GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יורי שטרן: ההיסטוריה של אי שיתוף פעולה כבר לא שייכת לענין של החזרת הכסף.
נטשה כשר: יש לי תשובה לשאלה.
נטשה כשר: אולי לא מעניין אתכם מאיפה בא הכסף, אבל התשובה היא שלא היתה רזרבה.
צבי הנדל: זו פעם ראשונה בהיסטוריה שבתקציב המדינה האחרון לא היתה אגורה אחת ברזרבה.
צבי הנדל: ההחזר הזה שהתחייבו לתת למשרד הקליטה היה צריך לבוא מהרזרבה, וברזרבה היה אפס.
צבי הנדל: ועכשיו, בתוכנית של הקיצוצים הגדולים שעובדים עליה בכנסת תיווצר רזרבה שממנה ישלימו את התקציב.
רונן פלוט: ייתכן שאני לא אומר בדיוק מה שמתאים לכם לשמוע.
רונן פלוט: אני אדבר על עובדות.
רונן פלוט: ודאי שהכי קל לקום עכשיו ולומר כמה מאמצים אני עושה, מתמידים וטובים, כמה זה טוב ונחוץ, וכמה כולנו בעד קמ"ע, בעד המדענים.
רונן פלוט: זה נתפס מאד-מאד יפה, ולי אין שום בעיה.
רונן פלוט: שמעתי את כולם, גם את הדוקטור שרצה להפגין אתמול, ואני שואל, להפגין נגד מי?
רונן פלוט: במשרד הקליטה יש קופה נפרדת שמישהו סגר אותה ומחכה שהדוקטור יבוא עם כל האנשים ויפגין על-מנת לפתוח אותה?
רונן פלוט: מישהו עושה פרינציפ ולא רוצה את זה?
רונן פלוט: מישהו במשרד הקליטה עושה עבודה נגד המדענים?
רונן פלוט: להפגין נגד מה?
רונן פלוט: אנחנו לא עומדים יחד באותו צד?
רונן פלוט: אנחנו לא פועלים יחד?
רונן פלוט: אולי מישהו פנה למשרד הקליטה וקיבל יחס פחות טוב והשני קיבל יחס יותר טוב.
רונן פלוט: אנחנו מדברים על בני אדם ולא כולם מקבלים אותה תשובה.
רונן פלוט: עם זאת, אני רוצה להסביר בדיוק את המהלך.
רונן פלוט: אני מנהל כללי של משרד הקליטה.
רונן פלוט: בנוסף לקמ"ע יש במשרד עוד קרוב ל-300 דברים נוספים, שגם הם חשובים.
רונן פלוט: כמו ילדים בסיכון, אנשים שאין להם מה לאכול, ואני לא צריך לספר לעולים חדשים שיושבים כאן איזה בעיות יש לעולים חדשים בתחומים שונים.
רונן פלוט: כל דבר שתצביעו עליו הוא חשוב מאד.
רונן פלוט: אבל כשאנחנו, כמו כל משרדי הממשלה, מקבלים הנחיה שאנשים שיושבים כאן גם הצביעו עבור ההנחיה הזאת, שצריך לקצץ, אז צריך לקצץ.
רונן פלוט: אני מאד שמח שסגן השר אדלשטיין עמד על דבר אחד ואמר:
רונן פלוט: בשום פנים ואופן לא תהיה פשרה, והכוונה לתוכנית קמ"ע.
רונן פלוט: הוא לא חיכה להפגנות על-מנת שנתכנס פה ונדבר על כך.
רונן פלוט: הוא עשה את זה לפני חודשיים או שלושה חודשים, והוא עשה את זה עם קבלת מכתב מהאוצר, שהאוצר מתחייב בכתב שכאן לא תהיה פגיעה.
רונן פלוט: זה היה בקיצוץ הראשון.
רונן פלוט: כפי שאתם יודעים, בינתיים היתה מלחמה והיה קיצוץ שני.
רונן פלוט: גם שם קיצצו בתקציבי המשרדים.
רונן פלוט: יש תקציב אחד, אין שניים.
רונן פלוט: אבל אני מאד שמח שסגן השר עמד על כך שלא תהיה שום פגיעה בתוכנית קמ"ע.
רונן פלוט: אנחנו חיים במציאות פוליטית, שאני כפקיד ממשלה לא רוצה להיכנס אליה.
רונן פלוט: אבל לפני-כן יושב-ראש הוועדה הסביר לכם פחות או יותר איך זה עובד.
רונן פלוט: לצערי ולצערו הרב, כך זה עובד.
רונן פלוט: אתמול היה לי מאד חשוב לוודא שהמכתבים בטכניון בוטלו.
רונן פלוט: אני מאד שמח שהיה מכתב בבאר-שבע, שכביכול מאיים שאם לא יהיה, נעשה כך וכך.
רונן פלוט: זה רע מאד.
רונן פלוט: אבל אני חוזר ואומר, אנחנו חיים מתקציב אחד, ואני יכול להגיד שצריך לראות את הצד החיובי שבענין ולא הכל שחור.
רונן פלוט: אנחנו יודעים שבסופו של דבר התקציב יגיע.
רונן פלוט: אני חושב שאם כל מוסד להשכלה גבוהה היה פועל בשיטה שבה פועלת האוניברסיטה העברית, לא הייתם באים לכאן ומחפשים להאשים את משרד הקליטה או להפגין נגדו.
רונן פלוט: כפי שאמרתי, כולנו באותו מתרס.
רונן פלוט: מצאנו את הכסף, ואני חושב שלכל היותר בין שבועיים לשבועיים וחצי, אולי שלושה שבועות הענין יסודר בוועדת הכספים ואנחנו נשלם את הכספים לכל אלה שהיינו חייבים לשלם להם.
רונן פלוט: אבל אני מאד מבקש מכל אחד שיושב פה לא לחשוב אפילו לרגע שבמשרד הקליטה היה כסף סגור במקום כלשהו והמנכ"ל היה האיש הרע שסגר את הקופה ואמר: אני לא אתן להם, אני רוצה להראות להם שהם לא בסדר.
רונן פלוט: אני חושב שאתם הכי בסדר, ותאמינו לי שאנחנו יחד אתכם בסדר.
פרופ' ולדימיר סוקולובסקי: יש הרגשה שפרוייקט קמ"ע הוא כמו עצם בגרון למישהו במשרד האוצר.
פרופ' ולדימיר סוקולובסקי: היה קיצוץ של 2% בתקציב משרד הקליטה, וכמעט חצי הסכום היה מפרוייקט קמ"ע.
נטשה כשר: זה לא נכון.
פרופ' ולדימיר סוקולובסקי: זה כן נכון.
פרופ' ולדימיר סוקולובסקי: אין כסף להעביר לאוניברסיטאות.
פרופ' ולדימיר סוקולובסקי: אני לא קיבלתי את משכורת ינואר, ואחרי שעשיתי רעש גדול קיבלתי משכורת בסוף פברואר.
פרופ' ולדימיר סוקולובסקי: ממשרד הקליטה לא הגיע מכתב התחייבות.
פרופ' ולדימיר סוקולובסקי: אחר-כך היה תקציב.
פרופ' ולדימיר סוקולובסקי: זה דבר אחד.
פרופ' ולדימיר סוקולובסקי: דבר שני.
פרופ' ולדימיר סוקולובסקי: אני רוצה להגיד תודה רבה לכל הדיקנים שהגיעו לכאן.
פרופ' ולדימיר סוקולובסקי: הם אנשים עסוקים מאד והם מצאו זמן להגיע.
פרופ' ולדימיר סוקולובסקי: אבל אני שואל, למה אף אחד מהם לא יהיה ראש ועדה אקדמית?
פרופ' ולדימיר סוקולובסקי: אם בישראל פרופסורים מהסגל האקדמי קיבלו מכתבים כמוני, מה עושה הרקטור באוניברסיטה?
פרופ' ולדימיר סוקולובסקי: אני לא קיבלתי תשובה מתי יגיע הכסף.
פרופ' ולדימיר סוקולובסקי: עוד פעם יש תשובה: אולי בעוד חודש, שבוע, שלושה שבועות.
רונן פלוט: אמרנו שבועיים עד שבועיים וחצי, לא חודש ולא חודשיים.
פרופ' ולדימיר סוקולובסקי: בסדר.
פרופ' לב טסילובסקי: קמ"ע כבר בתקציב ויש התחייבות של הממשלה שזה יהיה עד הפנסיה.
פרופ' לב טסילובסקי: ויש גם ערבות פיננסית שלא יהיה צמצום.
פרופ' לב טסילובסקי: עכשיו זה כמו חוק וצריך לתת כסף.
פרופ' לב טסילובסקי: אבל משרד האוצר אומר שאין כסף בשביל זה.
פרופ' לב טסילובסקי: יש לי שאלה.
פרופ' לב טסילובסקי: הרי לכסף אין ריח.
פרופ' לב טסילובסקי: איך הם יודעים שבדיוק בשביל קמ"ע אין כסף?
פרופ' לב טסילובסקי: אולי אין כסף בשביל ישיבות או בשביל לשלם משכורת למנהל בנק לאומי?
פרופ' לב טסילובסקי: איך הם יודעים שבשבילנו אין כסף?
צבי הנדל: מכובדיי, אף אחד לא אשם.
צבי הנדל: זאת אומרת שכולם אשמים.
צבי הנדל: לכל אחד יש הסבר למה השני אשם, ואני אומר שכל אחד צריך לעשות קצת יותר מאמץ – האוניברסיטאות, עבור דרך המשרד, והאוצר.
צבי הנדל: גם באוניברסיטה כשכבר מוציאים מכתב כזה, צריך וכדאי ואני מצפה שיחשבו עשרים פעם לפני שהם מוציאים אותו.
צבי הנדל: כי אני לא בטוח שכל פעם שיש קושי תקציבי ממקורות כספיים אחרים כל-כך מהר מוציאים מכתבים לפרופסורים.
צבי הנדל: אני לא אומר שהאוניברסיטאות אשמות.
צבי הנדל: אני רק אומר שגם האוניברסיטאות ראוי שיחשבו עשר פעמים, כי כשיורי שטרן אומר שיש פרופסורים שמרגישים שהם סוג ב', זה חלק מהענין, כי הם יודעים שאילו לא הגיע התקציב מקרן כלשהי, לא שלחו מיד מכתבי פיטורין לוותיקים.
צבי הנדל: אני חושב שבענין הזה משרד הקליטה הוא הכי בסדר, למרות שהיתה צריכה להיות עירנות קצת יותר גדולה.
צבי הנדל: זה נותן הרגשה פחות מרגיעה שאחרי שיש מכתבים, איומים וכו', פתאום הענין מסתדר, גם אם תהליך ה"מסתדר" היה הולך בלי זה, אבל אתה מבין שכשמזמנים ישיבת ועדה, יש צעקות, מכתבים ופיטורין, וזה מסתדר, ההרגשה היא שאילולא עשינו זאת - - - גם האוניברסיטאות אומרות: עם כל הכבוד לך, שלחנו מכתבים ופתאום זה מסתדר.
צבי הנדל: זאת אומרת, העירנות בענין הזה צריכה להיות הרבה יותר גדולה, בגלל שיש פה שלושה שותפים.
צבי הנדל: למרות שהכי קל לנגח את האוצר, זה הכי קשה לי, כי המצב באמת קשה והפלונטרים גדולים.
צבי הנדל: מאחר שאנחנו דנים היום על קמ"ע, ובגלל שהשידוכים פה קצת מאולצים, אני מבקש, שלמרות שהאוצר היה נגד, כל עוד את באוצר תשכחי מזה שהאוצר היה נגד ותעשו מאמץ לטפל בפרוייקט קמ"ע כאילו האוצר המציא אותו בכלל.
צבי הנדל: כי זאת היתה הרגשה מאד גרועה לשמוע ממך את המשפט הראשון: אתה יודע שהיינו נגד, בעצם כל השאר היה מיותר.
צבי הנדל: אמרת לי: אנחנו היינו נגד ועכשיו בכל הזדמנות שנוכל לתקוע מקל בגלגלים – לא אמרת את זה, אבל כך האוזן שלי קלטה – נעשה זאת.
צבי הנדל: אני מעריך את יושרך שאמרת את זה.
צבי הנדל: אני מבקש שתחשבו באגף התקציבים באוצר, הרפרנט, כאילו את המצאת את התוכנית הזאת וכך תתייחסי אליה, כי הרגישות מאד גבוהה ויש לה השפעות רוחב מאד קשות.
צבי הנדל: היו אלינו פניות לקיים דיון על מצבם של העולים החרשים עוד בטרם שביתת החרשים וביקשתי שייעשה מחקר ראשוני, עם נתונים, לפני שאנחנו מקיימים את הישיבה.
צבי הנדל: המסמך הראשוני הוכן על-ידי אביטל אפל שיושבת אתנו.
צבי הנדל: אנחנו מקיימים היום את הישיבה, וגם יש הפגנה, כי זה במודה לעסוק בנושאים האלה שלא זכו לתהודה.
צבי הנדל: קוראים לי צבי הנדל ואני יושב-ראש ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.
צבי הנדל: אנחנו עוסקים בעיקר בנושאים שקשורים לעלייה, איך מעודדים עלייה, בבעיות של העם היהודי שאינו בארץ, ובעזרה לנקלטים בישראל, אלה שכבר עלו.
צבי הנדל: אומר עוד מלה אחת.
צבי הנדל: הכנסת, וגם הוועדה הזאת, כמובן, עוסקת בשני תחומים מרכזיים.
צבי הנדל: היא מחוקקת חוקים בכל מיני נושאים.
צבי הנדל: בתחום הבקרה על הזרוע המבצעת – הממשלה.
צבי הנדל: בדרך כלל אנחנו בודקים דברים ומזנבים בממשלה, אם אנחנו חושבים שמשרדי הממשלה לא עושים מלאכתם נאמנה.
צבי הנדל: אלה שני הדברים המרכזיים שהכנסת עושה.
צבי הנדל: עבודת הכנסת מחולקת לוועדות, כל ועדה בתחום שלה.
צבי הנדל: באותם שלושה תחומים שהגדרתי אנחנו עוסקים בחקיקה ובבדיקת המערכות הממסדיות אם הן עושות מלאכתן נאמנה או לא.
צבי הנדל: מטרתה של הישיבה שלנו היום היא לבדוק אם הממשלה עושה את מה שהיא צריכה לעשות בתחום הספציפי הזה של עולים חדשים חרשים.
צבי הנדל: מהבדיקות שערכנו עלו כמה דברים, שעוד לפני שאני שומע את הנוכחים כאן, יש לגביהם סימני שאלה.
צבי הנדל: אין איסוף מידע.
צבי הנדל: לא יודעים בצורה מסודרת וברורה כמה, איפה הם וכו'.
צבי הנדל: גילינו שזכויות העולים, שברוך השם יש אותן כבר, פרט לעברית, גם ברוסית, גם באמהרית וגם בצרפתית, אינן זמינות לחרשים, לאנשים עם מוגבלויות.
צבי הנדל: משרד הקליטה עוסק באוכלוסיות שונות, אבל משום-מה הוא לא כל-כך עוסק בקבוצת האנשים עם מוגבלויות.
צבי הנדל: את זה הוא משאיר לאנשי הרווחה.
צבי הנדל: לרשות העולים עומדות שעות תרגום, גם לחרשים.
צבי הנדל: ייתכן שבגלל שאין להם מידע מה הן זכויותיהם, מסתבר שהרוב לא מנצל את הזכות שיש לו, אפילו לא בקצה קצהו.
צבי הנדל: זאת אומרת, אחוז הניצול רחוק מרחק מדהים, כ-90% פחות מהקיים באפשרויות של המשרד.
ד"ר שרה זנדברג: זה נכון גם לחרשים רגילים, כי אין כמעט מתורגמנים, אין מאמץ של המדינה להכשיר מתורגמנים.
צבי הנדל: תכף נשמע את כולם.
צבי הנדל: אחר-כך יש השתתפות של המשרד במימון מכשירי שמיעה לעולים חרשים – אין השתתפות מסודרת, יש קיצוצים גדולים.
צבי הנדל: יש קיצוץ משמעותי באולפן לחרשים-עיוורים מ-24 שעות ל-12 שעות שבועיות.
צבי הנדל: אין מספיק שעות עזר לתלמידים חרשים במשרד החינוך.
צבי הנדל: בתקשורת לא תמיד עומדים בדיבוב.
וילמה מאור: לא בתוכניות לעולים.
צבי הנדל: יש פעם אחת בחדשות בלילה, אבל זה לא קיים בשפות רוסית ואמהרית.
צבי הנדל: בקיצור, עוד לני ששמעתי אותם, רק מהעבודה הראשונית שאביטל אפל הכינה לנו, עולות שאלות.
צבי הנדל: לפני שנקבל מענה אני רוצה לשמוע מישהו שמייצג את העולים החרשים, שיאמר לי למה בעצם רציתם את הישיבה.
צבי הנדל: או שאתם מסתפקים בשאלות ששאלתי, ואם כל אלה ייפתרו אז הכל בסדר.
לאה שקל: אני עובדת סוציאלית בעיריית אשדוד, ואני עובדת במחלקה שיקומית, אני מרכזת את כל הנושא של חרשים ולקויי שמיעה באשדוד.
לאה שקל: באשדוד יש כ-100 עולים חרשים, וגם לכאן הגיעה היום נציגות נכבדה שלהם.
לאה שקל: אנחנו ישבנו אתם וניסחנו כמה דברים שהם העלו, בנוסף לדברים שאתה אמרת.
לאה שקל: אחד הדברים הוא המידע שהם מקבלים טרם עלייתם לארץ.
לאה שקל: כאנשים חרשים הם לא מקבלים מידע לגבי הסיכוי שלהם להשתלם במקצועות שהם רוכשים, או יש להם שם, מבחינת ההכשרה הלימודית והמקצועית, מבחינת הסיכוי שלהם להשתלב בעבודה, וכשהם באים לארץ הם במצב של חוסר אונים מוחלט מול המערכת, שהם לא מוצאים בכלל איך להתארגן עם המקצועות ועם ההכשרות המקצועיות שיש להם.
לאה שקל: דבר שני הוא הנושא של משך ושיטה של הקניית השפה.
לאה שקל: השיטה והמשך של הקניית השפה לשפת הסימנים העברית לא מספקות, גם התקופה שניתנת להם ללמוד וגם צורות הלמידה, שהם טוענים שהם לא מותאמים ליכולת שלהם לקלוט את השפה.
לאה שקל: הם צריכים ללמוד לקרוא שפתיים, הם צריכים ללמוד לסמן והם צריכים ללמוד את הצלילים החדשים, ויש המון הברות שהם לא מכירים מהשפה שלהם, ולכן הם מבקשים לשים לב גם לנושא איך מלמדים וגם למשך הלמידה.
לאה שקל: זה לגבי הנושא של רכישת השפה.
לאה שקל: נושא נוסף כמובן הוא כל תהליך ההכנה שלהם לקראת יציאה לעולם העבודה מבחינת התקופה שניתנת להם בביטוח לאומי, הסיוע והתמיכה והעזרה, שלא מספיקים להם לרכוש מקצוע חדש, כאשר רובם מגיעים יחסית לגיל מבוגר, כי לא מאפשרים להם ללמוד שפה במידה מספקת שתאפשר להם להשתלב בעבודה, ולכן הסיכויים שלהם להפוך לאנשים שמשתכרים ברמה סבירה, שיפרנסו את משפחותיהם הוא מאד-מאד נמוך.
לאה שקל: הנושא האחרון שהם העלו הוא נושא הדיור, כאשר הבעיה היא יותר חריפה לגבי אנשים - -
צבי הנדל: אמרת פה שני דברים והשאלה מה קודם למה.
צבי הנדל: בגלל שביטוח לאומי לא נותן מספיק זמן אז האולפן לא מספיק ארוך?
לאה שקל: זה לא קשור לביטוח לאומי אלא למשרד החינוך ולמשרד הקליטה שחוברים יחד באולפנים.
צבי הנדל: איך ביטוח לאומי קשור לזה?
לאה שקל: הוא קשור בקטע של תהליך השיקום.
לאה שקל: התקופה שניתנת להם קצבת נכות לא מאפשרת להם להתארגן לרכישת מקצוע והשמה בעבודה, ואז הם חוזרים למעגל מחוסרי עבודה ולהבטחת הכנסה.
לאה שקל: זאת אומרת שחוץ מהשפה יש להם גם בעיה של תהליך השיקום, זמן ומשך.
לאה שקל: והדבר האחרון הוא אנשים שעולים לארץ בגיל קצת יותר מבוגר.
לאה שקל: אלה בכלל במצב מאד-מאד קשה, כי הם לא מספיק צעירים להתחיל לרכוש מקצוע חדש ומצד שני הם לא זכאים לקצבת נכות, כי זאת ההגדרה של החרשים בביטוח לאומי, והם עוברים תהליך מאד קשה.
לאה שקל: ממה שאנחנו רואים בשטח וגם מה שהם העלו בשיחה המקדימה, אלה הנושאים הקשים.
צבי הנדל: האם מישהו מנציגי החרשים רוצה להוסיף עוד משהו?
תקווה נסב: (מתרגמת את דברי אחד העולים-חרשים) אנחנו מסכימים אתכם.
תקווה נסב: היה הרבה יותר טוב אם היו פותחים ממש מפעלים בשביל החרשים.
תקווה נסב: אנחנו ממש מסכימים עם הדברים שלאה שקל אמרה כבר.
תקווה נסב: היא בעצם הביעה את הדעה שלנו.
תקווה נסב: זה המצב בשטח.
תקווה נסב: אני עליתי ארצה בגיל 55.
תקווה נסב: רציתי מאד לעבוד ולכל מקום שהלכתי כל הדלתות היו סגורות בפניי.
תקווה נסב: אמרו לי: חרש ואילם אנחנו לא רוצים.
צבי הנדל: במה הוא עבד בחוץ-לארץ?
תקווה נסב: הייתי נגר.
תקווה נסב: יצאתי לפנסיה בחוץ-לארץ ובגיל 55 בארץ אני כבר לא נחוץ לאף אחד.
לאה שקל: בנושא התרגום, אני לא יודעת איך זה בערים אחרות, אבל באשדוד החרשים משתמשים בשעות התרגום ואנחנו תמיד במחסור.
לאה שקל: יש להם מחסור היסטרי בשעות תרגום.
תקווה נסב: (מתרגמת את דברי אחד העולים-חרשים) אני באתי מראשון לציון.
תקווה נסב: יש הרבה עולים חדשים חרשים מרוסיה, 83 משפחות, ואין מתורגמן בראשון-לציון.
דליה ברלינסקי: רציתי לומר – א.
דליה ברלינסקי: לפי הכללים של משרד הקליטה ומשרד החינוך קשישים שמגיעים ארצה הם גם לא זכאים לאולפן.
דליה ברלינסקי: מפעם לפעם כשיש לנו אולפן מלא אנחנו מכניסים אותם, אבל באופן עקרוני הם לא זכאים לאולפן.
דליה ברלינסקי: רובם עד סוף ימיהם לא רוכשים עברית ולא את שפת הסימנים.
צבי הנדל: קשישים לא זכאים לאולפן, גם לא חרשים?
דליה ברלינסקי: אין לי מושג.
דליה ברלינסקי: קשישים בגיל זקנה, 60 לאישה ו-65 לגבר, מקבלים קצבת זקנה מביטוח לאומי ובזה זה נגמר.
דליה ברלינסקי: אנחנו מפעילים מועדונים בכל הארץ.
דליה ברלינסקי: ברגע שיש לנו עולים אנחנו חייבים בכל פעילות שני מתורגמנים.
דליה ברלינסקי: מתורגמן אחד לשפת הסימנים הישראלית ומתורגמן לשפת הסימנים הרוסית, מה שמאד מייקר את הפעילות והרבה פעמים אנחנו לא יכולים לעשות את זה מחוסר תקציב.
צבי הנדל: מי מתקצב אתכם?
דליה ברלינסקי: משרד העבודה והרווחה.
דליה ברלינסקי: דיברת על זכויות.
דליה ברלינסקי: יש לנו כאן חוברת זכויות מאד יפה, ואין תקציב לתרגם אותה לרוסית.
דליה ברלינסקי: אנחנו השגנו עכשיו בביטוח לאומי, שהם יכולים לקבל שירות מידע בפאקס כמו אדם שומע בטלפון, אבל אין ברוסית.
דליה ברלינסקי: זה חלק מהדוגמאות לחוסר תקציב.
צבי הנדל: פניתם וביקשתם?
דליה ברלינסקי: פנינו ואמרו לנו: כשיהיה לנו.
דליה ברלינסקי: הרפרנט שלנו הוא משרד העבודה והרווחה – ביטוח לאומי.
שרה כהן: אני רוצה להתייחס לדברים בצורה קצת יותר רחבה ולהתייחס בעצם לצרכים של עולים בעלי מוגבלויות, שחלק מתוכם הם עולים חרשים.
שרה כהן: בגדול אני רוצה להתייחס לזה משתי זוויות עיקריות.
שרה כהן: 1.
שרה כהן: הזווית הפרטנית.
שרה כהן: עולים בעלי מוגבלויות זכאים באופן שוטף לקבל כל סיוע כמו כל עולה שמקבל באמצעות המשרד.
שרה כהן: זאת אומרת, נכון להיום בכל מישורי הסיוע שהמשרד לסייע לעולים כחלק מתהליך הקליטה, העולים בעלי המוגבלויות זכאים לקבל את הסיוע מהיום הראשון לעלייה.
שרה כהן: הוא לא שונה מכל עולה.
שרה כהן: המשרד מתייחס קודם-כל לעולים כעולים ומקנה להם את סוגי הסיוע שאני מניחה שבוודאי חלק מן המשתתפים כאן מכירים אותם והם מופיעים בכל החוברות שהמשרד מפרסם.
שרה כהן: בכל החוברות שהמשרד מפרסם על סוגי הסיוע השונים יש התייחסויות דיפרנציאליות לעולים בעלי מוגבלויות.
שרה כהן: לפני כשנה יצא דו"ח של מבקר המדינה שמתייחס למספר פרמטרים של סוגי סיוע שניתנים דרך המשרד למספר קשיים במספר קשיים ובעיות שהוא נמצא.
שרה כהן: במשרד מבקר המדינה ערכו דו"ח לגבי הקשיים שאיתרו בתוך המערכת שלנו, כמו גם בתוך מערכות אחרות, בהתייחס לסוגי הסיוע, ובכלל ההתייחסות לבעלי מוגבלויות ובתוכם גם עולים.
שרה כהן: נושא המידע הוא לא נושא שנכנס כאחת מהבעיות שהמשרד בעצם נבחן בהם.
שרה כהן: זה היה אמור להיכנס ומשרד מבקר המדינה החליט שמה שניתן באמצעותנו הוא בהחלט מידע מספק.
שרה כהן: למרות זאת היתה כאן החלטה של האגף למידע של המשרד, ועומדת לצאת חוברת שכרגע נמצאת בסקיצה בשפה העברית, שכוללת מידע כולל ששאוב ממשרדים ממשלתיים שונים וגם מידע על סוגי הסיוע שניתנים בתוך המשרד, כמו גם מידע לגבי העמותות העיקריות והארגונים שנותנים את הסיוע לעולים בעלי מוגבלויות.
שרה כהן: החוברת נמצאת בעריכה סופית.
שרה כהן: היא הועברה לחוות דעת של משרדי הממשלה השונים, לביטוח לאומי, וכשהיא תצא דרכנו היא תצא בשפות שונות, בהתאם למה שהאגף למידע ופרסום מפרסם בתוך המשרד.
שרה כהן: אנחנו מפיצים את החוברת למרות שבדו"ח מבקר המדינה לא היתה לזה התייחסות ספציפית.
שרה כהן: לגבי נושאים אחרים.
שרה כהן: אחת מן האמירות שהתייחסה לגבי המשרד היתה שאין ראייה מערכתית בנוגע לעולים בעלי מוגבלויות, וחלק מהעדר הראייה המערכתית היא העובדה שלא היה לנו מידע לגבי פילוחים שונים של עולים בעלי מוגבלויות – נכים, נכי גפיים, עיוורים, מפגרים, בעצם חרשים, אוכלוסיות שונות.
שרה כהן: היתה כאן החלטה של מנכ"ל המשרד שלקראת סוף השנה האגף לתכנון ומחקר במשרד ייצא בסקר או מחקר כדי שיוכל לבחון או לאמוד את המרכיבים העיקריים של האוכלוסיה, להתייחס לאפיון של הצרכים והקשיים, ולתת להם דגשים ניכרים.
צבי הנדל: מתי יהיה לנו את זה?
שרה כהן: אני מעריכה שרק לקראת החודשים האחרונים של 2002 זה ייצא כחלק מתוכנית העבודה של האגף, ואני מניחה שלקראת 2003 כבר תהיה תמונה מקיפה יותר.
שרה כהן: התייחסות נוספת היתה לגבי הנושא של הקליטה החברתית של האוכלוסיות בעלות מוגבלות.
שרה כהן: אנחנו ביקשנו מהמוסד לביטוח לאומי...
שרה כהן: שוב, היתה כאן התייחסות שאין הערכת היקפים, מה שהיה נכון, ואנחנו ביקשנו מהמוסד לביטוח לאומי, שערך לנו עיבוד על-פי פרמטרים שונים שמתייחס גם לגיל, למאפיינים שונים של מוגבלויות, וגם לריכוזים עיקריים של אוכלוסיות בקהילה.
שרה כהן: המידע הזה כולו עבר מבחינתנו לעובדים שלנו בשטח ואנחנו הכנסנו כחלק מהמבחנים שלנו להעדפה מתקנת בתוך התוכניות של קליטה בקהילה, התייחסות לעולים בעלי המוגבלויות, מתוך כוונה שהאוכלוסייה של העולים בעלי מוגבלויות, ובעיקר ביישובים שאנחנו נמצאים במאסה קריטית – שוב, לא מפולחת.
שרה כהן: לדוגמה, אנחנו יודעים שבעיר כמו אשדוד יש למעלה מ-1,000 עולים בעלי מוגבלויות, אנחנו לא יודעים מתוכם את החלוקה, אבל גם מתוך מידע שמגיע ממקורות שונים אנחנו יכולים לזהות מאסות שונות וזה יכול להעלות את הנושא בתוך השיח שלנו עם הרשות המקומית, להעלות את זה כנושא שהוא מבחינתנו נושא בעל העדפה, ולאפשר באותה רשות תוכניות שהן מכוונות לקהל עולים בעלי מוגבלויות.
שרה כהן: אני חושבת שבתוך התוכניות שלנו של 2002 אלה כבר תוכניות שתיכנסנה.
שרה כהן: במקביל צריך לציין, ודליה ברלינסקי אמרה שהיא נתמכת רק על-ידי משרד העבודה והרווחה.
שרה כהן: עמותות שונות וארגונים שנותנים סיוע לעולים חרשים נתמכים דרך המשרד.
שרה כהן: אגודת החרשים שדליה עומדת בראשה נתמכה שנים רבות על-ידי המשרד בפעילויות שונות, בחלקן גם עבור מועדונים, גם עבור אולפנים, גם עבור פעילות של עובדת סוציאלית.
שרה כהן: בשנת 2002, בגלל סיבות פנימיות בתוך הארגון עצמו הם לא הגישו תמיכה למשרד הקליטה,.
שרה כהן: בשנת 2001 הם לא הגישו בקשה ואני מקווה שבשנת 2002 הם יגישו בקשה.
שרה כהן: מכון "בית דוד" שעוסק בעולים חרשים-עיוורים ציין שיש כארבעים חרשים-עיוורים, נתמך על-ידי המשרד בסדנת תיאטרון, בטיולים, בסיורים.
שרה כהן: ארגון ספורט החרשים שהגיש בקשה לשנת 2002 קיבל סיוע נדיב של קרוב ל-50,000 שקל ולא ניצל לחלוטין את הסיוע.
שרה כהן: הוא פשוט לא השתמש בכסף והכסף חזר לאוצר.
שרה כהן: אני רק אומרת שהגישו לקראת 2000 ו-2001 ארגון ספורט החרשים הגיש בקשה ולא ניצל אגורה מן הכסף הזה.
צבי הנדל: כל העמותות שמטפלות בחרשים, זה הזמן לפנות עכשיו.
שרה כהן: אנחנו הודענו את זה גם לאגודת החרשים.
שרה כהן: מטעמים אישיים, מי שארגן אצלם את הנושא לשנת 2001 הם לא יכלו להגיש בקשה.
שרה כהן: מבחינתנו זה פתוח לגבי שנת 2002.
שרה כהן: נקודה נוספת מתייחסת לתעסוקה, שגם היתה מצויה בצורה כזאת או אחרת במשרד לגבי כלל העולים בעלי מוגבלויות.
שרה כהן: כאן אני יכולה לשקף את מה שגם אומרת מנהלת אגף התעסוקה אצלנו, קלאודיה כץ.
שרה כהן: לא היתה התייחסות דיפרנציאלית לעולים בעלי מוגבלויות.
שרה כהן: באופן שהמשרד מסייע בתעסוקה של העולים לא היתה הבנייה של תוכנית ייחודית לאוכלוסייה.
שרה כהן: הכוונה היא שבמקביל לעריכת אותו סקר על-ידי האגף לתכנון ומחקר תיעשה איזו שהיא עבודה תשתיתית באגף התעסוקה ותיבחינה קבוצות של אוכלוסייה של עולים שזכאיות לסיוע ותיבחן איזו שהיא דרך לסוגי סיוע בתעסוקה.
שרה כהן: אבל אני חוזרת ואומרת, אלה דברים שהאגף אין לו את הידע ואת הכלים.
שרה כהן: יש חשש שזה לא משהו שניתן יהיה לעמוד בו.
שרה כהן: מה שראינו בעיקר, שהעולים מסתייעים באמצעות אגף השיקום של משרד העבודה והרווחה והתקציב שניתן באמצעות תקציב השיקום שניתן באמצעות המוסד לביטוח לאומי.
שרה כהן: במסגרת הדיור של המשרד לא היתה שום התייחסות דיפרנציאלית.
שרה כהן: למרות שניתנו פתרונות דיור לעולים בעלי מוגבלויות, לא היה קוד ספציפי שיכול לזהות בלחיצת כפתור מיהו עולה בעל מוגבלות.
שרה כהן: בעקבות דו"ח מבקר המדינה חביב קצב ציין - - -
צבי הנדל: זה לא רלוונטי לדיון שלנו היום.
שרה כהן: זה כן רלוונטי כי אני רוצה לשקף מתוך הדברים שהעולים זכאים והם מקבלים את הסיוע באופן שוטף דרך המשרד.
שרה כהן: זאת אומרת, גם אם אין איזו שהיא ראייה שאנחנו יכולים לומר, מתוך כלל העולים שהגיעו בעשור האחרון כמה מתוכם קיבלו סיוע דרך המשרד, אני יכולה לומר שהעולים קיבלו סיוע באמצעות מערכות שונות בתוך המשרד.
שרה כהן: מה שכרגע הופך להיות תהליך עם ראייה מערכתית יותר, זה לנסות ולזהות את ההיקפים ולהבנות את אותם תחומים שאנחנו, גם מתוך כל האמירה של הגופים השונים, מזהים כתחומים קריטיים לגבי העולים ולגביהם בעצם להשקיע את המשאבים.
זבולון גורני: אגודת "שמע" הגישה בקשה למשרד הקליטה בשנת 1999, 2000, 2001 והבקשה נדחתה בשל הענין של כפל תמיכות.
שרה כהן: הקריטריונים שכל משרדי הממשלה פועלים לפיהם, שאותה תוכנית לא יכולה להיות נתמכת על-ידי שני משרדי ממשלה בו-זמנית.
שרה כהן: צריך למצוא פרוייקטים שהמצ'ינג התקציבי שלהם הוא לא על-ידי משרד ממשלתי אחר.
שרה כהן: אין מה לעשות, כאן אנחנו פועלים לפי קריטריונים מאד קשיחים.
צבי הנדל: נדמה לי שדבר מהסוג הזה אפשר היה לפתור.
שרה כהן: אנחנו פותרים אותו ברגע שהעמותה בונה פרוייקט דיפרנציאלי לגבי אוכלוסייה של העולים, או אפילו פרוייקט משולב שעבורו באופן ספציפי לא דורשת תמיכה ממשרד ממשלתי אחר.
צבי הנדל: האם אגודת "שמע" היתה יכולה להציג לעמותה תוכנית ספציפית ולהגיד שמתוך ה-100% זה בדיוק מיועד לעולים?
זבולון גורני: בוודאי, אבל זה לא נכלל בתמיכות של המשרד.
צבי הנדל: בענין הזה אני מבקש לעשות בדיקה חוזרת.
צבי הנדל: אני מוכן להתערב אצל משרד המשפטים, שהם בדרך-כלל קובעים את הכללים.
צבי הנדל: לא יכול להיות דבר כזה.
צבי הנדל: זאת אומרת שאת מוכנה לתת לעולים, הם לא מקבלים עבור העולים ממשרד החינוך – אלא אם כן אתה אומר לי שאתה מקבל ממשרד החינוך גם עבור העולים.
שרה כהן: אני חוזרת ואומרת, יש עמותות וארגונים שמקבלים תמיכה דרך המשרד.
צבי הנדל: יושב פה מנהל מרכז "שמע" שעליו אני עושה את הטסט.
צבי הנדל: האם אתה מקבל לעולים כסף ממשרד העבודה והרווחה?
זבולון גורני: אנחנו מקבלים על כלל התלמידים שלנו, ביניהם עולים, ממשרד העבודה והרווחה.
זבולון גורני: אבל אנחנו רוצים לעשות פעילויות ייחודיות לעולים.
שרה כהן: עבורם, אם אתה לא מקבל מצ'ינג דרך משרד העבודה והרווחה, זה אפשרי.
צבי הנדל: האמת פשוטה מאד.
צבי הנדל: אם אתה עושה פעילות שאתה יכול להגדיר אותה ולתחום אותה, שהיא רק לעולים, ועליה אתה לא מקבל תמיכה מאף משרד, לדעתי גם החרשים בכל משרדי הממשלה יפתחו אוזניים, אבל זה צריך להיות מאד מתוחם, כי אם אתה כבר מקבל כסף בעד אותו תלמיד, אתה צריך להגדיר מה אתה עושה עם התלמיד הזה שאתה לא מקבל עבורו כסף.
רן מלמד: אני חושב שצריך לעשות פה הבחנה מאד ברורה בין שני דברים מרכזיים שיכולים לקרות.
רן מלמד: הדבר הראשון הוא שאנשים יקבלו את המידע מה עומד לרשותם ומה הן הזכויות שמגיעות להם.
רן מלמד: אנחנו לא מדברים על מספר גדול של אנשים.
רן מלמד: אני לוקח את המספרים שהכינה התחקירנית של הוועדה ואנחנו מדברים על 1,000 – 1,200 איש.
צבי הנדל: אבל זה לא בדוק.
רן מלמד: אם יש 10,000 חרשים, ואני אקח את אחוז העולים באוכלוסייה ואשווה אותו לאחוז... אז אנחנו מדברים על בין 1,000 ל-2,000 איש.
רן מלמד: אנחנו מדברים על מספר קטן של אנשים.
רן מלמד: להגיד שאין תקציב ואי-אפשר לארגן את החומרים המתאימים כדי שכל אחד מהם יהיה לו בבית חומר מסודר, בשפה שהוא מבין, והוא ידע מה בדיוק מתאים לו, מה מגיע לו ואיך הוא יכול לקבל את המגיע לו, אני חושב שיש פה כשל שצריך לטפל בו.
רן מלמד: הכשל השני שקיים הוא ברמת הדברים הנאמרים שמתקיימים לבין מה שמגיע בפועל לשטח.
שרה כהן: בדיוק אמרתי שזה בדיוק מה שכרגע המשרד מוציא.
שרה כהן: זאת אומרת שהחומר קיים והוא גם עורך אותו.
שרה כהן: הטיוטה של החוברת כבר הועברה לתחקירנית שהשתמשה בה לצורך עריכת המסמך.
רן מלמד: נשאלת רק השאלה איך המשרד יעביר אותה לאותם 1,000 או 2,000 איש.
רן מלמד: כי אם יחכו שהם יגיעו למשרד הקליטה או לסניפי הביטוח הלאומי או לכל מקום אחר, הם לא יגיעו והם לא יקבלו.
רן מלמד: לכן צריך לדאוג שיהיה תקציב גם כדי להעביר להם את החומר.
רן מלמד: זאת הנקודה הראשונה ואני חושב שהיא חשובה.
שרה כהן: אני מסכימה אתך וזה ייעשה.
רן מלמד: הנקודה השנייה נוגעת כבר לפרוייקטים או לפעולות שמבוצעות בשטח.
תקווה נסב: (מתרגמת את דברי אחת העולות-חרשות).
תקווה נסב: אם אפשר, אני רוצה להגיד כמה דברים על משרד הקליטה.
תקווה נסב: אני עליתי בשנת 1999.
תקווה נסב: אני בת 54 ויכולתי לעבוד.
תקווה נסב: הרבה זמן לא מצאתי עבודה.
תקווה נסב: פניתי למשרד הקליטה לבקש עזרה.
תקווה נסב: שאלו אותי: בת כמה את?
תקווה נסב: אמרתי: אני בת 54.
תקווה נסב: סליחה, אנחנו לא יכולים לעזור לך.
תקווה נסב: אם היית עד גיל 50 - - -שאלתי: ומה אני צריכה לעשות עכשיו עד גיל 60?
תקווה נסב: חמש – שש שנים הלכו לי לאיבוד.
תקווה נסב: מה לעשות?
תקווה נסב: שלוש שנים אני כבר לא עובדת, לא יכולה למצוא עבודה.
צבי הנדל: אנחנו נחזור לזה עוד מעט.
צבי הנדל: רן מלמד, תמשיך בבקשה.
רן מלמד: הדבר השני הוא הפער בין מה שנאמר שקורה למעלה עם חלוקת התקציבים לבין מה שמגיע בסופו של דבר לשטח, ואנחנו נמצאים בשטח.