GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
סלי מרידור: עם כל העבודה הטובה שלנו, עולה חדש פוטנציאלי, אם הוא יכול, והוא בדרך כלל יכול, מרים טלפון או כותב מכתב לאיש שבארץ שהוא סומך עליו ומכיר אותו, כי הוא מאותה עיר שלו, מאותה משפחה שלו, ומאותו מקצוע שלו, והתפקיד שלנו הוא להקל את החיבור הזה, כי ככל שאנשים יקבלו יותר תשובות ישירות, נכונות ומדויקות, הסיכוי שהם יקבלו החלטה לעלות הוא יותר גדול.
סלי מרידור: אנחנו נקיים ישיבה ונכלול בה את הענין של ההסתייעות בארגוני העולים לצורך עידוד העלייה בתוכנית שאנחנו עושים עכשיו מול מדינות ברית-המועצות לשעבר, ואני מקווה שנוכל לפתור חלק מהבעיות, אם לא את כולן.
סלי מרידור: עלו פה רעיונות לגבי תוכניות חדשות.
סלי מרידור: הוזכרו שני דברים.
צבי הנדל: הזכרת בתחילת הסקירה שלך את מכון לב.
סלי מרידור: אגב, זה לא אומר שיותר התקבלו למכון, אבל זה אומר שיותר פנו, מה שמצביע על הענין הגובר.
סלי מרידור: עלו פה שני רעיונות שאני חושב ששניהם ראויים לקידום.
סלי מרידור: אחד, נושא של עלייה קהילתית עם אפשרות לרכוש קרקע במחירים מוזלים, והאפשרות לרכוש קרקע באופן שבו קבוצה יכולה, לדור הראשון של העולים, ליצור איזו שהיא תחנת ביניים, ואנחנו רואים שהעולים עושים את זה בכל מקרה.
סלי מרידור: אנחנו רואים איפה מתרכזים בסוף היהודים שעולים מדרום אפריקה.
סלי מרידור: אנחנו רואים איך יהודים שעולים מברית-המועצות וממקומות נוספים מתרכזים בקשר שכונתי מסוים.
סלי מרידור: אז במקום לעשות את זה בצורה שהיא נגד הזרם, יכול להיות שנכון למצוא מקום ולעשות את זה עם הזרם.
סלי מרידור: אני יודע שהיו לבטים גדולים, שלחלק מהם הייתי שותף בעבר, שאנחנו נעשה 'הולכים נגד האתוס של כור היתוך' שאנחנו מאפשרים את זה.
סלי מרידור: אני חושב שנכון להעריך שהילדים והנכדים של העולים האלה יהיו חלק אינטגרלי מהחברה הישראלית.
סלי מרידור: אני חושב שראוי לבחון את זה.
סלי מרידור: זה מצריך עבודה משותפת עם מנהל מקרקעי ישראל.
סלי מרידור: צריך להביא בחשבון שדרושה פה חשיבה יצירתית לגבי הדרך שבה עושים את זה ולגבי מחיר הקרקע, משום שבסופו של דבר זה נכון שיהודי דרום אפריקה יש בהם נטייה להתקבץ במסגרת אנגלו-סכסית בדור הראשון, אבל צריך להביא בחשבון שיהודי שיוצא היום מדרום אפריקה ועוזב בית גדול מאד על קרקע, הוא מוכר את הבית הזה במספר עשרות אלפי דולרים.
סלי מרידור: נניח שיש לו דרך חוקית להוציא את הכסף הזה החוצה, עדיין אין אפשרות עם הכסף הזה לרכוש כאן שום דבר שהוא אקוויוולנטי לחצי ממה שהיה לו שם, וצריך להביא את זה בחשבון.
סלי מרידור: נושא שני שעלה, שלדעתי הוא רב-חשיבות, הוא הנושא של תוכניות לימודים בארץ לבוגרי תיכון, תלמידי אוניברסיטה.
סלי מרידור: אני חושב שאנחנו צריכים ליצור נורמה בעולם היהודי שמי שמסיים תיכון עושה שנת לימודים בארץ.
סלי מרידור: זה קיים בצורה רחבה מאד בעולם האורתודוכסי.
סלי מרידור: אני רוצה שתדעו שבעולם האורתודוכסי כמעט כל צעיר וצעירה יהודים שמסיימים בית-ספר תיכון הולכים לשנת לימודים בארץ, אם זה בישיבה או בתוכנית מיוחדת, או באוניברסיטה, וצריך להרחיב את הנורמה הזאת לכל העולם היהודי.
סלי מרידור: זה לא רק כסף, זו גם שאלה של נורמה תרבותית-קהילתית, אבל זה גם סיוע חומרי.
סלי מרידור: מדינת ישראל חייבת, לדעתי, לראות בדבר הזה אתגר ראשון במעלה, משום שנוער יהודי שיבוא לארץ בגיל שבו הוא מעצב את האישיות שלו לא רק לעשרה ימים או שבועיים אלא לשנת לימודים, חיים, מגורים, התנסות מקצועית בארץ, הוא הפוטנציאל לעתודה הגדולה ביותר שלנו, גם לעלייה וגם לעתיד הקיום היהודי ולתמיכה היהודית העולמית במדינת ישראל.
סלי מרידור: דבר אחרון שהייתי רוצה לציין, ברשותכם, נוגע לסוגייה של גרמניה.
סלי מרידור: הוא לא עלה בשאלות אבל אני רוצה בכל-זאת לציין אותו.
סלי מרידור: אנחנו מגבירים את הפעילות בקרב הקהילה הגדלה של המהגרים היהודים מברית-המועצות לשעבר לגרמניה.
סלי מרידור: אנחנו מתקרבים שם כנראה ל-100,000 יהודים.
סלי מרידור: אני סבור שהנושא הזה הופך להיות נושא בעל משמעות אסטרטגית ואני חושב שמדינת ישראל צריכה לנקוט עמדה, והמקום שבו ראוי שיהודים ייקלטו – אם הם מחליטים מרצונם לעזוב מדינה כלשהי – הוא מדינת ישראל.
סלי מרידור: זה צריך להיות הקו הבסיסי של המדיניות הציונית של המדינה שלנו.
סלי מרידור: כמו שפעלנו לפני 12 – 13 שנים בתיאום עם הקהילה היהודית בארצות-הברית ועם הממשל האמריקאי כדי להבטיח שהיהודים שיוצאים מברית-המועצות עם נפילת השערים יבואו לארץ ברובם המכריע, לדעתי צריך לשקול מה יש לעשות מול גרמניה כדי למנוע מצב שמכל הארצות בעולם תהיה זו דווקא גרמניה שמפתה יהודים לא לעלות לישראל.
סלי מרידור: אני מקווה שהוועדה הזאת והגורמים השונים במדינה יתנו את הדעת על כך, משום שזה כבר לא טפטוף, זאת כבר סוגייה בעלת משמעות אסטרטגית.
צבי הנדל: נקראנו לוועדה הזאת בגלל כתבה בעיתון.
צבי הנדל: אני מאוד רוצה להאמין שמה שכתוב בה אינו נכון, אבל כדי להאמין לזה אנחנו צריכים לדון היום, ולראות מה קורה עם חייל בודד ללא משפחה; איך צה"ל רואה את הדברים, היכן צה"ל מלווה אותו והיכן לא, האם תמיד צה"ל יודע שהחייל הוא בודד וכו'.
רוני קלינסקי: (בעזרת שקופיות) עולים חדשים בצה"ל מהווים קטגוריה אחת, חיילים בודדים מהווים קטגוריה אחרת, ומובן שיש חפיפה בין שתי הקבוצות.
רוני קלינסקי: חייל בודד הוא חייל שבדרך כלל אין לו משפחה בארץ, אף על פי שיש גם הגדרות של חיילים שהם זכאי סיוע וזכאי תשמ"ש – תשלומי משפחה; מדובר בחיילים שמוגדרים כבודדים, אך בכל זאת יש להם כאן משפחה; אח, סבתא וכד'.
רוני קלינסקי: בצה"ל יש בסף הכל כ- 8,000 חיילים בודדים, מתוכם כ- 1,400 חיילים בודדים שהם עולים חדשים.
רוני קלינסקי: מעבר להם יש חיילים בודדים שהם ילידי הארץ, חיילים בודדים שהוריהם בשליחות בחו"ל וחיילים בודדים שהתנתקו מהמשפחה מסיבות שונות.
רוני קלינסקי: לבודדים באופן כללי יש זכויות של סיוע בכל מיני תחומים; יש סיוע כספי ופתרונות מגוונים לגבי לינה, כשהפתרון המוצלח ביותר הוא דירות האגודה למען החייל.
רוני קלינסקי: בדירה כזאת מתגוררים מספר חיילים, והם לא נדרשים לשלם דבר.
צבי הנדל: אתה למעשה אומר שחייל בודד מקבל דיור וכסף נוסף, מעבר למקובל.
רוני קלינסקי: כן.
רוני קלינסקי: הם מקבלים גם הוצאות אחזקת-דירה, ויש אפשרות לגור בדירה כזאת גם בקיבוץ.
רוני קלינסקי: כלומר, מי שלא רוצה לגור בדירות האגודה למען החייל, לא בבתי החייל ולא בקיבוצים, יכול לקבל השתתפות בשכר דירה.
רוני קלינסקי: בנוסף לזה יש רשימת הטבות נוספות לעולים חדשים כמו מימון טיסה לביקור הורים, כרטיס חיוג בינלאומי, חבילות שי ביום העצמאות וכו'.
רוני קלינסקי: מדי חודש חייל בודד מקבל בין 400-200 ש"ח בנוסף לכל מה שהזכרתי ובנוסף למשכורת הבסיסית, וחיילים שמשרתים ביחידות קרביות מקבלים עוד סכום של 130 ש"ח או 260 ש"ח, כי הם לא יכולים לעבוד למחייתם.
צבי הנדל: האם מאפשרים לחיילים לעבוד?
רוני קלינסקי: אם הם משרתים ביחידות פתוחות, בין 17:30-08:00, יש פתיחות רבה מאוד לאשר לעולים חדשים לעבוד.
צבי הנדל: אני מבין שאתם עוזרים אם המצב המשפחתי אינו טוב.
רוני קלינסקי: אנחנו משתדלים לתת הטבות לטובת המשפחה, כדי שהחייל יוכל לשרת נאמנה.
רוני קלינסקי: מעבר לזה, הממוצע של הסיוע הוא בין 3,000-1,500 ש"ח.
רוני קלינסקי: מצד שני, הם לא מקבלים תנאי מגורים, כפי שמקבלים החיילים הבודדים.
רוני קלינסקי: גם חיילים נשואים מקבלים עזרה, ואנחנו נותנים מענקים והלוואות גם לחיילים נזקקים.
רוני קלינסקי: בעניין זה לא אנחנו לא עושים הפרדה בין הקטגוריות השונות, ונותנים למפקדים להפעיל שיקול דעת אישי.
רוני קלינסקי: מפקדים מקבלים אפשרות לעזור בדרכים שונות לחיילים, כמו תלוש של 600 ש"ח שהם יכולים לתת לחיילים שיוצאים הביתה.
רוני קלינסקי: יש עוד סוגי סיוע לחיילים בודדים, שהם שווי כסף, ולעולים חדשים אנחנו מסייעים בקורסים לקראת שחרור כמו קורסי הכנה לפסיכומטרי, לימוד נהיגה וקורסי הכנה לבגרות.
צבי הנדל: מכיוון שהסכומים הם מאוד קטנים ומדודים, נושא הדיור הוא מאוד משמעותי, ולכן חשוב לי לדעת אם העזרה שלכם "מכסה" את כל שכר הדירה.
רוני קלינסקי: אם שלושה חיילים מתארגנים יחד, בדרך כלל העזרה תממן את כל שכר הדירה.
רוני קלינסקי: אני רוצה להוסיף, שלגבי העולים החדשים, עוד לפני גיוסם לצבא אנחנו מנסים לפתור את הבעיות שלהם, דוגמת המסמכים השונים והאישורים.
רוני קלינסקי: אנחנו רוצים שכשהם יתגייסו, כל המסמכים שלהם יהיו מסודרים.
יוסף רוזן: חייל בודד מקבל מצה"ל פעמיים שכר טוראי, כלומר 321 ש"ח כפול שניים.
יוסף רוזן: משרד הקליטה בא ומשלים עוד משכורת נוספת של 321 ש"ח.
יוסף רוזן: בנוסף לזה, החייל יכול לפנות לבנקים למשכנתאות לקבלת סיוע של עוד 450 ש"ח חודשיים בעניין של שכר דירה.
אלי פדה: במשרד העבודה אין סידור מיוחד לחיילים, אבל כל הנזקקים, וביניהם חיילים, מקבלים עזרה על פי קריטריונים.
פנינה אילתי: בביטוח לאומי אין מענה בחוק, כי כתוב שלא מקבלים אדם המשרת שרות סדיר בצה"ל.
צבי הנדל: הרושם שמתקבל אצלי הוא שיש המון תשומת לב, ויודעים מי חייל בודד ומי חייל במצוקה.
צבי הנדל: יש מערך שמזהה אותם, ומסוגל למפות את מי שנמצא בצרות.
צבי הנדל: על פי המספרים שקיבלתי פה יש גם תשומת לב למגורים ולחיילים בודדים שהוריהם בחו"ל.
צבי הנדל: כלומר המערך מאורגן, אבל יש לי בעיה עם גובה הסכום.
צבי הנדל: טענו פה שהחייל הבודד מקבל פעמיים 321 ש"ח מהצבא, ועל זה יש תוספת של עוד 321 ש"ח.
צבי הנדל: אם זה נכון, יש פה שיפור, כי זה בנוסף לשכר הדירה, לשכר הרגיל ולצ'ופרים.
רוני קלינסקי: לא, זה כולל את השכר הרגיל.
מרינה סולודקין: אני שמחה שמבחינה מערכתית עניין החיילים הבודדים מסודר.
מרינה סולודקין: אתה הדגשת בצדק שהסכומים מאוד קטנים, ואפילו אלינו מגיעות לפעמים בקשות לעזרה, ואנחנו עוזרים.
מרינה סולודקין: לפעמים במסגרת בקשות של חיילים בודדים עם שתי אזרחויות לצאת לחו"ל כדי לראות את הוריהם, מתברר, כשהם כבר שם, שהם צריכים לשרת בצבא של מדינות המוצא, והם לא מורשים לחזור ארצה על ידי אותן מדינות.
מרינה סולודקין: לדעתי, דרך הסוכנות צריך לדאוג שההורים שלהם יגיעו לכאן, ולא שהם יטוסו.
מרינה סולודקין: קיבלתי עשרות מקרים של חיילים בודדים, שמדינות המוצא שלהם לא נותנות להם לצאת.
סופה לנדבר: זאת לא תעודת כבוד למדינת ישראל ולצבא שלנו, שחיילים בודדים מחפשים אוכל בפחי זבל.
סופה לנדבר: כנציגת פורום של ארגונים וולנטריים למען יוצאי ברית המועצות אני יכולה להגיד לך שאנחנו עוזרים לחיילים בודדים, אבל קשה לנו, כי אנחנו לא נתמכים על ידי מדינת ישראל.
סופה לנדבר: הסכומים שניתנים לחיילים הם מאוד נמוכים, ולא מספיקים אפילו לצרכים המינימליים שלהם.
סופה לנדבר: איך זה שכשמשחררים לשבת לא בודקים מה הם אוכלים ואיפה הם נמצאים?
סופה לנדבר: הכתבה הזאת משקפת רק חלק מהמצב החמור, ואנחנו קוראים לממשלת ישראל ולשר הבטחון לבדוק שוב את מצב החיילים הבודדים, ולתת להם סיוע.
סופה לנדבר: מגיעות אלינו המון פניות, ואני רוצה לספר על אחת מהן.
סופה לנדבר: יש בחורה בודדה בבת-ים שאמה נפטרה מסרטן.
סופה לנדבר: היא מקבלת 700 ש"ח, וזה לא מספיק לה אפילו לשבוע.
סופה לנדבר: למזלה היא משרתת בקופת חולים, והאנשים שם עוזרים לה.
סופה לנדבר: היא משרתת במדינת ישראל, לכן היא צריכה לקבל מהמדינה.
סופה לנדבר: גם החיילים משרתים את המדינה, ולא ייתכן שהמצב יצטייר באור ורוד, כשהוא כל כך שחור.
סופה לנדבר: אני דורשת שלפני שמשחררים לסוף השבוע, שיוודאו מה מצב החיילים.
ויקטור בריילובסקי: אני מאמין שההטבות האלה קיימות, אבל לא קל להגיע אליהן במציאות הקיימת.
ויקטור בריילובסקי: לכן יש חיילים חסרי בית וחיילים שצריכים לחפש אוכל בפח.
ויקטור בריילובסקי: אם קל היה לקבל את כל ההטבות שהוזכרו כאן, בכלל לא הייתה נוצרת בעיה.
צבי הנדל: לגבי עניין שמוזכר בתחילת הכתבה, האם יכול להיות שיש חיילים שנשפטים, ואין מתרגם במשפט?
צבי הנדל: אם כן, ברור שזה מצב לא תקין.
צבי הנדל: תענה על כך בהמשך.
מילה סמיחוב: ה"פורום הציוני" הוא ארגון שעובד עם עולים חדשים, ואנחנו מקבלים המון פניות מהשטח.
מילה סמיחוב: מתברר לנו, שלא כל החיילים הבודדים יודעים מה מגיע להם, ולכן הם נכנסים לחובות.
מילה סמיחוב: מעבר לזה, להרבה מהחיילים אין אפילו כסף לביגוד אזרחי.
מילה סמיחוב: אני גם יודעת שלא כל החיילים מקבלים את ההטבה של כרטיס הטיסה.
מילה סמיחוב: אולי המקורבים מקבלים אפשרות, אבל לא כולם.
מילה סמיחוב: בעניין הכסף לשכירות, יש מקרים שקשה לחיילים לגור יחד, כי הם נמצאים יחד גם בבסיס וגם מחוץ לבסיס.
צבי הנדל: כן, אבל יש עניין של תקציב ועוד אפשרויות שהחיילים יכולים לנצל.
אלי פדה: דובר פה רבות על המצוקות הכלכליות, אבל לא פחות חשובות מזה הן המצוקות החברתיות-פסיכולוגיות.
אלי פדה: אנחנו מקימים ארגון שנקרא "אחים בוגרים", ואולי ביוזמה של משרד הבטחון או גוף אחר נוכל להקים ארגון שימצא משפחות מאמצות לחיילים האלה.
אלי פדה: המשפחות יהנו מזה, והחייל יתאקלם בארץ יותר בקלות.
עפרה פרידמן: בבדיקה שעשיתי אצלנו במערכת גיליתי, שיש קשר ישיר של צה"ל ונושא החיילים הבודדים.
עפרה פרידמן: מעבר לזה, הסוכנות היהודית עושה פרוייקט חד-שנתי בליל הסדר עם משפחות של עולים.
יוסף רוזן: אנחנו נותנים סיוע לחיילים הבודדים ולחיילים העולים, ולעתים אין חפיפה בין קבוצות הזכאות שלנו לבין אלה שצה"ל מגדיר; אצלנו ברשימות, למשל, מופיעים כ- 200 חיילים, ובצה"ל כ- 300.
יוסף רוזן: המסר הוא שכל מי שמזהה חייל, חייב להופיע במשרד הקליטה, כי מצב זה גורם לבעיות רבות.
יוסף רוזן: לגבי הסכומים עצמם אני יכול לומר, שיש הרבה חיילים בודדים עולים שמעבירים את כספם למשפחה.
יוסף רוזן: הפלאפון מהווה הוצאה גבוהה, כשאנחנו לא לוקחים אותה בחשבון, והוצאות של חייל קרבי יכולות להגיע גם ל- 3,000 ש"ח בחודש.
יוסף רוזן: כלומר יש בעיה, וחייבים לדעת מהן הפרופורציות של הדברים.
ניר גילמן: אני עליתי ארצה לפני כשש שנים, ושרתי כחייל בודד בצה"ל.
ניר גילמן: לפני הגיוס שלי דאגתי לבדוק את כל מה שמגיע לי, ובקורס הכנה ליח"ש הבנתי מהן כל זכויותי כחייל בודד.
ניר גילמן: למרות זאת, יש מסה של מידע, ולא תמיד הכל נקלט.
ניר גילמן: אני בטוח שיש הרבה חיילים שלא יודעים מהן זכויותיהם, ומש"קיות הת"ש צריכות לדאוג לכך.
ניר גילמן: רוב העולים שמגיעים אליי מסתדרים פחות או יותר, אבל לפעמים יש מצבים לא פשוטים.
ניר גילמן: אני חושב, שצריך לדאוג שבכל יחידה יופצו זכויות החיילים והדרך להשיג אותן.
ניר גילמן: העניין הזה צריך להיות מופץ בכל השפות, וזה ניתן לביצוע.
רוני קלינסקי: כפי שציינתי, אנחנו נותנים עוד לפני הגיוס את כל המידע על הזכויות, והחומר מתורגם לרוסית ואמהרית.
רוני קלינסקי: אנחנו גם מהדקים את הקשר עם ארגוני הנדבות למיניהם.
רוני קלינסקי: שנת 2002 היא שנת קליטת עליה בצבא, והרמטכ"ל בחר לעשות את ליל הסדר המרכזי של צה"ל עם עולים חדשים בודדים.
רוני קלינסקי: הזמנו 400 עולים חדשים בודדים למלון "דיוויד אינטרקונטיננטל" ליומיים, לאירוע שהיה מאוד מרגש ומכובד להם וגם לנו.
רוני קלינסקי: הרמטכ"ל גם פגש עולים חדשים ב"הבימה" במפגש של שאלות ותשובות בנושאים שונים.
רוני קלינסקי: מכל זה ברור, שלא צריך לקרות שום מצב שבו לא יהיה לחייל איפה לגור.
רוני קלינסקי: אנחנו משתדלים לעזור בכל הדרכים שרק ניתן, גם לא דרך המנגנונים המקובלים, וכך למשל נותנים סיוע לחייל במצוקה, שהוא לאו דווקא בודד או עולה חדש.
רוני קלינסקי: בגלל הרצון הזה הפתרונות אינם תמיד בירוקרטיים.
סופה לנדבר: חסר לי כאן היום המפגש עם אותם חיילים, וחבל שהם לא הובאו לכאן.
סופה לנדבר: אני מאוד רוצה לצאת לבסיס כדי להיפגש איתם ולשמוע אותם.
צבי הנדל: קודם כל אני מבקש שתוודא שאכן המידע זמין, כי זה העניין הכי חשוב, לדעתי.
צבי הנדל: אם אנשים יודעים, כבר 90% מהבעיות יפתרו.
צבי הנדל: מעבר לזה, כדאי לרענן את הנושא בקרב כל המפקדים הרלוונטיים, ומדי פעם להפיץ חוזרים של רענון.
צבי הנדל: האם יש תרגום במשפטים?
צבי הנדל: אני רוצה שתעשו על זה עבודת מטה, כי לא ניתן לשפוט אדם שלא יודע על מה מדברים איתו.
צבי הנדל: אנא תודיעו לנו מהן מסקנותיכם.
צבי הנדל: אני מציע לסוכנות, מאחר שהם אמונים על נושא ההובלה האווירית, לשלב ידיים עם הצבא בנושא של ביקורי הורים-ילדים, וליצור יחד תכנית משותפת.
צבי הנדל: כולנו נמצאים בחוסר כספי, ושידוך כזה יוכל לפתור את העניין הזה.
צבי הנדל: לגבי המשפחות המאמצות, אני מציע שתעזרו או בנו או בארגוני עולים ישירות.
צבי הנדל: ארגוני העולים וגם אנחנו יכולים לעזור בזה.
צבי הנדל: אולי אפשר אפילו לעשות השתלמויות פעם בכמה זמן לאנשים מרכזיים…
רוני קלינסקי: זה מתבצע.
רוני קלינסקי: כל המפקדים בצבא עוברים ימי עיון על קליטת עליה וכל מה שקשור לנושא.
רוני קלינסקי: זה מתקיים כל הזמן בכל סגלי הטירונים ובכל סגלי בסיסי ההדרכה.
רוני קלינסקי: הרמטכ"ל אסף את כל פורום מטה כללי ברמת האלופים ליום עיון כזה, עשינו את זה לא מזמן לכל הקצינים הבכירים, ותוך חודש וחצי יתקיים יום כזה לכל המפקדים הבכירים.
צבי הנדל: שני הדברים שאנחנו דנים בהם פה מקודשים; צה"ל וקליטת העליה.
צבי הנדל: לכן אנחנו מצווים לעשות מעל ומעבר, ואסור שיהיו פיקשושים.
צבי הנדל: תשומת הלב היא כאן מילת המפתח.
צבי הנדל: ----------------------------
צבי הנדל: כשבאתי לכנסת התעניינתי מה כוחה של הכנסת.
צבי הנדל: הבנתי שתפקידה העיקרי הוא בחקיקה.
צבי הנדל: אחר-כך כן מבצעים את החוק, או לא, כי במדינה שלנו גם חוק הוא רק המלצה.
צבי הנדל: בין השאר אמרו לי שחלק מהרספקט של משרדי הממשלה לכנסת – שאני לא יודע אם הוא קיים היום – ושל חלק מהתקשורת, הוא עצם כוחה, ואז אם אתה אומר שאתה הולך לקיים דיון בנושא מסוים, מתחילה התרוצצות ובדרך כלל הדברים בחלק מהמקרים מסתדרים, במקרה שקיימת את הישיבה.
צבי הנדל: מאחר שאני חשבתי שהרספקט לכנסת די נעלם, כפי שכולכם יודעים, חשבתי שהקטע הזה גם הוא נעלם.
צבי הנדל: אבל אתמול, כשהתקשר אליי סגן שר הקליטה יולי אדלשטיין, ואמר לי שהדברים בנושא קמ"ע הסתדרו, אמרתי לעצמי: ברוך השם שהרספקט לכנסת חזר.
צבי הנדל: הודענו שאנחנו עומדים לקיים דיון, וכמו שלימדו אותי כשהייתי צעיר, זה עובד גם היום.
צבי הנדל: זו בשורה טובה, כי רספקט לפרלמנט זה דבר חשוב, לשלטון תקין בדמוקרטיה.
צבי הנדל: אני שמח לעצם הענין, אבל כדי להיות בטוח שהכל מסודר נמצאים פה כל הנוגעים בדבר ואנחנו נשמע את כל הפרטים.
צבי הנדל: אני מציע שנשמע את המוזמנים, לפי סדר.
צבי הנדל: תחילה נשמע את נציג משרד הקליטה עמרי אינגבר.
עמרי אינגבר: תוכנית קמ"ע מבחינה תקציבית נבנתה על-ידינו בקונספציה להעסקה של 500 מדענים.
עמרי אינגבר: בפועל יש פחות מדענים בקמ"ע, אבל יש עדיין די הרבה מדענים בתוכנית גלעדי, וכל זה צריך היה להתכנס בהיקף תקציבי שווה-ערך ל-500 משרות של מדענים בקמ"ע.
עמרי אינגבר: בתקציב 2002 הוטל על המשרד קיצוץ בכל הסעיפים ולמעשה התקציב שפורסם בחוק התקציב – 69 מיליון שקל – מספיק ל-450 משרות בלבד, וזה שורש הבעיה.
עמרי אינגבר: בהסכם שגובש בתוך הקואליציה אגב העברת התקציב סוכם להחזיר את אותו קיצוץ של שמונה מיליון שקל במהלך השנה למשרד הקליטה, ויש על כך מכתב מגבה שחתום עליו מנכ"ל משרד האוצר שמופנה לסגן השר חבר-הכנסת יולי אדלשטיין, שאומר שבמהלך השנה האוצר יחזיר למשרד הקליטה שמונה מיליון שקל.
עמרי אינגבר: זאת אומרת, האוצר לא מתכחש לזה.
עמרי אינגבר: הבעיה היא שבאנו אל הדרגים המקבילים אלינו באוצר והם אמרו: זה נכון, אבל מהלך השנה זה לא מחר בבוקר.
עמרי אינגבר: מהלך השנה זה כאשר תיווצר לנו רזרבה ואז נשלם את הסכום הזה מתוך הרזרבה.
עמרי אינגבר: מאחר שתוכנית קמ"ע היא תוכנית רב-שנתית, יש לנו התחייבויות בהיקף די גדול משנה קודמת, שעד שלא עושים העברה משנה לשנה, הן יושבות על התקציב של השנה השוטפת.
עמרי אינגבר: ההתחייבות בתוכנית קמ"ע היא בהיקף של 31.5 מיליון.
עמרי אינגבר: קיבלנו מקדמה בסכום של 23 מיליון וחסרים לנו עוד 8.5 מיליון שקל.
עמרי אינגבר: זאת אומרת, שני המספרים האלה יחד – 16.5 מיליון – כרגע חסרים בתקציב ומביאים אותנו למצב שאנחנו, משרד הקליטה, לא יכולנו לחדש התחייבויות להעסקת המדענים באוניברסיטאות ובמכוני המחקר, כאלה שחידוש המועד נפל או בסוף שנה קודמת או בתחילת שנה זו.
עמרי אינגבר: עד לרגע זה בתוכנית קמ"ע יש בסך הכל 431 מדענים.
עמרי אינגבר: בחציון הראשון היו צריכים לחדש חוזים ל-68 מדענים ובחציון השני ל-58, כאשר ל-18 מדענים כבר חידשנו את החוזה.
עמרי אינגבר: כלומר, צריך לחדש את החוזה ל-50 מדענים עד סוף יוני השנה.
עמרי אינגבר: בתוכנית גלעדי יש, נכון לנקודת הזמן הנוכחית, 82 מדענים, מתוכם 37 שמועמדים במהלך השנה הזאת להיבחר לקמ"ע.
עמרי אינגבר: משרד הקליטה סיכם עם האוצר שעד שהאוצר יתארגן המשרד יצביע על תקציב ממקורותיו שיינתן לתוכנית הזאת כמקדמה כדי שנוכל להמשיך ולהאריך את החוזים של המדענים שלפחות בחציון הראשון צריך לחדש להם אותו, ולכן המשרד הצביע על מקורות לשמונה מיליון שקל וזה עבר חתימה של כל הדרגים באוצר, ועד כמה שאני הבנתי ועדת הכספים צריכה לדון על כך.
צבי הנדל: אתמול זה עבר בוועדת הכספים.
עמרי אינגבר: זה לא עבר אתמול בוועדת הכספים.
עמרי אינגבר: זה בין הנושאים שצריכים להיות נדונים ביום שני הקרוב.
עמרי אינגבר: ברגע שזה יעבור אנחנו נוכל לשחרר לפחות את כל החציון הראשון.
עמרי אינגבר: אני לא יודע אם עד 30 ביוני, אבל עד 31 במאי נוכל לשחרר ולפתור את הבעיה.
עמרי אינגבר: יושב כאן מנכ"ל משרד הקליטה והוא יוכל להשלים.
רונן פלוט: אנחנו מודאגים מאד מהמצב שנוצר.
רונן פלוט: אתמול הייתי אורח של נשיא הטכניון בחיפה בביקור שתוכנן לפני חודש וחצי.
רונן פלוט: במקרה גם יצא כך שזה מוסד להשכלה גבוהה היחידי שהוציא מכתבי פיטורין לחמישה מדענים.
רונן פלוט: בעת הביקור פניתי אליו וביקשתי לבטל את מכתבי הפיטורין, ואני מאד שמח להודיע כאן שהוא ביטל את מכתבי הפיטורין.
רונן פלוט: סוכם בינינו שהאנשים ימשיכו בעבודתם על-מנת להוריד קצת את החרדה מהעולים החדשים שמסתובבים עם מכתבי פיטורין, מכיוון שאנחנו יודעים שאין שום צורך שזה יקרה.
רונן פלוט: נכון שעד היום לא העברנו כסף למוסדות להשכלה גבוהה, אבל כמו שעמרי אמר, בינתיים מצאנו פתרון חלקי של כשמונה מיליון שקל, והבוקר ביררתי את זה באוצר.
רונן פלוט: הם היו צריכים לדון על כך היום, אבל מכיוון שבוועדת הכספים מתקיים דיון על משרד המדע, הדיון בענין זה הועבר ליום שני הבא.
רונן פלוט: מבחינתנו אנחנו רואים את הענין סגור.
רונן פלוט: אני גם יודע שסגן השר יולי אדלשטיין שלח מכתבים לכל הרקטורים וביקש מהם להמתין, והבטיח שהדבר הולך להיפתר.
רונן פלוט: אני מודיע כאן שאנחנו פותרים את הבעיה הזאת ואני מאד מבקש, באמצעות האנשים שיושבים כאן, להודיע שהייתם בכנסת ושמעתם שהבעיה הזאת פתורה.
רונן פלוט: אנחנו מצטערים מאד על העיכוב, אבל זה לא תלוי בנו, זה תלוי גם בכספים שאנחנו מקבלים.
רונן פלוט: יושבת כאן נטשה כשר מהאוצר והיא יכולה לאשר כל מה שאני אומר בענין הסכומים המגיעים לנו מהאוצר.
צבי הנדל: פרופ' דן עמיר, בבקשה.
פרופ' דן עמיר: כל הרעיון של תוכנית קמ"ע היה לספק – לא לכל המדענים העולים אלא לקבוצה הנבחרת שבין המדענים העולים שלא מצאו משרות רגילות באוניברסיטאות, וזה לא אומר שהם לא מספיק טובים אלא זה אומר שהמדענים באו עם מקצועות מאד ספציפיים שבהם יכולת הקליטה של האוניברסיטאות היתה מוגבלת.
פרופ' דן עמיר: לו היו באים דווקא פרופסורים לניהול או למשפטים, אולי הסידור היה יותר קל.
פרופ' דן עמיר: המטרה היתה בכל זאת לנצל את המצוינות של אותם עולים בקבוצה הנבחרת ולתת להם הרגשת ביטחון, בהחלט מוגבל, אבל מוגבל לא בזמן אלא - - -
צבי הנדל: בקיצור, אתה אומר שזה הריטואל השנתי הכמעט הקבוע.
פרופ' דן עמיר: הריטואל הכמעט שנתי, ולפעמים זה קורה אפילו כמה פעמים בשנה.
פרופ' דן עמיר: כמו שקרה בתחילת השנה, שנאלצנו – בתפקיד אחר שלי בלובי למען העולים – לכנס מסיבת עיתונאים לגבי אותו קיצוץ שכבר הוזכר פה, שרצו לקצץ בתוכנית.
פרופ' דן עמיר: פה מדובר על מחויבויות לאנשים ולא על מחויבות כללית, ואי-אפשר שאנשים יהיו כל פעם בני ערובה לבעיות הרגעיות של האוצר או בין האוצר לבין משרד הקליטה.
פרופ' דן עמיר: מכתבי פיטורין התקבלו רק בטכניון, בניגוד למה שכתוב בחומר שהונח בפנינו.
פרופ' דן עמיר: באוניברסיטת בן-גוריון לא שלחו מכתבי פיטורין, למרות הכתבה בעיתון, אבל צריך לזכור שהאוניברסיטאות נמצאות במצב כלכלי מאד-מאד קשה.
פרופ' דן עמיר: על אוניברסיטת תל-אביב גם כתוב בעיתונים, אבל גם הטכניון במצב מאד קשה.
פרופ' דן עמיר: אף אוניברסיטה לא נמצאת היום במצב טוב, ועצם העובדה שלא הוציאו מכתבי פיטורין, זה בעצם אקט בלתי אחראי, כי לא ברור לי איך הטכניון, שנמצא בגירעון, מאריך מינוי בלי שיש כיסוי מצד משרד הקליטה.
פרופ' דן עמיר: הדברים האלה חייבים להסתדר.
פרופ' דן עמיר: הוועדה צריכה לזעוק ולהגיד: לא ייתכן לטפל כך במחויבות של המדינה, מחויבות שניתנה על-ידי הסמכויות הגבוהות ביותר.
פרופ' דן עמיר: היה בזמנו מכתב בחתימת ראש הממשלה, שר האוצר ושר הקליטה.
פרופ' דן עמיר: מוכרחים לעמוד על כך שהמדענים האלה לא יהיו בני ערובה.
פרופ' דן עמיר: זה הכל.
פרופ' משה בלינסקי: אנחנו היינו פה ב-31 בדצמבר באותו ענין.
פרופ' משה בלינסקי: אמרנו אז שאם יהיה קיצוץ זה יהיה דבר נורא, ועכשיו אנחנו בדיוק במצב שעליו דיברנו אז.
פרופ' משה בלינסקי: גם היום המצב לא כל-כך טוב מפני שלא רק בטכניון הוצאו מכתבי פיטורין.
פרופ' משה בלינסקי: באוניברסיטת בן-גוריון הוצאו 24 מכתבים, עדיין לא מכתבי פיטורין.
פרופ' משה בלינסקי: יש כמה בעיות בנושא הזה.
פרופ' משה בלינסקי: קודם-כל בעיית המשך לאנשים שכבר היו שלוש שנים בתוכנית קמ"ע, כפי שעמרי אמר.
פרופ' משה בלינסקי: עכשיו יש משהו חדש, אבל מ-31 בדצמבר אנשים לא קיבלו את כל המסמכים במשרד הקליטה ואין שום תזוזה בנושא.
פרופ' משה בלינסקי: אותו מצב לגבי חמישים אנשים ולכן מוציאים מכתבי פיטורין בטכניון בחיפה ובאוניברסיטת בן-גוריון.
פרופ' משה בלינסקי: הטכניון בחיפה לא שילם משכורת כבר חודשיים.
פרופ' משה בלינסקי: דבר שני, לא פחות חשוב הוא כניסה מתוכנית גלעדי לתוכנית קמ"ע.
פרופ' משה בלינסקי: בתוכנית גלעדי יש 82 אנשים, שגם הם צריכים להיכנס לתוכנית קמ"ע.
פרופ' משה בלינסקי: דבר נוסף חשוב מאד הוא עלייה בדרגה בתוך תוכנית קמ"ע.
פרופ' משה בלינסקי: למשל, חבר שלנו מאוניברסיטת בר-אילן מחכה למעלה משנה להעלאה לדרגת פרופסור, ואין תזוזה.
פרופ' משה בלינסקי: נקודה חשובה נוספת היא כניסה לקמ"ע מתוכנית שפירא.
פרופ' משה בלינסקי: זאת אומרת, כל המערכת, תוכנית שפירא, גלעדי וקמ"ע מקבלת עכשיו מכה מאד רצינית, וכפי שפרופ' עמיר אמר, היא מכה באנשים, כי כל 430 האנשים בתוכנית קמ"ע ובתוכנית גלעדי לא יודעים אם יש עתיד, אם יש כניסה, אבל האנשים בתוכנית שפירא לא רואים בכלל עתיד, מפני שאמרו לנו שבשנת 2002 לא שלחו קווטות לאוניברסיטאות.
פרופ' משה בלינסקי: בחודש פברואר האוניברסיטאות קיבלו קווטות בתוכנית גלעדי, ובאפריל הסיפור נגמר.
פרופ' משה בלינסקי: אנשים מאד טובים אמרו לי שבאוניברסיטת בן-גוריון אדם פירסם 13 מאמרים בשנה ואין לו אפשרות להיכנס לתוכנית גלעדי.
פרופ' משה בלינסקי: זאת מכה קשה לכל המערכת, ואם היו פותרים אתמול את הבעיה לחמישה אנשים, זה לא הכל.
פרופ' משה בלינסקי: אנחנו מבקשים קודם-כל לעשות כל מאמץ כדי להסדיר את הענין, כי אם אין מימון לקמ"ע ואין סדר, כל הזמן מדענים עולים, גם פרופסורים קולטים מבאר-שבע כותבים מכתבים לחו"ל שלא טוב להם כאן.
מיכאל נודלמן: אתה אומר שאין כסף לתוכנית גלעדי, ובלי גלעדי אין קמ"ע.
פרופ' דן עמיר: תוכנית גלעדי נעצרה.
פרופ' משה בלינסקי: זאת אומרת שיש פקק מתוכנית שפירא לתוכנית גלעדי, ופקק גדול מגלעדי לקמ"ע, וזאת בעיה גדולה בכל המערכת.
ד"ר שלמה סטברוב: אני רוצה להגיד כמה מלים איך משרד הקליטה מטפל בתוכניות האלה, כי אני רואה שקורה דבר נורא.
ד"ר שלמה סטברוב: אתן לכם דוגמה קטנה מה עושים נציגי העולים באוניברסיטאות, שיושבים פה, במשך למעלה מחצי שנה האחרונה.
ד"ר שלמה סטברוב: בספטמבר חזרנו מכנסים של מדענים בחוץ-לארץ, והודיעו לנו שאין כסף לתוכנית קמ"ע, ואז התחיל כל הענין עם תקציב 2002.
ד"ר שלמה סטברוב: באנו לכאן, נאבקנו, ואמרו לנו שמחזירים כסף לתקציב.
ד"ר שלמה סטברוב: לא החזירו כסף לתקציב.
ד"ר שלמה סטברוב: עכשיו, כפי שהסבירו לנו, אנחנו צריכים לקבל כסף מהרזרבה.
נטשה כשר: נכון.
ד"ר שלמה סטברוב: זאת אומרת שבשנה הבאה יהיו בתקציב קמ"ע שמונה מיליון שקל פחות ועוד פעם נצטרך להיאבק כדי להגדיל את תקציב תוכנית קמ"ע לסכום נורמלי.
ד"ר שלמה סטברוב: עשו איזה שהוא טריק כדי להרוג את התוכנית הזאת.
ד"ר שלמה סטברוב: זה נמשך מדצמבר עד מאי השנה.
ד"ר שלמה סטברוב: יש לנו עוד שלושה חודשים, שאני מקווה שלא נצטרך להיאבק בתקופה הזאת, ובאוקטובר עוד פעם צריך להתחיל במאבק הזה.
ד"ר שלמה סטברוב: אנחנו מדענים, לא פוליטיקאים.
ד"ר שלמה סטברוב: אולי צריך לעשות את זה פעם בשנה, אבל לא כל שנה.
ד"ר שלמה סטברוב: למה זה קורה?