GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יורי שטרן: אני מציע שאתה כיושב-ראש הוועדה תקים, אולי במשותף עם ועדת העלייה והקליטה, ועדת משנה לפחות לכמה חודשים הבאים, שהם יכולים להיות קריטיים לגורלה של התוכנית, שתתן טיפול פרלמנטרי קבוע לתוכנית נעל"ה.
יורי שטרן: אנחנו נוכל גם להגיע לשינוי החלטות בתחום התקציבי וגם לגבות את התוכנית הזאת מבחינה ארגונית ולקבוע את מקומה לפחות לכמה שנים קדימה, כך שלא יהיו לה כל פעם רעידות אדמה מיותרות ומזיקות.
זבולון אורלב: תודה רבה לך יורי.
אורית יעקב: אני עקבתי במשך עשר שנים אחרי נעל"ה.
אורית יעקב: יחד עם פרופ' יצחק פרידמן ערכנו שני מחקרים גדולים בנוגע להסתגלות של תלמידי נעל"ה לחיים בארץ, גם מבחינת הלימודים, גם מבחינה חברתית, והקליטה שלהם בישראל.
אורית יעקב: אני רוצה לדבר רק על שתיים – שלוש נקודות קצרות שהן רלוונטיות בהחלט גם לענין ההפרטה שעלה כאן קודם וגם לענין הקיצוץ התקציבי.
אורית יעקב: אחת ההמלצות הראשונות בסוף המחקר השני שנערך בשנת 2000 דיברה על הצורך ביציבות של תוכנית נעל"ה.
אורית יעקב: תוכנית נעל"ה צברה את המוניטין שלה, היא צברה נסיון רב.
אורית יעקב: בשלב מסוים התוכנית גם עברה לסוכנות היהודית, חזרה, ולא בכדי, לאגודה לקידום החינוך.
אורית יעקב: יש צורך ללמוד מתוך הניסיון.
אורית יעקב: שתי נקודות נוספות.
אורית יעקב: אני רוצה לציין לשבח את מנהלת נעל"ה בהקשר של הגמישות.
אורית יעקב: משום שדווקא במחקר הראשון שבו עוד לא ידעו מספיק – למעשה בחנו את השנתיים הראשונות של הפרוייקט, שהן היו שנתיים של ניסיון בעצם, לפני שהתחילו להביא ילדים במאסות הרבה יותר גדולות ארצה – הסתבר שהיתה בעיה עם הקליטה של הילדים בדיוק בנושא הזה של הליווי הפסיכולוגי.
אורית יעקב: לפחות מבחינתנו העובדה שבאמת הוסקו מסקנות וקיבלנו אינפורמציה שהיה תגבור של המערך הפסיכולוגי, גם ברמה של ערנות לצרכים, גם ברמה של הנגישות הפסיכולוגית של כל המערך לילדים האלה, שנעשה באמצעות מנהלת נעל"ה, זה היה דבר שבעצם הביא, בין השאר, לתוצאות הטובות יותר שראינו במחקר השני.
אורית יעקב: אני רוצה להגיד משפט אחרון.
אורית יעקב: אני חושבת שלא מחליפים סוסים מנצחים.
זבולון אורלב: זאת אמירה מחקרית?
אורית יעקב: זו אמירה אוניברסלית.
זבולון אורלב: דרך אגב, אני מסכים להחיל את זה גם על הכנסת.
אורית יעקב: או.
אורית יעקב: קיי.
אורית יעקב: גם על דמותה של המדינה וגם על דמותם של בני הנוער, שהוא באמת רחוק מקו הסיום.
אורית יעקב: תודה.
זבולון אורלב: תודה רבה לך אורית.
משולם נהרי: אני חושב שכדאי שגם נציגי המשרד ישמיעו את דברם, מפני שבצד הברכות שמענו גם ביקורת, אפילו לא מרומזת, ואולי זה יקל גם על הדוברים אחר-כך, יחסוך מהם ביקורת.
זבולון אורלב: הואיל ונציגי המשרד ישתלבו בדיון באיזה שהוא שלב, אומר כבר שהבעיה שלנו היא לא רק בעיית הקיצוץ, שעל פניו נראה לא סביר, ולא רק בעיית האי-ודאות באשר ליציבות התוכנית, ולא להחליף סוסים מנצחים, יש עוד כמה בעיות שקשורות במשרד, וידברו עליהן יותר מאוחר.
זבולון אורלב: יש בעיה של הקשיים בבחינות בגרות לעולים חדשים, ואמרו לי שידידי צבי גלאון ידבר על כך.
זבולון אורלב: יש בעיה של תעריף ועדת לאור לתלמידי נעל"ה.
זבולון אורלב: דיאנה רייזמן רוצה לדבר על התנאים של בנות שירות לאומי בהשוואה לחיילים בודדים, ויש בעיה של תשלומי הורים, וסל קליטה.
זבולון אורלב: נעורר את הדברים האלה ואז גם המשרד יוכל להגיב עליהם.
אורי בראל: ברוכים הבאים, ואני יכול גם להגיד חג שמח לסגן השרה, ליושב-ראש הוועדה ולחברי הכנסת, לכל מי שעוסק בפרוייקט נעל"ה וגם לאנשים המופלאים עם המדים שיושבים למעלה.
אורי בראל: זאת השנה השביעית שיש לי הכבוד לעסוק בפרוייקט נעל"ה בתנועה הקיבוצית.
אורי בראל: אני גא מאד לעסוק בזה משנת 1992 שאז היתה לנו קבוצה אחת ועד היום שיש לנו 44 קבוצות פזורות מכפר סולד בצפון ועד יטבתה בדרום.
אורי בראל: אני גא להיות שייך - ואני מרגיש עצמי שייך למשפחת נעל"ה - לצוות שבדרך כזו או אחרת מוביל את הפרוייקט.
אורי בראל: 44 קבוצות שפזורות בין כפר סולד לבין יוטבתה, וביניהן, דוגמה של הימים האחרונים – כפר עזה ומפלסים, שהטילים והמרגמות נוחתים שם היום, ואי-אפשר לא להזכיר את התקופה שהגבול בצפון בער והילדים של מנרה, יראון, ברעם ועוד ישבו במקלטים – אף חניך, לא אז ולא היום קם וחזר לארץ מולדתו בעקבות זה.
אורי בראל: הם אמרו ואומרים: פה הבית שלנו, אנחנו אתכם.
אורי בראל: אבל בכל זאת צריך להגיד מספר דברים.
אורי בראל: אני חושב שזה גם נאמר לפני-כן.
אורי בראל: אנחנו, כל האנשים שעוסקים בנעל"ה, הולכים ממלחמה למלחמה, ואלה קרבות שלא נגמרים.
אורי בראל: אני יודע שבימים כאלה קשה להגיד מלחמה, כי יש מלחמה בחוץ, אבל יש גם מלחמה בפנים, ואני מתחיל מתשלומים שאמורים להיות מועברים והם לא מועברים בזמן.
זבולון אורלב: איזה תשלום צריך להיות מועבר והוא לא מועבר?
אורי בראל: תשלומי החזקה של הילדים, שבגלל ויכוח בין האוצר לבין הסוכנות לא הועברו תקציבים בין חודשיים לשלושה חודשים.
אורי בראל: זה לא תקציבים, זה משכורות לצוות, זה אוכל לילדים.
אורי בראל: היה ויכוח גדול ועד שלא איימנו שאנחנו נתחיל לפנות לעיתונות ונצא למלחמה גלויה לא הגיעו להסדר שהיה צריך להיות, שבסופו של דבר הוסדר והכסף ניתן.
אורי בראל: אני מדבר על הקיצוץ שדובר עליו הרבה.
אורי בראל: אני נפגש עם הצוותים בכל 44 המקומות ושומע מהם את המצוקה, גם שלהם, אבל בעיקר של הילדים.
אורי בראל: אם בתקופה האחרונה דיברנו על כך שאף אחד לא ידע מה יקרה עם המכרז, פסיכולוגים התחילו לעשות "מסיבות פרידה" והילדים והצוותים לחוצים.
אריה קרול: כך בדיוק יהיה.
אורי בראל: אני הייתי ממנה אותך לשר הנכון לקבל את ההחלטה הזאת.
זבולון אורלב: תודה רבה לך אורי.
חנה נאמן: ראשית, אני רוצה להתנצל בשם שרת החינוך לימור לבנת שהיא לא כאן.
חנה נאמן: היא ביקשה ממני לומר מספר מלים בשמה, ואכן אני רוצה להצטרף לאמירות שלה.
חנה נאמן: יש מספר אנשים ומספר גורמים העוסקים בפרוייקט שנקרא נעל"ה, כי יש מספר שלבים לקליטת הנער בנעל"ה.
חנה נאמן: יש השלב של איתור הילדים בחו"ל, שהסוכנות בעיקר עושה את זה, אם כי בשנה – שנתיים האחרונות אני הבנתי מישעיהו, כשהייתי במנהלת, שגם המנהלת עצמה נכנסה לאקט השיווקי ולאיתור הילדים.
חנה נאמן: אין לזלזל ולו לרגע בעבודה של מנהלת נעל"ה.
חנה נאמן: זאת לא היתה כוונתי.
חנה נאמן: מנהלת נעל"ה עושה עבודה של תורה שבכתב ותורה שבעל-פה.
חנה נאמן: התורה שבכתב הם אותם דברים שבגינם יצא המכרז שאנחנו כל-כך מדברים עליו, וכו'.
חנה נאמן: אבל יש גם תורה שבעל-פה.
חנה נאמן: ילד שמועד צריך ליווי, ולפעמים צריך להטיס ילד הביתה כי הוא מתגעגע מאד, כי אבא או אמא חולים, ומאחורי זה עומדת מנהלת נעל"ה, וכו', ולא אזכיר את כל הדברים.
חנה נאמן: זאת התורה שבעל-פה, שלא ניתן לכמת ולא ניתן גם לכתוב, כי אנחנו לא כותבים את הדברים האלה.
חנה נאמן: על כך אני רוצה להודות לכל צוות נעל"ה.
זבולון אורלב: זה כל שנה.
חנה נאמן: עוד יותר גרוע.
חנה נאמן: אבל, ופה מגיע ה"אבל" הגדול, אנחנו חיים במציאות קשה, קשה מאד.
חנה נאמן: כולנו שמענו על כל הקיצוצים.
חנה נאמן: מצד אחד אנחנו רוצים להתייחס, בראש ובראשונה אני, וישעיהו יעיד על כך, שאני רוצה להתייחס למנהלת נעל"ה כבשר מבשרנו.
חנה נאמן: הם חלק ממערכת החינוך וכך צריך להיות.
חנה נאמן: נקודה.
חנה נאמן: אבל אם בשר מבשרנו, אז בשר מבשרנו כל הדרך.
חנה נאמן: זה אומר שגם המנהלים כאן יש להם עבודה שאני קוראת תורה שבעל-פה, ולא ניתן לכמת אותה, ואנחנו עושים את זה יום-יום.
חנה נאמן: ולא ייתכן שכשמבקשים איזה שהוא קיצוץ, הכל יהיה על-חשבון הילדים, והמבין יבין.
חנה נאמן: כי אפשר לקצץ גם אחרת.
זבולון אורלב: אני מתנצל מאד, אני לא מבין כלום.
זבולון אורלב: בואו נדבר דברים ברורים.
זבולון אורלב: אני מסכים שהם בשר מבשרכם והם חלק בלתי-נפרד ממערכת החינוך, זה מצוין.
זבולון אורלב: אותו אחוז קיצוץ שייפול על בית-ספר תיכון, שייפול גם עליהם.
זבולון אורלב: מה הבעיה?
חנה נאמן: בוודאי.
חנה נאמן: עוד לא הגעתי לזה.
חנה נאמן: אם לא משתמע מדבריי שאני אוהדת את נעל"ה אז אני רוצה להגיד את זה בצורה מאד ברורה.
חנה נאמן: אני רוצה לומר שאין מנוס מהקיצוץ.
חנה נאמן: ייתכן שיש מקום לדבר על גובה הקיצוץ, ויש עוד יותר מקום לדבר על איך מקצצים.
חנה נאמן: כלומר, אם נכנסים לקיצוץ, אז איך מקצצים.
חנה נאמן: כי הרעיון להגיד: קודם-כל האוכלוסייה החלשה ולא להסתכל על התקורות ולא להסתכל אולי על השכר ועל דברים אחרים – יש עוד מקומות לקצץ, וזה לא חייב לבוא על-חשבון הילדים.
זבולון אורלב: בדקו ומצאו שאפשר לקצץ שלושה מיליון שקל מבלי לפגוע בתפקוד החינוכי התקין בנעל"ה?
זבולון אורלב: אני אשמח לדעת את זה.
זבולון אורלב: אם מישהו מקבל שכר מעבר להסכמי השכר, מצווה להוריד משכרו בלי שום קשר לקיצוץ.
זבולון אורלב: אם יש עובד מיותר שלא עושה כלום, מצווה לפעול בעניינו.
זבולון אורלב: זאת התמונה?
חנה נאמן: לדעתי, בחלקה כן.
חנה נאמן: ואני מדגישה: בחלקה.
חנה נאמן: אבל אני רוצה לתת תמונה הוגנת.
עופר חוגי: ישבו עם הנהלת נעל"ה ואמרו להם: כך וכך הקיצוץ, באלו נושאים לקצץ?
עופר חוגי: לאוצר יש דרך מסוימת.
עופר חוגי: הם עושים קיצוץ "פלט", ואומרים: תסתדרו.
עופר חוגי: אני שואל אם משרד החינוך ישב מול הנהלת נעל"ה ובדק איפה ומה לקצץ?
חנה נאמן: א.
חנה נאמן: אנחנו בדיוק באמצע התהליך הזה.
חנה נאמן: אבל אני רוצה לשים את זה לרגע הצדה.
עופר חוגי: תסבירי לי איך קובעים את גובה הקיצוץ לפני שיושבים?
חנה נאמן: לידיעתך, כך זה נעשה בכל מדינת ישראל כמעט, אבל לא חשוב.
עופר חוגי: זה לא נכון.
עופר חוגי: השרה קובעת באיזה תחומים לקצץ.
חנה נאמן: זה בדיוק מה שהיא עשתה.
זבולון אורלב: אנחנו לא מתווכחים על קיצוץ אלא על גובה הקיצוץ.
זבולון אורלב: אני הייתי רוצה תוספת לנעל"ה, אבל נאמר שיש קיצוץ.
זבולון אורלב: הרי שנינו יודעים שתקציבו של אף אגף או אף פרוייקט במשרד החינוך לא קוצץ ב-30%.
חנה נאמן: גובה הקיצוץ היה בעיניי גם כן מוגזם.
זבולון אורלב: יש לי עצה טובה.
זבולון אורלב: הואיל ונמצא פה סגן השרה, ונושא הקיצוץ הוא בכל-זאת אחריות מיניסטריאלית, בואי נשאיר את הקיצוץ לסגן השרה ואת תתייחסי ליתר הדברים.
חנה נאמן: אני מקבלת את דבריך.
חנה נאמן: תודה רבה.
יורי שטרן: אם את אומרת שזה בשר מבשרכם, אני מניח שזה היה מבוא לקיצוץ, זאת אומרת שחותכים בבשר אז גם אצלם.
יורי שטרן: אני מקבל את האמירה הזאת כלשונה ואז אני שואל איזה אגף או איזו מערכת בתוך המשרד מוצאת להפרטה, או כל שנה שנייה ושלישית חושבים על מכרזים ודברים כאלה?
זבולון אורלב: השאלה הזאת תופנה לסגן השרה, ברשותך.
זבולון אורלב: אני חושב שאלה החלטות שמי שצריך להשיב עליהן הוא סגן השרה, ובמקרה אני גם יודע שיש לו תשובות ויש לו מה לומר בענין הזה.
זבולון אורלב: מותר גם לציין שעד היום לא התאכזבנו מתשובותיו.
זבולון אורלב: עכשיו נעבור לנעל"ה בחינוך הדתי.
זבולון אורלב: נמצא אתנו יוסי גליק, מנהל בית-הספר נוה שרה בקרית הרצוג בבני-ברק.
יוסי גליק: ברשות היושב-ראש ידידנו זבולון אורלב, תודה על ההזדמנות, ולשאר הנוכחים מהנהלת נעל"ה.
יוסי גליק: אני לא אחזור על דברים שנאמרו כאן, אבל אני מרגיש כאן, כיושב, פרט למנהל בית-ספר בתור סבא לנעל"ה, כי אנחנו עוסקים בנעל"ה בעצם מהשנה הראשונה.
יוסי גליק: קשה לי לדבר אחרי חנה נאמן כשמדברים על קיצוצים תקציביים, אבל מדי שנה במהלך השנים האלה נשאלנו האם עוד לא התעייפתם?
יוסי גליק: והתשובה היא: זו המסגרת היחידה שמפגישה את היושבים על הבמה בצורה זו או אחרת, את הנוער האתיופי שמתחנך במוסדות הדתיים שלנו, את הקיבוצים שעליהם דיבר לפניי אורי, ולפעמים מוסדות חינוך שנמצאים באותו אזור.
יוסי גליק: זה פשוט בלתי-מדיד בשום תקציב אחר במדינה הזאת, בלי להיכנס לוויכוח שהוא מוסכם.
יוסי גליק: אנחנו עברנו את כל התקופות האלה עם נעל"ה ובנעל"ה בחרדה משותפת – מה קורה כשאתה צריך להפעיל קשרים אלו או אחרים כשהתקציב לא מגיע; מה קורה כשמקצצים במספר תלמידות כשהתקציב לא מספיק.
יוסי גליק: את כל הוריאציות האלה עברנו.
יוסי גליק: אני יושב כאן ומרגיש לפעמים כנאשם שחייב להתנצל: תנו לנו להמשיך להצליח, באינטגרציה אמיתית.
יוסי גליק: את גודל העבודה של אנשי נעל"ה התחלתי להבין עם שני שותפים שלי, שמדי שנה כיתתנו את רגלינו בשמחה לערבות רוסיה ואוקראינה – אלי תרן, שיצא, ומירה, מנהלת מקבילה שלנו ב"כדורי".
יוסי גליק: אני רוצה להתייחס לדבריו של סגן השר יורי שטרן.
יוסי גליק: את האהבה שקיבלנו חזרה מההורים בכל מקום שהגענו אליו, קשה לבטא במלים.
יוסי גליק: אני לא יודע כמה פרוייקטים יש במדינת ישראל שזוכים ל"פידבק" כל-כך חיובי.
יוסי גליק: זה לא מושג ללא תקציב.
יוסי גליק: אני לא מכיר עוד הרבה מערכות שחמישה חבר'ה שאנחנו מפריעים להם ביום ובלילה, בראשותו של ישעיהו והחברים הנוספים, עובדים במערכת כל-כך מצומצמת.
יוסי גליק: אני לא מכיר מערכת שאחוז המתנדבים שלה – יושבת כאן דליה גילדוני.
יוסי גליק: אני לא רוצה להאריך, אבל זה קוריוז.
יוסי גליק: דליה גילדוני היא עובדת סוציאלית.
יוסי גליק: תראו מה קורה לנו במדינה הזאת.
יוסי גליק: היא עבדה כעובדת סוציאלית בעיריית בני-ברק.
יוסי גליק: את דליה גילדוני אנחנו זכינו להכיר עם קו מתחת לזכות, אחרי שהיא ביקרה בניז'ני נובגרד בגורקי, חזרה לבני-ברק וחיפשה בת שאת הוריה היא פגשה בניז'ני נובגרד, ומאז היא אם מאמצת.
יוסי גליק: אלה בעצם מעגלי חברים וידידויות, שאני חושב שזה צריך להיות דגם, חנה, למשרד החינוך, ואני אומר את זה כמנהל בית-ספר.
יוסי גליק: לנו יש זכות נוספת שמשלימה יפה את מה שאורי אמר, להחזיר את הבנות במקרה שלנו, להחזיר את הנערים למקורות היהודיים שלהם, ואת זה קשה למדוד בכסף וקשה לתאר במלים.
יוסי גליק: בשנה שעברה, השנה התשיעית לקליטה הזאת, זכינו ש-14 הורים מתוך 30 היו במסיבת הסיום.
יוסי גליק: אני חוזר לנבואה המוגשמת של אריה קרול ושותפיו.
יוסי גליק: הם היו במסיבות הסיום.
יוסי גליק: שנה לפני-כן עשינו כנס בוגרות שסיימו A.B במדינת ישראל עם כמעט אפס נשירה.
יוסי גליק: עשינו את הכנס הזה עם היושבים על הבמה ודומיהם, כאשר בסוף כתה י"ב אצלנו, ברוך השם, כל השנים האלה לא נשאלת השאלה אם להתנדב, כי זה מובן.
יוסי גליק: השאלה היא לאן להתנדב יותר.
יוסי גליק: אני רוצה לחזק את ידי יושב-ראש הוועדה זבולון אורלב, ישעיהו יחיאלי ופלטי סתוי.
זבולון אורלב: שכחתי לומר ששי גליק הוא מנהל בית-ספר נוה שרה הרצוג, שהוא מוסד של תנועת "אמונה".
יורי שטרן: יש להם עכשיו מלגות לבוגרות נעל"ה.
זבולון אורלב: כן.
זבולון אורלב: אני הייתי גם בטכס חלוקת מלגות והיה ממש מחמם את הלב לראות את הבוגרות שכל אחת הוצגה היכן היא לומדת ומה היא עושה.
מיכאל ברנר: במקור אני מליטא.
מיכאל ברנר: בזכות הקהילה היהודית המקומית זכיתי לדעת שקיים בכלל פרוייקט כזה.
מיכאל ברנר: דרך אגב, עוד לפני שהתחלתי לבקר באופן קבוע את הקהילה המקומית, גם ראיתי פרסומת בעיתון שהשפיעה יותר מהקהילה היהודית, כי בקהילה היהודית משום-מה במשך שלוש שנים לא ראיתי את הפרסומת הזאת, אבל בעיתון עירוני כן ראיתי.
מיכאל ברנר: אולי אלה פרטים מיותרים, אבל בכל מקרה פניתי והתעניינתי מאד בפרוייקט הזה שנראה לי מאד מעניין, אם לא ללכת ללמוד אז לפחות לנסות להתקבל לזה.
מיכאל ברנר: בזה הצלחתי, ולפני-כן גם התקשרתי מאד לנושא היהדות, חזרתי מאד לפעילויות שונות שהיו בקהילה היהודית, עשיתי סמינרים שונים של הסוכנות היהודית.
זבולון אורלב: מה אמרו על זה חבריך בכיתה?
מיכאל ברנר: אולי היתה תקופה שהם קינאו, כי בשנים 1995-1996-1997 מצב החינוך בליטא היה גרוע מאד.
מיכאל ברנר: זאת אומרת, ההשקעות היו יותר נמוכות משהן היום בישראל, והרבה מאד ילדים קינאו בי מכיוון שראו בי כמי שיש לו הזדמנות לנסוע למדינה אחרת וללמוד שם ברמה יותר גבוהה.
זבולון אורלב: איפה ההורים והמשפחה היו בספור?
מיכאל ברנר: אמא שלי היתה זאת שהראתה לי את הפרסום בעיתון.
מיכאל ברנר: אחר-כך היא אולי הצטערה על כך, כי מאד נדלקתי על זה.
מיכאל ברנר: בהתחלה אמא שלי תמכה בי מאד וראתה בזה דבר חיובי שאני אוכל לקבל חינוך יותר טוב, כי כאמור, החינוך באותן שנים במדינות הבלטיות היה ברמה די נמוכה.
מיכאל ברנר: לכן, זה היה אתגר שרציתי לנסות.
מיכאל ברנר: יותר מזה, גם הסוכנות היהודית עשתה את עבודתה בצורה מצוינת ואני התעניינתי מאד בשורשים היהודיים שלי, שאכן היו, וחזרתי לנושא שישראל היא מדינה שבה ניתן למצוא גאולה לכל עם ישראל.
מיכאל ברנר: אולי זה נשמע קצת יותר מדיי מוגזם, אך בשנים ההן אולי כן חשבתי כך.
זבולון אורלב: זאת מחשבה לא רעה.
מיכאל ברנר: נכון.
מיכאל ברנר: ההפתעה הגדולה ביותר שהיתה לנו, לא רק לי, היתה שאף אחד לא דיבר בהתחלה על כך שיש בארץ פנימיות שבהן עובדים בחקלאות.
מיכאל ברנר: זאת היתה הפתעה שלא תמיד היתה חיובית, ולפחות בהתחלה היא היתה מאד שלילית, שהרסה מאד את המוטיבציה להישאר בארץ.
מיכאל ברנר: היום החקלאות נתפסת בצורה אחרת מכיוון שהרבה מאד בוגרי נעל"ה שבאים ללמוד בכפרי נוער חקלאיים ובקיבוצים חקלאיים יודעים לפני-כן שהם הולכים ללמוד במקומות שבהם הם יידרשו לעבוד בחקלאות.
זבולון אורלב: ספר לנו על תקופת הלימודים, ההסתגלות, הקשיים.
מיכאל ברנר: קשיים אכן היו, אבל התגברנו עליהם ועברנו אותם די בהצלחה.
מיכאל ברנר: מבין 18 תלמידים שלמדו אתי בכיתה חזרו שניים או שלושה.
מיכאל ברנר: הכיתה שלנו היתה מאד קטנה.
מיכאל ברנר: צריך להזכיר שהרבה מאד מהתלמידים שהתקבלו לא הגיעו בכלל לפרוייקט הזה.
מיכאל ברנר: ההמשך היה שירות צבאי.
מיכאל ברנר: אני מכיר הרבה מאד בוגרי נעל"ה שנשברים דווקא בצבא, מכיוון שאם במשרד החינוך עוד יש איזו שהיא גישה לטפל בכל הבעיות של תלמידי נעל"ה, הצבא לא ערוך לדבר הזה, וחוץ מת"ש אין שום מסגרת שמטפלת בחייל.
מיכאל ברנר: זה מצער מאד.
מיכאל ברנר: אני רוצה לציין את העובדה שאנשים רבים נשברו כתוצאה מכך.
מיכאל ברנר: מענק מכס.
מיכאל ברנר: אני שלחתי לכמה חברי כנסת מכתב ואני אנסה להילחם בענין הזה.
מיכאל ברנר: אולי חלק מכם לא יודעים מה זה מענק מכס.
מיכאל ברנר: לפי הכללים מי שחותם על מענק מכס חייב להפקיד את הדרכון שלו לשלוש שנים בחברת "עידוד", ויציאתו לחוץ-לארץ מוגבלת.
מיכאל ברנר: זאת אומרת שיש שני תנאים ליציאה לחוץ-לארץ: 1.
מיכאל ברנר: הפקדת סכום של כ-6,500 שקל.
מיכאל ברנר: 2.
מיכאל ברנר: הבאת שני ערבים.
זבולון אורלב: אני אסדר לך פגישה בוועדת הכספים.
מיכאל ברנר: מצוין.
מיכאל ברנר: אני רק רוצה להדגיש שהשירות הצבאי במשך שלוש שנים לא נחשב כתקופת שהייה בארץ, ועל זה אני מנסה להילחם.
זבולון אורלב: אני בטוח שכמה חברי כנסת ינסו לטפל בזה.
זבולון אורלב: אם יש לך מסמך, תעביר אותו אליי.
מיכאל ברנר: המכתב נמצא אתי ואני אשלח אותו בדואר אלקטרוני לכל חברי הכנסת שיכולים לעזור לי.
זבולון אורלב: זה שונה אם אתה שולח דואר אנונימי אלקטרוני, ותדע שהדואר האלקטרוני שלנו מלא, או שאתה פונה פה בשמות אישיים.
שרה פרנקל: הדבר הזה בוטל עכשיו.
מיכאל ברנר: אני בדקתי את החוק, והתברר שהדבר הזה בוטל רק לגבי אלה שעלו לארץ מ-1 בינואר 2002.
זבולון אורלב: גב' שרה פרנקל מכסה את תחום קליטת העלייה ב"קול ישראל" והיא בקיאה בענין.
מיכאל נודלמן: אני חבר גם בוועדת הכספים.
מיכאל ברנר: אני רוצה להדגיש דבר אחרון, שאחוז גבוה מאד של בוגרי נעל"ה ממשיכים ללמוד במוסדות להשכלה גבוהה, בהצלחה, ואני בין אלה שממשיכים בלימודים אקדמיים ומנסה להגיע לתוצאות טובות.
זבולון אורלב: הצלחת להעלות את המשפחה אחריך?
מיכאל ברנר: עוד לא.
זבולון אורלב: תודה רבה לך, מיכאל, ובהצלחה.
דליה גילדוני: האמת היא שאנחנו יושבים כאן בזכות מיכאל וחבריו ולכן אני אקצר לצורך הענין.
דליה גילדוני: אחת התוכניות של פרוייקט "רעות" היא גיוס משפחות מתנדבות מארחות לנוער נעל"ה.
דליה גילדוני: יש בארץ כ-5,000 בני נוער נעל"ה ובוגרי פרוייקט נעל"ה שהתארחו אצל משפחות מארחות.
דליה גילדוני: אני בכוונה לא אומרת משפחות מאמצות, מפני שאין לנו כוונה למלא את מקומן של משפחות הילדים שנמצאות בחו"ל, על כל הספקטרום, אלא לתת לאותם ילדים את התשתית של החברה הישראלית ואת התחושה שהם חלק מהתרבות, לעזור להם להיקלט על כל האספקטים שקשורים בקליטה, אם מבחינת היכרות עם הילדים הישראליים של המשפחות שחיים בערים או במושבים או במקומות שמחוץ לפנימייה, ואם בקשר עם מוסדות כאלה ואחרים מחוץ לפנימייה, שהנער נתקל בהם, וצריך איזו שהיא עזרה וגישור בעזרת המשפחה המארחת.
זבולון אורלב: יש מספיק משפחות מתנדבות?
דליה גילדוני: בסך-הכל ליוו את בני הנוער כ-5,000 משפחות ב-50 נקודות ישוב ברחבי הארץ.
דליה גילדוני: מדי שנה מלוות כ-200 משפחות ילדים מפנימיות, בני נוער נעל"ה.
דליה גילדוני: אנחנו מנסים לגייס עוד ועוד משפחות.
דליה גילדוני: זה בא בגלים.
דליה גילדוני: בתקופה שהפרוייקט או העלייה הם פופולריים, ובתקופה שאנחנו מצליחים איך שהוא להגיע לתוכניות טלוויזיה כאלה או אחרות, או לעיתונות, בשביל להאדיר את שם פרוייקט נעל"ה ואת הצורך במשפחות מתנדבות, יש לנו הרבה מתנדבים.
זבולון אורלב: אני מבין שמחר בבוקר יהיה תור אצלך.
דליה גילדוני: הלוואי, הלוואי.
דליה גילדוני: דבר אחד מאד חשוב שיזמנו השנה הוא פרוייקט "חבק חייל", שבו כיתות בתי-ספר יסודי וחטיבות ביניים מחבקות או מאמצות חיילים בודדים בוגרי פרוייקט נעל"ה.
דליה גילדוני: כל כיתה מקבלת שם של חייל, מתכתבת אתו, שולחת לו חבילות אחת לשבועיים, ואחת המשפחות בכיתה מארחת את הילד כמשפחה מארחת.
דליה גילדוני: היום יש 250 בוגרי נעל"ה שמאומצים על-ידי הכיתות במסגרת פרוייקט "חבק חייל".
דליה גילדוני: אנחנו קיבלנו מהמנהלת, מהחלק של בוגרי נעל"ה, את הרשימה בתודה ונשמח לתת כל עזרה בהמשך.
שולה בן נחום: אני ותיקה אבל עם רוח צעירה בזכות הצעירים שאני עובדת אתם.
שולה בן נחום: כמה מלים על עבודת המחנך, ובסוף אתקשר לנושא הקיצוצים שהוזכר פה.
שולה בן נחום: לגבי תוכנית נעל"ה בגדול אני יכולה להגיד שזו תוכנית ציונית במובן האמיתי והעמוק של המלה, כיוון שהיא מאפשרת לנו במפגש אינטימי עם החניכים לגרום לשינוי מהותי.
שולה בן נחום: לקחת ילדים ולגבש את זהותם ואת אישיותם להיות יהודים, להיות ישראלים, להיות אנשים טובים יותר בעלי ערכים.
שולה בן נחום: זה תמצית החינוך, וכאשר זה נעשה במעבר משם לכאן, זו גם תמצית הציונות.
שולה בן נחום: אם נרמז פה שהקיצוץ שיהיה צריך להיות לא ברווחת הילדים, וזה ברור, אלא אולי בצוות, אני רוצה לומר שמי שלא ראה מקרוב מהי עבודת מחנך בנעל"ה – ולא רק המחנך, כל הצוותים שעוסקים בזה – איננו מבין מה פירושה של השקעה חינוכית.
שולה בן נחום: ואם מדובר פה על הישגים, הם לא נעשים לבד.
שולה בן נחום: זאת עבודה שדורשת מסירות טוטלית, עבודה הוליסטית, שלמה, שהרווחים החינוכיים שלה הם גדולים, אבל צריך גם לגבות אותם במשאבים.
שולה בן נחום: תודה.
זבולון אורלב: תודה רבה, והרבה ברכה על כל מה שאת עושה.
פיני כהן: קודם-כל כחוות הנוער הציוני אני זוכה לא רק לארח תלמידי נעל"ה אלא את המנהלת עצמה, אז יש לנו פעמיים כי טוב.
פיני כהן: מדריך בקבוצת נעל"ה, למשל, עובד שבתות וחגים.
פיני כהן: צריך לזכור שגם כשיש לילדים משפחות מארחות לא תמיד המשפחה המארחת פנויה לקבל אותם בשבת או בחג.
פיני כהן: משכורתו של מדריך כזה היא 4,624 שקל לחודש.
פיני כהן: את מי ניתן להשיג בשכר כזה?
פיני כהן: אלה תעריפים אבסורדיים.
פיני כהן: צריך לזכור שאנחנו מדברים על 85% מהסל של ועדת לאור, כשההנחה של ועדת לאור היתה ש-15% נוספים ישולמו על-ידי הבעלויות.
פיני כהן: בפועל הבעלויות לא משלמות את התוספת, והכפרים משנוררים, וגם הקיבוצים.
פיני כהן: התעריפים הבסיסיים של ועדת לאור הם אבסורדיים ב-85%, וזה אבסורד כפול.
זבולון אורלב: רשות הדיבור לאלכס הילבורן בענין תשלומי הורים.
אלכס הילבורן: אני רוצה להגיד משפט אחד שהוא מאד חשוב.
אלכס הילבורן: יש שירותים ומוצרים שהמדינה והרשות המקומית אינן מחויבות לתתם חינם.
אלכס הילבורן: לכן ההורים נדרשים לממן את השירותים האלה, כפי שיפורט בחוזר זה.
אלכס הילבורן: כהורה נחשב גם אפוטרופוס.
אלכס הילבורן: עוד הערה אחת אישית.
אלכס הילבורן: כבוד סגן השרה, אני מתריע.
אלכס הילבורן: ב-31 באוגוסט אנחנו נכנסים לשנה חמישית.
אלכס הילבורן: ללא מכרז לא נוכל להיכנס.
אלכס הילבורן: ילדי נעל"ה יישארו אצלכם בשדה התעופה, איש לא יפנה אותם למוסדות חינוך.
אלכס הילבורן: אין לכם זמן, אנחנו נכנסים לתקופה של קטסטרופה.
אלכס הילבורן: אני מזהיר, לא רק הקיצוץ, הסיפור הזה שבו אנחנו נמצאים היום כשאנחנו מתקרבים ל-31 באוגוסט זה סוף מועד ההארכה, ואנחנו נידרש לשנה חמישית.
אלכס הילבורן: זה בלתי-אפשרי.
אלכס הילבורן: החוק אומר שבאוגוסט יגיעו ילדי נעל"ה מחו"ל, י"א וי' החדשים, הם יישארו בשדה התעופה, לא יהיה מי שיקבל אותם ומי שיחלק אותם.
זבולון אורלב: דיאנה רייזמן, בבקשה.
דיאנה רייזמן: אני באתי מוכנה לדבר על הבעיות שלנו, וקיימות בעיות די גדולות.
דיאנה רייזמן: אני עליתי לפני שלוש שנים וחצי.
דיאנה רייזמן: למדתי באולפנית טבריה וגרתי בקיבוץ לביא.
זבולון אורלב: מה עשית כשסיימת ללמוד?
דיאנה רייזמן: עכשיו אני עושה שירות לאומי בכפר בתיה.
דיאנה רייזמן: אני עובדת עם חניכי עליית הנוער.
זבולון אורלב: יפה מאד.
דיאנה רייזמן: לקחתי נייר ועפרון והתחלתי לציין נקודות מה הן הבעיות שלנו ולא יכולתי לסיים כיוון שיש די הרבה בעיות.
דיאנה רייזמן: יש פער גדול בין זכויות של חייל בודד לבין זכויות של בת שירות בודדה.
זבולון אורלב: ישעיהו יחיאלי סיפר לי על הבעיה הזאת לפני כחודש-ימים.
זבולון אורלב: ביקשתי פנייה וקיבלתי, ואני מטפל בסוגייה הזאת.
זבולון אורלב: אבל חשוב מאד שהיא תעלה גם כאן.
דיאנה רייזמן: אני רוצה לציין כמה נקודות די חשובות לנו.
דיאנה רייזמן: נקודה ראשונה – שכר-דירה.
דיאנה רייזמן: לדוגמה, אם חייל בודד יכול אחרי הצבא לחזור לדירה ומממנים לו את דמי השכירות של הדירה, לבת שירות בודדה אין הזכות הזאת.
דיאנה רייזמן: לדוגמה, אני עדיין במצב די טוב, כי אני יכולה להישאר בפנימייה, אבל בת שירות שיוצאת מדירת שירות וצריכה לגור איפה שהוא, אין לה הזדמנות כזאת.
זבולון אורלב: כמה בנות נעל"ה נמצאות בשירות לאומי?
זבולון אורלב: לכמה בנות נוגעת הבעיה הזאת?
דיאנה רייזמן: אני לא יודעת בכמה בנות שירות מדובר, אבל אני יודעת שבקבוצה שלי היו 21 בנות ו-19 מהן הלכו לשירות לאומי.
זבולון אורלב: אומר לי יחיאלי שצריך לפתור בעיות של 100 בנות.
זבולון אורלב: אני מאמין שוועדת החינוך והעומד בראשה יצליחו להשפיע לפתרון הבעיה הזאת.
זבולון אורלב: לפני חודש-ימים מסרו לנו על כך.
זבולון אורלב: עשינו מהלך גדול מאד של השוואת התנאים של בנות שירות לאומי לאלה של חיילות – בנסיעה ובביטוח בריאות – ואני מקווה שגם בענין הזה נצליח.
זבולון אורלב: תדעי שיש לך זכות, שאת תהיי החלוצה שמעלה את הנושא הזה.
זבולון אורלב: צבי היה צריך להעלות את הקשיים שיש לעולים חדשים בבחינות בגרות.
זבולון אורלב: אני מציע שתדברו עם המשרד, ואם יהיה צורך להקדיש לנושא הזה דיון נפרד, נקדיש לזה דיון נפרד.
משולם נהרי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אורחים נכבדים, ילדי ובוגרי נעל"ה.
משולם נהרי: אני התוודעתי לנעל"ה מקרוב רק לפני כמה שבועות, בתקופת המשבר, כאשר סיירתי במוסדות נעל"ה יחד עם מנהלת נעל"ה.
משולם נהרי: סיירתי במוסדות הדתיים והחרדיים.
משולם נהרי: נפגשתי עם התלמידים ואני אומר לכם שהרושם הזה מלווה אותי עד היום.
משולם נהרי: אי-אפשר לתאר את ההרגשה.
משולם נהרי: זה היה מרנין לראות את הילדים, איך קולטים אותם, ואת הבית החם שנותנים להם, וצריך לזכור שזה הבית הראשון, מפני שהם עוזבים לא רק את הארץ, את המולדת, את המשפחה והכל ובאים למקום שהם לא מכירים.
משולם נהרי: אני אומר לכם את זה כמנהל פנימייה.
משולם נהרי: ההתרשמות שלי שהטיפול שהם מקבלים במסגרת המוסדות שקולטים אותם הוא הרבה מעבר למה שילד פה בארץ מקבל במסגרת הפנימייה.
משולם נהרי: עם כל הרגישויות, יוצאים מכליהם כדי לתת להם את המקסימום כדי לעזור ולסייע להם, כדי לקדם אותם, כדי להראות שבסופו של דבר היה כדאי להם לבוא לארץ.
משולם נהרי: נעל"ה זה ראשי תיבות של נוער עולה לפני הורים, ואני חושב שהסיסמה של נעל"ה צריכה להיות קומו ונעלה ציון אל ה' אלוקינו.
משולם נהרי: כשאנחנו שומעים היום על עליית האנטישמיות בצרפת, על המשבר החברתי והכלכלי בארגנטינה, אני חושב שזה צו השעה.
משולם נהרי: אמנם עד היום כ-91% מהעבודה נעשתה בברית-המועצות לשעבר, אבל היום מדובר במאות ואף יותר של נערים ונערות שחפצים לעלות לארץ.
משולם נהרי: אפשר לקלוט אותם, ולא חסר תקציב לצורך קליטתם.
משולם נהרי: מבחינת משרד החינוך הפרוייקט הזה חשוב מאד.
משולם נהרי: אבל הייתי רוצה לעשות קצת סדר בדברים, ואני אומר לכם את זה גם מניסיוני, לא אמרו לי מה להגיד.
משולם נהרי: באתי לשמוע, ואני בא לכאן עם התרשמות מאד חיובית ומאז אותו ביקור אני בקשר עם מנהלת נעל"ה, עם מר ישעיהו, אנחנו יושבים ואני אעשה את כל המאמצים כדי שהמנהלת הזאת תמשיך ותפעל, כי לה יש הניסיון, לה יש הכישורים והיכולת, והיא עושה את העבודה בהצלחה מרובה.