GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
צבי הנדל: נשמע כעת את נציגי קופות החולים.
צבי הנדל: קופת חולים עובדת לפי סל שנקבע מראש?
צבי הנדל: תאמר לנו מה הם הכללים, בבקשה.
יהודה עליאש: מכשיר שמיעה עולה 600 שקל לאוזן.
יהודה עליאש: אנחנו בקופת חולים מאוחדת מחזירים היום 2,000 שקל על כל אוזן.
צבי הנדל: וזה נקרא לפנים משורת הדין?
יהודה עליאש: זה נקרא לפנים משורת הדין לעולים חדשים.
יהודה עליאש: אם משרד הבריאות יעלה את התעריף שלו, במקביל אנחנו גם נפתח את התעריף הזה.
יהודה עליאש: לעולים חדשים אנחנו נותנים 2.000 שקל.
יהודה עליאש: ההגדרה של עולה חדש אצלנו זה עד שלוש שנים ראשונות לשהייתו בארץ.
יהודה עליאש: אם משרד הבריאות יעלה את התעריף שלו לילדים מ-2,000 ל-3,000 שקל, אנחנו ניצמד גם לתעריף הזה, לפנים משורת הדין.
צבי הנדל: יישר כוחכם.
לאה שקל: חשוב לציין שהשתל השבלולי נכנס לסל הבריאות.
לאה שקל: תודה רבה.
חנה ביבי: אני רוצה להוסיף שבקופת חולים מכבי אנחנו נותנים החזר לכל אוזן, לכל מכשיר אחת לשנה עד 3,200 שקל, תלוי במחיר, כמובן, וזאת בביטוח משלים.
חנה ביבי: בביטוח הרגיל אנחנו נותנים 625 שקלים למכשיר, אחת לשנה.
חנה ביבי: זה מה שסלד הבריאות מאפשר לנו.
צבי הנדל: אם אני חרש ומגיע לקופה, ואני יודע שיש פער בין 625 ל-3.200 שקל, אני עושה במקום ביטוח משלים.
צבי הנדל: האם אני מקבל את ההשתתפות הגבוהה?
חנה ביבי: יש תקופת המתנה של שנה.
דליה ברלינסקי: ואם הוא מתקבל לקופה כשהוא כבר חרש או כבד שמיעה?
חנה ביבי: אין הגבלה.
ד"ר שרה זנדברג: צריך לזכור שמכשיר שמיעה מחליפים כל ארבע שנים.
חנה ביבי: ארבע שנים זה אורך החיים המקסימלי.
חנה ביבי: צריך להחליף כל שלוש שנים.
חנה ביבי: אני חושבת שזאת ההזדמנות לקרוא שוב למשרד הבריאות להכניס את הנושא של מכשירי שמיעה למבוגרים מעל גיל 18 לתוך הסל ולתת את מקסימום הסיוע.
חנה ביבי: אני יודעת שהנושא הזה כבר הועלה, אבל הנושא של מכשירי שמיעה נמצא איפה שהוא בסדר עדיפות נמוך כשמדובר במכשירי עזר רפואיים בכלל.
חנה ביבי: אני חושבת שמן הראוי שהנושא הזה יעלה שוב על סדר היום.
צבי הנדל: לפני שאני מגיע לסיכומים אני רוצה לשמוע מה הן הדרישות של המפגינים.
דליה ברלינסקי: אחד הדברים הוא מכשיר שמיעה, אבל הוא לא בראש הרשימה.
דליה ברלינסקי: אתה פטרת מהר מאד את נציג האוצר.
דליה ברלינסקי: אנחנו במשא-ומתן ארוך גם עם משרד הבריאות וגם עם האוצר.
דליה ברלינסקי: אני מייצגת אוכלוסייה למעלה מגיל 18, וכפי שאומר יושב-ראש אגודת החרשים, מעל גיל 18 אני הופך להיות שומע, כבר לא מגיעות לי שום זכויות שהיו לי כשהייתי ילד.
דליה ברלינסקי: אנחנו מבקשים מכשיר שמיעה אחת לשנה.
דליה ברלינסקי: 2.
דליה ברלינסקי: סל תקשורת.
דליה ברלינסקי: רוב החרשים אינם מקבלים קצבת נכות, ואנחנו גם לא רוצים.
דליה ברלינסקי: אנחנו רוצים לעבוד.
דליה ברלינסקי: אבל יש לנו הוצאות מיוחדות בגין החרשות.
דליה ברלינסקי: זה יכול להיות פעמון דלת, שעון מעורר מאותת, ועוד.
דליה ברלינסקי: אנחנו רוצים שזה יהיה דבר שוטף חודשי ולהגיע לסכום של 4,050 שקל.
דליה ברלינסקי: יש היום כמעט בכל מדינות העולם המערבי CALL CEBTER, ובארץ אנחנו קוראים לזה תחנת ממסר, שמאפשרת לאדם שומע להתקשר עם אדם חרש בזמן אמת, ולהיפך.
דליה ברלינסקי: איך זה עובד?
דליה ברלינסקי: אני חרשת, אני יושבת בבית ואני רוצה לטלפן לאמא שלי שהיא שומעת.
דליה ברלינסקי: אין לי אפשרות.
דליה ברלינסקי: דרך המחשב או דרך ה-SMS בטלפון מעבירה הודעה ל-CALL CENTER, יושב שם מוקדן, מקבל את ההודעה שלי, מטלפן לאמא שלי, אומר לה מה כתבתי, שומע ממנה, כותב לי חזרה.
דליה ברלינסקי: הכל בזמן אמת.
דליה ברלינסקי: זה עובד מאד יפה בכל העולם.
דליה ברלינסקי: בקשה נוספת, אחת לחמש שנים להחליף את כל הציוד בבית, בגין החרשות, כי הוא מתבלה.
דליה ברלינסקי: אם זה הפאקס, אם זה גלאי בכי לתינוק, אם זה מערכת פעמונים מהבהבת, שעון מעורר, ועוד.
דליה ברלינסקי: שעות תרגום.
דליה ברלינסקי: היום זה 16 שעות בשנה, ממש לעג לרש – לא לעולים, לוותיקים.
דליה ברלינסקי: לעולים החדשים זה 32 שעות במשך חמש שנים, כולל ה-16 שעות לשנה.
דליה ברלינסקי: זה לא מספיק, לא מספר השעות ולא מספר השנים.
דליה ברלינסקי: משכנתה.
דליה ברלינסקי: הצבא לא מגייס חרשים.
דליה ברלינסקי: הוא מקבל מעט מאד מתנדבים בשנה.
דליה ברלינסקי: אחר-כך כשהחרש בא לבקש משכנתה חסרים לו עוד 30,000 שקל נקודות זיכוי, כי הוא לא עשה שירות צבאי.
דליה ברלינסקי: כשיורידו עכשיו בביטוח לאומי את גובה קצבת הילדים, יהיה הבדל בין מי שעשה שירות צבאי לבין מי שלא עשה שירות צבאי, ושוב החרשים ייפגעו.
דליה ברלינסקי: זה לא מגיע להם כי הם לא עשו שירות.
צבי הנדל: יש כמה נקודות שאני הפחתתי בהן.
צבי הנדל: הדבר הראשון והחשוב ביותר הוא שהכרתם את הפעילים בתחום הזה ועכשיו אתם יודעים מי האינסטנציה הגבוהה ביותר בביטוח הלאומי לנושא הזה ומי האינסטנציה הגבוהה ביותר במשרד החינוך, בחברת המתנ"סים, וכו'.
צבי הנדל: אל תתביישו ואל תפחדו ליצור קשר.
צבי הנדל: זה דבר ראשון.
צבי הנדל: אתם גם יודעים מי האינסטנציה שעוסקת בזה במשרד לקליטת העלייה, שבינתיים יצאה, ולא בפניה אני יכול להגיד שהיא נהדרת.
צבי הנדל: אנחנו עוסקים במספרים יחסית קטנים.
צבי הנדל: אני מבקש מכל מי שעוסק בבעיות הפרטניות הן ברשויות המקומיות, הן בארגונים הוולונטריים שעושים מעשי חסד נפלאים, ואני נתקל בהם בתחומים רבים, והן במשרדי הממשלה – כל התביעות האלה שיוגשו, כל בעיה שאתם חושבים שלא טופלה, כולל במשרד החינוך, שאת חושבת שיש משהו שהוא לא בסדר וניתן היה לתקן לעולה החדש שאינו שומע, ואוזני מערכת החינוך נאטמות, תעקפי את המערכת, אל תתביישי מכל מנהלי האגפים והמחלקות.
צבי הנדל: אם את מאמינה שזה נכון, תפני אלי ותאמרי: פניתי לאיש הזה והזה ובסוף נתקלתי בחומה כי אין תקציב, או אין תקן.
צבי הנדל: אני לא בטוח שאפתור את כל הבעיות, אבל לפחות שנדע.
ד"ר שרה זנדברג: למשל, גיל 21.
ד"ר שרה זנדברג: פניתי לוועדות חריגים ולאין סוף מקומות.
צבי הנדל: אני מבקש שתכתבי בתמצית למי פנית ומה התשובה שקיבלת.
צבי הנדל: דבר נוסף חשוב הוא חקיקה.
צבי הנדל: אני מבקש מכם שנושאי חקיקה, כמו הענין של יוצאי צבא שלא מקבלים משכנתה, זה תיקון חקיקה.
צבי הנדל: היה לי הכבוד והזכות להוביל את החקיקה הזאת בתקופה של ממשלת נתניהו, אז הייתי פעיל מאד בוועדת הכספים, ואני "אשם" ברוב הדברים שנוגעים להפרדה בין יוצאי צבא לבין לא יוצאי צבא, כי לא עלה בדעתי הדבר שאת מעלה.
צבי הנדל: כל נושא שאתם חושבים שחייב חקיקה על-מנת לפתור אותו, והוא דבר צורם ובולט כמו זה, אני לא צריך לחכות לממשלה.
צבי הנדל: גם אם הממשלה לא תסכים לדבר הזה, אני מניח שחברי כנסת מכל המפלגות יתמכו בו.
צבי הנדל: מלה אחרונה כללית.
צבי הנדל: אנחנו אנשים מנומסים, וטוב שכך.
צבי הנדל: אתם חושבים שדברים שהם נכונים יסתדרו, כי בסוף האמת מנצחת.
צבי הנדל: טוב שאתם חושבים כך, ובעזרת השם בסוף האמת מנצחת, אבל צריך להילחם בשביל זה.
צבי הנדל: אני רוצה שתהיה ביניכם התכתבות ואני רוצה שתסגרו את כל הבעיות שהועלו פה, ומה שלא מסתדר לאחר שלושה שבועות, תביאו אלינו.
צבי הנדל: יכול להיות שאני אקיים עוד דיון, אבל אז לא נאמר "תכננו" אלא "כבר עשינו".
צבי הנדל: מידע הוא דבר מאד חשוב לכולם, ודאי לבן-אדם שהגיע לארץ חדשה, שלא זו בלבד שמזג האוויר השתנה והפרצופים השתנו, גם השפה השתנתה והכל משתנה, ובשביל בן-אדם כזה כל פיסת מידע היא עולם ומלואו.
צבי הנדל: מאחר שמדובר בקבוצה קטנה של עולים חרשים אנחנו יכולים לפנק אותם, כי חוץ מהחרשות יש להם עוד כמה בעיות שלאחרים אין.
צבי הנדל: לפעמים אפילו סביבה תומכת, אמא, אבא, אחות, אח, גם הם חדשים, גם הם לומדים שפה חדשה.
צבי הנדל: כל הדברים האלה יחד עושים את המקרה הספציפי הזה מאד-מאד קשה, כמעט יותר מאשר מוגבלות אחרת.
צבי הנדל: כשראיתי בטלוויזיה את ההפגנה של החרשים, השוטרים צעקו והחרשים רצו לצעוק אבל הם עשו סימנים כי הם לא יכולים לצעוק, בכיתי כמו ילד.
צבי הנדל: וכל זה מתעצם יותר כשאנחנו מדברים על עולים חדשים.
צבי הנדל: אני הארכתי קצת בהטפת מוסר, לא בגלל שאתם זקוקים להטפת המוסר שלי, אבל בריצה היום-יומית שלנו אנחנו עסוקים באלף ואחד דברים ושוכחים לפעמים באיזו קלות אנחנו יכולים לעשות יותר, ואנחנו מדברים על אוכלוסייה שכל אחד מאתנו יכול לעשות למענה יותר.
צבי הנדל: לא כעסתי על אף משרד, אבל אני מבקש שתלכו הביתה עם הדברים ששמעתם פה, ומה שלא מסתדר תחזרו לפה, כי יש לנו את זכות הצעקה ואולי גם קצת יותר מזה, לא רק מוסרית אלא גם כוחנית בכנסת - הצעות חקיקה.
צבי הנדל: זה תלוי בכם, תפנו אלי.
צבי הנדל: חבריי, חברי הכנסת היקרים, אני רוצה להגיע אתכם להסכמה שבדרך כלל אני לא עושה אותה.
צבי הנדל: אני תמיד משתף פעולה עם כל חוק שאתם מביאים וכאשר אתם מביאים חוקים - בדרך כלל הם טובים לעולים ואני בעד העולים – אנחנו רבים, מתווכחים, מדברים עם האוצר ומתקדמים.
צבי הנדל: בנושא הזה שלפנינו אני רוצה להפוך את הקערה על פיה.
צבי הנדל: אני יודע שאני עושה דבר מאוד מרגיז כי כמעט אין חבר ועדה שלא שותף באחד מהחוקים האלה, ולפנינו מונחים ארבעה חוקים.
צבי הנדל: כמעט שאין ועדה בכנסת – למעט ועדת חוץ וביטחון וועדת כספים – שאחוז המשתתפים בה כל כך גבוה כמו ההשתתפות בוועדת העלייה והקליטה.
צבי הנדל: זה אומר שלחברי הכנסת מאוד איכפת נושא העלייה.
צבי הנדל: אחרי כל ההקדמה הזאת אני אעבור לשורה התחתונה ואומר שאני לא רוצה שתהיה חקיקה בתחום הזה.
צבי הנדל: אני רוצה בזהירות ולאט לאט לפרק את המוקש.
צבי הנדל: חשבתי זמן רב - ולזכותו של חבר הכנסת אמנון כהן ייאמר שהוא היה חבר הכנסת הכי אנרגטי בדחיפת החוק הזה - לחצתי על היועצת המשפטית שלחצה על היועצים המשפטיים של משרד הקליטה ועל כל מי ששותף לזה.
צבי הנדל: בגלל הלחץ של חבר הכנסת אמנון כהן עסקתי בשבוע האחרון רבות בנושא, התעמקתי בו, קראתי, בדקתי וכולי.
צבי הנדל: אני אומר שאם אני מסתכל על טובת העולה, שזה הנושא המרכזי שעומד לפתחה של הוועדה הזאת, על טובת הציבור אליו מיועד החוק, המסקנה שלי היא כמעט חד-משמעית.
צבי הנדל: יכולתי לעשות את זה הפוך, לפתוח דיון ולהגיע לדברים אלה אבל אני מתחיל מהסוף.
צבי הנדל: אני מציע לכל חבריי להסיר את הצעת החוק.
צבי הנדל: אני יכול לנמק אבל לדעתי אתם מכירים את רוב הנימוקים כי החוק הזה מתגלגל בוועדה זמן רב לפני היותי יושב-ראש והתקיימו בנושא מספר ישיבות.
צבי הנדל: אפשר לבזבז עוד ארבע ישיבות ולדון בנושא מכל כיוון אבל בסוף נגיע למסקנה שלא תצא מתחת ידינו שגגה שלא רוצים בה או שלא יצא מזה כלום ורק תהיה דינמיקה קבוצתית.
צבי הנדל: נראה לי שלפעמים יותר טוב לא לעשות דבר מאשר לעשות וזה אמור לגבי הרבה תחומים, החל בהתנהלותו של משרד הקליטה שחלק גדול ממנו מכיל נהלים ותקנות אבל לא חוקים, ובגמישות הזו תמיד מי שלא בין המחליטים, מי שלא נמצא במשרד, הגמישות הזו מרגיזה אותו כי אותו חבר כנסת לא רוצה שהמשרד יהיה גמיש אלא רוצה שיהיו כללים ברורים.
צבי הנדל: אנחנו יודעים שגם אנחנו דורשים שיתגמשו כמה פעמים בשנה כאשר פעם בעלייה ממדינה מסוימת אחת ופעם בעלייה ממדינה מסוימת אחרת.
צבי הנדל: יש אין סוף דוגמאות שאנחנו אלה שדורשים שינויים.
צבי הנדל: ברגע שעוברים לחוק מאוד כוללני ומאוד סוציאלי כדוגמת חוק ביטוח לאומי, שאין חילוקי דעות בין אף אחד מאתנו שזה אחד החוקים היותר מתקדמים אפילו בהיקף עולמי, העירו לי בצדק שכאשר מישהו שהולך לבית-משפט בגין ביטוח לאומי, לא תמצא אף פעם מישהו שהולך לבית-משפט ואומר שלמרות החוק מצבו כל כך קשה ולכן הוא חושב שביטוח לאומי צריך לשלם לו כי הוא לא נכלל בחוק.
צבי הנדל: כל פנייה לבית-משפט היא על רקע החוק כשאותו אדם כן נכלל בחוק אבל הפרשנות של ביטוח לאומי לא הייתה נכונה.
צבי הנדל: זאת אומרת, הקשיחות הזו של החוק אומרת חד-משמעית שחור על גבי לבן שאם נכנסת בקריטריון הזה, אתה בחוק, אם סטית ממנו, אתה לא בחוק.
צבי הנדל: יש כמובן אפשרות לשנות את החוק, אבל כולכם יודעים שקשה מאוד לשנות את חוק הביטוח הלאומי.
צבי הנדל: אני אומר שאי-אפשר להתעלם מגורם הזמן וכי אנחנו נמצאים בעידן כלכלי בו סף הרגישות הוא מאוד נמוך.
צבי הנדל: אם נחוקק חוק שיש בו שיניים ובשר, אולי נקומם עלינו אנשים.
צבי הנדל: היה שלב שחשבתי שאולי נלקט את החוקים הקיימים, נתחיל בהם ונחליט שבשלב ראשון לא משנים כלום אבל נאגד את כולם לחוק אחד כך שכאשר בא עולה חדש, הוא לא צריך לחפש בחוקים השונים.
צבי הנדל: דבר זה כמעט בלתי אפשרי כי יש חוק מס הכנסה שהוא באחריותו של שר האוצר, יש חוק באחריות שר השיכון, יש חוק באחריות גורמים אחרים וכולי.
צבי הנדל: לכל חוק צריך להיות אבא ואין אפשרות ביום בהיר אחד להחליט שכל מה שקשור לקליטת עלייה, גם אם זה נוגע לאוצר וגם אם זה נוגע לשיכון, רק שר הקליטה יהיה ממונה על ביצוע החוק.
צבי הנדל: במבנה השלטוני שלנו זה לא מחזיק מים.
צבי הנדל: אני לא רוצה להלאות אתכם, אבל מכל זווית שאני בודק, אין אפשרות יציאה.
צבי הנדל: אני לא רוצה להיות נחמד אתכם ולקיים דינמיקה קבוצתית ולקיים עוד עשרים ישיבות.
צבי הנדל: לכן אני מבקש בהסכמה להקפיא את החקיקה הזאת ליום בו נגיע למסקנה שיש איזשהו נושא מרכזי שאותו אנחנו כן רוצים לעגן בחקיקה ואתו אנחנו מתחילים, ואז אנחנו בודקים אפשרויות לתוספות ומתקדמים.
צבי הנדל: עד שלא נגיע לדבר כזה משמעותי, אני מציע להקפיא את החוק.
אמנון כהן: כולנו עוסקים בנושא של עלייה וקליטה ומדינת ישראל עוסקת בזה שנים רבות.
אמנון כהן: אני חושב שבגדול הקליטה היא טובה אבל כשקולטים בצורה מסיבית ומאוד רצינית, יש בדרך דברים שאנחנו צריכים מדי פעם להסתכל אחורה, להפיק לקחים ולתקן מספר דברים.
אמנון כהן: יתכן כפי שאתה מציין שבמספר נושאים עדיף לא לגעת ולתת את הגמישות לשר כך שיוכל לשנות על-ידי תקנה, או על-ידי הוראת שעה כזו או אחרת, או על-ידי החלטה של יושב-ראש ועדת שרים לענייני עלייה ותפוצות, כך שיוכלו לקבל החלטה בעניינים אד-הוק ולעשות זאת ללא הדיונים שלנו.
אמנון כהן: יחד עם זאת אני חושב שאנחנו צריכים לקיים דיונים בנושאים השונים כדי לראות אם אכן נגיע כאן להבנה שתיעשה בתיאום אתך ובתיאום עם השרים שקשורים לנושאים השונים.
אמנון כהן: אם נחליט שעדיף לא לגעת בנושא כלשהו, לא ניגע בו, אבל אם יש דברים שאנחנו צריכים לתקן, אני חושב שצריך לתקן אותם.
אמנון כהן: לכן אני מבקש שלא נקפיא את החוק לעוד שנתיים.
אמנון כהן: המדינה שלנו עוברת קשיים, אבל את החוק צריך לגלגל, להמשיך אותו ולראות על מה מוותרים, על מה עומדים וכולי.
אמנון כהן: אני לא יודע מה יאמרו חבריי אבל אני מציע שנתחיל לקדם את החוק לפי הנושאים.
אמנון כהן: אם תחליט שקידום החוק ידרוש דיונים רבים, תוכל להקים ועדת משנה שתתחיל לגבש את המלצותיה שיובאו למליאת הוועדה.
אמנון כהן: אני רוצה לטפל בעולים החדשים ואני רוצה שלעולים שמגיעים היום לארץ יהיו הכלים הנכונים להתמודדות עם חייהם החדשים.
אמנון כהן: אם נגרם למישהו עוול, אני רוצה לתקן זאת.
אמנון כהן: אני למשל לא רוצה להגביל את העולה בזמן אלא לומר שיש לו זכות לקבל פעם אחת למשל הכשרה מקצועית והוא יכול לממש את זכותו זו אחרי שנתיים או אחרי ארבע שנים או אחרי עשר שנים ולאו דווקא במשך שלוש שנות שהותו הראשונות בארץ.
אמנון כהן: אני לא רוצה להגביל אותו כי בשנותיו הראשונות בארץ הוא צריך גם ללמוד, גם לרכוש דירה, גם לעבוד לפרנסתו ולעשות הכל ביחד, דבר שהוא קשה מאוד.
אמנון כהן: אני רוצה ללמוד את הנושא הזה לעומק ואם הכל בסדר, אין לי בעיה, אבל אם יש עדיין איזה שהם עיוותים, צריך לתקן אותם.
אמנון כהן: אם שר הקליטה חתום על החוק, אני חושב שהוא יודע מה הוא עושה.
צבי הנדל: אחרי שבדקתי את הנושא ומאחר שהשתכנעתי – לאחר התייעצות עם משרדי הממשלה הרלוונטיים, גם עם אנשים בכנסת וגם עם היועצים המשפטיים – הגעתי למסקנה שנכון להיום עדיף להקפיא את החוק הזה.
צבי הנדל: אני לא יודע מה יקרה בעוד שנה או בעוד חצי שנה אבל נכון לעשות זאת היום בסיטואציה בה אנחנו נמצאים, מאחר שכולנו רוצים שהחוק הזה יועיל לעולים ולא חס וחלילה יזיק להם.
צבי הנדל: הסברתי שאם אני רוצה לאגד בחוק את החוקים הקיימים או להוסיף בחקיקה את הדברים שנמצאים היום בתקנות, אני דורך על דברים שאני לא רוצה להזיק בהם.
צבי הנדל: לפעמים יש תקנות שיש בהן גמישות או כללים במשרדים השונים ואת הגמישות הזו אני רוצה מה עוד שבוועדה שלנו דורשים אותה כי בלי גמישות אי-אפשר לעשות הבדלים בין ניואנסים של עולה ממדינה כזאת ועולה ממדינה אחרת ולפעמים יש ארבע דרגות בין מדינות שונות.
צבי הנדל: אי אפשר לעשות חוק שיתייחס לעולים ממדינות רווחה לחוד ולעולים ממדינות סעד לחוד כי לפעמים יש באמצע עוד שלבי ביניים וזה שזה לא בחקיקה, המשחק הזה נותן אפשרות לעבוד.
צבי הנדל: כל אחד רוצה לקבוע ולא רוצה שמחר יבוא שר אחר וישנה, אבל השאלה האם זו טובת העלייה או לא.
צבי הנדל: יש עוד נקודה.
צבי הנדל: אם אני לוקח את החוקים הקיימים וכדי לעשות סדר אני לוקח את כל החוקים ומאגד אותם בחוק אחד, כך שכאשר עולה חדש מגיע יש לפניו חוק אחד ושם הוא מוצא את כל הנושאים.
צבי הנדל: יש חוקים שמתייחסים למס הכנסה והם תלויים בשר האוצר, יש חוקים שמתייחסים למשרד השיכון, יש חוקים שמתייחסים למשרד הקליטה וכולי.
צבי הנדל: זאת אומרת, על כל חוק צריך להיות אחראי משרד מסוים.
צבי הנדל: לא יכול להיות שמשרד הקליטה יהיה אחראי על נושאים שקשורים למס הכנסה בגלל שמדובר בעולים.
צבי הנדל: אני אומר את הדברים בדחילו ורחימו.
צבי הנדל: אני יודע שאתם לא יכולים להציע לבטל את החוק הזה.
מרינה סולודקין: אתה יושב-ראש הוועדה אבל אני אומרת שאנחנו צריכים להתייעץ עם הסיעות שלנו.
מרינה סולודקין: העמדה שלי היא באופן מוחלט נגד הקפאת החוק.
מרינה סולודקין: אנחנו כנציגי העלייה לא יכולים לעשות זאת מה עוד שבכל מצע של מפלגה כלשהי קיים חוק העלייה והקליטה.
מרינה סולודקין: אני חושבת שאנחנו צריכים להתייעץ עם הסיעות שלנו ולומר לך שזו דרך מאוד מאוד מסוכנת.
מרינה סולודקין: אני מבינה את התנגדות המשרדים כי יהיה להם קשה עם חוק חדש, אבל זו מטרה לאומית.
סופה לנדבר: אנחנו יודעים שכל עולה ועולה – ולא משנה מהיכן הוא הגיע, מאתיופיה, מרוסיה, ממרוקו, מכל מדינה בעולם – שהגיע למדינת ישראל, על בשרו עבר את קליטת העלייה והרגיש את ליקוי הקליטה אותם היה אפשר למנוע.
סופה לנדבר: אני לא רוצה לפסול פקידים בכירים של המשרדים השונים שהם אנשים עם ניסיון רב, ניסיון שגורם לנו לעתים קרובות להתייעץ אתם, אבל אנחנו אלה שעברנו את הנושא על בשרנו.
סופה לנדבר: אתה יודע שבגל הטרור האחרון שליש מההרוגים הם עולים ממדינות חבר העמים וגם כאן
סופה לנדבר: הרגשנו בליקויי הקליטה כי כאשר קרה האסון, פתאום במדינת ישראל נפתחו עיני הוותיקים, הצברים, שראו איך האנשים האלה עוברים את תקופת הקליטה, ראו שהאנשים האלה יודעים לסבול וכי הם רוצים לעבור את הסבל אבל אני חושבת שהמדינה הייתה חייבת למנוע את הסבל הזה לפחות במצב הנוכחי.
סופה לנדבר: לפני מספר ימים קיימנו כאן דיון על חיילים בודדים וקיבלנו את דעתו של הצבא.
סופה לנדבר: בששי-שבת האחרון קיבלתי בהתאחדות ארבע שיחות טלפוניות מקציני צבא שאמרו שיש להם ארבעה חיילים שלא יוצאים לחופש מאחר שאין להם לאן לצאת ולמה לצאת.
סופה לנדבר: אני אומרת לך שהליקויים הם כל כך רבים.
סופה לנדבר: אני לא רוצה לשפוט מישהו, אבל אני אומרת לך שהעולים עניים, הם נוברים בפחי האשפה ומחפשים אוכל וכולי.
סופה לנדבר: ב4- בספטמבר יחד עם כל נציגי העולים אנחנו מקיימים שירותרום למען עולים נזקקים.
סופה לנדבר: אנחנו לא רוצים להציג את האנשים האלה כאנשים מסכנים אבל אנחנו אומרים שאלה אנשים שנמצאים בקשיים וצריך לעזור להם.
סופה לנדבר: אני אומרת לך שחשיבות החוק היא מאוד מאוד רבה ועבורנו זאת לא דקלרציה אלא עבורנו זה חוק יסוד של מדינת ישראל.
סופה לנדבר: אני מבקשת ממך לא להקפיא את הצעת החוק ומצטרפת לדבריו של חבר הכנסת אמנון כהן.
סופה לנדבר: אם צריך להקים ועדה משותפת בהשתתפות פקידים בכירים של המשרדים השונים, כאלה שיש להם ידע שיצטרף לניסיון שלנו – לדבר הזה אנחנו מוכנים.
סופה לנדבר: אנחנו מוכנים להשקיע שעות ולהביא לכאן את נציגי ארגוני העולים כדי שיתרמו לעניין הזה.
מיכאל נודלמן: שמעתי אחד מנציגי משרד האוצר שאמר שהעלייה עולה כסף רב ואלה צלילים שלא נותנים הרגשה טובה.
מיכאל נודלמן: לכן אנחנו רוצים שיהיה חוק.
מיכאל נודלמן: אני מבין שחוק יסוד קשה להעביר, אבל חוק בצורת חוק יסוד, אפשר.
מיכאל נודלמן: אני מסכים אתך שקשה בחוק לנסח את כל הדברים כאשר העלייה מגיעה מהארצות השונות, אבל עקרונות צריכים להיות בחוק הזה ואנחנו עומדים על כך שהחוק יהיה.
ויקטור בריילובסקי: אנחנו יכולים לבדוק שוב את החוק הזה כך שנוכל לשמור את הגמישות הקיימת, אבל עם החוק הזה נוכל לבשר בשורה טובה לכל היהודים בכל העולם ולומר להם שזה דבר עקרוני למדינת ישראל.
צבי הנדל: בעצם הישיבה הזאת, אני מודה, לא התכוונתי להתקדם אלא רציתי ללבן את הסוגייה העקרונית.
צבי הנדל: מאחר שהחוק הוא חשוב וכולנו רוצים להיות שותפים, אני לא אקים ועדת משנה אלא אנחנו נשב על החוק במליאת הוועדה.
צבי הנדל: התכנסנו היום למעין ישיבת מעקב.
צבי הנדל: אנחנו עומדים היום בערך שנה אחרי האסון שקרה בדולפינריום, שהפך למעין סמל בים-האסונות, שאנחנו עוברים גם ברגעים האלה.
צבי הנדל: לפני אסון הדולפינריום ואחריו קרו הרבה אסונות, ומצאתי את הזמן הזה, בהמלצתו של ידידי, יורי שטרן, לעשות פסק זמן וחשבון נפש כדי לראות איפה אנחנו עומדים ומה היחס של המדינה כלפי הנפגעים.
צבי הנדל: אני רוצה לשמוע דיווח גם על אסון המטוס, שכנראה אינו אסון טרור, שנפל בדרכו לנובוסיבירסק;
צבי הנדל: לשמוע גם מאלה שצריכים לקבל את העזרה מהמדינה וגם ממשרדי הממשלה.
צבי הנדל: אני מקווה שנגיע לתוצאות, ונראה היכן יש לתקן.
צבי הנדל: אני כבר יודע על מקרים שבהם צריך לתקן.
צבי הנדל: אני רוצה להתחיל מאלה שאמורים לקבל את הסיוע ולשמוע היכן הדברים עומדים מבחינתם, אבל לפני כן נשמע את רות בר-און שעומדת בראש סל"ע, שנמצאת בקשר כמעט עם כולם, כדי לראות איך היא מתרשמת מהמציאות בכל הקשור לעולים הנפגעים בפיגועים, אלו דברים הם בסדר מבחינת המדינה ואלו נקודות אינן בסדר.
רות בר-און: נאבקנו שנים רבות ביחד כדי לראות את העליה מברית המועצות, וזכינו לראות את העלייה הזאת.
רות בר-און: כשנאבקנו ידענו שבתוך העליה הזאת יש אוכלוסייה מעורבת ושבעולם היהודי בתפוצות היום יש נישואי תערובת והתבוללות, ולקחנו את כל זה בחשבון כשנאבקנו להוציא אותם משם.
רות בר-און: לא נאבקנו כדי שהם יגיעו לכאן לפיגועים, אבל יש עולים שגורלם לא שפר עליהם, ונפגעו בפיגועים ובאסונות כמו אסון המטוס, בין אם זה פיגוע או לא פיגוע.
רות בר-און: השאלה שעומדת על הפרק עכשיו היא איך אנחנו פותרים את הבעיות שנמצאות בפינות, הבעיות שאינן המכלול.
רות בר-און: יש הרבה שיתוף פעולה של מוסדות, גם של הסוכנות היהודית, גם של הביטוח הלאומי, גם של משרד הקליטה, גם של משרד העבודה והרווחה.
רות בר-און: אנחנו מתעלים על עצמנו בשיתוף פעולה וברצון כן לפתור בעיות אבל נשארו פינות שהן פינות ללא חמלה, ולכן הייתי רוצה שתכירו פה שתיים מהנשים שבאו איתנו.
רות בר-און: אחת מהן היא ילנה סטריקובסקי, שבתה נהרגה באסון המטוס.
ילנה סטריקובסקי: אני מודה לכל מי שהשתתף במצב הטראגי שלנו.
ילנה סטריקובסקי: אלה הן הטרגדיות שמפרקות משפחות ושוברות את החיים, אבל חייבים להמשיך לחיות.
ילנה סטריקובסקי: הבת הגדולה שלי, רינה, היא זאת שנספתה באסון המטוס, והבת הקטנה יותר, בת 19, גם היא חיה פה.
ילנה סטריקובסקי: שתיהן היו סטודנטיות באוניברסיטת תל אביב, וכשהן היו יחד הייתי יחסית רגועה.
ילנה סטריקובסקי: אמנם הבנות שלי הן עצמאיות, אבל אחרי האסון כמובן שהיה מאוד קשה לבת הקטנה, אנסטסיה, והיינו צריכות להיות יחדבשנה הזאת אנחנו באמת יחד, הרגשנו את הצורך להיות אחת ליד השניה, ואני מאוד מאושרת על שהיא לא עזבה את הלימודים באוניברסיטה.
ילנה סטריקובסקי: הבעיה היא שאין לי מעמד פה.
ילנה סטריקובסקי: אני בעלת תואר שלישי, יש לי מקצוע ביד, אבל אני לא יכולה לעבוד כי אף אחד לא לוקח אותי בחשבון ברצינות כעובדת, היות ואין לי אזרחות ותושבות.
ילנה סטריקובסקי: אין לי ביטוח רפואי, ואין לי אפשרות לעזור לבת שלי.
רות בר-און: אנחנו פנינו למשרד הפנים בבקשה לדאוג לפחות לתושבות קבע.
יורי שטרן: דיברתי עם עורכי הדין שמטפלים במשפחות האלה.
יורי שטרן: יש 18 בקשות בסך הכל מאז אסון המטוס לתושבות או לאזרחות, ואף אחת מהן לא נענתה בחיוב על ידי משרד הפנים.
יורי שטרן: רוב הבקשות באות מאנשים שלא נותרו להם הרבה קרובי משפחה, אבל כולן נדחו.
רות בר-און: אני רוצה להסביר, שהיא קיבלה ארבע הצעות עבודה, אבל אף אחד לא יקח אדם עם תואר שלישי לעבודה, כשיש לו רק אשרת תייר.
אנה וישביין: אני נפגעתי בפיגוע במלון "פארק" בנתניה, ועכשיו אני משותקת בחצי גוף.
אנה וישביין: אני זקוקה לאמא שלי, כי היא גם מטפלת בילד הקטן שלי, בן שנה וחצי, בזמן שאני נמצאת בשיקום בתל השומר.
אנה וישביין: לכן כתבנו מכתב למשרד הפנים, אבל קיבלנו תשובה שלילית.
אנה וישביין: עכשיו יש לה אשרת תייר.
אנה וישביין: מכתב לראש הממשלה, וקיבלנו הבטחה למתן תושבות קבע לאמי.
אנה וישביין: שבוע לאחר מכן, אתמול, קיבלנו תשובה שהיא תוכל לקבל רק ויזה לשנה, ואולי לאחר מכן תקבל תושבות קבע.
חיים צ'סלר: אני מברך את יושב ראש הוועדה על היוזמה.
חיים צ'סלר: לוועדה הזאת יש משקל לא קטן בטיפול בנפגעים הרבים של העליה החדשה שזה מקרוב באה, שמשלמת מחיר כבד.
חיים צ'סלר: הנפגעים מהאוכלוסייה הזאת מהווים, לצערי הרב, אחוז הרבה יותר גבוה מהאחוז שהאוכלוסייה הזאת מהווה בארץ, משום שמדובר באוכלוסייה חלשה, שמשתמשת באמצעי תחבורה ציבוריים.
חיים צ'סלר: הרשויות הממלכתיות עושות כל מאמץ לסייע להן, והסוכנות היהודית, שהיא ארגון יהודי בינלאומי, רואה את הסיוע להם כעניין מרכזי במדיניות שלו.
חיים צ'סלר: כגזבר הסוכנות היהודית חשבתי שאנחנו בסוכנות חייבים לעשות מאמצים חשובים כדי להקל על הציבור שנפגע.
חיים צ'סלר: אני מאוד מברך את הפעולות של סל"ע ואת רות בר-און, שמכהנת בתפקיד שבעבר אני כיהנתי בו.
חיים צ'סלר: אני חושב שהיא הצליחה להפוך ארגון שפעם עסק בפתיחת השערים בברית המועצות לשעבר לארגון שמסייע לעולים.
חיים צ'סלר: אנחנו נאבקנו על פתיחת השערים, רות בר-און נאבק עכשיו בפתיחת הלבבות של העולים, ואני מברך על כך.
חיים צ'סלר: בתקציב המועט שיש לסל"ע, אני חושב שהיא עושה עבודה נהדרת.
חיים צ'סלר: בסוכנות היהודית, שזה הארגון המרכזי שמסייע בעליית היהודים לארץ ואחר כך בסיוע ראשוני בארץ, יש לנו יכולות הרבה יותר גדולות מאשר לסל"ע, אנחנו משתדלים לסייע בתחומים הבאים; הקמנו קרן לנפגעי טרור, המיועדת לכלל אזרחי המדינה, כשהסיוע ניתן בערכים כספיים גבוהים בדרך כלל.
חיים צ'סלר: אנחנו גם עוזרים באמצעות נוהל החרום, בעיקר לעולים חדשים.
חיים צ'סלר: הקרן לנפגעי טרור, שהוקמה ב- 26.02.02, במיוחד לאחר הפיגוע בדולפינריום, סייעה עד היום למאה בתי אב בסכום כולל של למעלה מ-4 מיליון שקלים.
חיים צ'סלר: מתחילת מהומות הדמים מספטמבר 2000 עד היום סייעה הסוכנות היהודית במסגרת נוהל החרום בסכום של 430,000 שקל ל- 54 משפחות נפגעי טרור.
צבי הנדל: תן לנו דוגמא על פי אלו קריטריונים אתם מחלקים.
חיים צ'סלר: לנפגעי הדולפינריום הסוכנות היהודית הגישה בדולרים סיוע של למעלה מ- 82,000 דולר למשפחות, שזה למעלה מ-400 אלף שקל.
חיים צ'סלר: לנפגעי האסון הנורא של התרסקות המטוס הסיבירי הסוכנות היהודית סייעה בקרוב ל- 28,000 דולר.
חיים צ'סלר: סך הכל: 111,000 דולר, לכל משפחה בהתאם לקריטריונים שהעמדנו בפנינו.
חיים צ'סלר: מכיוון שמדובר על סכומי כסף שמגיעים מתנדבים מארצות הברית ומשאר העולם, העמדנו בראש הקרן הזאת את השופט לינדנשטראוס, שופט בית המשפט המחוזי בחיפה, כדי שכל הקריטריונים יהיו אובייקטיבים.
חיים צ'סלר: הנהלת הקרן מורכבת כולה משופטים, אנחנו ביקשנו מנשיא בית המשפט העליון אהרון ברק לשחרר את מר לינדנשטראוס לצורך העניין הזה ואנחנו שמחים שכך נעשה.
חיים צ'סלר: אני יכול להתחייב פה בפני היושב ראש ובפני עם ישראל שהסוכנות היהודית תמשיך ותסייע למשפחות נפגעי הטרור, והלוואי ולא יהיה עוד צורך בזה.
חיים צ'סלר: אנחנו מרגישים חובה עליונה לנסות לעמוד לימינם בשעה הקשה הזאת, כשחלק מהמשפחות רוצות שיבואו הנה אמא או אבא, או אח או אחות, או בן.
חיים צ'סלר: מדובר כאן במקרים הומניטריים מהדרגה הראשונה, ובעניינים האלה אנחנו מסייעים ללא חשבון, גם במקרה של המטוס הסיבירי שאני בעצמי נסעתי עם המשפחות למקום האירוע על מנת לעזור להם במקום.
חיים צ'סלר: משמעות הסיוע פה היא לא רק בטפיחה על השכם אלא בסיוע כספי שהוא החשוב.
חיים צ'סלר: באותו זמן כיהן סגן השר יורי שטרן שעמד יחד אתי ועם המשפחות בתקופה מאוד קשה.
חיים צ'סלר: אני חושב שהסיוע המורלי הוא חשוב, אבל הסיוע הכספי לא פחות.
חיים צ'סלר: ברשותך, כבוד היושב ראש, אני רוצה לבקש מעדנה שקלים, שהיא בעצמה עולה, שתאמר מספר מלים על המקרה שלה.