GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ישראל ברזילי:
 אני רוצה שתדעו שאלי היה הבן-אדם הכי ציוני שהכרתי
ישראל ברזילי:
      הוא היה חייל בודד הכי ציוני מכל החיילים הבודדים שהיו אתנו במח"ל במכינה
ישראל ברזילי:
 הוא אהב את ארץ ישראל בכל לבו והוא היה עושה הכול – אני חוזרת על זה, הכול – כדי להגן על המדינה שלנו ולהציל אנשים
ישראל ברזילי:
ב-7 באוקטובר זה מה שהוא עשה, הוא הגן על קיבוץ בארי והציל יותר מ-70 האנשים, ואז נפל כגיבור ישראל
ישראל ברזילי:
 היום אני מבקשת מכם לזכור אותו, לזכור את הפנים שלו וגם את החיוך המדהים שלו
דן אילוז, 12:
לסיום אני רוצה להגיד תודה למדריכים של מח"ל שתמיד היו שם בשבילי, במהלך השירות וגם עכשיו בתקופת המלחמה
דן אילוז, 12:
 תודה למח"ל על התמיכה והעזרה, באמת אין כמוכם
דן אילוז, 12:
 תודה גם לחברי הכנסת על ההזדמנות לשבת פה ולדבר ולהראות מי אנחנו, החיילים הבודדים
דן אילוז, 12:
 תודה
דן אילוז:
תודה לכם
דן אילוז:
 אתם לא צריכים להגיד לנו תודה על כלום, אנחנו צריכים להגיד לכם תודה
דן אילוז:
 הדובר הבאה פליפה זאיטס
דן אילוז:
 בבקשה
פליפה זאיטס:
שלום, קוראים לי פליפה זאיטס, אני בן 21, במקור מסאן פאולו, ברזיל
פליפה זאיטס:
 התגייסתי לחטיבת הצנחנים, קודם למחו"ה אלון, בגדוד 202
פליפה זאיטס:
 הייתי מאגיסט כל השירות שלי וזה משהו שאני לא אשכח
פליפה זאיטס:
 כשאסון ה-7 באוקטובר קרה הייתי בבית, בברזיל, במיוחדת חו"ל כדי לסיים את השירות שלי, ומשם מפקד המחלקה שלי, אורי אורגד, הקפיץ אותי
פליפה זאיטס:
 הוא אמר: פליפה, תגיע לארץ, הצוות צריך אותך
פליפה זאיטס:
 הגעתי לארץ אחרי שבוע של לחימה ומשם חברתי לצוות, נכנסתי לעזה והייתי שם 43 יום
פליפה זאיטס:
 התגייסתי כי איך שאני רואה את זה, אני לא מתנדב לזה, אני חייב את זה
פליפה זאיטס:
 אני לא הבנתי איך זה קורה שכל הישראלים בגילי, 18-21, עכשיו בשירות ומגנים על הבית ואני סתם שם יושב בבית
פליפה זאיטס:
 אני חייב להגן על הבית שלנו
פליפה זאיטס:
      אני רוצה לספר על חוויה מרגשת שקרתה לי בשירות
פליפה זאיטס:
 לחטיבת הצנחנים יצאתי מהבית ביום ראשון ופתאום עובר ליידי ילד, עוצר, מסתכל עליי ואומר: אימא, תראי, חייל
פליפה זאיטס:
 זה היה רגע שבו ממש הבנתי מה אני עושה פה ולמה אני עושה את זה
פליפה זאיטס:
 לאחר מכן באותו היום, בתחב"צ עד ההסעה לבסיס, הגיעה איזו סבתא ואמרה: חייל, תודה לך
פליפה זאיטס:
 זה סתם רגע מרגש כי לפני הצבא הייתי בארץ כתייר כארבעה חודשים והדרך שהאנשים מסתכלים עליך פשוט שונה, רואים אותך כחייל, כמישהו שסומכים עליו, וזה מה שממלא את הלב שלי
פליפה זאיטס:
     אני רוצה להודות מאוד למח"ל שכל הדרך עזרו לי, לכל המדרכים, הייתי במכינה עם כל החברים פה בכרמיאל
פליפה זאיטס:
 לאורך כל הדרך מח"ל עזר לי, גם עכשיו, כשאני בדרך לעלייה, הם עוזרים לי עם כל המסמכים והכל
פליפה זאיטס:
 אבל יש לי בקשה לכנסת, לחברי הכנסת, אני מרגיש שיש משהו שחסר בתמיכה של החיילים הבודדים במה שקשור לשירות לפני ואחרי
פליפה זאיטס:
 יש לי מלא חברים שגם הגיעו מהבית, כשהגענו לפה הגענו בלי מקום להישאר בו, לא היה מקום שכבר סידרו לנו, אז פשוט עברנו מבית של חבר לבית של חבר עד שנכנסו לצבא
פליפה זאיטס:
 כשאתה נכנס לצבא אתה מוגן, אבל עד השלב הזה אתה לא מוגן
פליפה זאיטס:
 גם בשחרור, כשאתה משתחרר, עוד אין לך את התמיכה של המדינה וזה משהו שלדעתי - - -
עודד פורר:
אנחנו נבקש התייחסות מצה"ל לעניין הזה
עודד פורר:
 דבר אחד אני יכול להגיד לך, ברגע שאמרת "תחב"צ" הבנתי שאתה כבר נקלטת לגמרי, עם ראשי-התיבות פה במדינת ישראל
עודד פורר:
 סנדרו סיורידזה, בבקשה
סנדרו סיורידזה:
שלום, שמי סנדרו, עם כל סיפורי הגבורה פה בהתחלה אמרתי שאשב בשקט, צנוע, ואפילו לא אדבר, כי מי אני יחסית לכל האנשים שנפצעו ולצערי גם אינם היום, אבל החלטתי לשתף בפרט קטן על עצמי שמרגש אותי עד היום
סנדרו סיורידזה:
 עליתי מקזחסטן לפני שמונה שנים בתוכנית נעל"ה
סנדרו סיורידזה:
 גדלתי בקזחסטן כמישהו שלא יודע מה זה ישראל, שום דבר
סנדרו סיורידזה:
 ההורים שלי לא שמרו מסורת, לא כלום, לא ידעתי מה זה ישראל, מה זה עברית, מה זה יהודים, ואז איכשהו גיליתי את התוכנית ואמרתי שאחקור את הזהות החדשה שלי ועליתי לארץ
סנדרו סיורידזה:
 חיילים בודדים אולי יזדהו אתי, הייתה לי הרבה פעמים מחלוקת לגבי הזהות שלי, מה אני? אני קזחסטני? אני ישראלי? אני יהודי? מה אני?      ב-8 באוקטובר חתרתי להתגייס, התגייסתי, כמובן שהסתרתי את זה מההורים שלי שעדיין בקזחסטן כדי שהם לא ייבהלו כי בשבילם – הם משווים את זה למלחמת העולם השנייה, הם לא יודעים מה זה מלחמה בישראל
סנדרו סיורידזה:
 אחרי חודש החלטתי שאני מגלה להם
סנדרו סיורידזה:
 אחרי שגיליתי להם אבא שלי פתאום הוא רשם לי דברים הגיוניים: בני, עזוב, אולי תחזור הביתה, ופה נפלה לי ההבנה בפעם ראשונה בחודש הזה שלא חשבתי לחזור לקזחסטן חזרה
סנדרו סיורידזה:
 כל החודש אני לובש מדים ומחשבה אחת על לחזור לקזחסטן לא עברה לי בראש
סנדרו סיורידזה:
 אז הבנתי שזהו, נהייתי ישראלי לגמרי, אפשר לשכוח מאיפה באתי, העיקר שאני עכשיו פה
סנדרו סיורידזה:
 אז דווקא מהבחינה הזו המלחמה הזאת עזרה לי להבין כמה דברים אישיים
סנדרו סיורידזה:
 זה חלק מהחיים שלי
סנדרו סיורידזה:
 זה הסיפור
סנדרו סיורידזה:
      אני רוצה בהזדמנות הזו להודות לתוכנית "כנפיים" שבאמת לאחר הגיוס מלווה חיילים, עוטפת אותם בחום ואהבה וגם עוזרת בדברים פרקטיים, כמו ליווי אישי וכל מיני ליוויים
סנדרו סיורידזה:
 אז תודה לנציגים
סנדרו סיורידזה:
 וגם "נפש בנפש", שבדיוק היום בבוקר גיליתי שאושר לאימא שלי להגיע לארץ והיא מעולם לא הייתה פה
סנדרו סיורידזה:
 אז בחודש הקרוב היא תטוס לפה, פעם ראשונה בחייה שהיא בכלל יוצאת מקזחסטן, פעם ראשונה שהיא טסה ופעם ראשונה שהיא טסה לארץ
צגה מלקו:
כמה זמן לא ראית אותה?
סנדרו סיורידזה:
לא ראיתי אותה קרוב לשנה
עודד פורר:
 נעמי ברקת, בבקשה
ניר ברקת:
תודה רבה
ניר ברקת:
 קוראים לי נעמי ברקת, אני בת 20, עליתי מצרפת לפני שנתיים
ניר ברקת:
 קודם כל אני רוצה להגיד שזה ממש מרגש אותי לשבת פה אתכם ואני מרגישה שזו זכות להיות פה עם כל המשפחות של גיבורי ישראל שלנו
ניר ברקת:
 אני אפילו לא מרגישה בכלל רלוונטית לבוא ולדבר על עצמי אבל אני אנסה
ניר ברקת:
 עליתי לפני שנתיים
עודד פורר:
מאיפה בצרפת?
ניר ברקת:
ממרסיי
ניר ברקת:
 השארתי מאחוריי משפחה, חברים, הכל, והגעתי
ניר ברקת:
 כשהתחלתי את מכינת מח"ל זה היה מטורף
ניר ברקת:
 לא הגעתי כל כך ציונית ופשוט הרגשתי שהגעתי למקום שהייתי צריכה להיות בו
ניר ברקת:
 זה היה מובן מאליו פשוט
ניר ברקת:
 התגייסתי, עשיתי איתם מחו"ה אלון שלושה חודשים, למדתי עברית
ניר ברקת:
 הגעתי בלי שפה, בלי כלום, מילה לא דיברתי, ואחרי שלושת החודשים האלה שובצתי ללוחמי מעברים, תפקיד מאוד קשה שלצערנו הרב לא מעריכים מספיק
ניר ברקת:
 כרגע אני משרתת בעוטף ירושלים
ניר ברקת:
 אנחנו תופסים את כל המחסומים
ניר ברקת:
 התחלתי את הדרך שלי, יצאתי לפיקוד, הייתי מ"כית, סיימתי את השירות שלי כמ"כית
עודד פורר:
המשפחה שלך עוד במרסיי?
עודד פורר:
אני חייב להגיד לך, אני שומע אותך מדברת, את ישראלית לגמרי
עודד פורר:
 אדי טריגר, מולדובה, בבקשה
אדוארד טריגר:
אני פה כנציג תוכנית נעל"ה וקצין מילואים שהשתחרר לפני יומיים - - -
עודד פורר:
אתה עלית ב-93'
אדוארד טריגר:
כן
אדוארד טריגר:
 עליתי בנעל"ה ב' ואחרי 25 שנות שירות בצה"ל התקבלתי לעבוד בתוכנית נעל"ה
אדוארד טריגר:
 אני רוצה להגיד שמשפחתי ואני עלינו מולדובה, קישינב, שעברה פוגרומים בעבר, ולצערי קיבלנו אחד כזה לא מזמן
אדוארד טריגר:
 אנחנו עדיין נעשה הכול, אבל הכול, כדי להמשיך לעלות לפה ילדים מקישינב ומשאר העולם שיחיו פה ושלא יהיו עוד פוגרומים
אדוארד טריגר:
 תודה
עודד פורר:
 אולג סבז'ינצב, בבקשה
אולג סבז'ינצב:
שמי אולג, עליתי בגיל 14 בתוכנית נעל"ה, נוער עולה לפני הורים
אולג סבז'ינצב:
 עליתי לפנימייה, למדתי בפנימייה בירושלים, חוות הנוער הציוני, מכיתה ט' עד י"ב, שם הכרתי את אשתי, שיושבת כאן גם
אולג סבז'ינצב:
 תמיד ידעתי שאני רוצה להתגייס לקרבי בסוף הלימודים והתגייסתי לחטיבת כפיר
אולג סבז'ינצב:
 עשיתי מסלול לוחם, קורס מ"כים, קורס קצינים
אולג סבז'ינצב:
 השתחררתי כי החלטתי שאני רוצה לתרום עוד יותר ולהיות במקום שאני משפיע על מדינת ישראל
אולג סבז'ינצב:
 התחלתי לעסוק מהשורש, התחלתי לעסוק בתחום החינוך, פיתחתי מערכת למוסדות חינוך
אולג סבז'ינצב:
 אחרי כמה שנים של עבודה די קשה, היום עובדים במערכת כ-450 מוסדות חינוך, כולל עיריות, עיריית ירושלים ועיריות נוספות בארץ
אולג סבז'ינצב:
     כמה חודשים לפני ה-7 באוקטובר נכנסתי לתפקיד מ"פ בחטיבת הנגב, חטיבת 12
אולג סבז'ינצב:
 7 באוקטובר תפס אותנו, עם אשתי ועם תינוק, בנופש מבצעי בטבריה
אולג סבז'ינצב:
 משם הוקפצנו לדרום
אולג סבז'ינצב:
 בפועל פגשתי את הפלוגה שלי רק במלחמה
אולג סבז'ינצב:
 נכנסתי להיות מ"פ עוד לפני קורס מ"פים ואותו עשיתי במלחמה
אולג סבז'ינצב:
 התחלנו להתכונן לכניסה קרקעית
אולג סבז'ינצב:
 אחרי כמה שבועות נכנסנו, הייתי בבית חאנון, באמצע דצמבר השתחררנו כדי להתכונן לכניסה הבאה
אולג סבז'ינצב:
 תוך זמן קצר אנחנו חוזרים לפעילות מבצעית גם בתוך הרצועה
אולג סבז'ינצב:
 אני רוצה להגיד תודה לכל מי שהגיע לכאן, באמת תודה, מחמם את הלב לשמוע את כל הסיפורים
אולג סבז'ינצב:
 תודה לתוכנית נעל"ה, משפחת נעל"ה, שמלווה את כל בוגרי נעל"ה כל הזמן, כל הזמן שואלים
אולג סבז'ינצב:
 תודה רבה
עודד פורר:
 פקד הרמן מרקוביץ', בבקשה
הרמן מרקוביץ':
צהריים טובים לכולם
הרמן מרקוביץ':
 תודה רבה על ההזמנה
הרמן מרקוביץ':
 שמי הרמן מרקוביץ', אני עוד רגע בן 40, נשוי לאישה מקסימה, אבא לילד בן 11
הרמן מרקוביץ':
 אני מתגורר כרגע במודיעין
הרמן מרקוביץ':
 למדתי תואר ראשון בקרימינולוגיה בחיפה, תואר שני ביהדות ומזרח תיכון בקריית אונו, והיום אני קצין במשטרת ישראל
הרמן מרקוביץ':
 נולדתי בארגנטינה, אי אפשר להסתיר את המבטא, נולדתי בבית שומר מסורת, בצל אנטישמיות וניאו-נאציזם שאז היה בדרום אמריקה
הרמן מרקוביץ':
      בגיל 15 הגעתי לארץ לפנימייה בקיבוץ בית אלפא כחלק מפרויקט נעל"ה, הנעל"ה הראשון מדרום אמריקה
הרמן מרקוביץ':
 נוער עולה לפני הורים – אמנם זה כבר הפך להיות חלק משפת היום-יום שלנו אבל להיות עולה חדש, ילד לבד ללא הורים, במקום רחוק מההורים, בגיל 15, זה לא דבר פשוט
הרמן מרקוביץ':
 בעזרת הליווי הצמוד שקיבלתי מהחברים של הפרויקט למדתי עברית, למדתי בגרויות, אבל הכי חשוב מזה, למדתי את ערכיה של מדינת ישראל
הרמן מרקוביץ':
 למדתי שערכים זה לא רק ערך אלא שעל ערכים לא צריכים רק לדבר אלא גם לעשות אותם
הרמן מרקוביץ':
      בסיום הלימודים התגייסתי לסיירת גולני כצלף הצוות
הרמן מרקוביץ':
 הכרתי את שטחי איו"ש, את רצועת עזה ואת לבנון
הרמן מרקוביץ':
 תשעה אחים היו איתי
הרמן מרקוביץ':
 תמיד זה מעלה לי חיוך על הפנים
הרמן מרקוביץ':
 אחד דתי, אחד חילוני, אחד קיבוצניק, אחד מושבניק וכמובן אחד תל-אביבי
הרמן מרקוביץ':
 עד היום אנחנו בקשר
הרמן מרקוביץ':
 כך באמת הבנתי את רעיון כור ההיתוך של בן גוריון
הרמן מרקוביץ':
 כולנו צוות אחד ושבט אחד
הרמן מרקוביץ':
 הנה מה טוב ומה נעים שבת אחים גם יחד
הרמן מרקוביץ':
 אלה באמת דברים שמלמדים אותי ושמלווים אותי כל החיים מאז שהגעתי לארץ
הרמן מרקוביץ':
     היום אני משרת במשטרת ישראל כבר 12 שנים
הרמן מרקוביץ':
 המלחמה לקחה מאתנו 60 לוחמים, 60 שוטרים
הרמן מרקוביץ':
 את רובם הכרתי מכל מיני תפקידים
הרמן מרקוביץ':
 שמחתי לשמוע את גרמאי, גם אני עברתי תחת פיקודו
הרמן מרקוביץ':
 בעוטף עזה מתגוררות הרבה משפחות של יוצאי דרום אמריקה, אנשים שמחים שתמיד מחייכים, מחייכים לעולם, אוהבים את ישראל ובעלי אידיאולוגיה חזקה להתיישבות ועבודת כפיים
הרמן מרקוביץ':
 שאלתי את עצמי איך אני יכול לעזור למשפחות שלהם כי ברור לנו שקשה מאוד להיות פה, אבל מי שעולה חדש, ומקודם דיברתם על זה, מאוד קשה לדעת שיש לך משפחה שנמצאת במלחמה בצד השני של האוקיינוס
הרמן מרקוביץ':
     כקצין משטרה הצלחתי להפעיל כוחות רבים על מנת לשמור על השקט ולמנוע חיכוך בערים המעורבות
הרמן מרקוביץ':
 אין-ספור מבצעים, אין-ספור מעצרים, אבל על זה אני לא אפרט היום
הרמן מרקוביץ':
 כחלק ממשפחת נעל"ה, ועל-כך שאני באמת רואה את עצמי כעולה חדש אשר גדל על בסיס ערכיה של מדינת ישראל ביחד עם החברים ועם המשפחה, פתחנו מוקד טלפוני
הרמן מרקוביץ':
 יחד עם המוקד הטלפוני הזה הצלחנו ליצור קשר עם משפחות מכל העולם על מנת להרגיע אותם, על מנת להסביר להם, להעביר להם את המסר
הרמן מרקוביץ':
 וכמו שמקודם אחד הנציגים אמר, יש הרבה דוברי ספרדית שנמצאים פה בארץ שעדיין לא מבינים מה זה להיות במלחמה וקצת קשה להם להבין את התמונה האמיתית
הרמן מרקוביץ':
 שם נכנסנו ושם הדגשנו
הרמן מרקוביץ':
     ביקרתי משפחות שאיבדו את יקיריהם
הרמן מרקוביץ':
 לחלקן, כחלק מתפקידי, היית צריך להודיע להם הודעה מרה
הרמן מרקוביץ':
 חיבקתי אותן, חיזקתי אותן ולדעתי הצלחתי לגרום לחלק מהן לא לאבד תקווה, שזה הדבר הכי חשוב לדעתי
הרמן מרקוביץ':
 תודה לכם
עודד פורר:
 חבר הכנסת דן אילוז, בבקשה
דן אילוז:
תודה, קודם כל, לכל מי שהגיע, לא רק בגלל שהגעתם אלא גם בגלל השירות שלכם, כמובן גם למשפחות השכולות שהיו כאן לפני כן
דן אילוז:
 אני חייב להגיד לך, אדוני היושב-ראש, שאני קצת בסערת רגשות כי אני לא יודע מה להרגיש, גם גאווה מאוד גדולה, גם עצב על הסיפורים של המשפחות השכולות שדיברו, גם הזדהות
דן אילוז:
 אני חייב להגיד שאני מתחבר מאוד להרבה מאוד מהסיפורים כמי שגם עלה לארץ
דן אילוז:
 עליתי לארץ בעצמי והתגייסתי אחרי שעליתי לארץ לפני 15 שנה
דן אילוז:
      יכול להיות שאם לא הייתי חבר כנסת כרגע אז גם אני הייתי במדים כמוכם
דן אילוז:
 לכן אני מרגיש הזדהות רבה מאוד עם הסיפורים, עם הרוח ועם הערכים
דן אילוז:
 אבל מצד שני, באותה נשימה, אני חייב להגיד בכנות שאני מרגיש קטן לידכם
דן אילוז:
 אנחנו פה פוליטיקאים, חושבים שאנחנו אנשים חשובים, ואז שומעים את מה שאתם נותנים לעם ישראל, את כל הרוח, את כל הציונות, ואני מרגיש ממש ממש קטן
דן אילוז:
 הדבר היחיד שאני יכול להגיד זה שאני יוצא מפה עם איזושהי משימה מאוד מאוד ברורה והיא ללכת לאורכם, גם לאור הגיבורים שיושבים פה שנלחמים בצה"ל, וגם להבדיל אלף אלפי הבדלות בין החיים לבין המוות, הגיבורים שנפלו בקרב
דן אילוז:
      שמעתי כאן שלושה מסרים מאוד מאוד ברורים שאני יוצא איתם: אחד, אחדות, לא רק כי אתם ביקשתם אחדות, דרשתם אחדות, הרבה מאד אנשים פה, אמרתם שאתם רוצים לראות את עם ישראל מאוחד, אלא גם בגלל מה שרואים פה, אנשים מכל הסוגים, דתיים וחילונים שבאו מכל העולם, ימנים ושמאלנים – אני מניח, אפילו לא שאלנו ולא צריכים לשאול כי זה לא רלוונטי – מאוחדים
דן אילוז:
 זה מה שחשוב
דן אילוז:
 הדבר השני הוא ערבות הדדית והדבר השלישי שגם כן שמענו הרבה מאוד הוא להמשיך עד לניצחון
דן אילוז:
 זה שלושת המסרים שאני יוצא אתם מפה
דן אילוז:
 תודה רבה שהגעתם
עודד פורר:
 חברת הכנסת מלקו, בבקשה
צגה מלקו:
תודה, אדוני היושב-ראש, תודה לכולכם
צגה מלקו:
 אתמול קברנו את רס"ל אנדועלם קבדה מקריית גת, גם עולה חדש
צגה מלקו:
 הוא היה מילואימניק
צגה מלקו:
 אחרי שסיים את השירות הסדיר שלו התגייס למילואים ונפל
צגה מלקו:
 הסיפורים של המשפחות השכולות מראים את התקבצות העם היהודי בכל העולם
צגה מלקו:
 היום מרגישים אותו דבר, מי שנמצא פה, מי שעולה חדש, המשפחות ששמענו מרחוק, דרך הטלפון או הזום, אני בעצמי עולה חדשה, עולה ותיקה
צגה מלקו:
      אני גם עליתי בגיל 16, כנערה, ושמונה שנים הייתי בלי הוריי
צגה מלקו:
 ראיתי זכות גדולה להגיע לארץ ישראל, חלמנו והתפללנו להגיע לירושלים
צגה מלקו:
 הכמיהה לירושלים
צגה מלקו:
 הצלחנו להגיע אבל לא זכיתי כמוכם לשרת שירות צבאי כי באותה תקופה ויתרו על הנערות יוצאות אתיופיה שהגיעו בלי משפחה
צגה מלקו:
 כל ראשי התיבות שאתם משתמשים, מושגים ומונחים צבאיים – אני לא הכרתי אבל אני לומדת אותם דרך ילדיי, וכמובן אם אחיי
צגה מלקו:
      העם היהודי נמצא בתקופה מאוד מאוד קשה, אבל יחד עם זאת העם היהודי חזק
צגה מלקו:
 אני חושבת שכל עולה חדש יסכים איתי, כולנו לה שעלינו ואנחנו מרגישים איזו זכות גדולה זה להיות פה
צגה מלקו:
 זה הבית שלנו
צגה מלקו:
 אנשים באים להילחם
צגה מלקו:
 זה פשוט לא יאומן
צגה מלקו:
 חברי דן אמר קודם שכל פעם אמרו פה "תודה", אבל אתם לא צריכים להגיד לנו תודה, אנחנו צריכים להגיד לכם תודה
צגה מלקו:
      אני רוצה להגיד יישר כוח, תמשיכו
צגה מלקו:
 אנחנו לא נפקיר אף אחד
צגה מלקו:
 מה שאמרת, עמית
צגה מלקו:
 לא נפקיר, נגיע כל שנה ונזכור אותו בהר הרצל
צגה מלקו:
 אני מבטיחה לך באופן אישי
צגה מלקו:
 זה באמת נוגע ללב
צגה מלקו:
 דבר אחד תזכרו, פה אין לי מישהו בודד, מה שטוב בישראל
צגה מלקו:
 בשמונה השנים שהייתי בישראל לבד, בלי הוריי, עם ישראל התגייס, שבתות, חגים, כל פעם, לא הרגשתי בודדה
צגה מלקו:
 לכן, תרגישו באמת שאנחנו ביחד, יש לנו בית אחד, הבית הזה ואנחנו צריכים לשמור עליו
צגה מלקו:
 אין ספק שבסופו של דבר אין לנו מקום אחר
צגה מלקו:
 גם אני מקווה ומתפללת שהעם היהודי שנמצא בגולה יבוא לביתו
צגה מלקו:
 אין יותר בטוח מזה
צגה מלקו:
 תודה רבה לכם
צגה מלקו:
 אני מצדיעה לכולכם
צגה מלקו:
 תודה שהגעתם
אלעזר שטרן:
תודות לכם כבר אמרו פה ובאמת זה מרגש
אלעזר שטרן:
 אני רוצה, עודד, גם להודות לך ולשלומית, לצוות הוועדה
אלעזר שטרן:
 אני חושב שזה אירוע לא פשוט לארגון, לבחור, להביא את האנשים לכאן, וכל מי שנוכח פה או צפה בנו –  או יצפה, ואני מקווה שהרבה עוד יצפו במה שהתרחש פה מסביב לשולחן – יוצא הרבה יותר חזק
אלעזר שטרן:
     אני מתעסק עם חיילים בודדים כמעט 50 שנה בהרבה מאוד פרויקטים
אלעזר שטרן:
 אנשים שיושבים בשורות האחרות מכירים את המעורבות שלי, את העשייה, אבל לא בשביל זה באנו לכאן
אלעזר שטרן:
 אני אומר את זה כי בשנים הראשונות לא הבנתי איך אפשר להיות חייל בודד, בגלל שגם להיות "רק" חייל זה קשה
אלעזר שטרן:
 עד שאתה יוצא הביתה, מי פוגש אותך וכו' ואמרנו לעצמנו: וואי, חיילים בודדים עוד לא פוגשים את ההורים, את המשפחה
אלעזר שטרן:
      עכשיו אנחנו גם הורים ללוחמים וחיילות, ושוב חושבים על כך שגם להיות הורה שנמצא במיאמי, בסן דייגו, בלוס אנג'לס, בקזחסטן, לא משנה איפה – ואתם יודעים איך נראים הלילות, הורים תיארו את זה מאוד יפה פה, אז תחשבו איך נראים לילות של הורים שנמצאים רחוק-רחוק מכאן
אלעזר שטרן:
 הם לא מסתכלים ואומרים: אוקיי, עכשיו אני יודע שהבן שלי או הבת שלי בסדר, הם כל הזמן תחת אותה תחושה
אלעזר שטרן:
     אני הייתי קצת גם קצין חינוך ראשי אבל זו סדרת חינוך שאני לא יודע לבנות כמוה
אלעזר שטרן:
 אני חושב שהחוכמה שלנו תהיה לקחת את מה שהיה פה, לראות את ההתרגשות שלנו, את התקווה שנבנית פה, את העוצמות שאתם משדרים גם לאחרים, לקחת ולהפיץ את זה
אלעזר שטרן:
 תודה לחיילות ולחיילים הבודדים ולכל המעגלים שעוטפים אותם כאן ושם
עודד פורר:
 חברת הכנסת מלינובסקי, בבקשה
יוליה מלינובסקי:
תודה
יוליה מלינובסקי:
 אדוני היושב-ראש, אני נמצאת בתחושות מעורבות
יוליה מלינובסקי:
 כולם אומרים פה תודה, ובאמת יש על מה, מצד שני, היינו צריכים מלחמה כדי לראות את האנשים האלו, להכיר בקיומם ובבעיותיהם
יוליה מלינובסקי:
 אני רק מזכירה לך שכאשר בכנסת ה-20 העברנו חוק סיוע לחיילים בודדים בשכר דירה לא כל כך התלהבו מזה
יוליה מלינובסקי:
 למה? היינו צריכים להילחם כדי להסביר שחייל בודד הוא בסיטואציה אחרת, הוא צריך סיוע נוסף
יוליה מלינובסקי:
      אז אני מצפה שגם ביום שאחרי המלחמה, וזה הכי חשוב, אנחנו נראה את העולים חדשים ולא נגדף אותם, לא נתייג אותם ולא נגיד שהם לא מספיק טובים
יוליה מלינובסקי:
 אני מאמינה ששמעתם את הדברים האלו, נכון? ונזכיר גם יום אחרי המלחמה שאנחנו ביחד ולא נחלק את האנשים עד כמה הם יהודים, פחות או יותר, אלא באמת ביחד, ונדע לכבד אחד את השני ונדע לדאוג לחיילים הבודדים גם אחר כך
יוליה מלינובסקי:
     אני לא רוצה לדבר על אנשים ולשבח אותם חלילה כשהם פצועים או מתים, אני רוצה לדאוג לאנשים האלו, לעולים חדשים, לחיילים, כשהם בחיים ולתת את מלוא ההוקרה ומה שמגיע
יוליה מלינובסקי:
 עצם זה שהם עלו לארץ זה לא פשוט, אדוני היושב-ראש
יוליה מלינובסקי:
 אתה לא חווית את זה, אתה דור חמישי בארץ, אבל מי שעשה את זה לפניך חווה את כל הקשיים
יוליה מלינובסקי:
 אז כל אלה שמדברים פה על ישראל ראשונה, שנייה, שלישית, חמישית, כולנו עולים חדשים בצורה כזו או אחרת
יוליה מלינובסקי:
 אל תשכחו את זה
יוליה מלינובסקי:
      אני זוכרת 7,000 עולים חדשים שמשרתים היום בצבא שלא יכולים להתחתן
יוליה מלינובסקי:
 גם את זה אני זוכרת
יוליה מלינובסקי:
 אנחנו חייבים לעבור תיקון, את התיקון הזה ביחד
יוליה מלינובסקי:
 אני לא צריכה שום דבר אחר
יוליה מלינובסקי:
 חמאס עשה לי את זה ב-7 באוקטובר יופי-יופי ובחינם
יוליה מלינובסקי:
 הוא הראה לנו שאנחנו יהודים, אנחנו ישראלים וכולנו ביחד
יוליה מלינובסקי:
 בטבח הזה הם לא בדקו: זה עולה חדש וזה יהודי על-פי ההלכה וזה לא, טבחו בכולם
יוליה מלינובסקי:
 זה הלקח שאני לוקחת
יוליה מלינובסקי:
      אני גם בעצמי, בטח אתם מבינים, עשיתי עלייה
יוליה מלינובסקי:
 זה לא זר לי
יוליה מלינובסקי:
 מובן לי
יוליה מלינובסקי:
 אנחנו מדינת עולים, אנחנו מדינת עלייה וכל מי ששוכח את זה פשוט לא מכיר בעובדות
יוליה מלינובסקי:
 אנחנו נמשיך לפעול גם לטובת העולים החדשים לדורותיהם, ולא משנה מאיזו מדינות, היו פה שפות מכל העולם, וכמובן לחיילים, לחיילים הבודדים בפרט, כי זו סוגיה נפרדת והם תמיד צריכים קצת יותר מהאחר
יוליה מלינובסקי:
 תודה רבה לך על הכנס הזה
יוליה מלינובסקי:
 לכולנו יש לעשות שיעורי בית
עודד פורר:
 סגן-אלוף ענבר סיטבון, בבקשה
ענבר סיטבון:
צהריים טובים
ענבר סיטבון:
 אני קודם כל אשתתף בצערן של המשפחות השכולות שכיבדו אותנו בסיפורי הגבורה של החיילים הלוחמים שלנו, שימשיכו כנראה לספר את סיפוריהם עוד דורות רבים
ענבר סיטבון:
 לאימהות שיושבות פה – גם אני אימא, אמנם לילדים קצת יותר קטנים – אני רוצה לחזק את ידכם בלילות הקשים שאתן בטוח עוברות, ולכם, החיילים הבודדים, שאני, וגם לי שיושבת פה, קמות כל בוקר כדי לעשות יותר טוב, יחד עם הארגונים ועם העמותות, כדי לתת לכם במהלך השירות הכי טוב שאנחנו יכולים, כדי שיהיה לכם שירות קצת יותר קל, כי אנחנו יודעים כמה זה קשה להיות חייל בודד, בטח להיות חייל בודד שהוא לוחם, וזאת פשוט זכות מאוד מאוד גדולה לשרת לצדכם ואתכם ולדעת שזאת המשימה של מה שאני עושה בשירות הצבאי שלי
ענבר סיטבון:
     אני אתייחס רגע בצורה עניינית ומקצועית לדברים שעלו פה, גם כי אני חושבת שזאת במה שיכולה מאוד להשפיע על הדברים
ענבר סיטבון:
 החיילים הבודדים, יחד עם העמותות והארגונים, אנחנו נותנים את המעטפת בשירות הצבאי, ולאחר השירות הצבאי אני חושבת שאנחנו צריכים לשלב כוחות הרבה יותר טוב יחד עם מוסדות ממשלתיים כדי להביא את החיילים הבודדים להישאר בארץ
ענבר סיטבון:
      אנחנו יודעים אמנם בשנה הראשונה לשחרורם מצה"ל לתת להם אולי מענקים ולגור בבית החייל ועוד כל מיני דברים, אבל בסוף צריכה להיבנות פה תוכנית לקלוט את החיילים הבודדים הללו, בטח כאלה ששירתו שירות משמעותי ומלא בצה"ל, ולאפשר להם גם פתרון דיור, גם הנחות וגם שילוב באוניברסיטאות ובלימודים אקדמאים מטעם המדינה
ענבר סיטבון:
 אני חושבת שאנחנו יכולים לעשות את זה היום הרבה-הרבה יותר טוב
ענבר סיטבון:
 אני גאה מאוד לשרת בצה"ל, ובטח בתפקידי, ובטח לצדכם
קרן בן אהרון:
רציתי לדבר לגבי מה שחברת הכנסת יוליה אמרה
קרן בן אהרון:
 אנחנו כהורים לחיילים בודדים יכולים לראות את הילדים שלנו רק אם אנחנו מגיעים לישראל או אם הילדים מגיעים אלינו
קרן בן אהרון:
 אם חייל יגיע אלינו זה נדיר כי הוא לא יכול לקבל כל סוף שבוע או שבוע כן שבוע לא להגיע הביתה
קרן בן אהרון:
 העניין של הטיסות – יש משפחות, הורים לחיילים בודדים, שאין להם דרך לראות את הילדים שלהם אם הם לא מגיעים לכאן, אין להם תקציב גם להגיע לכאן, לטיסה לכאן
קרן בן אהרון:
      אני יודעת שעכשיו, בלחימה, כמו שחיילים רגילים כאן צריכים לראות את אימא ואת אבא שלהם כך גם חיילים בודדים, הם צריכים לראות את ההורים
קרן בן אהרון:
 אז נכון ש"נפש בנפש", וכל הכבוד ל"נפש בנפש", נתנה כרטיס טיסה להורה בזמן לחימה להגיע, אבל אם יש דרך להקל על ההורים בכרטיס טיסה – אל-על החברה שטסה לפה ישירות – ולהוריד מחירי טיסה להורים לחיילים בודדים, לעשות איזושהי דרך שיהיה יותר קל להורה לראות את הילד שלו או לילד לראות את ההורה שלו, אנחנו נשמח
קרן בן אהרון:
 בזמן מלחמה עלות כרטיס טיסה היא 3,000 דולר
עודד פורר:
 זו סוגיה שנצטרך לדון עליה
עודד פורר:
 גיל יוגב, אביו של בועז מנשה יוגב, זכרונו לברכה, בבקשה
גיל יוגב:
שלום, שמי גיל יוגב, אני אבא של בועז מנשה יוגב, הי"ד, שנהרג בשבת שמחת תורה
גיל יוגב:
 הוא היה באותו זמן במוצב נחל עוז כחלק מיחידת קומץ, יחידה שאחראית על הנושא של הגבולות
גיל יוגב:
 שם הוא היה בשבת
גיל יוגב:
 כמובן שהם קמו ב-06:30
גיל יוגב:
5 בבוקר, אזעקות, הלכו למיגונית, שם הוא נלחם עד שעה 11:20, אתו עוד שלושה חיילי גולני, עשרה ניצלו מהמיגונית הזאת ספציפית אחרי שבועז נהרג
גיל יוגב:
      אנחנו הגענו לפה כחלק מפורום הגבורה, פורום של משפחות נופלים, פורום א-פוליטי שמאוגדות בו גם משפחות דתיים, חילונים, גם דרוזים
גיל יוגב:
 אנחנו רוצים לחזק את מדינת ישראל, את ממשלת ישראל, כנסת ישראל, להמשיך את מטרות המלחמה עד הסוף, למוטט את החמאס, לשלוט ברצועת עזה בצורה מלאה, וכמובן-כמובן לשחרר את כל החטופים, שהם אחים שלנו
גיל יוגב:
 לצורך זה באנו לפה, לחזק, וגם אתם כחברי כנסת יכולים להשפיע על המדיניות ולחזק את מדינת ישראל
גיל יוגב:
 דיברו פה על נושא של אחדות, אחדות של עם ישראל, זה לא פחות חשוב, זה יביא את הניצחון במלחמה הזאת
עודד פורר:
 דן שטיינברג, אביו של אלוף משנה שטיינברג יהונתן, זכרונו לברכה, מח"ט הנח"ל
דן שטיינברג:
  שמי דן שטיינברג, אבא של אלוף משנה יהונתן שטיינברג, הי"ד, מח"ט הנח"ל שנפל בשבת, ביום הראשון למלחמה בבוקר
דן שטיינברג:
 יהונתן השאיר אישה, יסכה, עם שישה ילדים, מגיל 18 עד גיל 6, גר בשומריה שמדרום לקריית גת, יצא בבוקר השבת לכיוון כרם רעים, שם הגדס"ר של הנח"ל היה, כדי לחבור אליהם, ונתקל במארב של 12 מחבלים על כביש 241, בין צומת אורים לצומת מעון, פרק מהרכב ולבדו נלחם באותו מארב עד שהכדורים פגעו בו והוא נהרג
דן שטיינברג:
     כאמור, אני אחד מחברי פורום הגבורה, שמעתם מה זה, פורום א-פוליטי
דן שטיינברג:
 מה שחשוב לי זה המסר שהוא השאיר לנו
דן שטיינברג:
 המסר שהוא השאיר לנו משתקף בדבריו – הוא דיבר הרבה אבל אצטט את דבריו מאירוע השבעת טירוני הנח"ל בכותל – "הצהרת השבועה אותה נשאתם היום הינה נקודת ציון משמעותית בתוך מסע שלם, מסע זה כולל בתוכו את ההבנה כי לא האני הפרטי הוא זה שעומד במרכז אלא חיי הכלל, העם והמדינה, עד כדי מוכנות למסור את הנפש למענם"
דן שטיינברג:
     כך הוא גם אמר, בין השאר, לבן שלו בן ה-6 כשהוא שאל אותו מה עושים עם חייל שמפחד לצאת למלחמה
דן שטיינברג:
 הוא ענה לו – יש לנו אפילו את ההקלטה כי הוא שלח לו את זה בהקלטה, הוא היה אז מח"ט בנימין ולא היה לו זמן לדבר אתו בארבע עיניים – "החייל שמפחד צריך לשכוח את כל הדברים האישיים שלו, את כל הדברים שהוא אוהב, שהוא רוצה בשביל עצמו, לחשוב רק על הכלל, רק על עם ישראל כולו וכך לחזק אותו, לחזק אותו ולהסביר לו שהשם נלחם אתנו ביחד, עד שיפסיק לפחד"
דן שטיינברג:
     זה המסר של יוני וזה המסר של כל החיילים, הדור הזה של החיילים, הבנים שלנו שנפלו ואלה שנמצאים גם כן בשטח
דן שטיינברג:
 יש לחשוב על הכלל, על כלל העם, על כלל המדינה, יש לחשוב על מיטוט החמאס, לא כיפוף החמאס, להחזיר את החטופים, שליטה מלאה ברצועה ולקיים את החלטות שהממשלה קיבלה בנושא הזה
דן שטיינברג:
      עצירת הלחץ הצבאי, הורדת הרגל מהדוושה, בין אם זה מתבטא באי כניסה לאזורים כמו לרפיח או לציר פילדלפי או הסכמה להחזרת התושבים בצפון הרצועה לבתיהם, לשג'אעייה, בעת הזאת, (כאשר התושבים בעוטף עזה לא יכולים לחזור), ובין אם זה בהכנסת ציוד הומניטרי ללא קבלת שום תמורה, מינימלית אפילו, אף לא לגבי החטופים, זה בלתי אפשרי להמשיך כך, זה ימוטט את העם, זה לא ימוטט את החמאס, זה ימוטט את האחדות – ודיברנו פה על האחדות שכולם מבקשים – השורה בעם היום בעורף ובחזית, יביא למעגלי שמחה וניצחון
דן שטיינברג:
 אנחנו רואים את זה בכל הטוויטרים למיניהם של אויבינו, כבר עכשיו שמחה וניצחון בקרב אויבינו, מה שיגרום לדמורליזציה שאת תוצאותיה מי ישורנה
דן שטיינברג:
     רק לחץ צבאי מסיבי יביא לשחרור החטופים היקרים מאוד לליבנו
דן שטיינברג:
 מי כמונו, ששכלנו את היקירים שלנו, יודעים מה משפחות החטופים עוברות
דן שטיינברג:
 אחדות תביא לניצחון