GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עודד פורר:
 עכשיו, בדיוק כמו הטבלה של שקילת התארים, אם אנחנו יודעים איפה הרופא למד, אנחנו יודעים איפה הוא עבד, בלי קשר עכשיו למדינה, אגב, יכול להיות שבאחת ממדינות המערב למד באיזה מוסד קיקיוני בהתכתבות – זה גם לא טוב
עודד פורר:
 לכן אני אומר, צריך לייצר את זה לפי מקום הלימוד ומקום העבודה
עודד פורר:
 זה, נראה לי, ההיגיון
עודד פורר:
 זה הרבה יותר נכון
רחל ברנר שלם:
צריך לזכור שאנחנו לא מדברים פה על מבחן יכולות
רחל ברנר שלם:
 אנחנו מכניסים לשישה חודשים למערכת הישראלית - - -
עודד פורר:
לא, אני מדבר על ההקלה
דן אילוז:
של ה-7 מדינות
עודד פורר:
גם 7-8 שנים לעבוד בשביל לקבל את הרישיון זה הרבה זמן
דן אילוז:
אני מסכם איתך ב-100%
דן אילוז:
 הוא מדבר על העובדה שהפטור ל-7 המדינות הוא פטור שהוא קצת שרירותי
עודד פורר:
לא, אני בעד
עודד פורר:
 אני, חלילה, לא רוצה לפגוע בפטור הזה
דן אילוז:
אני גם בעד
דן אילוז:
 אני בעד להרחיב אותו, אפילו
דן אילוז:
 אבל, אני אומר, להרחיב אותו, נכון
דן אילוז:
 חד משמעית
עודד פורר:
זו הכוונה
עודד פורר:
 אני רק אומר שיכול להיות שבמקומות אחרים שאני יכול להבין שאתם לא נותנים למדינה את הפטור, כי היא מדינה ענקית, כי יש בה כל מיני מוסדות כאלה וכאלה וכאלה, אבל אתם יכולים לתת בתוך המדינה הזאת, למוסד האקדמי ולבית החולים, להגיד שאם הגיע ד"ר שלמד באוניברסיטה הזו, וזו אוניברסיטה שאנחנו מכירים אותה ויודעים שהיא רצינית, והוא עבד בבית החולים הזה ואנחנו יודעים שזה בית חולים רציני – למה לא להקל עליו?
שלומית אבינח:
אם אין לו שמונה שנים, זו הכוונה
עודד פורר:
כן, בלי שמונה שנים
עודד פורר:
 למה שמונה שנים הוא צריך לחכות?
דן אילוז:
ואגב, אני גם חייב להגיד שיש מדינות שאין, אני לא רוצה להתחיל לדבר על מדינות, שאנשים לא יחשבו שאני מדבר על המדינה שלהם או משהו כזה, אבל יש מדינות שאין שום ויכוח בנושא של רמת מערכת הבריאות שלהן, שהן לא ב-7 המדינות
דן אילוז:
 כי הרשימה הזאת נקבעה בצורה של כיפופי ידיים
דן אילוז:
 אנחנו יודעים את ההיסטוריה גם כן
דן אילוז:
 וזה לא מרשימה מקצועית ורצינית
דן אילוז:
 היא יכולה להיות הרבה רחבה, מבלי לסכן את הציבור הישראלי
דן אילוז:
 בנושא הזה אני אגיד שיש לי הצעת חוק שעברה קריאה טרומית להכרה לפי הרגולציה האירופאית גם פה בארץ
דן אילוז:
 היא כרגע לא מתקדמת בגלל המלחמה, אבל אני לא ויתרתי עליה, רק שיהיה ברור לפרוטוקול
עודד פורר:
אני מכיר את ההצעה הזאת
דן אילוז:
אתה הצעת אותה בעצמך?
עודד פורר:
בכנסת העשרים
דן אילוז:
אני לקחתי את הגרסה של יריב לוין
דן אילוז:
 כנראה שהוא לקח את הגרסה שלך
עודד פורר:
היא עברה, אגב, קריאה טרומית
עודד פורר:
 עוד בכנסת העשרים היא גם עברה קריאה טרומית
עודד פורר:
 עשו לך את אותו תרגיל – העבירו אותה קריאה טרומית ותקעו אותה
דן אילוז:
אני אנסה לא להיות פראייר כמו שהיית אז, אבל לא בטוח
עודד פורר:
אלכס, רצית לומר משהו?
אלכס מילר:
תודה, אדוני יושב-הראש
אלכס מילר:
 בקצרה, מטעם ההסתדרות הכללית, אני יו"ר אגף העובד העולה
אלכס מילר:
 בדקתי על הנושא הזה עם הסתדרות האחיות שלנו, ואין איזשהו משהו ספציפי
אלכס מילר:
 מבחינתנו לפחות
אלכס מילר:
 אז גם בתקופת המלחמה, כמובן, אם יש איזשהו משהו שקשור אלינו אנחנו נסייע, נתגייס
אלכס מילר:
 אנחנו שם לטובת הדבר הזה
אלכס מילר:
 אם יש משהו ספציפי, אנחנו גם נשמח לקבל את הפניות האלה ולטפל בהן
עודד פורר:
 אז זאת הבקשה שלי אליכם, משרד הבריאות – תייצרו רשימה
עודד פורר:
 זאת, אגב, בקשה שכבר עשר שנים מונחת על שולחנכם
עודד פורר:
 תייצרו רשימה של מוסדות אקדמיים ושל מוסדות רפואיים, שמי שעומד בתנאים האלה מקבל מסלול ירוק
עודד פורר:
 כן, בבקשה, חגי
חגי זילברמן:
חגי, מאגף לרישוי מקצועות רפואיים
חגי זילברמן:
 אני מבין את הבקשה ואני מבין את הרציונל שעומד מאחורי זה
חגי זילברמן:
 אני רוצה להסביר רק שכשאני ממפה את ארצות הלימוד שמגיעים מהם עולים, מדובר על מעל 100, בערך 120-130 מדינות שמהן מגיעים עולים
חגי זילברמן:
 כשאני ממפה בכלל את האוניברסיטאות בעולם אנחנו מגיעים למאות ואפילו אלפים
חגי זילברמן:
 אנחנו, אגב, התחלנו לעבוד ישירות מול אוניברסיטאות בחו"ל, ככה שהם יעבירו אלינו ישירות מהאוניברסיטה כבר את החומרים, כדי לא לחכות למי שלמד, לעולים או לתושבים חוזרים, שיבואו ויצטרכו לתרגם ולאמת את הנתונים – אוניברסיטאות כבר עושות את זה
חגי זילברמן:
     אז לא, לא דובר את זה
חגי זילברמן:
 אבל, במהלך השנתיים האחרונות התחלנו את הפרויקט הזה
חגי זילברמן:
 זה בהחלט מקצר את תהליכי הרישוי אצלנו
חגי זילברמן:
 יש לנו קושי לבוא ולקחת מדינה כמו רוסיה, שיש שם מאות בתי ספר לרפואה, ולעשות דיפרנציאציה בין בתי הספר
חגי זילברמן:
 נכון, אתה צודק שמוסקבה - - -
עודד פורר:
קחו אחד
עודד פורר:
 לא את כל המוסדות
עודד פורר:
 קחו אחד
חגי זילברמן:
מוסקבה הוא בית ספר טוב, אני רק אחרי זה צריך לבדוק איפה אותו רופא עבד
חגי זילברמן:
 יש רופאים שעובדים בכל מיני כפרים נידחים, ויש רופאים, אני פשוט נותן לכם דוגמאות ממה שאני מכיר – יש רופאים שעובדים כרופאי ספורט
חגי זילברמן:
 הם רופאים של קבוצת נבחרת כדורגל, וזה מה שהם עושים כל השנים
חגי זילברמן:
 זה לא מספק מבחינת הניסיון המקצועי
חגי זילברמן:
 הוא לא יכול להיכנס אחרי זה
עודד פורר:
הבנתי, לכן אמרתי שתיקחו מוסד אקדמי, יש בעצם שני קווים שצריכים להצטלב; אחד זה המוסד האקדמי, השני זה בית החולים
עודד פורר:
 אני מסכים איתך שאם הוא עבד במרפאה, לא יודע איפה, אתה לא יכול לדעת
עודד פורר:
 אבל, אם הוא עבד בבית חולים מוכר, ואתה יודע שזה בית חולים רציני
עודד פורר:
 אנחנו חיים בעולם שאנחנו בסך הכול יודעים מה מעמד המוסדות
עודד פורר:
 אגב, ישנם לא מעט מוסדות, גם במערב, שלפני כמה שנים הם היו מצוינים והיום אתה כבר לא בטוח סומך עליהם
עודד פורר:
 גם זה קרה
עודד פורר:
 זה נכון בכל מדינה
עודד פורר:
 זה משהו שצריך לראות אותו
דן אילוז:
אני חושב שיש גם יכולת טכנולוגית לעשות את זה מאוד פשוט
דן אילוז:
 אתה רושם במחשב, והכרת את המוסד, הכרת את בית החולים – אין סיבה
רחל ברנר שלם:
האמת שאני אשמח להגיד, אני חושבת שיש פה משהו, אנחנו מחזיקים בגישה קצת אחרת לאיך נכון לטפל בנושא הזה
רחל ברנר שלם:
 אנחנו חושבים שרישיון ישראלי הוא לא פרס
רחל ברנר שלם:
 זאת אומרת, זה לא משהו שאנשים צריכים לקבל כי, כמובן שברגע שבן-אדם מקבל רישיון ישראלי אתה יכול לא לראות אותו יותר בחיים
רחל ברנר שלם:
 הוא יכול ללכת, לפתוח מרפאה ביוקנעם, אתה לא תראה אותו יותר לעולם, וכשתהיה תאונה או יהיה אירוע אתה תגלה את זה בדיעבד
רחל ברנר שלם:
 וזה מאוד מפחיד
רחל ברנר שלם:
 ולכן, התחושה שלנו, הדבר הכי חשוב בקליטת עלייה זה לתת לבן-אדם שני דברים; א' ודאות ו-ב' תעסוקה
רחל ברנר שלם:
 זאת אומרת שכשבן-אדם נכנס למערכת קודם כול הוא יודע שהוא נכנס
רחל ברנר שלם:
      זאת אומרת, הוא לא עכשיו יושב בבית חצי שנה ומסתכל על הקירות
רחל ברנר שלם:
 אלא הוא מגיע ונכנס לתוך המערכת
רחל ברנר שלם:
 ולא פחות מנכנס לתוך המערכת – לא שוכחים אותו במערכת, אלא הוא נכנס, יש לו רופא שמלווה אותו, שעובד יחד אתו וכולי
עודד פורר:
לא חסרים לכם שדות קליניים?
רחל ברנר שלם:
לא, זה לא קשור לשדות קליניים
רחל ברנר שלם:
 בהקשר הזה אין חשש
עודד פורר:
זה רק להתמחות?
רחל ברנר שלם:
לא, לא
רחל ברנר שלם:
 זה לא להתמחות בכלל, זה ליווי - - -
עודד פורר:
אז מה זה המחסור הזה בשדות קליניים שאומרים לנו כל הזמן? לסטודנטים?
רחל ברנר שלם:
מחסור בשדות קליניים זה לסטודנטים ישראליים
רחל ברנר שלם:
 זה גם אירוע
עודד פורר:
זה לא קשור לרופאים, לקבל הרישיון שלהם?
רחל ברנר שלם:
לא, זה לא קשור לרופאים, כי רופאים עושים משהו אחר לגמרי
רחל ברנר שלם:
 אני אסביר בשמחה
טטיאנה (טניה) מזרסקי:
כן, תסבירי בבקשה גם על תקופת ההתאמה שיש לרופאים
רחל ברנר שלם:
אוקיי, אז בשדות קליניים האירוע הוא שמונה סטודנטים צעירים, שלא יודעים כלום ברפואה, כן? זה לא אותו סיפור של עולים
רחל ברנר שלם:
 אנשים שהגיעו, התחילו ללמוד עד עכשיו, לפני שלוש שנים
רחל ברנר שלם:
 למדו עד היום רק באוניברסיטה, למדו ביולוגיה ופיזיקה
רחל ברנר שלם:
 והם מגיעים לבית החולים, בעצם קבוצה של שמונה עד עשרה תלמידים שמתלווים לרופא מומחה, או מתמחה בכיר, שהוא בעצם עושה להם עבודה סביב מיטת החולה
רחל ברנר שלם:
 זה שדה קליני
רחל ברנר שלם:
 כמות העבודה שנדרשת סביב שדה קליני היא עולם אחד
רחל ברנר שלם:
 ולכן, יש קושי של מחלקות לייצר את הדבר הזה
רחל ברנר שלם:
 ואנחנו מטפלים בו בנפרד
רחל ברנר שלם:
 אפשר לפתוח את הדיון, אני מתעסקת בזה כל היום
עודד פורר:
שהוא רק לסטודנטים, לשיטתך?
רחל ברנר שלם:
שזה לסטודנטים
רחל ברנר שלם:
 עכשיו, מה ההבדל בין תקופת התאמה? תקופת התאמה, זה רופא בכיר, הרבה פעמים יש לו קשיי שפה בשלב הזה, אבל עדיין מדובר ברופא עם ניסיון
טטיאנה (טניה) מזרסקי:
זהו, אז מה עושים כשיש קשיי שפה?
רחל ברנר שלם:
זה לא מפריע בעבודה
רחל ברנר שלם:
 זאת אומרת, בעצם זה בן אדם שמתלווה לרופא והוא פשוט מסתובב אתו ועושה את כל העבודה ביחד
עודד פורר:
וזו תקופת ההתנסות הקלינית?
רחל ברנר שלם:
זו תקופת ההתנסות הקלינית
רחל ברנר שלם:
 תקופת התאמה, תקופת התנסות קלינית – זה אותו דבר
טטיאנה (טניה) מזרסקי:
הוא מקבל שכר בתקופה הזאת של תקופת ההתאמה?
רחל ברנר שלם:
אז כרגע, מה שקורה כרגע זה, משרד הקליטה יוכלו להסביר את זה, זה מממן סכום נמוך
טטיאנה (טניה) מזרסקי:
שלושה חודשים
רחל ברנר שלם:
ואנחנו עכשיו מייצרים, כחלק מהתוכנית שרונן דיבר עליה, אנחנו מייצרים תמריצים לבתי החולים כדי לקלוט את העולים האלה
רחל ברנר שלם:
 זה לא יהיה שכר מלא, כן? עד שהוא מקבל רישיון זה לא יהיה שכר מלא
רחל ברנר שלם:
 אני לא אשקר ואגיד שהוא מקבל 30,000 שקלים כמו רופא בכיר
רחל ברנר שלם:
 אבל, אנחנו מדברים על איזושהי תקופה שבה הוא משתכר, קודם כול, והוא יכול לממן את עצמו ברמה בסיסית בשלב הזה, ובעיקר הוא מקבל ליווי
רחל ברנר שלם:
 ולדעתי, כשעולה נכנס למדינה חדשה ולא מבין מי נגד מי, בוודאי שיש הבדלי תרבויות מאוד גדולים
טטיאנה (טניה) מזרסקי:
נכון, ולהכיר את המערכת, לאן מפנים, מה השמות של המחלקות, ומה התהליכים, ואלגוריתמים ופרוטוקולים ישראליים
רחל ברנר שלם:
בדיוק, ומערכת המחשוב, ואיך מזמינים MRI
רחל ברנר שלם:
 זאת אומרת, כל העבודה
עודד פורר:
איפה נכנסת הוועדה?
טטיאנה (טניה) מזרסקי:
לא, אבל שלושה חודשים שאתם ממנים, נותנים סיוע, זה לא מספיק לרופא שהוא הגיע לעולם חדש
רחל ברנר שלם:
אז בדיוק בגלל זה מה שחשוב לנו זה לעשות את הליווי הזה של שנת ההתאמה
רחל ברנר שלם:
 אגב, לרופאים בכירים זה מבוסס, אבל רציתי להוסיף שגם לרופאים צעירים אנחנו נכניס את המערכת הזאת עכשיו
רחל ברנר שלם:
 זאת אומרת, כל רופא, גם אם הוא צעיר, גם אם הוא הרגע סיים בית לרפואה איפשהו במוסקבה, הוא יוכל להגיע לפה ולקבל את התקופה של ליווי גם אם הוא עדיין מקבל רישיון
רחל ברנר שלם:
 זאת אומרת, גם אם הוא צריך לעבור עכשיו מבחן רישוי
עודד פורר:
מה השלב שבו אני מחכה לוועדה של ההסתדרות הרפואית?
רונן הופמן:
זה השלב אחרי שהוא מקבל את הרישיון שלו, כל אחד לפי הזה - - -
קלאודיה כץ:
רגע, רגע, רגע
קלאודיה כץ:
 המצב הוא כזה: כל רופא שהוא רופא מומחה – יש פה נציג שיסביר? בבקשה
קריאה:
ענת פה
ענת מלכי:
היי, אני ענת, מהמועצה המדעית של ההסתדרות הרפואית
ענת מלכי:
 התהליכים מתבצעים גם במקביל
ענת מלכי:
 אנחנו לא ממתינות לרישיון
ענת מלכי:
 הרופא יכול לעשות את התהליך אצלנו
ענת מלכי:
 אנחנו בודקות את ההכרה במומחיות
ענת מלכי:
 בהרבה מהמקרים משרד הבריאות נעזר במכתבי ההחלטה שלנו
רונן הופמן:
חבר הכנסת, פורר, אפשר להגיד מילה? אני חושב שאני אצליח לעשות קצת סדר
רונן הופמן:
 אני חושב שהכנס שאנחנו עושים זה בעצם הדרך שבה הכול קורה
רונן הופמן:
 זה מה שאנחנו קוראים לו "one stop shop"
רונן הופמן:
 מגיע רופא, בואו נדבר שנייה על רופאים, מגיע רופא לכנס והוא נכנס אל ה"ליין"
רונן הופמן:
 ב"ליין" הוא נפגש עם הצוות של חגי
רונן הופמן:
 עוברים על התעודות שלו, עוברים על הדיפלומה, עוברים על הרישיון, ואומרים לו "אוקיי, אתה, על פניו, מתאים לרישיון
רונן הופמן:
 כל מה שחסר לך זה תעודת זהות"
רונן הופמן:
 קופצים שלושה חודשים קדימה – עלה לישראל, הביא לי תעודת זהות, שלחתי לצוות של חגי – רישיון מונפק
רונן הופמן:
 זה שלב א'
עודד פורר:
זה לארצות הברית
רונן הופמן:
בסדר, אני אומר, זה כרגע בארצות הברית, אנחנו הולכים - - -
עודד פורר:
זה למדינות הפטור
רונן הופמן:
זה למדינות הפטור
רונן הופמן:
 אני כבר יודע להגיד לך שב-10 במרץ אנחנו בארצות הברית, אחר כך בצרפת, אחר כך בדרום אפריקה ואחר כך בדרום אמריקה
עודד פורר:
בואו נניח רופא עם התמחות בגסטרו, בסדר?
רונן הופמן:
מצוין
רונן הופמן:
 רופא בהתמחות בגסטרו – קודם כול, הוא צריך רישיון, לפני שהוא מתמחה בגסטרו
עודד פורר:
צריך רישיון לרפואה, לפני הרישיון
רונן הופמן:
נכון, הולך לצוות של חגי, מקבל את המסמכים
עודד פורר:
קיבל, הכול בסדר
עודד פורר:
 הגיע לארץ, עלה, קיבל תעודת זהות
רונן הופמן:
רגע, הצוות של ענת גם נמצא איתנו שם
רונן הופמן:
עוברות על המסמכים שלו אפילו ביותר דקדוק, כי פה באמת נכנסים לניסיון, לוותק, האם עשית מספר ניתוחים נדרש בכל מקצוע
רונן הופמן:
 עוברות על פי צ'קליסט
רונן הופמן:
 ושוב, הוא מקבל תשובה עקרונית
רונן הופמן:
 כי בסוף הן צריכות לקחת את התיק ולהגיש אותו לוועדה של מומחים שמתכנסת אחת לכמות הזמן שציינת
רונן הופמן:
 זה עדיין נקודה שאנחנו עובדים עליה
עודד פורר:
הוועדה הזו של ההסתדרות הרפואית היא כדי לתת לו את ההתמחות
עודד פורר:
אוקיי, אז הבנתי
רונן הופמן:
כדי לקבוע אם המומחיות שלו מקבילה לזאת הישראלית
רונן הופמן:
 והוא כנראה יצטרך לפחות שלושה חודשי התאמה, אם לא יותר
עודד פורר:
אוקיי, כמה זמן הוא צריך להמתין כדי להגיע לוועדה הזו?
רונן הופמן:
שאלת מיליון הדולר
ענת מלכי:
הוועדה מתכנסת בין שישה לשמונה שבועות
ענת מלכי:
 יש תשע ועדות
ענת מלכי:
 מחולקים לפי המקצועות או אסופה של מקצועות רלוונטיים, ובהרבה מהמקרים אחרי זה הם עוברים עוד ועדה – ועדת הפטור, שמתכנסת אחת לחודש
ענת מלכי:
 אנחנו מנסות לייעל ולקדם את התהליך יותר אצלנו; הרחבנו את הצוות שמטפל ברופאי חו"ל, אפיינו מערכת מקוונת שבה הרופאים העולים יוכלו להגיש את המסמכים
ענת מלכי:
 זה יקל עליהם מאוד, זה יקדם את לוחות הזמנים שלנו
ענת מלכי:
 ואני מקווה שבעקבות הפעולות האלה אנחנו נוכל לקצר אף יותר את זמן הטיפול
עודד פורר:
עדיין לא אמרת לי מה הזמן
ענת מלכי:
הזמן הממוצע שלוקח? זה מאוד משתנה
ענת מלכי:
 גם תלוי בכמות הדיונים
ענת מלכי:
 יש כאלה שאני מצליחה להכניס תוך חודש וחצי, יש כאלה שלוקח לי גם תוך חודשיים או שלושה
ענת מלכי:
 זה מאוד תלוי גם ברופא, גם בעומס שלנו, גם בגודל הוועדה
ענת מלכי:
 אני מקווה שאחרי שתהיה לנו מערכת נוכל לתת נתונים קצת יותר מדויקים
עודד פורר:
הרי, המספר של הרופאים קפץ משמעותית בשנתיים האחרונות
רונן הופמן:
והוא צפוי עוד לקפוץ
עודד פורר:
אז האם זה הוביל לקפיצה גם במספר הוועדות? זו שאלה ששאלתי גם בדיוק הקודם, וביקשתי גם, הסברתי לכם שהרי, ברור לחלוטין שייוצר פה תור יותר ארוך
עודד פורר:
 וזה ברור לי לחלוטין מבלי אפילו לבדוק אחד-אחד, שאם היו רגילים לעלות, אני יודע, כמה עולים רופאים היו בשנה ממוצעת?
קלאודיה כץ:
232
עודד פורר:
כמה עלו בשנה האחרונה?
קלאודיה כץ:
457, לפני זה 596
עודד פורר:
יפה, אז אם אני כבר שנתיים רצוף בהיקפים של פי 2, כנראה שאני גם נמצא בהיקפים של פי 2 בדרישות להגיע אליכם לוועדות
עודד פורר:
 עכשיו, אם הוועדה עדיין מתכנסת אחת לשישה עד שמונה שבועות, אנחנו מייצרים פער
עודד פורר:
 עכשיו, ככל שהוועדה תתכנס יותר נצליח לצמצם את הפער
עודד פורר:
 מה שאני ביקשתי מכם, ממשרד הבריאות ומשרד הקליטה, בתוך כל הסיפור הזה, אמרתי שאני גם מוכן, באמת אני חושב שגם תקציבית נכון לשלם, אפילו
עודד פורר:
 כי הבנתי שהוועדות הן וולונטריות – לשלם
עודד פורר:
 אני למדתי שבדרך כלל כשמשלמים התורים מתקצרים במערכת הבריאות
עודד פורר:
 לצערי, כן?
ענת מלכי:
אני לא בטוחה שהחסם כאן הוא התשלום כמו הזמן, כל מי שיושב בוועדה הוא בדרך כלל מנהל מחלקה והוא באמת - - -
עודד פורר:
אני לא רוצה להביך אותך
עודד פורר:
 אם אני אצטרך לקבוע תור אצל מנהל המחלקה, ויש לי ביטוח פרטי, אז אני אקבע יותר מהר את התור
עודד פורר:
 נכון? למה? כי מנהל המחלקה מקבל על הדבר הזה כסף נוסף
עודד פורר:
 ואגב, לי אין שום בעיה עם זה, אני חושב שזה חלק ממערכת שהיא משולבת ציבורי לפרטי
עודד פורר:
 הזמן של מנהל המחלקה שווה כסף
עודד פורר:
 כשאני מבקש ממנו להתנדב הוא יעשה את זה בזמנו, וזה בסדר
עודד פורר:
 זאת לא התנדבות
עודד פורר:
 אני לא רואה ישיבה בוועדה הזו התנדבות
עודד פורר:
 זה לא עכשיו איזה אקט התנדבותי
עודד פורר:
 זה אקט מקצועי שהם צריכים לעשות, ואני גם חושב שראוי שישלמו להם על זה
עודד פורר:
 וכשישלמו להם על זה, במקום שישה עד שמונה שבועות יהיו לנו שלושה עד ארבעה שבועות
עודד פורר:
 הרי, כשהוא לא יושב בוועדה הוא מקבל קהל, וכשהוא מקבל קהל הוא מקבל על זה כסף
ענת מלכי:
שוב, א' לא התקבלה איזושהי הצעה קונקרטית של תשלום שיכולנו להעביר
ענת מלכי:
 ברגע שיהיה דבר כזה נוכל לדון בזה, כי לא רק - - -
עודד פורר:
מה זה "ברגע שיהיה דבר כזה"? צריך להגיד שזו דרישה
עודד פורר:
 אז יודעים שזו דרישה
עודד פורר:
 אם אני יודע שיושבות לי תשע ועדות כאלה - כמה רופאים יושבים בכל ועדה?
ענת מלכי:
יש כאלה של 14, יש כאלה של 9
עודד פורר:
בממוצע אפשר להגיע 100? 100 רופאים יושבים אחת לחודשיים
עודד פורר:
 כמה שעות הם יושבים?
ענת מלכי:
הוועדה עצמה היא שלוש שעות, אבל הם מגיעים, אנחנו מעבירות להם את התיקים לעיון קודם
עודד פורר:
חמש שעות, 100 רופאים יושבים פעם בחודשיים
עודד פורר:
 זאת אומרת 500 שעות פעם בחודשיים, 6 פעמים בשנה
עודד פורר:
 אז אני רוצה להכפיל את זה, זה הכול
עודד פורר:
 עכשיו, תעשו חשבון – 500 שעות, פעם בחודשיים – כמה תשלמו לו לשעה, ונגמר הסיפור
ענת מלכי:
לא, אתה יודע, אנחנו דיברנו על זה גם בפעם הקודמת אבל לא התקבלה איזושהי הצעה קונקרטית שיכולתי להעלות ולהגיד - - -
עודד פורר:
לא תקציב שמשרד העלייה והקליטה לא יודע לאתר אותו, יחד עם משרד הבריאות, בתוך המערכות
עודד פורר:
 אני, תאמינו לי, עכשיו, אני אשב בתקציב של משרד הבריאות, אני מוצא לך שלושה מיליון שקל
עודד פורר:
 עם כל הקשיים של משרד הבריאות
עודד פורר:
 אין דבר כזה בתקציב של משרד ממשלתי שאין את הסכומים האלה
עודד פורר:
 זו שאלה של סדרי עדיפויות
עודד פורר:
 זו שאלה של סדרי עדיפויות ואיך מנהלים אותם
עודד פורר:
 עכשיו, אני לא רוצה להסביר לכם כמה אתם חוסכים במובן הזה במקום שהרופא הזה יתגלגל שלושה-ארבעה חודשים כשאין לו התמחות
עודד פורר:
 זה גם עולה לנו כסף
ענת מלכי:
תראה, אנחנו, בניגוד למשרד הבריאות, לא צריכות שהוא יעלה לארץ
ענת מלכי:
 וזה מה שאנחנו עושים
ענת מלכי:
 אחת מהדרכים לייעל את התהליך זה באמת להתחיל את כל התהליך קודם
ענת מלכי:
 הסרנו את החסם של להמתין שהם יעלו ושיהיה להם רישיון – אנחנו מתחילים את התהליך עוד קודם
ענת מלכי:
 ובהרבה מהמקרים בסוף הרופאים העולים, אבל כדי לתת באמת את האופציה לרופאים המומחים לתכנן את העלייה שלהם, וגם לנו איזשהו אורך נשימה
ענת מלכי:
 לא צריך לעלות ולהתחיל את התהליך שלושה חודשים – אפשר להתחיל אותו גם שנה קודם
עודד פורר:
אבל הם לא ידונו ברופא עד שהוא יעלה
עודד פורר:
 יותר מזה - - -
ענת מלכי:
 אנחנו דנים בו
ענת מלכי:
 בוודאי שאנחנו דנים בו
עודד פורר:
אבל, תראו, אם הזמן שבו אתם מתכנסים הוא קבוע, ומספר העולים עולה – באופן טבעי ההמתנה תהיה ארוכה יותר
ענת מלכי:
נכון, אני מסכימה
ענת מלכי:
 יש דרכים נוספות לקצר את ההמתנה הזאת, כמו עבודה יותר יעילה של הצוות שלנו עם המערכת ועם העיבוי
ענת מלכי:
 זה גם יכול לקצר
עודד פורר:
לא יעזור, אתם תצטרכו לעשות יותר ועדות
עודד פורר:
 לא יעזור
עודד פורר:
 תצטרכו לעשות יותר ועדות
ענת מלכי:
בסדר, כשזה יהיה על הפרק אנחנו נוכל לדון איך - - -
עודד פורר:
זה על הפרק
עודד פורר:
 אז אל תוסיפו רק שש ועדות בשנה – תוסיפו עליהן עוד שלוש ועדות בשנה, בסדר? תוסיפו עוד שלוש ועדות בשנה
עודד פורר:
 מיליון וחצי שקל
עודד פורר:
 משרד העלייה והקליטה ייתן חצי מיליון, הסוכנות היהודית תיתן חצי מיליון ומשרד הבריאות ייתן חצי מיליון
עודד פורר:
 הנה, פתרתי לכם את הבעיה
עודד פורר:
 לא תצליחו למצוא חצי מיליון בתוך התקציב? תצליחו
עודד פורר:
 בואו, אל תלכו רק על שש פעמים נוספות בשנה – עוד שלוש ועדות בשנה, שהן יהיו בשכר
עודד פורר:
 לכו על זה
עודד פורר:
 תעשו את הניסיון הזה
עודד פורר:
 זה אלמנטרי
עודד פורר:
 גם "נפש בנפש" יוכלו לתקצב חלק מהסכומים פה
עודד פורר:
 אין לי ספק
עודד פורר:
      אני יודע מה הסכומים שמסתובבים סביב העלייה והקליטה
עודד פורר:
 זה חיים של אנשים
עודד פורר:
 בשני הצדדים, אגב
עודד פורר:
 אני לא רוצה לדבר על מספר הרופאים שחסרים במדינת ישראל
ענת מלכי:
אני לחלוטין מבינה את זה
ענת מלכי:
 אני יכולה להגיד על הדברים שבשליטתי, מבחינת הצוות, מבחינת לוגיסטיקה – כל הרופאים, אני לא בטוחה שמה שיניע אותם - - -
עודד פורר:
אני מבקש שיתקיים דיון שיזום מנכ"ל משרד העלייה והקליטה ושיזמן את הגורם הבכיר במשרד הבריאות ואת הגורם הבכיר בהסתדרות הרפואית, כדי להוסיף עוד שלוש ועדות בשנה
עודד פורר:
 עוד שלוש ועדות בשנה
עודד פורר:
 הגדלנו את מספר הוועדות ב-50%
עודד פורר:
 להוסיף ועדות
עודד פורר:
 תוסיפו ועדות – הבעיות ייפתרו
עודד פורר:
 אין ברירה
עודד פורר:
 אנחנו עם כמות של פי 3 עולים בשנה בשנתיים האחרונות
עודד פורר:
 לא יכול להיות שאנחנו ממשיכים לעשות את אותו הדבר
עודד פורר:
 עכשיו, זה תור שימשיך ללוות אותנו
עודד פורר:
 הוא רק הולך וגדל
עודד פורר:
 הבטן הזאת תלווה אותנו
עודד פורר:
      אסתר בלום ביקשה לדבר, בזום
עודד פורר:
 אחריה אלקס ריף
עודד פורר:
 בבקשה, אסתר
אסתר בלום:
 בוקר טוב לכולם
אסתר בלום:
 תודה רבה על הרשות לדבר בזום
אסתר בלום:
 אני רוצה להתייחס לנושא של האחיות, ובאמת אני רוצה לברך את מינהל הסיעוד על ההתקדמות ועל כל התהליך שהם פרסו לעולים החדשים
אסתר בלום:
 וגם אפילו ניתנת אפשרות כיום לקבוע תור עם נציג של מינהל הסיעוד, מה שכבר לא קיים באף משרד ממשלתי – לגשת ולדבר עם מישהו מהמשרד, שזה מאוד נדיר, ויישר כוח באמת על הדברים הזה
אסתר בלום:
 אחת הנקודות בכל התהליך היא בעצם הטופס
אסתר בלום:
 דיברתם על זה בהתחלה
אסתר בלום:
 הטופס הוא בעצם טופס שמדינת ישראל, מינהל הסיעוד יצר, ובו הוא מבקש מבית הספר למלא באנגלית את כל הסילבוס שהעולה למד
אסתר בלום:
      נוצרת כאן בעיה מאוד משמעותית
אסתר בלום:
 הרי, אנחנו מעבירים מסמך שכתוב בו בגדול "מדינת ישראל", יש שם מגן דוד, ואתם יודעים – זה תלוי בהקשר, כן? בסופו של דבר, אין בית ספר שיעזור למועמד למלא את הטפסים האלה
אסתר בלום:
 אדרבא, באנגלית; אם אנחנו מדברים על הצרפתים, בכלל, אין שם אופציה שמזכירה תעשה את זה
אסתר בלום:
 אנחנו חייבים לחזור למה שהיה קודם, שבעצם המועמד הוא זה שמבקש את ההסברים לגבי הדרישות של המשרד, והוא מעביר את זה למשרד הבריאות
אסתר בלום:
 הוא לא צריך להגיד לאן הוא מהגר, הוא לא צריך להגיד שהוא עבר לישראל
אסתר בלום:
     בדרך כלל, אני מייעצת להם להגיד "אני עובר במדינה כלשהי ברחבי אירופה"
אסתר בלום:
 זו נקודה אחת שאני אשמח שמינהל הסיעוד יתייחס אליה, ויוריד את הדרישה הזאת של הטופס שבתי הספר צריכים למלא
אסתר בלום:
 הדבר השני זה העניין של התואר הראשון שהוא לא במקצועות הסיעוד
אסתר בלום:
 אם הפתרון הוא בעצם לא להכיר את כל האנשים עכשיו שנכנסו לתהליך של לעשות תואר שהוא לא בסיעוד והם לקראת סוף הלימודים – זה פשוט נורא ואיום, כן? זה לא פתרון, מה שאתם אמרתם כרגע
אסתר בלום:
 כן, יש אנשים שהלכו ללמוד משהו אחר, במקביל לזה שיש להם שלוש שנות לימוד בצרפת, דיפלומדטה, אנחנו מכירים את הבעיה
אסתר בלום:
 הם חייבים את התואר הראשון כדי להמשיך ולעבוד במקצוע שלהם ולהתקבל לקורסים הבסיסיים
אסתר בלום:
      אנחנו חוזרים אחורה – מי שקיבל אישור, לא יקבל אישור ולא יוכל להתקדם בנושא הזה
אסתר בלום:
 אז, בבקשה, זה לא פתרון, אנחנו כבר אמרנו את זה קודם
אסתר בלום:
 נסגור את הדלת לאנשים שכן התחילו תהליך ברשותכם עם מינהל הסיעוד ולא לאפשר להם להתקדם, זה פשוט איוולת נוראית, כן? אנחנו חייבים למצוא להם פתרון
אסתר בלום:
 זה לא מתקבל על הדעת
אסתר בלום:
 תודה לכם
עודד פורר:
 אלקס ריף, בבקשה
אלקס ריף:
שלום לכולם, שלום לחבר הכנסת, פורר
אלקס ריף:
 אני קודם כול אגיד שמשמח אותי לראות שתהליך שהתחיל לפני שנה וחצי בפגישה עם רייצ'ל ממשרד הבריאות ועם פרופ' יציב, קורם עור וגידים
אלקס ריף:
 יש כאן כמה משרדי ממשלה שלקחו את זה ברצינות
אלקס ריף:
 גם משרד העלייה והקליטה, המנכ"ל, וגם "נפש בנפש" שמצטרפים
אלקס ריף:
 זה מרגש לראות שעלתה בעיה ונבנתה תוכנית משמעותית לפתרון
אלקס ריף:
 אז אני רוצה להגיד שהדבר הכי חשוב בעיני זה האפשרות לעבוד מהיום הראשון
אלקס ריף:
 הקשיים שעלו מרופאים זה שהם צריכים לעשות את כל תהליך הרישוי הזה, אבל תוך כדי זה הם לא מדברים עברית, הם לא נמצאים במחלקות
אלקס ריף:
     צריך לוודא שבאמת יש מספיק תמריצים שאנשים יעסיקו את הרופאים האלה מהיום הראשון שהם נמצאים בארץ
אלקס ריף:
 ההורדה הזאת של ה-14 ל-8 היא גם משמעותית
אלקס ריף:
 הליווי האישי של "נפש בנפש" או מינהלת הקליטה של משרד העלייה והקליטה – מאוד-מאוד משמעותי
אלקס ריף:
 וגם ההתמחות בקהילה; הרבה מאוד רופאים מגיעים מהקהילה, לא מבתי חולים
אלקס ריף:
 כל השינויים האלה שהם בתכנון מאוד חשובים
אלקס ריף:
 מה להבנתי עדיין פתוח? אני לא מבינה מה מצב הרופאים שנמצאים בארץ
אלקס ריף:
 יש מעל 1,000 רופאים שהגיעו מאז פרוץ המלחמה – איפה הם? באיזה תהליך הם נמצאים? מישהו מלווה אותם?     שוב, אני, כמובן, מדברת על רופאים ממדינות שאין להן פטור
אלקס ריף:
 מדינות ברית המועצות לשעבר
אלקס ריף:
 מעל 1,000, ואני מניחה שחלקם כבר עזבו
אלקס ריף:
 הייתי, מבינה עכשיו, מהר לתפוס אותם וכבר להכניס אותם לתוך המינהלת כדי שהם לא יעזבו את הארץ, ולהכניס אותם לתהליך הזה
אלקס ריף:
 דבר שני הוא המבחנים
אלקס ריף:
 רוב התהליך שעכשיו נעשה הוא לא מול הר"י, הוא מול משרד הבריאות
אלקס ריף:
 המבחנים, האם אפשר להיבחן ברוסית? כי לא ניתן היה לעשות את זה קודם במבחן בעל-פה? האם ההקלות מספיקות כדי כן לאפשר להם לעבור כמה שיותר מהר? אלה הדברים שהייתי סוגרת, לוודא הרמטית
אלקס ריף:
 אבל, באמת להגיד מילה טובה – כל הכבוד לאנשי המקצוע שהרימו את הדבר הזה
עודד פורר:
 קלאודיה, ואחר כך אני אתן למשרד הבריאות, שתתייחסו לשני הדברים שעלו פה
קלאודיה כץ:
אז קודם כול, לגבי העולים שנמצאים בארץ, יש להגיד שעולים ממדינות פטור מקבלים רישיון ויכולים להתחיל לעבוד, לא נדרשים להוכחת העברית בפועל כרגע, וזה ככה מאפשר להם להתחיל
קלאודיה כץ:
 העולים שבאים מיתר המדינות שהן לא פטור; דרום אמריקה, ברית המועצות לשעבר, חלק מאירופה – הם נדרשים להוכחת העברית, והם צריכים לעבור מבחן בעל-פה - - -
עודד פורר:
כמה כאלה ממתינים יש לנו?
קלאודיה כץ:
יש לנו הרבה
קלאודיה כץ:
 יש לך 190 אנשים שקיבלו רישיון, אז תוריד מ-500, אז אתה נשאר עם 300 ומשהו איש
עודד פורר:
רק על שנה אחת?
קלאודיה כץ:
כן, על שנתיים זה יותר
קלאודיה כץ:
 יש להגיד שבשנה שעברה מלחמת אוקראינה עשתה את שלה, והיה כאן גודש מאוד גדול
קלאודיה כץ:
 אנחנו קיבלנו הכפלה של העולים
קלאודיה כץ:
 ולפני זה הקורונה האטה מאוד את כל נושא העברית
עודד פורר:
אולפנים לא עבדו
קלאודיה כץ:
לא עבדו, והיה קשה להיכנס
קלאודיה כץ:
 והכל, אתה אחרי אולפן א' צריך לעשות עברית מתקדמת כדי באמת להתקבל ולהתחיל
קלאודיה כץ:
 אחרת, ההסתגלות, ההתאמה, זה תקופה שבה אתה נמצא בבית חולים
קלאודיה כץ:
 אחרי זה אתה עובר ועדה להערכה קלינית – אם אתה לא מבין שום דבר ולא מבינים אותך, אתה לא עובר ועדה, אתה נופל
קלאודיה כץ:
 אז אין שום סיבה - - -
עודד פורר:
מה עושים עם כל הרופאים שכאן?
קלאודיה כץ:
אז עכשיו משרד החינוך, וגם המשרד שלנו, פתחו הרבה מאוד מסגרות לעברית
קלאודיה כץ:
 הם גם חיכו לשקילת תארים, שעכשיו זה נפתר ואפשר להגיש במקביל
טטיאנה (טניה) מזרסקי:
איך זה נפתר?
עודד פורר:
יש נציג שירות במינהלת החדשה?
קלאודיה כץ:
עכשיו זה בדיוק העניין
קלאודיה כץ:
 הנה, כאן זו הנקודה שצריך להעביר את השרביט
קלאודיה כץ:
 אפרת נכנסה לתפקיד כמינהלת, אני יוצאת מנושא רופאים ואחיות
קלאודיה כץ:
 אנחנו נמשיך, בינתיים זה עובר לאפרת
קלאודיה כץ:
 אני אמשיך עם יתר מקצועות הבריאות ועם יתר תחומי התעסוקה, שהם רבים מאוד, אבל כאן זה באמת העברת השרביט
קלאודיה כץ:
 ויש כאן שדה עבודה מאוד גדול
קלאודיה כץ:
 נעשה המון-המון-המון, אבל תמיד יש עוד מה לעשות