קרן בן אהרון:
 שלחנו ילד אמריקאי לישראל, קיבלנו גבר ישראלי שלוחם על קיומה של המדינה והספיק לקבור מפקד שהיה גם החבר הכי טוב שלו
קרן בן אהרון:
 שאלוהים יחזיר לנו את כל החיילים לשלום בריאים בנפש ובגוף
עודד פורר:
 פטריסיה גיזלה קורלס
עודד פורר:
 תדבר בספרדית ובנה יתרגם אותה
פטריסיה ג'יזלה קורלס:
 שלום, אני אימא של חייל בצבא, חייל גאה וגיבור
פטריסיה ג'יזלה קורלס:
 הוא ביחידת פיקוד והצלה של פיקוד העורף
שלומית אבינח:
מאיזו מדינה?
גונסאלו אזקיאל אסקאלנטה:
אנחנו מארגנטינה, אני נמצא כאן 15 שנה ואחי הקטן נמצא פה שנתיים וחצי
עודד פורר:
אחיך הקטן הוא זה שמשרת כרגע?
גונסאלו אזקיאל אסקאלנטה:
כן, אני בדיוק סיימתי גם מילואים
עודד פורר:
איפה אתה משרת?
גונסאלו אזקיאל אסקאלנטה:
גם בחילוץ והצלה
פטריסיה ג'יזלה קורלס:
הגעתי כחלק מפרויקט Hug של "נפש בנפש", שמביא הורים של חיילים בודדים, עולים חדשים
פטריסיה ג'יזלה קורלס:
 הבן שלי הגיע לישראל, זה בעצם בני השני שמגיע לארץ כי הבכור כבר חי כאן הרבה שנים
פטריסיה ג'יזלה קורלס:
 עכשיו אחיו הקטן בצבא
פטריסיה ג'יזלה קורלס:
 הוא היה בעזה ובדיוק יצא
פטריסיה ג'יזלה קורלס:
 אני רוצה להודות על כל מה שעושים בשביל החיילים שלנו והילדים שלנו
פטריסיה ג'יזלה קורלס:
 תודה
דן אילוז:
אני חייב להגיד שאני אף פעם לא מבין את זה שמודים על מה שעושים לחיילים – צריך להודות לחיילים
עודד פורר:
לוי טבצניקוב, חייל מילואים, נמצא אתנו בזום
לוי טבצניקוב:
שלום לכולם
לוי טבצניקוב:
 אורחים נכבדים, חברי הכנסת, המשפחות השכולות היקרות, כבוד גדול בשבילי להופיע כאן ולנאום
לוי טבצניקוב:
 קוראים לי לוי טבצ'ניקוב, אני בן 27, נולדתי באוקראינה, בעיר דונצק
לוי טבצניקוב:
 הגעתי לארץ לפני 8 שנים
לוי טבצניקוב:
 רבים שואלים אותי עד עכשיו: עלית לארץ כדי להתגייס? אני תמיד עונה להם שעליתי לארץ כדי לחיות פה ולגור םה וחלק מהחיים כאן זה שירות בצה"ל, גם בסדיר וגם במילואים
לוי טבצניקוב:
 אני הסתרתי מהוועדה הרפואית שיש לי אסתמה כדי להיות לוחם
לוי טבצניקוב:
 זה באמת מוזר אבל זה עבר, פשוט עבר, כל האסטמה שלי עברה וזה לא הפריע לי בשום צורה
לוי טבצניקוב:
     עליתי לארץ דרך תוכנית "סלע" שבכרמיאל והתגייסתי לקרבי, לתותחנים
לוי טבצניקוב:
 שירתי בגדוד 55, עם כל התעסוקות המבצעיות וכל האמונים, וממש לפני המלחמה – סיימתי את השירות הסדיר שלי כבר בסוף 2019 – באחת מהתעסוקות המבצעיות במילואים פנה אלי מפקד הסוללה שלי ואמר: תקשיב, אתה חייל טוב, האם אתה רוצה לצאת לקורס קצינים במילואים? מסתבר שיש כזה דבר קורס קצינים במילואים
לוי טבצניקוב:
  הציע לי לצאת והסכמתי
לוי טבצניקוב:
 בקיץ הזה סיימתי קורס קצינים במילואים, היום אני סגן בגדוד 531, מפקד מחלקת סיור
לוי טבצניקוב:
      עשיתי את זה כי רציתי לתרום עוד, להמשיך לתרום למדינת ישראל ולהיות משמעותי ולנצל את הפוטנציאל שלי
לוי טבצניקוב:
 כקצין טרי שסיים לא מזמן את קורס הקצינים ב-7 באוקטובר התעוררתי מהאזעקות במבשרת ציון, איפה שאני גר, ופשוט ביום אחד הייתי צריך להכיר את כל המחלקה שלי – כי לא הכרתי אותה לפני – ב-9 באוקטובר היינו כבר מוכנים ויצאנו לעוטף
לוי טבצניקוב:
 שם עשינו שלושה חודשים של ירי, כ-16,000 פגזים בצפון רצועת עזה, ולחמנו
לוי טבצניקוב:
 סיימתי בדיוק עכשיו את השירות שלי ואני מוכן לחזור בכל רגע אם יהיה צורך בתעסוקה מבצעית או התפתחות בגבול הצפוני
עודד פורר:
 נמצא אתנו בנימין סניידר, עולה חדש, סטודנט, נפצע במלחמה
בנימין סניידר:
שלום, קוראים לי בן סניידר ואני בן 24
בנימין סניידר:
 לפני שש שנים עליתי לארץ מארצות הברית והתגייסתי לצה"ל כחייל בודד
בנימין סניידר:
 נולדתי בקונטיקט, גדלתי בקהילה אורתודוקסית-מודרנית ולמדתי בבתי ספר יהודיים
בנימין סניידר:
 גדלתי בסביבה מאוד ציונית ומאוד התחברתי לתרבות הישראלית, לארץ ישראל
בנימין סניידר:
 ידעתי כבר בגיל קטן שארצה לעבור לגור בארץ ולהתגייס לצה"ל ובאמת כך קרה
בנימין סניידר:
 עליתי ישר אחרי סיום הלימודים בתיכון, בגיל 17
בנימין סניידר:
     עברתי את תהליך הקליטה דרך גרעין "צבר" והתגייסתי לסיירת מטכ"ל
בנימין סניידר:
 בזמן המסלול עברתי ליחידת יהל"ם, לפלגת סילוק פצצות
בנימין סניידר:
 השלמתי שם מסלול של שנה וארבעה חודשים, שבסופו זכיתי למעמד מצטיין המסלול
בנימין סניידר:
 שירתי בסדיר בעיקר בגבולות לבנון וסוריה ונשארתי שם גם לעוד שמונה חודשי קבע נוספים
בנימין סניידר:
 בזמן הזה עברתי לגור בבית של בנג'י, בית מוכר לחיילים בודדים לוחמים ולוחמות, שהיווה עבורי בית ומשפחה אמיתיים לשנתיים הבאות
בנימין סניידר:
 שם הכרתי את המשפחה המאמצת שלי בארץ, עומרי ונועה כהן וארבעת ילדיהם, שעד היום עוזרים לי בכול
בנימין סניידר:
     אחרי שהשתחררתי טסתי לטיול הגדול בדרום אמריקה
בנימין סניידר:
 כשחזרתי לארץ מצאתי את עצמי בשלב הכי קשה עבור כל חייל בודד וזה ההסתגלות לחיים עצמאיים בארץ אחרי הצבא
בנימין סניידר:
 עברתי לגור בחיפה, מקום שבו לא הכרתי אף אחד, ונשארתי בלי שום מסגרת או קהילה באזור המגורים שלי
בנימין סניידר:
 מצאתי עבודה בהייטק וגם התנדבתי בעמותת "ישראליז", שעוסקת בהסברה הישראלית דרך סיפורים אישיים
בנימין סניידר:
 למדתי שנה במכינת הטכניון, אותה סיימתי כמצטיין המכינה
בנימין סניידר:
 התקבלתי ללימודי הנדסת חשמל בטכניון
בנימין סניידר:
 אתמול היה היום הראשון שלי בלימודים
בנימין סניידר:
 בנוסף התקבלתי לקרן הישג, קרן מלגות לחיילים בודדים מצטיינים ודרכם אני מתנדב בפנימייה ומעביר סדנאות לבני נוער
בנימין סניידר:
      ב-7 באוקטובר הייתי בדיוק יומיים אחרי חזרה מטיול בתאילנד, כך שעדיין לא התרגלתי לחיים חזרה בארץ
בנימין סניידר:
 כבר באותו היום גויסתי למילואים ביחידה והתחלנו להתכונן לכניסה הקרקעית
בנימין סניידר:
 ביום הרביעי למלחמה, שהיה גם יום ההולדת שלי במקרה, נכנסתי לבארי על מנת לאתר אמל"ח מסוכן וגופות באחת השכונות
בנימין סניידר:
 לאחר מכן הצק"פ שלי עבר לגבול לבנון, שם ביצענו משימות ערכיות במטרה למנוע חדירות מחבלים לשטחנו
בנימין סניידר:
 במקביל לפעילויות המבצעיות עסקתי באופן עצמאי גם בהסברה ובחיבור יהודים בחו"ל למצב המתעדכן במדינה שלנו
בנימין סניידר:
      אחרי כמה שבועות הצק"פ שלי ירד לדרום ונכנסנו לעזה, תחילה בבית חאנון
בנימין סניידר:
 ביום הרביעי שלי בעזה, בזמן ביצוע משימה בחזית הלחימה, נתקלתי בפיר שעוד לא נחשף ובאותו רגע הופעל עליי מטען
בנימין סניידר:
 בהתחלה הוגדרתי כפצוע קשה ופינו אותי במסוק של יחידת 669 לבית החולים הדסה עין כרם
בנימין סניידר:
 לאחר סריקות בחדר טראומה הוגדרתי מחדש כפצוע קל
בנימין סניידר:
 נשארתי עם כ-50 רסיסים בגוף ופגיעה בשמיעה
בנימין סניידר:
 האמת, שבתור מישהו שמבין היטב באפקט הרסני של פיצוץ מטען, אני יכול להגיד שזה נס בלתי נתפס שזה כל מה שקרה לי
בנימין סניידר:
 עכשיו אני בתהליך שיקום תחת משרד הביטחון ואני חוזר לחיים הסטודנטיאליים ולהתנדבות עד שאהיה כשיר לחזור ללחימה
בנימין סניידר:
 תודה
עודד פורר:
 שרה קראון, עלתה מניו יורק, לוחמת תותחנים במילואים, נמצאת אתנו בזום
שרה דורון:
שלום, קוראים לי שרה, עליתי בגיל 18 מניו יורק
שרה דורון:
 בגיל 9 היה לי חלום כבר לעלות לארץ, לא חשבתי שאני אעשה את זה, הייתי פה במדרשה ואז התגייסתי עם תוכנית מח"ל
שרה דורון:
 אחרי שנה ועשרה חודשים בשירות בתותחנים עליתי לארץ דרך "נפש בנפש", שממש עזרו לי גם תוך כדי השירות – אין על יום הסידורים שלהם – ואז נשארתי בארץ
שרה דורון:
     ב-7 באוקטובר הייתי בירושלים, קמתי לשמע האזעקות
שרה דורון:
 אני דתייה אז אני לא משתמשת בפלאפון, פתחתי את הטלפון ופשוט חיכיתי להודעה שתקרא לי למילואים
שרה דורון:
 בדרך כלל לא קוראים לנו למילואים
שרה דורון:
 הוקפצנו ב-7 באוקטובר
שרה דורון:
 עכשיו סיימתי שלושה חודשים בשטח, לא פשוט, מאוד משמעותי
שרה דורון:
 אני לא יכולה לדמיין את עצמי יושבת בבית, להיות בעורף
שרה דורון:
 אני ממש שמחה שהייתי יכולה להיות שם ולשרת ולהגן על המדינה שלנו איך שאני יכולה
שרה דורון:
 השבוע חזרתי לימודים
שרה דורון:
 אמרו לנו שאנחנו חוזרים במרס אך קיבלנו הודעה לפני כמה ימים שאנחנו חוזרים בעוד שבועיים
שרה דורון:
 אז כרגע אני סטודנטית וחוזרת למלחמה לעוד 40 ימים
עודד פורר:
 תשמרי על עצמך
עודד פורר:
 נטלי עוזרי, לוחמת "כיפת ברזל" במילואים, עלתה מקנדה
נטלי עוזרי:
שלום, קוראים לי נטלי עוזרי, עליתי לארץ ב-2015 עם "נפש בנפש"
נטלי עוזרי:
 התגייסתי לצבא בתור לוחמת להגנה אווירית "כיפת ברזל" עם גרעין "צבר"
נטלי עוזרי:
 אחרי השירות שלי למדתי את התואר הראשון שלי כאן בארץ והתחלתי לעבוד בתוכנית חיילים בודדים עם "נפש בנפש"
נטלי עוזרי:
 אני יועצת של חיילים בודדים
נטלי עוזרי:
 אני מאוד גאה להיות פה
נטלי עוזרי:
 זו זכות לתרום למדינה שלנו ושנמשיך להיות חזקים, שכולם יחזרו הביתה בשלום
עודד פורר:
 מטאו וייסה, סיירת צנחנים, מארגנטינה
עודד פורר:
 אח נוסף משרת בדובדבן
עודד פורר:
 אימא שלך גם פה?
מטאו וייסה:
כן
מטאו וייסה:
 היא גם רוצה לדבר אז אני אתרגם אותה, היא דוברת ספרדית ואנגלית
ברברה גולדשמיט:
(אמרה דברים בשפה האנגלית, להלן תרגומם
ברברה גולדשמיט:
)      שלום, שמי ברברה גולדשמיט, באתי דרך "נפש בנפש" במסגרת מבצע Hug
ברברה גולדשמיט:
 יש לי שני בנים תאומים, שניהם בצבא, אחד בדובדבן ומטאו בסיירת צנחנים, ויכולתי לבוא לחבק אותם ולהיות איתם
ברברה גולדשמיט:
 תודה, נויה ופרדריקו שהבאתם אותי לכאן
ברברה גולדשמיט:
 אני מאוד גאה בשני הבנים שלי
עודד פורר:
 אני חושב שאנחנו צריכים למחוא לכם כפיים
עודד פורר:
 האימהות והמשפחות של החיילים מתמודדות עם קשיים מורכבים, גם מבחינת התחושות והגעגוע וגם מבחינת אופן החיים בצורה הזו והמרחק
מטאו וייסה:
שמי מטאו, לוחם צנחנים
מטאו וייסה:
 אימא שלי פה איתי, אח שלי בבסיס
מטאו וייסה:
 אני רוצה להגיד ממש בקצרה כי קשה להסביר למי שלא באמת עשה עלייה מה המשמעות של זה ומה זה להיות פה ולהילחם פה
מטאו וייסה:
 לפני שלוש שנים עליתי מארגנטינה, למדתי בבית ספר לא יהודי, פרטי, גרמני, כי המשפחה שלי הגיעה מגרמניה
מטאו וייסה:
 היו לי מלא חברים לא-יהודים, כשבחרתי לעלות הם אמרו לי: למה אתה עולה? למה אתה רוצה להתגייס לצבא אחר וללכת למדינה אחרת? כל המשפחה שלך וכל החברים שלך נמצאים בארגנטינה
מטאו וייסה:
      אז זאת בדיוק הסיבה
מטאו וייסה:
 ביחידה שלי בצבא, בצוות, מצאתי את המשפחה שלי, מצאתי חברים, מצאתי הכול
מטאו וייסה:
 זאת באמת הסיבה
מטאו וייסה:
 בזכות עם ישראל, בזכות הלוחמים, בזכות החיילים הבודדים מדינת ישראל קיימת, ואני בטוח שסבא וסבתא רבא שלי יהיו גאים בהחלטה שלי
מטאו וייסה:
 אני רוצה להגיד גם תודה ל"נפש בנפש", שכמה פעמים אימא שלי הגיעה לארץ בזכותם
עודד פורר:
 ג'סי סואוס, בבקשה
ג'סי סואוס:
בוקר טוב לכולם
ג'סי סואוס:
 אני ג'סי סואוס, אימא של מתיאס רצינסקי
ג'סי סואוס:
 הבן שלי לוחם בצנחנים, גדוד 890 והוא נלחם עם אלי גנסיה, זכרונו לברכה
ג'סי סואוס:
 אני לא רוצה לדבר רק על עצמי או על הבן שלי אלא גם על המשפחות החיילים הבודדים כדי שתבינו מה זה להיות משפחה של חייל בודד, שאנחנו רחוקים מהילדים שלנו
ג'סי סואוס:
      ב-7 באוקטובר, כשהמלחמה פרצה, וקראתי בקבוצת הוואטסאפ של ההורים "החבר'ה בלחימה" טסתי לארץ
ג'סי סואוס:
 נשארתי פה כמעט חודשיים והתנדבתי בכל צורה כדי להיות עסוקה וכדי לא לחשוב על מה שקורה
ג'סי סואוס:
 זכיתי לראות את הבן שלי רק שלוש שעות במשך החודשיים האלה ועכשיו, בזכות "נפש בנפש", הגעתי עוד פעם
ג'סי סואוס:
 למזלי אני דוברת עברית ויכולתי להשתתף בקבוצת הוואטסאפ של ההורים של הגדוד, אבל בארגנטינה אנחנו הרבה משפחות לא מדברות עברית וקשה לנו לדעת מה קורה בכלל פה
ג'סי סואוס:
 במשך החודשים האלה לא קיבלנו שום הודעה מהצבא
ג'סי סואוס:
 מאוד קשה לדעת מה קורה עם הילדים שלנו כי לרובם אין טלפונים
ג'סי סואוס:
      כמה מילים על מתיאס
ג'סי סואוס:
 עשינו את טקס בר המצווה של מתיאס פה בארץ, הרב נמצא פה לידי
ג'סי סואוס:
 באותו שבוע היה טקס השבעה בכותל, הוא ראה זאת ואמר: אימא, פעם אני גם אהיה שם ואני גם אהיה חייל
ג'סי סואוס:
 הוא עלה ארצה לבד
ג'סי סואוס:
 הוא עלה 14 קילו כדי להתקבל לצנחנים בגלל שהוא היה מאד רזה והוא עשה מאמץ מאוד מאוד גדול
ג'סי סואוס:
 אני אימא גאה ואוהבת של הבן שלי ושל כל החיילים שהחליטו לעלות ארצה
ג'סי סואוס:
 תודה לכולם
עודד פורר:
 נמצא אתנו ידידיה אברהם נמט, בוגר תוכנית "כנפיים", שירת בשריון
ידידיה אברהם נמט:
שלום, שמי ידידיה אברהם נמט
ידידיה אברהם נמט:
 בדיוק לפני שבועיים סגרתי 8 שנים בארץ
ידידיה אברהם נמט:
 עליתי כי גדלתי על אהבת ישראל וציונות ובגיל 24, אחרי תואר ראשון, עליתי לבד כדי להתגייס, שזה היה חלום ילדות שלי
ידידיה אברהם נמט:
 נלחמתי להתגייס בתור לוחם והצלחתי, לוחם במסייעת בגדוד 75 בחטיבה 7
ידידיה אברהם נמט:
 מאז השחרור יום-יום אני גם מתנדב במשטרה, בסיור, בתחנת לב תל אביב
ידידיה אברהם נמט:
      ב-7 באוקטובר קיבלתי שתי הקפצות, מהמשטרה וגם מהמילואים, כמובן שהבנתי את המשמעות
ידידיה אברהם נמט:
 טסתי לצפון, הגענו ממש בצהריים לבסיס, משם הוצאנו את כל הכלים, טסנו לעמדות והיינו חלק משמעותי מהגנת הצפון
ידידיה אברהם נמט:
 אני רוצה לנצל את ההזדמנות היום להגיד תודה קודם כל לנופלים ולמשפחותיהם ולהגיד תודה לכל התושבים בצפון שם וכל הארגונים שתמכו בנו
ידידיה אברהם נמט:
 לא פשוט היה
ידידיה אברהם נמט:
 כל תושבי הצפון פתחו את בתיהם, בישלו, ולא רק זה, גם העסקים השאירו את המפעלים כדי שנוכל להיכנס למקלחות, לשירותים
ידידיה אברהם נמט:
 הם תמכו בנו בכל מה שהיינו צריכים
ידידיה אברהם נמט:
 אז קודם כל רציתי להגיד להם תודה ולכולם
עודד פורר:
 זהבה גאולה כהן, גם מארצות הברית, שירתה במג"ב
זהבה גאולה כהן:
דורות חלמו להגיע לישראל ולנו הזכות להגן עליה
זהבה גאולה כהן:
 שלום, קוראים לי זהבה כהן, עליתי לפני ארבע שנים עם התוכנית "נפש בנפש" עם חלום להגן על מדינת ישראל ולהחזיר לאלה שנתנו לי את ההזדמנות לקרוא למדינה הזאת הבית שלי, כי בלי ההקרבה שלהם לא תהיה לנו מדינה בכלל
זהבה גאולה כהן:
 התגייסתי עם עזרת "כנפיים", שהיא התוכנית שנותנת מענה מקיף לעולים צעירים בודדים מרגע שהם מגיעים לישראל ועומדים בפני תהליך הגיוס לצה"ל
זהבה גאולה כהן:
     אני שירתי במג"ב ירושלים, בעיר העתיקה, ובמשך השירות שלי חיוויתי פיגועים, מבצעים ועכשיו מלחמה
זהבה גאולה כהן:
 ב-7 באוקטובר הייתי בירושלים וקיבלתי את ההקפצה להגיע לבסיס
זהבה גאולה כהן:
 כשנכנסתי לחדר ראיתי את החברה שלי, רוז לובין
זהבה גאולה כהן:
 רוז לובין, סמלת ראשונה, עולה חדשה וחיילת בודדה, שנרצחה בפיגוע בעיר העתיקה בדיוק חודש אחרי ה-7 באוקטובר
זהבה גאולה כהן:
 ב-7 באוקטובר היא הייתה בקיבוץ שלה, חגגה את החג עם המשפחה המאמצת והחבר שלה, קיאן
זהבה גאולה כהן:
 קיבוץ סעד, אם מישהו לא יודע, זה קיבוץ שנמצא ממש ליד קיבוץ בארי, נחל עוז וכפר עזה, שם היא נלחמה נגד חמאס עם כיתת הכוננות והחבר של קיאן
זהבה גאולה כהן:
      רוז הייתה אישה חיובית, חזקה ואמיצה, גדלה בג'ורג'יה בארצות הברית, ארבעה אחים והורים מדהימים, שלצערי פגשתי בנסיבות כל כך עצובות
זהבה גאולה כהן:
 אישה שידעה את משמעות החיים מבלי להזדקק לחיות עד 120
זהבה גאולה כהן:
 היא לא רק הייתה באותו גדוד ופלוגה אלא גם באותו הצוות שלי ובחדר
זהבה גאולה כהן:
 היא הייתה השמש שלי, ובמיוחד בתקופה כל כך קשה, הכוח שלי ואחותי
זהבה גאולה כהן:
 בדיוק כמו רבים מאתנו שעלו לישראל, היא גם באה לארץ עם חלום שהגשימה להגן על הארץ שלנו
זהבה גאולה כהן:
 הוזמנתי היום לא בשבילי אלא בשבילה וכל החיילים הבודדים והעולים שנפלו למען המדינה בגאווה ובכבוד בשם עם ישראל
עודד פורר:
 יהי זכרה של רוז ברוך
עודד פורר:
 איליה קונן, שירת בצנחנים
איליה קונן:
שלום לכולם
איליה קונן:
 אני מתרגש להיות פה
עודד פורר:
אנחנו מתרגשים שאתה פה אתנו
איליה קונן:
אני רוצה להגיד תודה לעמותת "כנפיים" שהזמינו אותי לדבר פה ולספר את הסיפור שלי, למרות שאני מרגיש שהסיפור שלי לא כזה משמעותי ומרגש
איליה קונן:
 יש פה כל כך הרבה סיפורים של אנשים שנפלו, גם חברים שלי וגם אנשים שאני מכיר – ראיתי פה תמונות, גם חברים משותפים שלי ואני מכיר אותם
איליה קונן:
 אז קצת עליי
איליה קונן:
 הגעתי לארץ דרך תכנית נעל"ה ב-2017
איליה קונן:
 סיימתי את תוכנית נעל"ה ב-2020 ואמרתי לעצמי שאני חייב להתגייס לצה"ל
איליה קונן:
 ממש הרגשתי שאני חייב להגיע למקום משמעותי, שאני יכול לעשות משהו משמעותי למען המדינה הזאת
איליה קונן:
 רציתי להגיע לחטיבת צנחנים, שירתי בגדוד 101
איליה קונן:
 השתחררתי לפני חודש וחצי בגלל הפציעה, נפצעתי בעזה מרסיס בכתף ממש בתחילת התמרון
איליה קונן:
 כמו רבים פה, הוקפצתי ב-7 באוקטובר לעורף, היינו שבועיים בהגנה על היישובים ומשם התחלנו להתכונן למשימה הבאה
איליה קונן:
 אני מאוד מאוד מתרגש להיות פה
קטי קטרין שטרית:
עדיין משרת?
איליה קונן:
לא, סיימתי את השירות שלי
קטי קטרין שטרית:
בגלל הפציעה?
איליה קונן:
כן
איליה קונן:
מבלרוס
איליה קונן:
 אני מאוד מאוד שמח שאני פה
עודד פורר:
אנחנו שמחים גם שאתה פה
עודד פורר:
 איתן אפלבוים, בבקשה
איתן לבני:
שלום, קוראים לי איתן אפלבוים, נולדתי וגדלתי בסנטיאגו, צ'ילה
איתן לבני:
 תכננתי להתגייס כי תמיד חשבתי שזו המדינה שלנו, זה המקום של העם היהודי, זה המקום שבו השורשים של העם הזה באמת עמוקים והיכן ש-2000 שנה לפניי היו יהודים שנפלו בשבילנו, אז חייבים להמשיך עם זה
איתן לבני:
 זו הסיבה שהגעתי לפה
איתן לבני:
 התגייסתי למחו"ה אלון, למדתי שם קורס עברית שלושה חודשים ואחרי זה התגייסתי לחטיבת הנח"ל
איתן לבני:
 היה לי שירות פשוט, לא משהו מעניין, קו, אימון, קו, אימון, עד ששלושה חודשים לפני המלחמה העבירו את המחלקה שלי מגדוד 50 לפלגת עורב, סיירת נחל, והיינו עושים חצי-חצי עם המחלקה
איתן לבני:
      למה אני אומר את זה? למה אני חושב שזה מעניין? כי אני יודע שכולכם פה מדברים על המשפחות שלכם, על הילדים שלכם ועל כל אלה שאינם פה, נראה לי שאנשים שלא היו שם ב-7 באוקטובר, לא ראו את הקיבוצים והמוצבים, לא יבינו בחיים כמה גיבורים כל האנשים שנפלו בקרב
איתן לבני:
 הם פשוט הקרב שעמד בין האויב, בין המחבלים, לאזרחים, כדי שילדים יוכלו ללכת לבית ספר, כדי שאנשים יוכלו ללכת למשרד לעבוד
איתן לבני:
      מה שאני מבקש מכל האנשים פה ומכול אלה ששומעים אותי, קחו שנייה לזה, שאנחנו פה בזכות אנשים כמו אלה שבמחלקה שלי, כמו כל האחים האלה שנפלו, כמו אלי, שהיה אתי במכינה, ובמכינה כל מה שהוא עשה זה לרוץ ממקום למקום, כל מה שהוא רצה זה לעשות גיבושים ולהגיע רחוק ולהגן על העם היהודי
איתן לבני:
 אז קרו לנו כמה פעמים בהיסטוריה של העם הזה שאנחנו שוכחים את השורשים שלנו ושוכחים שהעולם נגדנו ושאנחנו חזקים כי אנחנו תמיד ביחד, אז אני מזמין אתכם ואת כל מי ששומע אותי לא לשכוח את זה
עודד פורר:
 עמית דיין, ממיאמי, בבקשה
עוזי דיין:
שלום, קוראים לי עמית דיין, אני בת 20, הגעתי לבד ממיאמי, פלורידה, בשביל להגשים את החלום שליווה אותי מהילדות, שירות משמעותי בצה"ל
עוזי דיין:
 אני מאוד גאה להיות במעמד הזה ולהיות מתוכנית מח"ל, מתנדבי חוץ-לארץ
עוזי דיין:
 אני אספר לכם קצת בקצרה עליי אבל אני חושבת שאני רק חלק מהסיפור הגדול
עוזי דיין:
 שירתי כמדריכת קליעה במתקן אדם והייתה לי הזכות להדריך לוחמים מכל יחידות החי"ר, גולני, גבעתי, כפיר, נח"ל וצנחנים
עוזי דיין:
      הקושי שחישל, בין אם זו השפה, בין אם זה להיות רחוקה מהבית החם, לעמוד מול קהל, לעבור מבחנים ולהיות הכי טובה בשביל שבסוף אוכל לתרום את חלקי ולהרגיש סיפוק, זה לעמוד לצד החיילים בחום ובקור, כשיש מלא בוץ בנעליים וכשחול ממלא את העיניים, זה לשים לב לחייל שהוא קצת פחות בולט ולראות גם אותו, זה להיות הכי משמעותית שאת יכולה כל יום מחדש, עם חיוך שלא יורד מהפנים, למרות הגעגוע העז למשפחה שנמצאת כמעט בחצי השני של העולם
עוזי דיין:
     אבל מה שבאמת אני רוצה לספר לכם ואת מי שאני רוצה שבאמת תכירו זה את אלי
עוזי דיין:
 הכרתי את אלי במכינת מח"ל
עוזי דיין:
 אלי היה חייל בודד מצרפת שלא ידע מילה אחת בעברית ולא מילה אחת באנגלית, ולמרות הקושי בתקשורת בינינו נהיינו חברים טובים
עוזי דיין:
 החלום של אלי היה לעשות שירות משמעותי והוא עשה הכול על מנת להתגייס להכי טוב
עוזי דיין:
 הוא הגיע לחטיבת הצנחנים
עוזי דיין:
 אלי סיים בהצטיינות את הטירונות ואף זכה לקבל בטקס הסיום את הכומתה של המפקד שלו כאות הערכה והוקרה על פועלו במחלקה
עוזי דיין:
     ב-7 באוקטובר קפץ הוקפץ אלי להגן על קיבוץ בארי
עוזי דיין:
 אחרי שעות של לחימה קשה אלי נכנס כראש הכוח לטהר את אחד הבתים, נורה ונהרג
עוזי דיין:
 אלי המיל חיילים ואזרחים רבים
עוזי דיין:
 אם אתם שואלים אותי מהי ציונות, מהי הקרבה, מהם הערכים, אני רואה את החיוך של אלי
עוזי דיין:
      אני רוצה להודות למדינת ישראל, ולמשרד הפנים בפרט, שהגשימו לאלי את החלום האחרון ונתנו לו אזרחות ישראלית ואזרח כבוד
עוזי דיין:
 כמו כן, להודות למדריכים המדהימים של מח"ל שליוו אותנו לאורך כל הדרך
עוזי דיין:
 אז כששואלים אותי מה זה מח"ל בשבילי אני יכולה להגיד שמח"ל הוא הבסיס לעיצוב ההתפתחות האישית שלי וזה ילווה אותי כל חיי
עוזי דיין:
     דבר אחד אחרון, כמו שאתם יודעים, אלי ולנטין גנסיה היה חייל בודד בחייו ואני מבקשת מכם שהוא לא יהיה חייל בודד במותו
עוזי דיין:
 אני מבקשת מכל אחד בחדר הזה לבקר את אלי בהר הרצל
עוזי דיין:
 הוא נמצא בחלקה ב' 13
עוזי דיין:
 13 תודה לכולם
עודד פורר:
 שיראל בריינס, בבקשה
ישראל ברזילי:
שלום, קוראים לי שיראל, אני בת 21, הגעתי מבריסל, בלגיה, דרך מסלול מח"ל כדי להתנדב לצבא
ישראל ברזילי:
 התחלתי את המסלול שלי עם המכינה של מח"ל במרס 22 במרכז קליטה בכרמיאל
ישראל ברזילי:
 הייתה מכינה מאוד משמעותית בשבילי כי למדתי הרבה על המדינה שלנו וגם כי הכרתי הרבה חברים, שהם חברים לכל החיים
ישראל ברזילי:
 אחרי המכינה של מח"ל התגייסתי במאי 22 למחו"ה אלון, שם עשיתי קורס עברית של שלושה חודשים, ומשם שובצתי לקורס משא"ן כדי להיות מש"קית שלישות
ישראל ברזילי:
     נכנסתי לסדיר כמש"קית שלישות בבסיס אוגמ"ר 80, בגדוד תקשוב 681, שנמצאת ליד אילת
ישראל ברזילי:
 ממש נהניתי מהשירות שלי והיה מאוד מאתגר ומעניין
ישראל ברזילי:
 אהבתי לעזור ולטפל באנשים של הגדוד שלי עם כל מה שהם היו צריכים
ישראל ברזילי:
 השתחררתי בנובמבר 23 ועכשיו אני בתהליכים של עלייה
ישראל ברזילי:
 אין לי ספק שאני אגור פה בארץ
ישראל ברזילי:
 לגור פה בארץ זה לגור במדינה שלי, איפה שאני מרגישה בית בלי אנטישמיות
ישראל ברזילי:
      לפני שאסיים אני רוצה להגיד כמה מילים על אלי
ישראל ברזילי:
 הייתה לי את ההזדמנות והזכות להכיר את אלי במכינה של מח"ל כי הוא היה הייתי במחזור וגם כי גרנו ביחד באותה עמותה של חיילים בודדים בהרצליה
ישראל ברזילי:
 אלי היה בן-אדם מדהים
ישראל ברזילי:
 כל הזמן שם בשביל כולם ותמיד-תמיד עם החיוך
ישראל ברזילי:
 זה היה הכי חשוב בשבילו, לעשות הכול עם חיוך
ישראל ברזילי:
 חיוך על הפנים כל הזמן