GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דן שטיינברג:
 יש לשמר את האחדות ולהוקיע את המפלגים בעם
דן שטיינברג:
 בכוחכם, חברי הכנסת מכובדיי, להביא לשינוי ברוח העם כפי שמשתקף בתקשורת ובמדיה, אולי לא בבניין אבל בתקשורת כן
דן שטיינברג:
 אנחנו, בפורום הגבורה, כמו ברוב חלקי העם, מצפים מכם, מכובדיי, להתעורר, להתגבר, לתת רוח גבית, לדרוש מקבינט המלחמה לעמוד עם חוט שדרה איתן, להורות לצבא להשלים את משימתו כפי שהוחלט באופן חד-משמעי וברור בממשלה
דן שטיינברג:
 תודה רבה
עודד פורר:
 ראשית, להודות לכל משפחות הנופלים שבאו לכאן, וכמובן לכל החיילים, הלוחמות, הלוחמים, מי במילואים, מי בסדיר, מי שעוד מעט יהיה חזרה במילואים
עודד פורר:
 אמרת, חבר כנסת שטרן, "סדרת חינוך", אני חושב שחברי הכנסת קיבלו פה איזושהי סדרת חינוך על המשמעות של עלייה לארץ והמשמעות של המדינה הזו, שהיא באמת מיוחדת במינה, שקיבצה מכל התפוצות עולים מכל כך הרבה שפות וכולם נכנסים בסוף ביחד לאותו הצוות, לאותו הנגמ"ש, לאותה היחידה, לאותה הפלוגה, לאותה הספינה, ונלחמים יחד למען העם והארץ
עודד פורר:
 אין הבדל בין טרומפלדור שנפל כלוחם שעלה לכאן בראשית שנות ה-20 לבין הלוחמים שנופלים כאן היום
עודד פורר:
 לכולנו אותה מטרה, שיהיה בית לאומי לעם היהודי בארץ ישראל
עודד פורר:
 עם כל הפתוס של האמירה הזו, אני חושב שב-7 באוקטובר כולנו הבנו עד כמה היא נכונה ועד כמה המלחמה הזו עדיין כאן
עודד פורר:
      אני רוצה להגיד לכם תודה, לכל מי שלוקח ולקח חלק, בין אם הוא נולד בארץ ובין אם לא
עודד פורר:
 אני חושב שהיה חשוב שהכנסת תשמע קצת את הסיפורים המיוחדים של כל אחת ואחד מכם
עודד פורר:
 אני רוצה להגיד תודה למנהלת הוועדה ולצוות שלה, מירב וחנה
עודד פורר:
 לארגן ישיבה כזו, עם כ-40 דוברים, בכנסת ולהושיב את חברי הכנסת בשקט לחכות לתורם לדבר אחרי כולם זה לא פשוט
עודד פורר:
 זה לא היה קורה בלי המסירות שלכן, יישר כוח
עודד פורר:
 אני רוצה להזמין את מי שנשאר כאן, יש סיור שהזמנו לכם עם הדרכה בכנסת
עודד פורר:
 יש לכם פה סיכות לבגד למזכרת של הכנסת ושל דגל ישראל
עודד פורר:
 תזכרו אותנו כי אנחנו אתכם לא נשכח בחיים
עודד פורר:
 זה בטוח
עודד פורר:
 היום ה-29 בינואר 2024, י"ט בשבט תשפ"ד
עודד פורר:
 נושא הדיון הוא אנטישמיות ב-2023 על רקע מלחמת 'חרבות ברזל' - הצגת הדוח השנתי למאבק באנטישמיות של משרד התפוצות והמאבק באנטישמיות, ההסתדרות הציונית העולמית והסוכנות היהודית
עודד פורר:
 את הישיבה הבוקר אנחנו מקיימים במעמד שר התפוצות, מר עמיחי שיקלי
עודד פורר:
 המנכ"ל במילואים
עודד פורר:
 השר יציג את הדוח השנתי למאבק באנטישמיות, שהדוח באמת מתייחס לאירועים שאירעו בשנת 2023
עודד פורר:
     אני אציין בתחילת הדברים, שמייד אחרי הדברים שלי אני אצטרך לעזוב בגלל שיש לי דיון אחר בוועדת הכנסת היום שאני צריך להיערך אליו
עודד פורר:
 חבר הכנסת דן אילוז ימלא את מקומי כיושב ראש הוועדה בדיון הזה
עודד פורר:
 אבל, היה לי חשוב לבוא לכאן ולפתוח את הדיון המאוד-מאוד חשוב הזה
עודד פורר:
 האנטישמיות בשנת 2023 זינקה במאות אחוזים בכל מדינות העולם, בעיקר בעקבות מלחמת 'חרבות ברזל'
עודד פורר:
 הזינוק היה כבר עוד לפני כן, אבל מלחמת 'חרבות ברזל' נתנה את הדחיפה הדרמטית באמת
עודד פורר:
     בארצות הברית נרשמו 337% יותר אירועים אנטישמיים, ומספר הפוסטים האנטישמיים זינק ב-919%
עודד פורר:
 בחודשי המלחמה אוקטובר-דצמבר נרשמה עלייה של פי 6 באירועים אנטישמיים, לעומת חודשים ינואר-ספטמבר
עודד פורר:
 סך הכול, בשנת 2023 נרשמה עלייה של 235% באירועי אנטישמיות לעומת 2022
עודד פורר:
 45% מהאירועים האנטישמיים נרשמו בארצות הברית ו-39% באירופה
עודד פורר:
 אני רק אציין שהנתונים שאני מציג, ואני מניח שגם הנתונים שיציג השר בהמשך, הם הנתונים על מה שמדווח לנו
עודד פורר:
 ישנם אירועים רבים מאוד בהיקפים בלתי נתפסים שאפילו לא מגיעים לכלל דיווח
עודד פורר:
 ולכן, צריך להבין שהתופעה הזו רחבה עד מעבר למה שאנחנו מכירים
עודד פורר:
     שישה יהודים נרצחו בשנה הזאת על רקע אנטישמי בארצות הברית, במצרים ובתוניסיה
עודד פורר:
 האנטישמיות הזאת מתפשטת ברשתות החברתיות וההערכה היא, כמו שאמרתי, שרק 20% מהמקרים מדווחים
עודד פורר:
 אנחנו ציינו בשבת את יום השואה הבינלאומי, 27 בינואר
עודד פורר:
 ציינו גם 80 שנה לסיום המצור על לנינגרד
עודד פורר:
 אין ספק שמדינת ישראל נמצאת בתקופה הקשה ביותר שלה אולי מאז הקמתה, עם מלחמה שנמשכת מעל ל-100 ימים
עודד פורר:
     אבל, אני חושב שההשוואה בין מצבנו היום לבין תקופת השואה היא השוואה שאסור לעשות, אי אפשר לעשות
עודד פורר:
 למרות שישנם אלמנטים נאציים בפעילות של חמאס, אבל מדינת ישראל קיימת, חזקה, מגנה ותגן עוד על אזרחיה
עודד פורר:
 היא לא הייתה אז
עודד פורר:
 היום היא נמצאת
עודד פורר:
 וחלק מאירועי האנטישמיות מובלים כדי לפגוע במדינת ישראל וביכולת שלה להגן על אזרחיה
עודד פורר:
     ההתקפה הזאת של חמאס היא בעלת היבטים אנטישמיים ונאצים מובהקים, כפי שכבר אמרתי
עודד פורר:
 המטרה שלנו, אני חושב שפה באמת משרד התפוצות הוא זה שאמור לשאת את הדגל הזה, היא להיאבק באנטישמיות הזאת באמצעים הרבה יותר חריפים ממה שהיו עד היום
עודד פורר:
 אחד הדברים שעלו מדיוני הוועדה הקודמים, ואני שב ומבקש מהממשלה לקדם, זה הנושא של חקיקה, בדומה לזו שקיימת באירופה, לנקיטת סנקציות כלכליות על תכנים אנטישמיים שמפורסמים ברשתות החברתיות ולא מוסרים
עודד פורר:
     במקביל לכך, אני יודע שיש מנגנון היום שבו משרד התפוצות מעביר למשרד המשפטים, ודרכו מוסרים תכנים ברשתות החברתיות
עודד פורר:
 אבל, הקיף הניטור הוא עדיין קטן יחסית ולא דומה למה שאנחנו מכירים למשל בתכנים של הסתה לטרור
עודד פורר:
 אני חושב שפה הממשלה חייבת להקצות משאבים לטובת הנושא הזה של ניטור תכנים אנטישמיים ברשת ופעילות שתהיה דומה לפעילות של הסתה לטרור
עודד פורר:
 כי זה בדיוק אחד מהשלבים שלצערי אנחנו נתקלים בהם
עודד פורר:
 צריך להבין שחלק מהאירועים האנטישמיים הובילו לאירועים שהיו יכולים להסתיים רע מאוד, ואפשר להגיד שבנס וברגע האחרון הסתיימו ללא נפגעים, כמו האירוע בדגסטן, כמו אירועים נוספים במדינות אחרות
עודד פורר:
     בנוסף, אני חושב שפה זה גם נוגע לדיון עם הקהילות בעולם – צריך להכניס את הציונות כערך מוגן, בהגדרה שלה כערך מוגן באוניברסיטאות בארצות הברית
עודד פורר:
 היא לא נחשבת ערך מוגן, ולכן היכולת של תכנים ציוניים לבוא לידי ביטוי ותכנים ישראליים אל מול ההסתה הבלתי-נתפסת באמת כמעט ולא קיימת במוסדות ההשכלה הגבוהה בארצות הברית
עודד פורר:
 המאבק באנטישמיות זה לא משימה של מדינת ישראל לבדה – זו משימה בינלאומית שהידידות שלנו ברחבי העולם צריכות להיות שותפות שלה
עודד פורר:
 וזה חלק מהאחריות, ומה שאני מקווה באמת שהממשלה תעשה, בגיוס אותה תמיכה בינלאומית
עודד פורר:
     לפני שאני מעביר את רשות הדיבור לשר, נמצאות איתנו כאן – כבכל ישיבות הכנסת וועדות הכנסת השונות – משפחות החטופים, שביקשו לדבר
עודד פורר:
 השר מאפשר גם לדבר לפניו
עודד פורר:
 אני אתן למי שפנה למנהלת הוועדה לדבר
עודד פורר:
 יזהר ליפשיץ
יזהר שי:
בוקר טוב, תודה לכולם
יזהר שי:
 אנחנו, משפחות החטופים, ואני רואה שיש פה הרבה חיזוק שקיבלנו מפורום תקווה, שכותבים שרק לחץ יחזיר את החטופים
יזהר שי:
 אז אני קורא לכם – אחים, יש לנו אולי חילוקי דעות אם לחץ כזה או אחר; אבל אתם אחים שלנו לתקווה להחזיר את החטופים
יזהר שי:
 והחטופים הם בראש מעייננו
יזהר שי:
 וכל אחד יפעל על פי מצפונו ואמונתו להחזיר את החטופים
יזהר שי:
      לגבינו, קמנו בבוקר עם איזושהי מכה
יזהר שי:
 אנחנו מדברים פה על שואה, ועל צה"ל שיהיה בשבילנו
יזהר שי:
 אז אני מקיבוץ ניר עוז, הוא לא היה בשבילנו גם 15 שנה כשחטפנו כל שנתיים סבב, והוא גם לגמרי לא היה ב-7 באוקטובר, כשהקיבוץ באמת חווה שואה; חברים וילדים נרצחו, נחטפו, בותרו ואולי גם נאנסו
יזהר שי:
     אנחנו קמנו בבוקר פשוט כי הרגשנו שכל עם ישראל איתנו, וכל אחד בדרכו ובפתרון שלו; מי בכוח ומי במוח, ומי בשילוב של שניהם
יזהר שי:
 אנחנו מחזקים את כולם
יזהר שי:
 אבל, וכאן יש לנו איזה אבל, קמנו הבוקר עם דקירה בלב
יזהר שי:
 אתמול בערב היו ריקודים וצהלות בבנייני האומה, והרגשנו שמישהו דוקר אותנו בחוסר אמפתיה ורגישות מקסימלית
יזהר שי:
 אני מכבד את מה שהוא משרת, אבל עכשיו? עוד לא בנינו בית אחד בעוטף עזה
יזהר שי:
 עוד לא החזרנו בן-אדם ממאות האלפים שנמצאים מגורשים מהצפון ומהדרום
יזהר שי:
 עכשיו זה הזמן? עכשיו זה הזמן למחלוקת?      חיילים נלחמים מכל הדעות
יזהר שי:
 צה"ל מראה לנו איך צריך להילחם ביחד
יזהר שי:
 ואתם רוקדים וצוהלים
יזהר שי:
 עמיחי, אני מצטער, אני פונה גם אליך
יזהר שי:
 ראיתי אותך רוקד
עמיחי שיקלי:
לא רקדתי
עמיחי שיקלי:
 לא רקדתי
יזהר שי:
אני לא מתייחס, אין לי שום בעיה למי רקד ומי לא; אני איתך, זכותך, והדיון הזה הוא לגיטימי, והמפלגות שרוצות את זה הן לגיטימיות
יזהר שי:
 אני לא מתווכח בקטע הפוליטי; אני מתווכח בקטע האתי, התזמון
יזהר שי:
 יושבים אנשים עכשיו באירופה, מנסים לחלץ כמה תינוקות אחרי 115 יום
יזהר שי:
 כמה זקנים שאולי חיים ואולי לא, ואולי הם חיים אבל הם כבר מתים
יזהר שי:
 ואתם עוסקים בדבר הזה
יזהר שי:
 ולי זה היה קשה
יזהר שי:
 אני לא בא, באמת, לא בא בקטע הפוליטי
יזהר שי:
 פורום תקווה פה רוצה להחזיר את החטופים כמוני, וזה מה שאנחנו נעשה ביחד, כל אחד בדרכו – נילחם להחזיר את החטופים
יזהר שי:
      דבר אחרון זה לגבי השואה
יזהר שי:
 אנחנו חווינו שואה, אבל אנחנו מרגישים שקצת, כמו שאתם רואים, עולים קולות נוספים שהם לא רק החזרת החטופים, וזה קשה לנו
יזהר שי:
 ואני מזכיר לכולם שבשואה שהייתה לעם ישראל, ישבו בתל אביב בשנים האלה בבתי קפה ודיברו וצחקו וצהלו
יזהר שי:
 ושנים אחר כך, עד לשנים אלו, חיטטו ניצולי שואה בפחים במדינה שלנו
יזהר שי:
 וכל אחד יכול להגיע למצב הזה
יזהר שי:
 והעקרונות מתקפלים אל מול המציאות
יזהר שי:
 ומפה אנחנו חרדים
יזהר שי:
 אז בואו נאחל לכולנו שבאירופה ימצאו לנו כרגע פתרון בוועידה, ועם ישראל יקבל את השבויים, ויצליח גם בכל מטרותיו
יזהר שי:
 תודה רבה
עופרי ביבס:
אני עופרי ביבס
עופרי ביבס:
 אני אחות של ירדן ביבס וגיסתה של שירי, ודודה של אריאל וכפיר
עופרי ביבס:
 שני הילדים האחרונים שעוד נשארו בעזה
עופרי ביבס:
 אחרי מלחמת העולם השנייה, אחרי השואה, אמרנו לא עוד
עופרי ביבס:
 אחרי ה-7 באוקטובר, אמרנו לא עוד
עופרי ביבס:
 אני אומרת היום: לא עוד, די
עופרי ביבס:
 כמה עוד נחכה שהמשפחות שלנו יחזרו? מה שקרה אתמול זה, מבחינתי, אומר לי, אחרי שהיה לי איזשהו שביב של התחלה של תקווה אחרי הוועדה שהתרחשה אתמול בצרפת, שביב של תקווה שמשהו אולי הולך לזוז והם הולכים לחזור אלינו הביתה ואני אפסיק להסתובב עם פוסטרים ועם תמונות של בני המשפחה שלי, ואולי אני אזכה לראות אותם שוב – אחרי שהייתה טיפה של אופטימיות, אז התעוררתי לבוקר שההרגשה היא שפשוט ויתרו
עופרי ביבס:
      ורוקדים על הדם שלהם
עופרי ביבס:
 פשוט רוקדים על הדם שלהם
עופרי ביבס:
 ויתרו עליהם
עופרי ביבס:
 כי עכשיו מתעסקים בלהתיישב בכזה
עופרי ביבס:
 כי עכשיו לא מתעסקים באיך לקדם את ההסכם שיחזיר אותם הביתה
עופרי ביבס:
 בזמן שהם נמקים שם
עופרי ביבס:
 אני הייתי צריכה לראות שבוע שעבר סרטון של איפה אח שלי מוחזק כבר 115 ימים – בתא כלא, בחושך, לבד
עופרי ביבס:
 אחרי שהגיעו וסיפרו לו שכל המשפחה שלו מתה
עופרי ביבס:
 ואתם עסוקים באיך להתיישב בעזה כי עכשיו זה הזמן
עופרי ביבס:
 לא
עופרי ביבס:
 זה לא הזמן
עופרי ביבס:
 הזמן זה להגיד לא עוד, הזמן זה להגיד די, והזמן זה להביא עסקה שתחזיר אותם הביתה
עופרי ביבס:
     כמה פעמים עוד נצטרך להגיע לפה כדי להגיד את זה? ואני לא רוצה לשמוע שיש עוד דברים חוץ ממשא ומתן וחוץ מעסקה שיביאו אותם, כי מבחינתי זה לא נכון
עופרי ביבס:
 כי אני מחכה כבר 115 יום
עופרי ביבס:
 ואני לא יודעת אם אני בכלל אראה את שירי ואת הילדים שוב, אבל אח שלי, אני יודעת שהוא חי
עופרי ביבס:
 ואני רוצה שהוא יחזור
עופרי ביבס:
 ואם הוא לא יחזור, אז באמת שאין שום, אם הוא לא יחזור ושירי לא תחזור ואריאל וכפיר לא יחזרו, וכל ה-132 חטופים חוץ מהם לא יחזרו – אז אין שום זכות קיום למדינה שלנו
עופרי ביבס:
 ואין שום זכות קיום לממשלה הזאת
עופרי ביבס:
      במה אתם מתעסקים? באמת, במה אתם מתעסקים? פשוט קמנו היום בבוקר ובאמת כל מה שהתחשק לי לעשות זה לבכות, כאילו לא מספיק בכינו בארבעת החודשים האחרונים האלה
עופרי ביבס:
 הבת שלי כבר אמרה לי שאריאל כנראה מת
עופרי ביבס:
 הבת שלי, בת 4, אמרה לי "לא מוצאים אותם אז כנראה הוא מת"
עופרי ביבס:
 אבל, יודעים איפה הם
עופרי ביבס:
 יודעים טוב מאוד איפה הם רק שלא מחזירים אותם
עופרי ביבס:
 אז בואו אתם, תסתכלו לבת שלי בת ה-4 בעיניים, ותגידו לה שאתם יודעים איפה הם אבל יש דברים יותר חשובים מלהחזיר אותם
עופרי ביבס:
 בסדר? אתם יכולים לבוא אליי הביתה ולהגיד לה את זה, כי אני כבר לא יודעת איך לענות לה
עופרי ביבס:
 כשהיא אומרת לי שהיא מתגעגעת לבן-דוד שלה בן 4, כשהיא מחכה שהוא יבוא, וכותבת לו מכתבים
מירב לשם גונן:
בוקר טוב
מירב לשם גונן:
 אני מירב לשם גונן, ואני אמא של רומי גונן
מירב לשם גונן:
 בת 23, חטופה בעזה כבר 115 יום
מירב לשם גונן:
 מוחזקת בידיים של חמאס
מירב לשם גונן:
 כולנו ראינו את הסרטונים מה-7 באוקטובר
מירב לשם גונן:
 בעצם, אולי אני לא
מירב לשם גונן:
 אני מעדיפה שלא לראות כדי לא לחשוב על החלק הזה של החטיפה
מירב לשם גונן:
 הייתה לי הרגשה אתמול בערב שלא למדנו כלום
מירב לשם גונן:
 הרי, הגענו ל-7 באוקטובר בגלל הזחיחות, בגלל השאננות
מירב לשם גונן:
 אתמול בערב הייתה לי הרגשה שלא למדנו כלום
מירב לשם גונן:
 מאוד יכול להיות שחלק מהפתרון, אולי, כשנדבר עליו, הוא דרך של איך נתייחס למי שגר כרגע בעזה
מירב לשם גונן:
 אבל, הוא גר כרגע בעזה
מירב לשם גונן:
      הדיאלוגים על טרנספר, ולקרוא לוועדה טרנספר, אותי צמררו
מירב לשם גונן:
 לא רק שזו זחיחות לדבר על זה כרגע, מאחר ואפילו את היישובים שלנו בדרום ובצפון, אני תושבת הצפון, עוד לא השכלנו להבטיח ולבטח ולגרום להם תחושת בטחון כדי שהם יוכלו לחזור ולגור שם
מירב לשם גונן:
 אלא, אנחנו כבר מדברים על שטחים חדשים שעוד אנחנו אפילו לא יודעים מה נעשה איתם
מירב לשם גונן:
 שתיים, טרנספר מקושר פה עם התייחסות אתנית דתית לקבוצה מסוימת
מירב לשם גונן:
 לא על זה מדברת אנטישמיות? זאת אומרת, אנחנו רוצים להיות יותר טובים על ידי זה שלא יתייחסו לאנטישמיות אבל מוכנים לעשות משהו דומה לעם אחר?     בואו רגע נעשה בזה סדר
מירב לשם גונן:
 בואו נבין מה נכון, מה סדר העדיפויות ואיך אנחנו מתייחסים באמת לעולם, ולא רק מה שאנחנו רוצים שתייחסו אלינו
מירב לשם גונן:
 יש פה תמיד פועל יוצא אחד לשני
מירב לשם גונן:
 אז בבוקר הזה, שבאמת אנחנו נמצאים על איזשהו קצה קצהו בתחושה שלנו, של איזשהו צוק מאוד גבוה ומאוד עדין, של אולי באמת יהיה הסכם שבו אפשר יהיה להחזיר את האנשים, את האהובים שלנו, עדיין בחיים
מירב לשם גונן:
 את הבת שלי, בת ה-23, המקסימה, הנפלאה, החייכנית, הצחקנית, המצחיקה
מירב לשם גונן:
 אז אתמול עושים את הוועדה הזאת?      בואו רגע ננשום
מירב לשם גונן:
 בואו נזכור שאנחנו חווינו פעמיים שואה, לא פעם אחת
מירב לשם גונן:
 פעמיים
מירב לשם גונן:
 פעם אחת השואה הזאת הייתה בתוך המדינה שלנו
מירב לשם גונן:
 בואו רגע נזכור את זה ונוודא שקודם כול אנחנו יודעים לשמור על האזרחים שלנו, שעל לא עוול בכפם נלקחו מחוץ לגבולות ישראל
מירב לשם גונן:
 בואו נוודא שאנחנו יודעים לאבטח את היישובים שלנו, ובואו נוודא שאנחנו יודעים להתנהג לעולם כמו שאנחנו רוצים שיתנהגו אלינו
מירב לשם גונן:
 אני מאוד מודה על הוועדה הזאת
מירב לשם גונן:
 אני חושבת שהיא אחת החשובות ביותר בתקופה הזאת
מירב לשם גונן:
      אני מאוד מודה על הזכות הזאת, תודה רבה, אדוני השר, לאפשר לנו לדבר ראשונים
מירב לשם גונן:
 נתת את זה למרות שזה לא היה מסדר היום
מירב לשם גונן:
 אנחנו מאוד מעריכים את זה
מירב לשם גונן:
 אני רוצה שבתוך הוועדה הזאת אנחנו נשקול טוב-טוב למה אנחנו מתכוונים כשאנחנו מדברים על אנטישמיות
מירב לשם גונן:
 איך אנחנו מתייחסים לאנשים אחרים ואיך אנחנו רוצים שיתייחסו אלינו
מירב לשם גונן:
 תודה רבה
אסתר בוכשטב:
תודה
אסתר בוכשטב:
 אני אסתר בוכשטב, אמא של יגב
אסתר בוכשטב:
 הסיפור שלנו כבר מוכר
אסתר בוכשטב:
 אני מגיעה כל שבוע לוועדות
אסתר בוכשטב:
 משבוע לשבוע
אסתר בוכשטב:
 אני נמצאת פה כדי להזכיר לכולם שיש עוד 136 חטופים שעדיין נמצאים בעזה
אסתר בוכשטב:
 חלקם, לצערנו, כבר לא איתנו, כבר לא בחיים
אסתר בוכשטב:
 אבל יש שם עוד חטופים שהם חיים, הם נמקים, הם במצב קשה
אסתר בוכשטב:
 אבל, לצערי הרב, הכאב והמאבק של המשפחות הוא כנראה לא בסדר היום של חלק מנבחרי הציבור
אסתר בוכשטב:
 מה שראינו אתמול, ואני ראיתי את זה עוד אתמול, ואין לי מילים להסביר את הכאב ואת, לא יודעת אפילו איך להסביר את זה – הזחיחות שהחזרה לגוש קטיף זה עכשיו הניצחון
אסתר בוכשטב:
     אני, תושבת קיבוץ נירים, הייתי בשטח כבוש לאורך כל השבת של ה-7 באוקטובר
אסתר בוכשטב:
 המדינה לא הצליחה להגן עליי
אסתר בוכשטב:
 עליי
אסתר בוכשטב:
 הבן שלי נחטף, הוא ועוד חברים
אסתר בוכשטב:
 עוד אנשים מקיבוצים אחרים
אסתר בוכשטב:
 הרבה מאוד
אסתר בוכשטב:
 זה במספרים שלא יאמנו
אסתר בוכשטב:
 אני לא מבינה איך המדינה היום נותנת לזה יד, לחגיגות האלה
אסתר בוכשטב:
 אין לי מילים היום לדבר
אסתר בוכשטב:
 אני בדרך כלל יודעת לדבר
אסתר בוכשטב:
 היום אני לא מצליחה להסביר את עצמי
אסתר בוכשטב:
 אני לא מצליחה להסביר את הכאב שלנו
אסתר בוכשטב:
 את הכאב שלי
אסתר בוכשטב:
 אני שומעת את מה שדיברו פה לפניי, אני רואה פה את התמונה של שירי עם הילדים שלה
אסתר בוכשטב:
 שירי הייתה תלמידה שלי, בחורה מקסימה
אסתר בוכשטב:
 אין לי מילים להגיד
אסתר בוכשטב:
      איפה המדינה נמצא היום? אם זה מה שחשוב היום, איזה אסטרטגיה זה נותן לנו להחזיר את החטופים? לאיזו עסקה אנחנו יכולים ללכת כשאנחנו מדברים על גוש קטיף היום? איפה? איפה נשכח הסיפור של גוש קטיף? אני חיה בעוטף הרבה מאוד שנים
אסתר בוכשטב:
 התלמידים שלי, מבתי הספר החילוניים, היו מגיעים אליי, לגנים שלנו
אסתר בוכשטב:
 אנחנו זוכרים מה היה שם
אסתר בוכשטב:
 זה לא היה דבש
אליה אביטבול:
בוקר טוב לכולם
אליה אביטבול:
 באמת תודה רבה לכם, לממשלה, שאתם פועלים המון
אליה אביטבול:
 ובמיוחד זה מתבטא גם פה, בזמן הדיבור של המשפחות
אליה אביטבול:
 אני הגיס של איתן
אליה אביטבול:
 אשתי, אחותו, ארבעה וחצי חודשים בבית
אליה אביטבול:
 יש לי ילד בן 4 חודשים
אליה אביטבול:
 תחשבו מה זו התמודדות של אישה עם ילד קטן בן 4 חודשים, שפשוט רוצה אמא נורמלית, שהיא בשבילו ולמענו
אליה אביטבול:
 ומה שקורה בסוף זה שהיא חיה עם ההתמודדות הזאת כל יום
אליה אביטבול:
 כל יום היא חיה עם ההתמודדות של "איפה אח שלי?"
אליה אביטבול:
 ואנחנו לא באים בטענות אליכם, הממשלה
אליה אביטבול:
 אני אומר באמת
אליה אביטבול:
 כל הסיוע ההומניטרי וכל, למה אנחנו לא יוצאים לארצות הברית?      צריך לדבר אליהם, להסביר להם, איך יכול להיות שאחרי ה-7 באוקטובר אנחנו עוד מביאים להם סיוע הומניטרי? מה? איפה הראש? גם לאיפה זה מגיע ומה קורה אחרי זה עם הסיוע
אליה אביטבול:
 מה, אנחנו רוצים להעצים יותר את החמאס? בחייאת ראבק, חלאס
אליה אביטבול:
 אי אפשר להתנהל ככה
אליה אביטבול:
 צריך להציב עובדות לארצות הברית
אליה אביטבול:
 צריך להראות להם שאי אפשר, אין דבר כזה יותר שתי מדינות לשני עמים
אליה אביטבול:
 לא יכול להיות
אליה אביטבול:
 אני אחיה עם הרוצח שלי דלת ליד דלת? אין סיכוי
אליה אביטבול:
 דבר כזה לא יכול לקרות
אליה אביטבול:
     באמת, הקשיים היום-יומיים, אנחנו מתגעגעים לאיתן המון
אליה אביטבול:
 והלוואי שהוא היה כאן ועכשיו, כמו שמטה המשפחות, אחים שלנו, רוצים גם הם
אליה אביטבול:
 באמת אנחנו חושבים שעיקר הנקודה פה זה שכמובן הממשלה צריכה להעביר, לפי דעתי, צריכה להעביר את הביקורת, צריכה להראות את הנתונים
אליה אביטבול:
 צריכה להראות שאין סיכוי שתהיה עוד אופציה של שתי מדינות לשני עמים
אליה אביטבול:
 אין סיכוי שאפשר להעביר 250 משאיות סיוע הומניטרי לרצועה
אליה אביטבול:
 תודה
עודד פורר:
 בבקשה, אחרונת הדוברים
מירב סבירסקי:
שלום, אני מירב סבירסקי, הבת של אורית ורפי שנרצחו בבארי ב-7 באוקטובר, אחות של איתי סבירסקי, שנחטף מהבית של אמא שלי ב-7 באוקטובר, ונרצח לפני שבועיים על ידי החמאס
מירב סבירסקי:
 אבל, אני אספר לכם איך איתי נרצח
מירב סבירסקי:
 איתי נורה על ידי החמאס, על ידי השובה שלו – או השומר, איך שנקרא לו – דקות ספורות או רגעים ספורים אחרי שהייתה הפצצה קרובה אליהם
מירב סבירסקי:
      מה שאני אומרת זה נתונים שקיבלתי מהצבא, זה לא משהו שאני ממציאה
מירב סבירסקי:
 שבוע אחרי שבוע אנחנו באים, אני באה הנה ואומרת שהלחץ הצבאי מסכן את החטופים
מירב סבירסקי:
 ואיתי הוא הוכחה אחד לאחד של כל מה שאמרנו שיקרה
מירב סבירסקי:
 איתי נורה בגלל שהייתה הפצצה קרובה אליו, והשובה שלו נלחץ, ומסיבה זו או אחרת ירה בו והמשיך הלאה עם החטופה השנייה שהוא היה איתה
מירב סבירסקי:
     אני פה היום עם כל הכאב, ואני פה היום בגלל שפה כנסת ישראל, יושבים נציגי הציבור
מירב סבירסקי:
 נציגי הציבור שנבחרו על ידי הציבור ואחראיים לציבור
מירב סבירסקי:
 ואחראיים לאזרחי ישראל, בחייהם ובמותם
מירב סבירסקי:
 אזרחים שחלקם חטופים עכשיו בעזה
מירב סבירסקי:
 ואפשר היה להציל אותם
מירב סבירסקי:
 אפשר להציל אותם
מירב סבירסקי:
 ובעוד שמתקיים משא ומתן לכיוון של עסקה שאנחנו כולנו מקווים שתקרה, שלצערי את איתי לא תחזיר לי בחיים, אבל אולי לאנשים אחרים יחזירו את החטופים שלהם בחיים
מירב סבירסקי:
      בעוד שמתרחש משא ומתן בפריז, ואנחנו שומעים עליו וכולנו נאחזים בתקווה – אתמול מתקיים אירוע שפשוט תוקע אצבע בעין למשפחות
מירב סבירסקי:
 ויכול להיות שמסכל את המאמצים
מירב סבירסקי:
 למה הוא קרה? אולי כי לאף אחד לא אכפת
מירב סבירסקי:
 אולי כי לאנשים פה לא אכפת
מירב סבירסקי:
 בין אם הם היו אתמול בכנס הזה, ובין אם הם לא התנגדו אליו אתמול
מירב סבירסקי:
 ואני חשבתי שמה שיש לי להגיד הוא חזק, שהוא ישפיע על מישהו
מירב סבירסקי:
 אבל כבר ממזמן נראה שוויתרו
מירב סבירסקי:
 ויתרו על המשפחות, ויתרו על החטופים, ויתרו עלינו
מירב סבירסקי:
      והלוואי, תסתכלו לי בעיניים, הלוואי ולא תהיה כאן אף משפחה במצב שבו אני נמצאת – שוויתרו עליי פעמיים, ותכף כבר שלוש
מירב סבירסקי:
 התחושה היא תחושה נוראית
מירב סבירסקי:
 נוראית
מירב סבירסקי:
 כי היה אפשר להציל את איתי
מירב סבירסקי:
 היה אפשר להגיע לעסקה
מירב סבירסקי:
 ואפשר יהיה להגיע לעסקה
מירב סבירסקי:
 ואם היא כוללת מחירים כואבים, תשלמו את המחיר
מירב סבירסקי:
 כי אין שום מחיר, לא לחיים שלהם, ואני אגיד את זה – גם לא לתחושה שבה אני נמצאת כרגע
עודד פורר:
תודה על הדברים של כולכם
עודד פורר:
 נתנו לדוברים, לכל מי שביקש
חיים אורון:
סליחה, מכובדי, בבקשה, פשוט לא הכניסו אותי פנימה
חיים אורון:
 אני האח התאום של ירון אור
עודד פורר:
רק אבקש בקצרה
חיים אורון:
אני דוד של אבינתן, אח תאום של ירון אור
חיים אורון:
 אני רוצה להגיד דבר אחד קצר
חיים אורון:
 החמאס רצה שאנחנו נהיה בני ערובה, שמדינת ישראל תהיה בת ערובה
חיים אורון:
 לא רק האחיין שלי, אבינתן, יהיה בן ערובה, אלא כולנו נהיה בני ערובה בידיים שלהם
חיים אורון:
 ולכן הוא מחזיק את החטופים
חיים אורון:
      מה שאני מבקש ממדינת ישראל ומכם כנציגים של כל הכנסת הזאת, לדאוג לכך שאנחנו לא נהיה בני ערובה בידי החמאס
חיים אורון:
 זה אומר שאנחנו צריכים ללכת בכוח הכי חזק שלנו כדי להביס אותם, כדי שהם יגיעו לכך שהעסקה תהיה רק מעמדת כוח מלאה, באופן שהם יהיו על הברכיים
חיים אורון:
 אם זה לא יהיה אנחנו נמשיך להיות בני ערובה
חיים אורון:
 וזו הבקשה שהאח שלי, ירון, ודיצה, ביקשו שאני אגיד במפגש הזה
עודד פורר:
 אני מודה לכל בני המשפחות על הדברים הקשים שנאמרו כאן
עודד פורר:
      רק לפני שאתן את רשות הדיבור לשר, אגיד דבר אחד שחשוב לי לומר
עודד פורר:
 מדינת ישראל, ועם ישראל, לא ויתר ולא מוותר ולא יוותר על אף אחת ואף אחד מהשבויים והנעדרים שלנו
עודד פורר:
 גם בשעה הזו חיילי וחיילות צה"ל מסכנים את חייהם בניסיון להביא הביתה את החטופות והחטופים
עודד פורר:
 וגם בתוך הוויכוח שיש בינינו על איך נכון להחזיר אותם, נזכור שזאת מטרה עליונה של כולנו, וכולנו מחויבים לה
עודד פורר:
      אדוני השר, בבקשה
עודד פורר:
     [היו"ר דן אילוז]
עמיחי שיקלי:
 אני מבקש להודות למשפחות החטופים ששיתפו אותנו, ושמעלים את הסוגייה על סדר היום
עמיחי שיקלי:
 עשו את זה באיפוק למרות שאני בטוח שהלב מתפוצץ
עמיחי שיקלי:
 אנחנו מכאן פותחים את הכנס שלנו
עמיחי שיקלי:
 אני בפתח דבריי מבקש להודות לאנשים שעבדו שעות על גבי שעות כדי להפיק את הדוח הזה
עמיחי שיקלי:
 לעמית אפרתי ולרחלי
עמיחי שיקלי:
 משרד התפוצות, ההסתדרות הציונית, הסוכנות היהודית
עמיחי שיקלי:
 הייתה פה לראשונה עבודה משותפת, משולבת
עמיחי שיקלי:
      הדוח הזה נכתב יחד
עמיחי שיקלי:
 במקום שכל ארגון יפיק דוח אמרנו בואו נאחד כוחות, נייצר דוח משותף לכל הארגונים שעוסקים בסוגייה הזו
עמיחי שיקלי:
 ונדבר שפה אחת, דברים אחדים
עמיחי שיקלי:
 הגם שיש חילוקי דעות, אי הסכמות
עמיחי שיקלי:
 וככה משחיזים ומלטשים ומגיעים לעמדה שהיא בקונצנזוס של המוסדות הלאומיים, של משרד התפוצות
עמיחי שיקלי:
 זה שם אותנו במקום הרבה-הרבה יותר פשוט והרבה יותר מדויק
עמיחי שיקלי:
 אז זו רגע הערה בהיבט המתודולוגי על איך שהדוח הזה נבנה
עמיחי שיקלי:
     צריך לבוא ולומר שהשנה הזאת לא דומה לקודמותיה
עמיחי שיקלי:
 זה לא עוד דוח אנטישמיות
עמיחי שיקלי:
 זה לא עוד איזה דיון כזה שנעשה, איזה ריטואל של מידי שנה
עמיחי שיקלי:
 צריך לפתוח ולומר שהמצב היום של שנאת ישראל בעולם הוא החמור ביותר מאז שנות ה-30, נקודה
עמיחי שיקלי:
 יהודים בכל רחבי העולם, וכשאני אומר כל רחבי העולם זה כל רחבי המערב; זה צרפת, זה לוס אנג'לס, זה ניו יורק, זה לונדון
עמיחי שיקלי:
 בבירות המערב היהודים היום מרגישים לא בטוחים
עמיחי שיקלי:
     רק בשבוע שעבר כמה חבר'ה נמצאים ברכבת תחתית מדברים בעברית ומוכים
עמיחי שיקלי:
 מפגין שעומד עם דגל ישראל ונרצח, רק בגלל שהניף בשקט דגל ישראל
עמיחי שיקלי:
 אלה סוג האירועים שראינו במלחמה האחרונה
עמיחי שיקלי:
 ומה שאני אעשה עכשיו זה להציג בקצרצרה את הדוח ולהתייחס במילה להמלצות שלנו כמשרד
עמיחי שיקלי:
 ואז אני אבקש, כמה שיותר בתמציתיות, שכל אחד ייתן את ההתייחסות שלו
עמיחי שיקלי:
 גם אני מבטיח להיות מאוד-מאוד קצר
עמיחי שיקלי:
 יש לנו את המצגת? אנחנו ננצל את הזמן, עמית הגיע מחדר הלידה
עמיחי שיקלי:
 בתוך השאול יש גם שמחה
עמיחי שיקלי:
 אז מזל טוב, עמית
עמיחי שיקלי:
      אני מקווה שיש לכם את המצגת המלווה
עמיחי שיקלי:
 השקף הפותח הוא בעצם עשרת האירועים החמורים ביותר השנה
עמיחי שיקלי:
 אז התחלנו עם רצח הפרופסור בלוס אנג'לס, פול קסלר
עמיחי שיקלי:
 האירוע השני בתוניס; שני יהודים שנרצחים
עמיחי שיקלי:
 בפתח המלחמה באלכסנדריה; שלושה תיירים שנרצחים
עמיחי שיקלי:
 ובמקום הרביעי יש לנו את האירוע בהרווארד
עמיחי שיקלי:
 לכאורה, האירוע בהרווארד הוא לא מן המניין, הרי אף אחד לא נרצח בקמפוס
עמיחי שיקלי:
 ומה בסך הכול היה בשימוע הזה? אבל, בעיני, זה אחד האירועים האנטישמיים החמורים בעשורים האחרונים
עמיחי שיקלי:
      אנחנו ראינו שלושה מראשי המוסדות היוקרתיים ביותר במערב
עמיחי שיקלי:
 זה הרבה יותר רחב מארצות הברית; פן, MIT, הרווארד – ספינת הדגל, אולי, של הקמפוסים בארצות הברית
עמיחי שיקלי:
 שפשוט לא היו מסוגלות לומר בצורה חדה, ברורה, שהן מגנות ומוקיעות את הקריאות לרצח העם היהודי
עמיחי שיקלי:
 והאם זה מהווה הפרה של תקנות המוסד? זה תלוי בקונטקסט
עמיחי שיקלי:
 והאמירה הזאת, "תלוי בקונטקסט", תלווה אותנו עוד עשורים קדימה כסמל לקריסה, פשוט קריסה, התמוטטות מוסרית
עמיחי שיקלי:
     התייחס לזה אתמול הנשיא, על עידן הפוסט-אמת
עמיחי שיקלי:
 לא פה המקום להאריך איך הגענו לזה
עמיחי שיקלי:
 לא פה המקום להאריך בדברים האלה
עמיחי שיקלי:
 אבל, בעיני, אחת הסכנות החמורות ביותר משתקפת דווקא בשימוע הזה, שהוא הרבה יותר מטריד מתקרית אלימה כאן או שם
עמיחי שיקלי:
 כי פה יש הכשר רעיוני, הכשר רעיוני לשלילת זכות קיומה של מדינת ישראל
עמיחי שיקלי:
 זה לב האירוע, זה לב השימוע
עמיחי שיקלי:
 ואגב, הייתה עוד שאלה ששאלו אותן – האם יש לעם היהודי זכות למדינה משלו, האם יש זכות למדינה יהודית
עמיחי שיקלי:
 הן אמרו שלישראל יש זכות להתקיים, אבל הן לא הסכימו לומר כמדינה יהודית
עמיחי שיקלי:
 זה גם היה בשימוע
עמיחי שיקלי:
 לכן אני מתעכב רגע על זה
עמיחי שיקלי:
     יש פה אירועים נוספים