GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יוסף בן שטרית:
 גם באמת ראינו דברים כאלה, לא מספיק אבל ראינו דברים כאלה
יוסף בן שטרית:
      חשוב להמשיך ולחזק מפה, לחזק קודם כל אותי, את החברים שלי ואת כל החיילים בצה"ל שעושים עבודת קודש לנצח את האויבים ולהוציא את החטופים, ולפנות מפה גם לדרגים המדיניים והצבאיים להמשיך עם כוח האש, כוח האש שהיה בהתחלה בצפון הרצועה, שהיה בשג'אעייה, בכל הקרבות שם
יוסף בן שטרית:
 זה כוח אש מטורף וכך צה"ל יכול לנצח, כך צה"ל יודע לנצח וסוף סוף הוא הראה לנו את זה פעם אחת חזק
יוסף בן שטרית:
      לצערנו, עכשיו, בכניסה האחרונה, היינו במחנות המרכז וכבר הרגשנו שהטקטיקה קצת משתנה ויורדת
יוסף בן שטרית:
 אני בטוח שיש בזה גם דברים שאני לא מבין ואני מכבד את כל מקבלי ההחלטות, ברמת הטקטיקה הצבאית הם יודעים הרבה יותר טוב ממני, אבל ברמת הרוח, ברמת הלחימה, חייבים להמשיך עם אותה רוח לחימה של ניצחון, של הכרעת האויב עד תום, שהורגים את כל מי שבא להילחם בנו וכך באמת מנצחים וכך גם נקבל את החטופים בכבוד ובניצחון
יוסף בן שטרית:
 תודה רבה
עודד פורר:
 בועז מירן, בבקשה
בעז מירן:
שלום, אני בעז מירן, אח של עומרי מירן, שנחטף מנחל עוז, בן 46, נשוי, אבא לשתי בנות קטנות
בעז מירן:
 האישה והבנות בקיבוץ כרמים כרגע, מפונות
בעז מירן:
 אני רוצה להצטרף למה שאמרו שני הדוברים לפניי
בעז מירן:
 אין לחטופים זמן
בעז מירן:
 הממשלה, כשהיא יצאה למלחמה הזו, אמרה שהמטרות הן הכרעת החמאס ושחרור חטופים
בעז מירן:
 כמו שאנחנו רואים, או כמו שאני רואה, העסק לא מתנהל בקצב הדרוש ביחס לזמן שהחטופים נמצאים שם, אין מספיק הפעלת לחץ על חמאס
בעז מירן:
      כל הזמן מפמפמים לנו – ואני מסכים עם הדעה הזאת – שרק כשחמאס יהיה בלחץ הוא יגיע לעסקה, ועסקה שישראל יכולה לחיות אתה
בעז מירן:
 כרגע אין הפעלת לחץ
בעז מירן:
 ולחץ, אני אומר, זה לחץ שצריך להיות על כל הרצועה
בעז מירן:
 אי אפשר לרוץ אחריהם כמו חתול ועכבר
בעז מירן:
 הם בשיפא אנחנו בשיפא, באים, לא מוצאים, מוצאים את השרידים, הולכים לשג'אעייה, לא מוצאים
בעז מירן:
 דרך אגב, בצפון הרצועה – אזור שג'אעייה, א-תפאח – יש חטופים מלמטה, יש חטופים במנהרות
בעז מירן:
 מה עושים עם זה? מתחת לשטח שצה"ל נמצא בו יש חטופים, אין את הלחץ להגיע אליהם
בעז מירן:
      עכשיו עובדים על חאן יונס, החטופים והשובים שלהם כבר מזמן לא נמצאים שם, הם עברו דרומה לרפיח, כך זה מתנהל כל המלחמה הזאת
בעז מירן:
 המלחמה צריכה להיות במקביל על מקסימום שטח
בעז מירן:
 כשנגיע לרפיח, אם נגיע, כרגע אני לא יודע מה, הם כבר יהיו חס וחלילה בסיני
בעז מירן:
 הם כל הזמן זזים
בעז מירן:
 אם לא תהיה הפעלת לחץ על כל המגרש לא נצליח להגיע למצב שהטבעת מתהדקת סביב בכירי חמאס והחטופים ולא נצליח להביא לידי עסקה, תודה
עודד פורר:
 אני חייב לומר שהמציאות הזאת שבה מדינת ישראל עם 136 חטופים ברצועת עזה ובני המשפחה צריכים להגיע לכנסת ולעבור מוועדה לוועדה כדי לבקש שישחררו אותם – כל אחד לפי תפיסת עולמו אבל בסוף כולנו רוצים לראות את החטופים כאן בבית – זאת מחויבות של מדינת ישראל
עודד פורר:
 החבר'ה האלה, רובם נחטפו כאזרחים שהיו במיטותיהם ומדינת ישראל הפקירה אותם ב-7 באוקטובר
עודד פורר:
 היא מחויבת להם כמו לביטחון של כלל מדינת ישראל
עודד פורר:
      אני חייב לומר בתוך האחדות הזאת שאנחנו מחזיקים בכוח כאן בכנסת, כדי לתת את הגיבוי המלא ללוחמות והלוחמים שלנו בשטח, שזה פשוט לא יכול להימשך כך
עודד פורר:
 לא יכול להיות שהשוק היום בג'באליה פתוח והומה אדם כשבשדרות הרחובות ריקים והערים שלנו, גם בצפון וגם בדרום, הפכו להיות ערי רפאים
עודד פורר:
 לא יכול להיות שתושבי העוטף לא יכולים לחזור לביתם ואנחנו רואים שברצועת עזה, במקומות רבים, החיים שבים למסלולם עם מאות-אלפי ליטרים של דלק שזורמים לתוך הרצועה כדי לתדלק את חמאס בזמן שאנחנו אמורים להילחם בו, עם ציוד הומניטרי, תרופות ומזון שמגיע קודם כל לחמאס, קודם כל לטרוריסטים
עודד פורר:
      הם גם אלה שברצותם מעבירים, או לא מעבירים, לתושבים, בוודאי ששום דבר לא מגיע לחטופים שלנו
עודד פורר:
 בוודאי שהיה הסכם שבו היו אמורים גם נציגי הצלב האדום לבקר את החטופים וגם זה לא קרה
עודד פורר:
 ובתוך כך ההנחיות לצבא הן שלא להיכנס לציר פילדלפי ולא לסגור את הברז הזה, שמזרים פנימה עוד טונות של נשק מעל ומתחת לאדמה, בכל מיני אמצעים
עודד פורר:
 זה פשוט אבסורד
עודד פורר:
 זה לא בא בחשבון
עודד פורר:
      לצערי, זאת אותה מדיניות שהובילה אותנו למה שקרה ב-7 באוקטובר
עודד פורר:
 את הדבר הזה חייבים לשנות, חייבים לשנות
עודד פורר:
 ויש לנו את כל הגיבוי, אני אומר לכם, גם ברמה הבין-לאומית, עם הלחצים, לומר שכשאנחנו נלחמים כנגד מדינת חמאס – וזו מדינה, חמאס הוא ארגון ששלט על טריטוריה, עם צבא, עם ארגון, הוא ניהל את החיים האזרחיים ואת החיים הצבאיים שם, ועדיין מנהל – אני לא נלחם במדינה ובזמן שאני נלחם בה אני מתדלק לה את כלי הנשק
עודד פורר:
 אני לא נלחם במדינה ובזמן שאני נלחם בה אני דואג שלחיילים שלה יהיה מזון
עודד פורר:
 אנחנו צריכים בדיוק את הדברים ההפוכים
עודד פורר:
      לצערי, המדיניות הזאת, הנוהגת מעל 100 הימים האחרונים, לא הוכיחה את עצמה, אז אולי כדאי שבקבינט ובממשלה יבינו שאם 100 ימים הלכתם בכיוון אחד וזה לא עובד, נראה לי שצריך לעבור לכיוון אחר
עודד פורר:
 ועוד לא דיברנו על למעלה מ-100,000 איש מיישובי הצפון שהפכו להיות פליטים בארצם ואף אחד לא מספר להם מתי הם יוכלו לחזור לבית שלהם בביטחון, וגם שם נותנים לאויב שלנו לקבוע את גובה הלהבות
עודד פורר:
      אז אני, בשם מדינת ישראל, מתנצל בפניכם שאתם צריכים להגיע לוועדות בכנסת, זה לא צריך להיות כך
עודד פורר:
 המדינה צריכה לספק ביטחון לתושבים שלה כל העת וגם להילחם במלוא העוצמה כדי להשיב אותם הביתה
עודד פורר:
 בתוך כך נאחל הצלחה לכל הלוחמות והלוחמים שלנו שנמצאים בחזית גם בשעה זו ממש ושישובו בשלום
עודד פורר:
      מתוך כך אנחנו עוברים לדיון שעוסק גם הוא בלוחמות והלוחמים שלנו שנמצאים בשטח
עודד פורר:
 הנושא הזה, שנקבע לו דיון, עלה בישיבה הקודמת, שהייתה ישיבת הצדעה שהתקיימה בהשתתפות לוחמות, לוחמים, משפחות נופלים ופצועים במלחמת "חרבות ברזל" מקרב העולים החדשים והתושבים החוזרים
עודד פורר:
 קרן בן אהרון, שנכחה בדיון הקודם, נמצאת גם כאן, אמו של טל בן אהרון, לוחם בגבעתי שנולד וגדל בלוס אנג'לס, העלתה את הסוגיה של עלויות הטיסה של ההורים לחיילים הבודדים כדי לבוא ולבקר אותם, כדי לתת להם את החיבוק, בה בעת שבזמן המלחמה מחירי הכרטיסים קפצו בצורה דרמטית, וגם אם הילדים יוצאים כאן לחופשה הם לא יכולים לטוס לבקר את ההורים שלהם
עודד פורר:
      אני לא חושב שיש מדינה דומה במובן הזה שבצבא שלה יש חיילים שבאו ממדינות אחרות מתוך רצון גם לעלות, גם להתנדב, השאירו את המשפחות מאחור, ומדובר בחבר'ה בשלב הראשון של חייהם, שבכל העולם הולכים ללמוד בקולג', הם באים לכאן להתגייס
עודד פורר:
 לא לכל משפחה יש את היכולת הכלכלית לממן את עלויות הטיסה האלה
עודד פורר:
 אני גם לא חושב שהיא צריכה
עודד פורר:
 כמובן שאין כוונה שעכשיו יהיה פה חופשי-חודשי פתוח על חברות התעופה, ברור שאנחנו גם בתוך הדבר הזה מוגבלים, אבל אנחנו כן חייבים לייצר איזשהו מנגנון סיוע שמאפשר הגעה
עודד פורר:
      יש את העולם השוטף שבו חיילים בודדים משרתים בצה"ל, ויש את העולם שאנחנו נמצאים בו עכשיו, של "חרבות ברזל", וזה עולמות שונים
עודד פורר:
 זה עולמות שונים ברצון של ההורים לבקר אותם
עודד פורר:
 לא פעם ולא פעמיים התבטלה פגישה שהייתה קבועה לי עם אנשים מרגע לרגע כי הם הרימו לי טלפון ואמרו: "תשמע, הבן שלי עכשיו יצא להפוגה, אני מבטל הכול, מנסה לתת לו חיבוק וחוזר
עודד פורר:
 מי שנמצא מעבר לים לא יכול לעשות את זה, השאלה היא איך אנחנו מייצרים את המינון הנכון
עודד פורר:
      אני מבין שארגונים מסוימים, כמו "נפש בנפש", סייעו במהלך מלחמת "חרבות ברזל" להורים במימון טיסות כדי לבקר כאן, כמחווה של רצון טוב וללא כל מחויבות
עודד פורר:
 ממידע שאנחנו קיבלנו מהם, מעל 1,900 הורים פנו לקבל את הסיוע, 814 הגיעו ארצה מ-55 מדינות מכל רחבי העולם כדי לחבק את בנם או בתם הלוחמים
עודד פורר:
 אבל כמובן שאנחנו מדברים על פילנתרופיה בלבד במובן הזה והדבר הזה צריך להיות טיפה יותר ממוסד
עודד פורר:
      אני ביקשתי לזמן לדיון, נוסף על נציגי צה"ל, משרד העלייה והקליטה וכמובן הארגונים השונים, גם את משרד התחבורה וחברות התעופה
עודד פורר:
 הסוכנות היהודית פה, דרך אגב?
שלומית אבינח:
אולי בזום
עודד פורר:
משרדי הסוכנות נמצאים פה בירושלים, מרחק חמש דקות נסיעה ו-15 דקות הליכה ברגל
עודד פורר:
 אני לא מצליח להבין למה צריכים להעלות בזום
עודד פורר:
 אם יש בעיה לסוכנות היהודית לשלוח נציג לוועדת עלייה וקליטה אני בטוח שגם את זה אפשר לפתור
עודד פורר:
 הסיבה היא שבאירוע הזה כולם צריכים לקחת חלק וכולם צריכים להתגייס
עודד פורר:
 זה נוגע למגזר השלישי מצד אחד, אבל זה נוגע גם לצה"ל, למשרד העלייה והקליטה, וגם לסוכנות היהודית ולעם היהודי במובנים של הסיוע שניתן
עודד פורר:
      אם מדברים על סיוע לעם היהודי באספקטים השונים, זה הסיוע שצריך להינתן, ולכן אנחנו ננסה לייצר פה איזשהו מנגנון שכולל את כולם
עודד פורר:
 כולם צריכים לקחת חלק
עודד פורר:
 זה לא ביזנס פרטי, לא של משרד הקליטה, לא של משרד הביטחון וגם לא של "נפש בנפש", זו מדינת ישראל ששולחת את בניה ובנות לחזית וצריכה לתת את הגיבוי להורים
עודד פורר:
      אני רואה בזה טעם לפגם שהחברות לא הגיעו, למעט "אל על", ששלחו את נציגת קשרי ממשל
עודד פורר:
 חברות התעופה הישראליות יודעות לבוא לוועדות הכנסת השונות כדי להסביר כמה חשוב שתהיה חברת תעופה ישראלית – אני חושב שזה חשוב – אבל אם בדיון הזה הם לא רואים את עצמם מחויבים אני לא חושב שהמחויבות הזאת צריכה להיות הדדית
עודד פורר:
 מבחינתי, באירוע הזה של ההטסה יכולות לקחת גם חברות תעופה זרות
עודד פורר:
 אם אנחנו עושים אז נעשה כבר מכרז על הכרטיסים
עודד פורר:
      נמצאת פה נציגת הסוכנות היהודית, בשנה האחרונה עלו 45,000-50,000 עולים, כרטיסי הטיסה שלהם היו בחברות ישראליות, למיטב ידיעתי
עודד פורר:
 אם אני לא טועה, כרטיסי הטיסה של העולים שנקנים על ידי הסוכנות היהודית נקנים בחברות ישראליות
עודד פורר:
 לכן יכול להיות שכדאי לפתוח את הכול למכרז, שכל החברות ישתתפו
עודד פורר:
 לא חייבים לעשות את זה רק עם חברות ישראליות אם החברות הישראליות לא רואות את עצמן מחויבות לעניין הזה
עודד פורר:
 לכן אני כן מציין לחיוב את חברת "אל על" במובן הזה, אבל כן, אם "ארקיע" ו"ישראייר", בעיניי, לא רואות את העניין הזה כעניינן, מבחינתי גם אני לא רואה את עניינן כחברות ישראליות, על המשמעות של להיות חברה ישראלית בתקופת מלחמה
עודד פורר:
 קחו זאת בחשבון
עודד פורר:
      קרן בן אהרון, בבקשה
קרן בן אהרון:
שלום, קודם כל אני מעריכה מאוד את ההתייחסות המהירה שלכם לנושא שהעליתי בישיבה שעברה
קרן בן אהרון:
 באמת תודה רבה
קרן בן אהרון:
 נושא מחירי כרטיסי הטיסות להורים לחיילים בודדים ולחיילים עצמם זה נושא כואב ואפשר לומר גם עצוב
קרן בן אהרון:
 ביום שהילדים שלנו מחליטים לעזוב את הבית, לעלות למדינת ישראל ולשרת בצבא, אנחנו מרגישים קצת עצבות, קצת שמחה אבל לרוב גאווה
קרן בן אהרון:
 אנחנו פשוט נותנים לו את ברכת הדרך, חיבוק אחרון, עד הפעם הבאה, ובמקרה הטוב אנחנו עוזבים את העבודה ומגיעים אתו לארץ לגיוס
קרן בן אהרון:
 אנחנו לא חושבים כמה יעלה לנו לראות אותו שוב, אנחנו חושבים מתי נוכל לראות אותם שוב ובאיזו סיטואציה נצטרך לעזוב הכול ולנסוע אליו שוב
קרן בן אהרון:
      אחרי כמה חודשים לגיוס, תלוי איזה תפקיד הוא קיבל, יש לילד טקס סיום מסלול או מסע כומתה, ואז שוב אחד ההורים רוצה לנסוע על מנת להיות עם הילד שלא יהיה לבד באירוע שכל ההורים נמצאים
קרן בן אהרון:
 אז שוב עוזבים את העבודה, קונים כרטיס טיסה ומגיעים לישראל, וזה במקרה שיש לך רק ילד אחד בצבא
קרן בן אהרון:
 בעוד חודש הבת השנייה שלי גם מתגייסת וגם לה יהיו טקסים ואירועים שגם בהם אנחנו נרצה להיות
קרן בן אהרון:
      במקרה והשנה עוברת בלי הפתעות מיוחדות, אתה שורד את השנה הראשונה, יש לילד חופשה מיוחדת והוא מגיע הביתה, שוב צריכים לקנות כרטיס טיסה ולהביא את הילד הביתה
קרן בן אהרון:
 הילד חוזר שוב לצבא, עוברת עוד שנה, עוד תקופה, ושוב מתחיל הגעגוע, ואולי מתקרב איזה חג והרצון להגיע אל הילד ולא להשאיר אותו לבד בחג מתחזק שוב, אז עוזבים את העבודה, קונים שוב כרטיס טיסה
קרן בן אהרון:
 כך עוברות להן שלוש שנים, כשבממוצע כל חצי שנה קונים כרטיס טיסה, וכל זה בתקופת שירות רגילה שאין שום בעיות
קרן בן אהרון:
 במידה וצצה בעיה רפואית, במידה והילד קצת מדוכדך ומתגעגע מעבר למידה, יש צורך בקנייה נוספת של כרטיסי טיסה, ואלה כרטיסי טיסה לא מתוכננים, שצריך לקנות אותם מהיום להיום ואז גם המחיר בהתאם
קרן בן אהרון:
      יש הורים שכל מה שסיפרתי עד עכשיו זה רק חלום בשבילם
קרן בן אהרון:
 אין אפילו מחשבה על טיסה כי אין להם לממן את הטיסה
קרן בן אהרון:
 יש הורים שלא רואים את הילדים שלהם רוב השירות בעקבות מחירי הטיסה, שלא נדבר בזמן מלחמה
קרן בן אהרון:
 אין בכלל סיכוי לראות אותו ומי יודע אם תראה אותו שוב, שלא נדע
קרן בן אהרון:
      מתחילת המלחמה רק "אל על" פועלת ובשביל להגיע לישראל לתת לילד שלך חיבוק לפני כניסה לעזה, חיבוק אחרי התרעננות מעזה, או חיבוק אחרי טראומה שעברו בלחימה, זה יותר ממשכנתה
קרן בן אהרון:
 2,600 דולר לכיוון זה מה שבעלי שילם בשביל לבוא לראות את הילד
קרן בן אהרון:
 אין שום אימא מחליפה, דודה מתנדבת, חברה שאוהבת, או סבתא שדואגת, שתצליח להבין ולראות אם הילד שלך מתפקד כרגיל, אם הילד שלך משדר אותות מצוקה, אם עובר משהו על הילד שלך
קרן בן אהרון:
 זה הילד שלנו ורק אנחנו נדע מה מתרחש אצלו באמת
קרן בן אהרון:
 אנחנו חייבים לראות את הילדים שלנו בזמן השירות הצבאי שלהם
קרן בן אהרון:
      כשהבן שלי היה בטירונות הוא אמר לי: אימא, יש כאן חיילים שלא ראו את הבית בסך הכל שבועיים ולא מפסיקים לקטר על כמה שהם מתגעגעים הביתה, לא יכולים להישאר יותר בבסיס ושהמוטיבציה שלהם ברצפה, ואני יושב מהצד, מסתכל עליהם וחושב שאני כבר לא ראיתי בית או משפחה שלושה חודשים ואני גם לא רואה את עצמי בבית בחצי שנה הבאה
קרן בן אהרון:
 אני בקבוצת וואטסאפ הורים של היחידה של הבן שלי ואני שומעת הורים שבוכים שלא ראו את הבן שלהם שלושה שבועות והם יוצאים מדעתם, ואני, מהקצה השני של העולם, בוכה שלא ראיתי את הבן שלי כבר יותר משמונה חודשים
קרן בן אהרון:
 אני שומעת הורים שמגיעים לפגוש את הילדים שלהם אחרי 50 ימים שהיו בעזה וכל מה שאני חושבת זה שאנחנו לא יכולים להגיע גם לחבק את הילד, זה יקר מידי
קרן בן אהרון:
 אני רואה הורים שאם הילד לא מרגיש טוב נוסעים אליו ישר - - -
עודד פורר:
הנקודה ברורה, אני פשוט רוצה שעוד דוברים ידברו
עודד פורר:
 ריקי, בבקשה
ריקי טריגלו:
קודם כל, תודה על הוועדה הזו, היא מאוד חשובה
ריקי טריגלו:
 זו הפעם השלישית שאני מגיעה לישראל מאז תחילת המלחמה
ריקי טריגלו:
 מאז שהתחילה המלחמה עליתי על מטוס והייתי פה חודש ימים
ריקי טריגלו:
 התנדבתי, עזרתי, טיפלתי ולא זכיתי לראות את הבן שלי במשך כל החודש הזה
ריקי טריגלו:
 חזרתי, כשהם יצאו לצערי לא ראיתי אותו, לא פגשנו אותו
ריקי טריגלו:
 כמו שקרן אמרה, אף אחד לא יכול להחליף אותנו בשבילו
ריקי טריגלו:
     אני עכשיו מגיעה בפעם השלישית וזו הפעם הראשונה שאני רואה אותו בעצם אחרי לחימה מאוד קשה בעזה והוא לא נראה כמו שהוא נראה קודם
ריקי טריגלו:
 זו פעם ראשונה שאני רואה שהוא במצוקה ובמצוקה שאף אחד אחר לא היה יכול לראות
ריקי טריגלו:
 אני מתלבטת אם להאריך את הטיסה שלי
ריקי טריגלו:
 אני גרה בסן פרנסיסקו, ל"אל על" אין טיסה ישירה מסן פרנסיסקו, אני צריכה לעשות טיסה של שתי עצירות בשביל לחסוך בתשלום
עודד פורר:
אתם מקבלים מחיר מיוחד מ"אל על"?
ריקי טריגלו:
לא
עודד פורר:
זאת אומרת שהמחיר הוא מחיר שוק? אם עכשיו מחירי כרטיסי הטיסה קפצו פי שניים?
ריקי טריגלו:
כן, אנחנו משלמים את זה
קרן בן אהרון:
ואם זה מהיום להיום זה משכנתה
עודד פורר:
 מילנה בן דוד, אימא של יובל מאוסטרליה, בבקשה
מילנה בן-דוד:
שלום, הבת שלנו יובל בן דוד
חנוך בן דוד:
אני חנוך, אביה של יובל
חנוך בן דוד:
 אני רוצה ממש בקצרה לספר את השתלשלות האירועים
חנוך בן דוד:
 אני נסעתי ב-17 באוגוסט ליום הולדת של יובל, שהוא ב-25 באוגוסט, הייתי בארץ עד ה-11 בספטמבר
חנוך בן דוד:
 בפרוץ הלחימה מילנה ממש נכנסה ללחץ, הרגשתי שאני צריך לנסוע עוד פעם, נסעתי שוב לארץ, הייתי בכל חודש דצמבר
חנוך בן דוד:
 שלושה ימים לפני שחזרתי לאוסטרליה יובל חטפה אפנדיציטיס, הייתה בבית חולים, השתחררה לא מזמן
חנוך בן דוד:
 אני הייתי חייב לחזור כי אחרת הייתי מאבד את העבודה שלי
חנוך בן דוד:
 בגלל שאנחנו במלחמה בארץ לקח לי המון זמן לקבל אישור, אני עובד במחלקת ריסק בבנק, לא היה קל לקבל אישור
חנוך בן דוד:
 קיבלתי את האישור אבל הייתי חייב לחזור
חנוך בן דוד:
 בגלל שיובל הייתה בבית חולים ארגנו במהירות שאימא שלה תטוס לחו"ל, לאימא שלה יש עסק פה, היא הייתה צריכה לסגור כמה דברים, הגיעה לארץ וחזרה לא מזמן
מילנה בן-דוד:
חזרתי לפני יומיים ולא יכולתי להישאר שם יותר מעשרה ימים
עודד פורר:
עלויות כרטיסי הטיסה עליכם? קיבלתם סיוע ממקור כלשהו?
חנוך בן דוד:
הכול עלינו
מילנה בן-דוד:
לא קיבלנו
מילנה בן-דוד:
 יצרתי קשר עם "נפש ונפש" ולא שמעתי, אבל הבת שלי נכנסה למיון – היא נהגת טנקים בדרום, היא החליטה להיות קרבית, ואמרו לי שהיא במיון בתל השומר, אמרתי "טוב, אני טסה"
מילנה בן-דוד:
 לא יכולתי לעבוד, ניסיתי ליצור קשר עם "נפש ונפש", אמרו שאולי יחזרו אליי, זה היה ביום שבת, אמרתי שאני לא לוקחת סיכון, לקחתי את הכרטיס שהיה וטסה
עודד פורר:
כשהבת שלכם פצועה אתם בקשר עם יחידה בצבא? עם אגף נפגעים?
מילנה בן-דוד:
היא עכשיו בטיפול של ר"ם 2
ענבר סיטבון:
אנחנו משלמים החזר עבור מאושפזים
עודד פורר:
תכף נשמע את כל הדברים
עודד פורר:
 אתם קיבלתם איזשהו החזר מהצבא, איזשהו סיוע?
מילנה בן-דוד:
שום דבר
עודד פורר:
אוקיי, תישארו אתנו בזום במשך הדיון
עודד פורר:
 זיו קנון, אבא לחייל מלוס אנג'לס, בבקשה
זיו קנון:
אני אבא לחייל שהשתחרר, הבן שלי היה חייל בודד ואנחנו כבר 6-7 שנים דואגים לחיילים בודדים בתור ארגון בהתנדבות ועובדים עם כל הארגונים, "נפש בנפש" וכולם
זיו קנון:
 אני רואה שהכול ידוע, הבעיה מוכרת וקרן הציגה אותה הכי מהלב שאפשר
זיו קנון:
 אבל, יש עוד דבר, יש חיילי מילואים שהם בודדים
זיו קנון:
 יש המון כאלה עכשיו
זיו קנון:
 הם פונים אלינו, מבקשים כרטיסי טיסה
זיו קנון:
 אני לא מדבר על ההורים עכשיו, אני מדבר על חיילי מילואים שבאו לעשות מילואים והמשפחה בחו"ל
זיו קנון:
 אני חושב שהעיקרון חייב להיות שכמו שדואגים לחייל ישראלי, אז חייל חו"ל, שהמשפחה בחו"ל, חייבים להתאים את כל הדברים וכל הזכויות עד הסוף, כי יש גם המון מקרים שהחוק לא חושב בכלל על חייל המילואים וזכויותיו, שמשפחתו בחו"ל, והם נפגעים בצורה ממש משמעותית
זיו קנון:
      היום שוחחתי עם חייל מקנדה
זיו קנון:
 הוא מת לטוס, הוא הגיע בשביל לשרת, לעשות מילואים, הוא צנחן והוא בן 30, אבל הוא גם היה חייל בודד בסדיר והוא גם כן בא כל השנים לעשות מילואים, עכשיו במלחמה הוא הגיע והחבר'ה שלו פנו אלי ואמרו לי: תשמע, הוא רוצה לטוס, אין לו כסף, ויש גם כל מיני חוקים כי אם הוא יעזוב הוא יפסיד המון
זיו קנון:
 אמרתי לו: תשמע, אנחנו נקנה לך כרטיס, נעזור לך, אבל אני גם מבין שבתקופת מלחמה קשה להתנהל וזה לוקח זמן
זיו קנון:
      אני רוצה להגיד שמה שאמרת קודם הוא מאוד נכון, כי חברות אחרות – "אל על" הן כן עבדו אתנו
זיו קנון:
 בקיץ נפגשתי איתם ודיברנו על זה והם נענו, מהמנכ"לים והסמנכ"לים, ואז פרצה המלחמה ואמרתי בוא נעזוב את זה
זיו קנון:
 אבל קרן תיארה את הדברים במדויק וכך גם אתה, כל מילה בסלע, צריכים לשלב כוחות ולעשות את זה כך שזה לא ייפול רק על "נפש בנפש" וקדימה
עודד פורר:
 ורדה אמיר אוראל, בבקשה
ורדה אמיר אוראל:
שלום, המצב שלי זה קצת שונה, אני אימא לחייל בודד שהוא לא לוחם
ורדה אמיר אוראל:
 אני הייתי צריכה לטוס אליו בנובמבר בגלל שבעל הדירה שהוא משכיר החליט שהוא מפסיק את החוזה באמצע והייתי צריכה לטוס לארץ רק כדי לעזור לו למצוא דירה בזמן המלחמה, ואחר כך הייתי צריכה לטוס שוב עם כל המשפחה בגלל שהמיוחדת שלו בוטלה
ורדה אמיר אוראל:
 הוא היה אמור להיות בארצות הברית בכל חודש דצמבר, נגמרה שנה שלמה של השירות שלו והוא עדיין לא הגיע לכאן
ורדה אמיר אוראל:
      מאז תחילת המלחמה הוא לא דיבר עם אף אחד מהחברים שלו מהמכינה הקדם-צבאית כי הם כולם בעזה, הוא אמר לי לפני חודש שהוא בדיכאון כרגע כי הוא לא מרגיש שהוא חשוב במלחמה הזאת, שהוא לא עושה שום דבר שתורם למדינה
ורדה אמיר אוראל:
 אין לו כל כך עם מי לדבר כי הסביבה התומכת שלו, כולם מפקדים ביחידה שלו שעסוקים במלחמה
ורדה אמיר אוראל:
 אז הוא בבוקר מגיע לבסיס וחוזר לבית ריק, בלי אף אחד
ורדה אמיר אוראל:
 אני הייתי צריכה להסביר לו מה עושים כשיש אזעקה כי הוא לא ידע אפילו מה זה האזעקות האלה
עודד פורר:
איציק, חייל בודד כזה לא מקבל מעטפת מהמשרד?
יצחק גאגולה:
חייל בודד מקבל מאתנו מענקים
יצחק גאגולה:
 ככל שיש בעיה שצפה אלינו, כולל חוסן נפשי וזה - - -
עודד פורר:
מי בקשר עם החייל הזה?
ענבר סיטבון:
גם המפקדים שלו וגם מוקד הבודדים
שלומית אבינח:
אבל היא אומרת שלא
ענבר סיטבון:
מוקד הבודדים לא דיבר אתו?
עודד פורר:
ורדה, בבקשה
ורדה אמיר אוראל:
אני לא ידעתי בכלל שיש כזה דבר יחידה לחיילים בודדים בצה"ל עד חודש אחרי פרוץ המלחמה, כשהתקשרתי למש"קית ת"ש לשאול אותה מה קורה עם המיוחדות והיא שלחה לי קישור של היחידה
ורדה אמיר אוראל:
 לא יצרו אתי בכלל קשר כאימא של חייל בודד מתחילת השירות שלו, אני לא ידעתי שזה קיים
עודד פורר:
 דבורה גלבוע, בבקשה
דבורה גלבוע:
(אמרה דברים בשפה האנגלית, להלן תרגומם:( אני דבורה גלבוע, בני, ארי, קלע בנח"ל והוא בעזה
דבורה גלבוע:
 אם יש לכם ילדים שהיו בצבא, או אולי אתם זוכרים מהשירות שלכם, אתם יודעים שהם מדברים זה אל זה במספרים
דבורה גלבוע:
 "כרגע אני על 17/4", "אני על 11/3"
דבורה גלבוע:
 הם היו על 85/1 כשהבן שלי בא הביתה בפעם הראשונה, אבל הוא חזר לדירה שבה הוא מתגורר לבדו
דבורה גלבוע:
 יש סיבות רבות מדוע הורים רוצים שיתאפשר להם להגיע, אבל אני רוצה לדבר אתכם מנקודת המבט של הלוחם, או כל אחד שמשרת, בין אם זה מילואים ובין אם זה סדיר
דבורה גלבוע:
      הם סופרים לאחור את הימים עד ליציאה מעזה ולהגעה הביתה
דבורה גלבוע:
 כשהחיילים הבודדים מגיעים לשם החברים מקיפים אותם וגם שאר ההורים רוצים לחבק אותם, אבל ההורים שלהם לא שם – זה לא טוב למורל
דבורה גלבוע:
 אין אף אחד שרואה אותם ואומר: אתה בסדר, אתה לא בסדר, מה אתה צריך? ציינת בהתחלה שזה הצבא היחיד בעולם שבו 3%-5% מהחיילים באו ממשפחות שמתגוררות במדינות אחרות, שעזבו ואמרו: פה אני צריך להיות וזו העבודה שאני צריך לעשות
דבורה גלבוע:
 הבן שלי הוא הוא הבכור מבין ארבעה אחים
עודד פורר:
בן כמה הוא?
דבורה גלבוע:
בן 21
דבורה גלבוע:
 הוא סיים שנתיים שירות אבל עכשיו השירות שלו הוארך
דבורה גלבוע:
 אני יכולה להרשות לעצמי טיסה – אני אם חד הורית – רק אם אני מצליחה להשיג עבודה
דבורה גלבוע:
 למזלי, לפעמים מתאפשר לי לעבוד בישראל וזה מסייע לי להיות פה, אבל לא תמיד יש חפיפה בין הזמנים שאני יכולה להגיע לימי חופשה שהוא מקבל, במיוחד בגלל שעכשיו, במלחמה, היציאות הן בהתראה כל כך קצרה
דבורה גלבוע:
 אם יש אפשרות להקל כי הסכומים שאנחנו משלמים כהורים – לרובנו אין משפחה בישראל אז זה גם מקום לשהות בו, גם עבור החייל כשאנחנו שם, וגם תחבורה
דבורה גלבוע:
 כל דבר שתוכלו לעשות על מנת להקל על המשפחות זה לא רק עבורנו, זה גם יחזק אותם כשהם ישובו לצבא
עודד פורר:
 בואו נראה סרטון קצר
עודד פורר:
 ההתרגשות של כולנו היא עצומה
עודד פורר:
 השיר הזה והתמונות האלה מלווים את כולם בחודשים האחרונים
עודד פורר:
 אבל בינתיים אני אומר פה לממשלה, מצטיירת לי תמונה קצת עגומה ביחס לחיילים הבודדים בתקופה הזאת, בניגוד לכל האמירות שלנו "כולם ביחד", "אף אחד פה לא בודד"
עודד פורר:
 יש פה כמה שאלות מאוד משמעותיות שאנחנו צריכים לקבל עליהן תשובה
עודד פורר:
 אחת, איך יכול להיות שלא יוצרים קשר עם ההורים שנמצאים בחו"ל בזמן הזה? גם לגבי חיילי מילואים
עודד פורר:
 זאת נקודה חשובה שעלתה פה
עודד פורר:
 אני גם אני לא יודע איזה סיוע הם מקבלים
עודד פורר:
 איך יכול להיות שההורים לא מכירים את היחידה לחיילים בודדים ברמת המעטפת? תוך כדי גם ניגע בנושא הדיון, כרטיסי הטיסה, אבל מסתבר שיש פה עוד מעבר לזה
עודד פורר:
 סגן אלוף ענבר סיטבון, בבקשה
ענבר סיטבון:
צהריים טובים, ענבר סיטבון, ראש ענף הפרט והתרומות של הצבא
ענבר סיטבון:
 בשגרה אנחנו באמת יושבים פה הרבה ומנהלים, גם בצבא וגם יחד עם כל הארגונים והאגודה למען החייל, מעטפת הכי טובה ומדויקת שאנחנו יכולים לחיילים הבודדים, אבל ברשותכם אני אדבר רגע על תקופת החירום
ענבר סיטבון:
 המלחמה העסיקה אותנו הרבה מאוד כדי לראות איך אנחנו יכולים לאפשר לחיילים הבודדים מענה שינסה קצת להקל על האתגרים המאוד לא פשוטים והוספנו לטיפול שלנו עוד שתי אוכלוסיות שלא עסקנו בהן אף פעם כי הן לא היו כאלה, גם בבודדים המאושפזים, שיצרנו בשבילם מעטפת שהיא קצת אחרת
ענבר סיטבון:
      לסבר את האוזן, בכל המלחמה במצטבר היו 173 בודדים שהתאשפזו מתחילת המלחמה, 86 מהם מובהקים, כאלה שעלו לארץ, 40% מההורים שלהם הגיעו לארץ
ענבר סיטבון:
 אני חייבת להגיד שאפשרנו לכולם לקבל החזר, גם הזנו להרבה מאוד מההורים – הציגו לנו קבלות – החזר בגין אותה טיסה
עודד פורר:
כל מי שהבן או הבת שלו מאושפזים, יוצרים קשר עם ההורים בחו"ל באופן יזום?
ענבר סיטבון:
 לא את כולם אפשר לתפוס, צריך להגיד
ענבר סיטבון:
 אנחנו מייצרים קשר קודם כל גם עם חיילים וגם, מי שנמצא בעזה, עם ההורים
ענבר סיטבון:
 לא את כולם אפשר, אני אומרת לכם, זה אתגר מאוד מאוד גדול במלחמה
ענבר סיטבון:
 יושבות פה שתי אימהות שכנראה להשיג אותן היום – הן בטח החליפו טלפון וסים כשהן הגיעו לפה
ענבר סיטבון:
 זה אתגרים מאוד מאוד גדולים
ענבר סיטבון:
 אני יכולה להגיד שאנחנו עושים הכול כדי שכשהחייל ייצא מעזה ידבר עם אימא ואבא שלו בטלפון
ענבר סיטבון:
 לגבי זה אנחנו נעשה הכול
ענבר סיטבון:
     יותר מזה, אני יכולה להגיד לכם שאנחנו מנהלים אישורי תוכניות שלמים עבור החיילים הבודדים כשיוצאים ללבנות הריענון
ענבר סיטבון:
 איזה סגל ת"ש, מי אותה מש"קית ת"ש, מי אותו מפקד מ"מ שפוגש את החייל הבודד כי אימא שלו לא הגיעה
ענבר סיטבון:
 עושים את זה אגב גם בטקסי השבעה, אנחנו רגילים לעשות את זה, אבל עכשיו ביתר שאת
עודד פורר:
יש היום מערך של אימוץ חיילים בודדים ברמה של משפחה מאמצת, משפחה ישראלית?
ענבר סיטבון:
יש, אני חייבת להגיד לך שהחיילים הבודדים לא אוהבים את זה בכלל, הם מאוד אוהבים את העצמאות שלהם
ענבר סיטבון:
 החיילים הבודדים, הלוחמים בעיקר, הם כאלה שאוהבים לצאת הביתה ושיהיה להם את השקט שלהם
ענבר סיטבון:
 האימהות מהנהנות כי אני משערת שאתם מסכימים
עודד פורר:
אגב, לפעמים המשפחה המאמצת זה בשביל כביסה
ענבר סיטבון:
לכולם אנחנו מציעים
ענבר סיטבון:
 אתה לא יודע כמה פניות יש לנו למדור הבודדים על משפחות שלמות שרוצות
ענבר סיטבון:
 אנחנו מציעים כמובן לחיילים, החיילים מעדיפים בדרך כלל לגור בבתים החמים או לגור בשכר דירה ופחות להתחייב עכשיו למשפחה
עודד פורר:
אבל הם יכולים לגור בשכר דירה ויש משפחה מאמצת שחוץ מהמש"קית ת"ש יש לו עוד מישהו
ענבר סיטבון:
נראה לי שאפשר לתת לחיילים לדבר
ריקי טריגלו:
אני יכולה להגיב
ריקי טריגלו:
 אני מדברת בשם הבן שלי בנושא הזה
ריקי טריגלו:
 הוא חלק מ"צבר", הוא גר במרכז קליטה ברעננה והוא מעדיף להגיע הביתה, למרות שהבית מלוכלך ולמרות שהחברים שלו לא תמיד יוצאים אתו
ריקי טריגלו:
 הוא מעדיף לראות כמה שיותר חיילים מהגרעין שלו
ריקי טריגלו:
 כן יש בעיה עם כביסה ואני יכולה לספר שבפעם הראשונה שהגעתי עשיתי ארון שלם של כביסה כי אין לו זמן לעשות זאת
ענבר סיטבון:
הוא גר ברעננה?
ריקי טריגלו:
הוא גר במרכז קליטה ברעננה, כן
ריקי טריגלו:
 יש להם מכונת כביסה, הנקודה היא שהם לא מספיקים כי מכונות הכביסה עובדות כל הזמן
ענבר סיטבון:
יותר מזה אני אציין שצה"ל משלם עבור כל הלינה של כל החיילים וכביסה זה אחד מאותם הדברים
עודד פורר:
אני מציע משהו לאגף חיילים בודדים
עודד פורר:
 אם את אומרת גם שיש הרבה פניות של משפחות, אני מודיע לך שאם עכשיו תוציאו פרסום: מי מוכן להתנדב בעניין הזה? – מערכת הקווים שלכם תקרוס
ענבר סיטבון:
זאת לא הבעיה, יש לנו רשימות של אנשים שרוצים לאמץ