GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עודד פורר:
      משרד החוץ, משרד החינוך, הסיפור של המשלחות לפולין הוא חשוב
עודד פורר:
 יש בו הרבה מאוד עיסוקים גם בהקשר שיאפשרו לכל תלמידה ותלמיד במדינת ישראל לעבור את המשלחת הזאת בלי קשר למצב כלכלי על כל הדיונים שהיו שם, אבל קודם כל לפתוח חזרה את הסיפור הזה
עודד פורר:
 אני באמת מאחל ומקווה שבאמת 80 שנה למרד גטו ורשה תהיה נקודה טובה ותשימו לכם בכוכבית, תזכרו שבמרד גטו ורשה גם ארגון אי"ל וגם ארגון אצ"י היו שותפים, אני חושב שחשוב שכל מי שלקח חלק במרד הזה יבוא לידי ביטוי גם בזיכרון
עודד פורר:
      הצעת חוק אישור שימוש בסמלים נאציים תונח ואני אשמח לראות לא רק את חברי הוועדה אלא בכלל עוד חברים נוספים מהכנסת מצטרפים אליה
עודד פורר:
      ולסיום, יום השואה הבינלאומי מצוין כיום של שחרור אושוויץ ויש כל מיני משימות שאנחנו לוקחים על עצמנו כחברי כנסת, אז יש משימה שעוד לא הצלחתי להגשים, גם הסתבך המצב המדיני בינתיים, ואני אומר את זה כאן ביד ושם בהקשר של מחנה ההשמדה בטרבלינקה
עודד פורר:
 כשנפטר הניצול האחרון מטרבלינקה, שמואל וילנברג, בצוואתו, וזה היה הרצון שלו שיהיה מרכז הנצחה ומוזיאון שם כי מי שמגיע לטרבלינקה רואה יער
עודד פורר:
 השיר שכתב יהודה פוליקר על מחנה ההשמדה, 'ושותק עמוד התחנה ושותקים שלושת האשוחים ושותקת הכתובת השחורה, רק באוויר תלויה דממה לקדם פניך בשממה אטומה'
עודד פורר:
 הניסיון של גרמניה הנאצית לחרוש את השדה ולשים עצים ובית כאילו לא היה שם שום דבר
עודד פורר:
 אז נכון שהיום יש שם איזה שהן אנדרטאות של אבנים, אבל אם באה קבוצה לקבל הדרכה היא לא יכולה לקבל שם הדרכה, וגם כאן יש דיון מול הממשלה הפולנית על איך יועברו ההדרכות שם
עודד פורר:
      אז מכאן אני גם אומר למשרד החוץ ואני גם אומר ליד ושם, שימו לכם את המשימה הזאת בכל נקודה, אני חושב שזה אחד המקומות שלא ייתכן שאין בהם אפילו סככה כדי להעביר הדרכה לקבוצה שתשמע את הסיפור האמיתי של מחנה ההשמדה טרבלינקה
עודד פורר:
      שוב תודה על האירוח, אנחנו נצא לסיור
בשעה 13:
(סיור בתערוכת 'הבזקי זיכרון - צילום בתקופת השואה')
יוחאי כהן:
כמעט כל תערוכה על השואה אפשר לקרוא לה צילום בתקופת השואה, צילום זה הכלי המרכזי שלנו לתווך את ההיסטוריה במוזיאונים
יוחאי כהן:
 אז מה מיוחד בתערוכה הזאת? התערוכה הזאת מנסה לקחת אותנו לתקופת המלחמה עצמה ולשאול איך המצלמה יוצרת תודעה בתקופה ההיסטורית עצמה, איך הנאצים משתמשים במצלמות, איך אנשים תוך כדי המלחמה משתמשים במצלמות, גם גרמנים וגם יהודים בגטאות, ואיך בסופו של דבר נעשה שימוש בצילומים גם בשביל ליצור את התודעה של מה הייתה המלחמה מצילומים של בעלות הברית המשחררות
יוחאי כהן:
      זה אומר שהרבה מאוד מהצילום, נגיד רוב האנשים שיגידו להם: תן לי תמונה אחת מהשואה הוא ייתן את הילד שמרים ידיים, או את הנאצי שיורה באישה עם התינוק, שתי תמונות מאוד מאוד מפורסמות, הן שתיהן לא יוצרות תודעה תוך כדי, כי הפתרון הסופי היה סוד מדינה, זה צולם לצרכים פרטיים או לצרכים ציבוריים שהיו מתחת לשולחן, זה התגלה רק אחר כך, הקונטקסט של זה התגלה רק אחר כך, כלומר אנחנו לא נמצא אותם בתערוכה הזאת
יוחאי כהן:
 בעצם לא נמצא כמעט את כל הפתרון הסופי, אבל יש מספיק בדרך בשביל לראות איך התודעה נבנית באמצעים תקשורתיים תוך כדי ההיסטוריה
יוחאי כהן:
      הרעיון העיצובי הכללי הוא ממש להיכנס לתוך המצלמה
יוחאי כהן:
 קודם כל מתחילים בציר זמן, מהרגע שבו מבינים בעצם מה זה צילום ועד הרגע שבו יש מצלמה בטלפון
יוחאי כהן:
 דרך השימוש, גם בזמן המלחמה, מלחמת האזרחים האמריקאית, שני הצבאות משתמשים בצילום
יוחאי כהן:
 אני חושב שהשיא של זה היא אולי מלחמת וייטנאם שהיא מלחמה שמי שהכריע אותה זה הצילום ולא הכוח
יוחאי כהן:
      אפילו החלון הזה, שהוא חלון של חלל
יוחאי כהן:
 עשינו אותו גם מבפנים, גם מבחוץ, כמו סוג של עדשה
יוחאי כהן:
 שולחן אור שיש עליו המון המון חומר מכל מיני סוגים שממנו נוצרת ההיסטוריה, אנשים שרוצים לבנות ממנו סיפור ועד העיצוב הפיזי של התערוכה שאני בבר מצווה עדיין קיבלתי מצלמה שנראתה ככה והרגישה ככה
יוחאי כהן:
 בהדרכות לתלמידי בית ספר אני צריך להסביר להם שזה נראה כמו מצלמה כי הם אף פעם לא הרגישו מצלמה שככה נראית
יוחאי כהן:
     אנחנו מתחילים באיך הצילום בונה תודעה לפני המלחמה
יוחאי כהן:
 כל משטר, כל תנועה אידיאולוגית משתמשת הרבה מאוד בצילום בשביל לבנות לגיטימציה ובהקשר הזה האידיאולוגיה הנאצית היא לא שונה, אבל היא כן מאוד מאוד מיוחדת בחשיבות המאוד מאוד גדולה של הצילום ספציפית בגרמניה הנאצית
יוחאי כהן:
 הנאצים אוהבים צילום, מתעניינים בצילום, משקיעים המון בצילום
יוחאי כהן:
      גרמניה הנאצית מחשיבה מאוד צילום, היא מתעסקת המון בצילום, היטלר עצמו חובב של צילום, הוא רואה המון קולנוע ואנחנו רואים את זה באיך שהמשטר בונה את הלגיטימציה של עצמו דרך הדבר הזה בין היתר
יוחאי כהן:
 למשל התמונה הזאת, אנחנו מכירים את הצד הזה שלה, ראינו אותה המון פעמים, המונים מריעים במועל יד
יוחאי כהן:
 אפשר לראות אותה בכל תערוכה שמתעסקת בנאציזם או בשואה, אף פעם לא ראינו כמה מצלמות, איזה צוות יוצר את הדימוי הזה שהיום אנחנו מסתכלים עליו מבחינת שאנחנו אומרים: הנה, העם הלך עם היטלר
יוחאי כהן:
 הם רוצים להראות לציבור שהציבור הולך עם היטלר בזמן אמת, זה לא משהו שמישהו צילם מהמרפסת שלו, זה משהו מאוד מאוד מאוד מבוים
יוחאי כהן:
      שים לב איזה צוות
יוחאי כהן:
 הבן אדם הזה למשל, קוראים לו היינריך הופמן, הוא הצלם האישי של היטלר
יוחאי כהן:
 מה זה אומר צלם אישי? זה אומר שמותר לו לצלם את היטלר בסצנות לא רשמיות
יוחאי כהן:
 אנחנו יכולים לראות סצנה אחת כזאת לפחות, הוא והיטלר על סירה באגם
יוחאי כהן:
 היום אנחנו יודעים שגם הסצנות הרשמיות של היטלר היו מאוד מאוד מבוימות
יוחאי כהן:
 למשל היטלר מלטף כלב, זה משהו שמצאו בארכיונים לפעמים 30-20 גרסאות בשביל לבדוק איך הוא נראה הכי יפה
יוחאי כהן:
     הסיפור של הרייך השלישי, כשאנחנו מנסים להסביר אותו הרבה פעמים אנחנו הולכים על מה היו הגורמים הכלכליים אחרי מלחמת העולם הראשונה, מה היו הגורמים החברתיים, החולשה של הרפובליקה, סכין בגב, הסכמי ורסאי, למה מבחינה פוליטית חברתית וכלכלית עליית הנאציזם התאפשרה
יוחאי כהן:
 מה שאנחנו מפספסים פה, שהוא מאוד חשוב בהקשר של הנאציזם, זה שהנאציזם בונה את עצמו כמיתוס אסתטי, כלומר כדבר הנכון, כדבר המגניב, כדבר שמדבר לצעירים
יוחאי כהן:
      איך פוליטיקה יכולה להיות דבר נכון ומגניב ולדבר לצעירים? יש כל מיני שיטות
יוחאי כהן:
 למשל הדבר הזה זה סוג של סופרגול ברייך השלישי
יוחאי כהן:
 תמונות שהן פוליטיקה פר-אקסלנס מדברות על כנסים פוליטיים, נאומים פוליטיים, דמויות פוליטיות, אבל אתה קונה אלבום ומקבל את התמונות בקופסאות סיגריות וצריך להשלים ומקבל על זה פרס
יוחאי כהן:
 ממש כמו סופרגול או כרטיסי בייסבול בארה"ב
יוחאי כהן:
 משהו שהופך את הפוליטיקה למשהו שהוא קצת אחר
יוחאי כהן:
      אותו רעיון למשל המכירה של אלבומי תלת ממד
יוחאי כהן:
 זה אלבום למשל, מינכן בירת המפלגה
יוחאי כהן:
 תמונות מחיי העיר מינכן והמפלגה הנאצית במינכן
יוחאי כהן:
 נשמע נורא משעמם, אבל אתה יכול לראות את כל האנשים בתלת ממד, טכנולוגיה אגב מאוד מאוד דומה למה שהיום הולכים לסרט
עודד פורר:
זה מאיזה שנה?
יוחאי כהן:
זה ספציפית משנת 37', אני חושב, אבל הטכנולוגיה קיימת לכל אורך שנות השלטון הנאצי
יוחאי כהן:
 יש לנו שמונה אלבומים כאלה
עודד פורר:
שכל זה רק אחרי שהיטלר עולה לשלטון, זאת אומרת לפני כן הוא לא השתמש בזה בתעמולה שלו כדי לעלות לשלטון?
יוחאי כהן:
בתעמולה של היטלר כדי לעלות לשלטון הוא מאוד השתמש באסתטיקה
יוחאי כהן:
 כל האסתטיקה של הרייך השלישי, זה אמור להיות יפה, זה אמור להיות חזק, השימוש במדים, בשירים, באירועים שכוללים אלכוהול
יוחאי כהן:
 זה לא דבר שמובן מאליו, השילוב בין מסיבה לאירוע פוליטי, זה משהו שהנאציזם עושה מהרגע הראשון
יוחאי כהן:
 כמובן שיש להם כלים טכנולוגיים הרבה יותר נרחבים בשנייה שיש להם גם מדינה
יוחאי כהן:
      הפרק הזה נחתם בדמות אולי הכי מזוהה של תעשיית הקולנוע הנאצית, לני ריפנשטאהל
יוחאי כהן:
 יש כאן יחס לשני סרטים, 'ניצחון הרצון' ו'אולימפיה'
יוחאי כהן:
 'ניצחון הרצון' זה הסרט השלישי בטרילוגיה שמתארת את היטלר כגואל העם, את האחדות שהוא מביא לגרמניה, את ביטול המעמדות, את ביטול הפריפריה, את ההזדמנויות שאנשים שלא היו להם שמקבלים, מבחינת זה שעומדים חיילים וכולם נראים אותו דבר וכל אחד מספר על הרקע שלו, ואתה רואה, אוה, זה לא מדינת ברלין, זה לא מדינת מינכן, זה לא מדינת המבורג, זה מדינה שיש בה גם מהכפרים וגם מהאזורים שרק סופחו וגם אלה שיש להם מבטא משונה
יוחאי כהן:
 זה מאוד מאוד מאוד חשוב, תחושת האחדות שהיטלר מביא
יוחאי כהן:
      וכמובן הסצנה שבה הוא יורד מהמטוס מהשמים שממש מתוארת כסצנה שבה יש ירידה של אלוהות כתחליף של האל או של ישו
יוחאי כהן:
 כל זה בתיעוד לכאורה דוקומנטרי של ועידת המפלגה בנירנברג ב-1935
יוחאי כהן:
 שנה אחר כך האירוע הכי אזרחי בכלל שאפשר לדמיין, אולימפיאדה בברלין, ספורט, אנשים מכל העולם
עודד פורר:
ברגע זה הוא כבר שולט אז כל כספי המדינה משועבדים לטובת הקמפיין הזה?
יוחאי כהן:
באופן כללי אחד הדברים שהיטלר עושה זה ליצור האחדה מאוד מאוד מהירה בין המפלגה לבין המדינה
יוחאי כהן:
 בהתחלה יש את המפלגה הנאצית, שהיא מפלגה, מהר מאוד מבטלים את המפלגות האחרות או מוציאים אותן מחוץ לחוק, יש רק מפלגה אחת, הוא לוקח לעצמו את שני התפקידים, גם של ראש הממשלה וגם של הנשיא, אחרי שהנשיא נפטר הוא מעביר שורה של חוקים שמשעבדים את - - -
עודד פורר:
זה הרבה כסף האירוע הזה, זה לא אירוע זול
יוחאי כהן:
זה הרבה כסף
יוחאי כהן:
 קודם כל לאולימפיאדה עד היום יש איזה מימון מהוועד האולימפי, אבל גם יש מחקר שקראתי לאחרונה שזה משהו שמכניס מדינות לבורות של שנים
יוחאי כהן:
 יש אנשים שעד היום טוענים שהמשבר הכלכלי ביוון הוא כתוצאה מאירוח האולימפיאדה ב-2004
יוחאי כהן:
 למשל הם בנו רכבת תחתית מטורפת שהם לא באמת יכלו להרשות לעצמם
יוחאי כהן:
 נורא כיף לנסוע בה, אבל זה הכניס את המדינה לחובות די רציניים
יוחאי כהן:
      בהקשר הזה אולימפיאדה כמדינה שכבר יש לה שיח של מדינה מוקצית, יש אנשים שאומרים שצריך לנתק איתה את הקשר
יוחאי כהן:
 העלייה של מישהו מאוד מאוד קיצוני לשלטון, העולם מאוד מפחד מזה וזו הדרך של היטלר להראות שהכול בסדר
יוחאי כהן:
 הוא מגיע לאצטדיון, הוא מגיע לאצטדיון בבגדים אזרחיים
יוחאי כהן:
 היטלר מופיע תמיד במדים, בשתי פעמים הוא מופיע באזרחי, שזה כשהוא בא להינדנבורג לקבל את ההסמכה כקנצלר, הוא מקבל על עצמו את החוקים, הוא בא בחליפה ולא במדים, ובאולימפיאדה, כלומר מקבל את הדין הבינלאומי של איך אמור להיראות ראש מדינה
יוחאי כהן:
      לני ריפנשטאהל עושה פה תעלולים קולנועיים ממש מהפכניים
יוחאי כהן:
 למשל הקיום של מצלמת וידאו נעה לא קיים פה
יוחאי כהן:
 היום יש מסלולים כאלה, זו עגלה מאולתרת שבן אדם אחד דוחף אותה, בן אדם אחד מחזיק מצלמה והבמאית מכוונת אותו לזווית שהיא מחפשת
יוחאי כהן:
 חפירה של בורות בתוך הכפר האולימפי בשביל לצלם את האתלטים מלמטה, הכול בשביל שהנאציזם ייראה כמשהו גדול מהחיים, כמשהו שאני רוצה להיות חלק ממנו
יוחאי כהן:
 יחד עם השיפור במצב הכלכלי, עם זה שיש אוכל, שיש עבודה וגם יש הרבה מאוד במה להתגאות, שהנאציזם עובד מאוד קשה בשביל שהזיהוי של הציבור עם הדבר הזה יהיה קשור אליו באופן הרמטי
יוחאי כהן:
      עוד דבר שהנאציזם מאוד מאוד עובד עליו בהקשר של תודעה זה כמובן היהודים, לשם כך אנחנו מתקדמים
יוחאי כהן:
 זו דוגמה של איך המדינה והמפלגה הופכים לאחד
יוחאי כהן:
 יוליוס שטרייכר, אדם מאוד מפורסם מתוקף זה שהוא היה עורך של השטירמר, חוץ מזה התפקיד הפוליטי הרשמי שלו הוא מפקד מחוז פרנקוניה של המפלגה הנאצית
יוחאי כהן:
 כלומר הדמות הפוליטית הבולטת במחוז מסוים בצפון בוואריה שבירתו נירנברג
יוחאי כהן:
 משטרת נירנברג מכינה אלבום תצלומים שכולל תצלומים של פושעים יהודים ונותנת אותו מתנה ליוליוס שטרייכר
יוחאי כהן:
 המשטרה, גוף של המדינה, מוסרת איזה שהיא מתנה לקומיסר הפוליטי בשביל להגיד לו: הבנתי, אני על זה
יוחאי כהן:
      בהקשר הזה כמובן שההאחדה היא הרבה יותר עמוקה מזה כשמפקד האס
יוחאי כהן:
אס גם נהיה מפקד המשטרה שנתיים קודם
יוחאי כהן:
 הקשר בין יהודים לפשע, חלק מהפשעים הם בעצם היותך יהודי, קשרים עם לא יהודיות וגם עבירות כלכליות וכולל גם אנשים שהיו אסורים בלי שום קשר ליהדות שלהם וחלקם כבר שוחרר והיגר כבר מזמן לארה"ב, אבל ליצור איזה שהיא מסה שקושרת בין יהדות לפשע
יוחאי כהן:
      אותו שטרייכר הוא כמובן גם עורך של השטירמר
יוחאי כהן:
 ארכיון השטירמר מנירנברג, יש לנו העתק מלא שלו פה
יוחאי כהן:
 אפשר לראות את ההפצה של זה
יוחאי כהן:
 לא צריך למכור את השטירמר, לא צריך לחלק את השטירמר, השטירמר ברחוב
יוחאי כהן:
 יש סטנדים ייעודיים כאלה שבכל יום או כמה ימים פשוט תולים עליהם את המהדורה החדשה וכל הציבור יכול לראות את זה ולהיחשף לזה בלי שהוא צריך לשלם על זה כסף
יוחאי כהן:
      בכל הפרק הזה לקחנו את מה שנקרא הערות העורך, איך העורך קיבל תמונה מסוימת, מה הוא כתב עליה לעצמו ואיך היא בסופו של דבר הופיעה בעיתון
יוחאי כהן:
 אנחנו רואים שיש דגש על יהודים חרדים, יש תמונה של כמה חרדים וכמה לא חרדים, איך חותכים את האנשים שנראים כמוני וכמוך בהקשר הגרמני של שנות ה-30, בשביל שהיהודים יהיו מזוהים, ובסופו של דבר ליצור – כאן אפשר לראות את זה, זו תמונה ממריאנבאד, צילום של יהודים שמגיעים לכנס חסידי מאוד מאוד חשוב במריאנבאד, שהיום זה בצ'כיה, אז חבל הסודטים כבר סופח, הדמות באמצע זה האדמו"ר מבעלז
יוחאי כהן:
 התמונה הזאת מגיעה לעורך השטירמר, הוא כותב עליה: יהודי תלמוד אמיתיים במריאנבאד, הוא מוחק את ה'אמיתיים' ותחת הכותרת 'יהודי תלמוד ממריאנבאד' מופיעה בסוף התמונה הזאת שתשימו לב שהוא ביקש ממש לחתוך את הדמות הזאת והדמות הזאת שהם לא נראים יהודי תלמוד
יוחאי כהן:
      היהדות האמיתית שמתקיימת ב-38', יש בה אנשים שלובשים חליפה ויש בה אנשים שלובשים קפוטה, זה לא הדימוי שאנחנו רוצים בעיתון
יוחאי כהן:
 בסופו של דבר מאותו כנס, אנחנו רואים גם את התצלום של האדמו"ר מבעלז שמוצג כרוצח עתיק יומין וממש מציג את האנשים האלה כנחילי ארבה
יוחאי כהן:
 איך מציגים את זה כנחילי ארבה? מבקשים לחתוך בצד
יוחאי כהן:
 כאן אתה רואה שהאדמו"ר מבעלז מוקף פחות או יותר ב-30 אנשים, חתכת בצד, המוני אנשים, סכנה, פחד אלוהים
יוחאי כהן:
 מבחינתנו סתם אנשים שעושים דיון רוחני, אגב דיון רוחני מאוד מעניין ומאוד מקורי שאפשר ללמוד ממנו הרבה מאוד
יוחאי כהן:
      כשאנחנו נכנסים לתקופת המלחמה יש לנו צילום שהנאצים עושים באופן רשמי, יש לנו צילום שהנאצים עושים באופן לא רשמי ויש לנו צילום שהיהודים עושים באופן מחתרתי
יוחאי כהן:
 שלושת הפרקים האלה מוצגים פה
יוחאי כהן:
 הצילום הנאצי הרשמי הוא צילום שמתעסק קודם כל ביצירת הדימוי היהודי, ביצירת הסטריאוטיפ היהודי
יוחאי כהן:
 יחידות התעמולה שייכות לצבא, הן חלק מהוורמאכט, הן מקבלות את בנק המשימות שלהם ישירות ממשרד התעמולה
יוחאי כהן:
 המשימה הראשונה: צלמו לנו אנשים שנראים כמו שיהודי אמור להיראות
יוחאי כהן:
      אפשר לראות גם בקולנוע וגם בעיתונות, אנחנו רואים כאן גם את הצלמים מצלמים וגם בסרט וגם בעיתונות בסופו של דבר אנשים בעיקר עם אף ארוך, דגש על יהודים דתיים, על יהודים פרה מודרניים, על האנשים עם השיניים הגרועות, על המשוגע של הכפר, כל מה שייראה שמי שיראה את הקריקטורות בשטירמר ויראה את האנשים האלה יוכל להגיד: אמרנו לכם, האנשים האלה קיימים, הנה הם קיימים בפולין הכבושה
יוחאי כהן:
      עוד דבר מאוד מעניין זה הסיפור של יהודים ועבודה
יוחאי כהן:
 יהודים עצלנים, יהודים לא פרודוקטיביים, יהודים עוסקים רק בעסקי אוויר
יוחאי כהן:
 אז לוקחים יהודים לעבודות כפייה ובהקשר הזה שני התצלומים האלה לפינוי ההריסות של ורשה הכבושה אלה תצלומים שמופיעים במוזיאון ההיסטורי של יד ושם
יוחאי כהן:
 אנחנו כיד ושם משתמשים בתצלומים האלה בשביל להראות את ההתעללות שעברו יהודים מיד אחרי הכיבוש בוורשה
יוחאי כהן:
 התמונות האלה צולמו ופורסמו תחת הקונטקסט של: אנחנו מלמדים את היהודים לעבוד
יוחאי כהן:
 הנה, מה קורה שם בפולין? תראו אנשים שלא ראיתם כמוהם מחזיקים את או כלי עבודה בחיים שלכם, חסידים, זקנים, אנשים שהם זקני ציון כאלה, עובדים עבודת כפיים
קריאה:
והתמונות והתיעודים האלה לא מגיעים בזמן אמת לעולם כולו?
יוחאי כהן:
מגיעים, זה פורסם בעיתונות
קריאה:
פורסם בעיתונות הפנימית בתוך גרמניה?
עודד פורר:
גם בעיתונות, תוך אמירה של הנה אנחנו מלמדים אותם לעבוד
קריאה:
השאלה שלי אם זה מגיע לעולם כולו או שנשאר פנים בתוך גרמניה, הדברים האלה?
יוחאי כהן:
בהקשר הזה, לפחות על הפקודות של יחידות התעמולה האמירה היא, הפקודה הרשמית היא שזה לצורך הפצה בקרב הציבור הגרמני והבינלאומי של האנטישמיות
יוחאי כהן:
 כלומר זו יחידת הסברה, הסברה לצרכי פנים והסברה לצרכי חוץ
יוחאי כהן:
 כשרואים אנשים שאשכרה חופרים את הקברים שלהם וזה מפורסם ביומני קולנוע כ'אנחנו מלמדים את היהודים לעבוד' בלי כמובן החלק של הסוף אז זו גם תשובה למי ששואל את עצמו מה הנאצים עושים עם היהודים במזרח, מה כל השמועות
יוחאי כהן:
 מה זה? עובדים
יוחאי כהן:
      החלק הזה הוא חלק מאוד מאוד מעניין שנוגע לצילום פרטי
יוחאי כהן:
 חיילים גרמניים שמסתובבים עם מצלמות בפולין הכבושה, מה הם מצלמים, מה הם אומרים, מה הם קולטים
יוחאי כהן:
 חלק מהתמונות האלה זה תמונות שהן מבחינתנו יסוד ההבנה שלנו של השואה
יוחאי כהן:
 צילומים מגטו ורשה כמו של וילי גיאורג או היינץ יוסט, למשל התמונה הזאת של הילדה שמחבקת את אחיה הגוסס ברחוב
יוחאי כהן:
 אין הרבה תמונות שהן כל כך חץ ללב כמו התמונה הזאת, תמונה שצולמה על ידי חייל גרמני בלי פקודה, לא ידוע אם זה עם איזה שהיא אג'נדה, אבל מבחינתנו זה חלק מהידע
יוחאי כהן:
      החיילים מצלמים, מבחינתם גם מתוקף איזה שהיא תחושת משימה
יוחאי כהן:
 זה אלבום פרטי לגמרי של חייל בחיל האוויר שצילם בגטו ורשה, הוא קורא לזה 'יומן גטו ורשה, מסמך תרבותי עבור אדולף היטלר'
יוחאי כהן:
 כלומר להראות את היהודי במזרח יש בזה משהו שמראה על איזה שהוא צדק ואחד המקורות הכי מעניינים של זה זו פינה בעיתון שנקרא ליבר שטירמר, שטירמר יקר, סוג של מכתבים למערכת, חיילים שולחים תמונות, תצלומים, מפולין הכבושה, מהמזרח ואנחנו יכולים לראות איך האנטישמיות מחלחלת עד השכבות המאוד מאוד עמוקות של החברה
יוחאי כהן:
      למשל זו תמונה, אין לי איך לתאר את זה אחרת, יהודי הולך ברחוב
יוחאי כהן:
 אדם שפשוט הולך ברחוב ולא עושה שום דבר, החייל שמצלם אותה שולח אותה הביתה לשטירמר, לאותו עלון מכתבים למערכת, 'היהודי הנצחי', ככה הוא מסתובב לו בעולם ומסכן את האנושות
יוחאי כהן:
     בן אדם שגוזרים את הזקן שלו, התעללות, השפלה, תמונה שהייתי יכול להשתמש בה במוזיאון כדי להראות את ההתעללות הנאצית ביהודים בתקופת השואה, מי שצילם אותה שולח אותה לשטירמר, רוכל בהקפה שניצל את העם, עכשיו הוא משלם על מעשיו
יוחאי כהן:
 אם לא היינו עושים לו את זה הוא היה עושה את זה לנו
יוחאי כהן:
 דברים מהסוג הזה
יוחאי כהן:
 דברים נורא נורא סתמיים שבסופו של דבר מביאים אותנו ל – כשאתה חושב בראש אנטישמי גם בן אדם שהולך ברחוב יכול להיות היהודי הנצחי
יוחאי כהן:
      צילום נאצי זו מניפולציה
יוחאי כהן:
 פה אנחנו רואים שכל מצלמה היא מניפולציה ולכל מצלמה יש אג'נדה, השאלה היא מה האג'נדה
יוחאי כהן:
 בהקשר הזה הסיפור של גטו לודז' הוא סיפור מרתק
יוחאי כהן:
 יש לנו כאן צלמים מקצועיים, מנדל גרוסמן, הנריק רוס, שקיבלו ציוד צילום מקצועי בשביל לשקר דרך המצלמות שלהם
יוחאי כהן:
 מה הם אמורים לצלם? הם אמורים לצלם שגטו לודז' זה מקום בריא, שגטו לודז' זה מקום שאין בו מגפות, שגטו לודז' זה מקום שיש בו חינוך נהדר ושגטו לודז' מייצר תוצרת כלכלית שהיא יעילה לרייך השלישי, יעילה למאמץ המלחמה ויעילה גם לך, פקיד נאצי מדרג שני או שלישי אם אתה מעוניין בקצת שחיתות לכיס, כי יש ואפשר
יוחאי כהן:
      זו המטרה שלשמה הם מצלמים
יוחאי כהן:
 זה לא מה שקרה בשואה, זה לא מה שקורה בגטו לודז'
יוחאי כהן:
 זה מה שהם מצלמים והאג'נדה כאן זה בשביל לשרוד
יוחאי כהן:
 זה כמעט הצליח להם, אותם צלמים מתחת לשולחן, תוך כדי סיכון חייהם צילמו גם מה באמת קרה בגטו לודז', צילומים של רעב, צילומים של גירושים, צילומים שמעבירים ביקורת מאוד ארסית על ההנהגה היהודית, צילומים של אנשים שהוצאו להורג, אנשים שמתו
עודד פורר:
איפה מצאתם את הצילומים האלה?
יוחאי כהן:
זה סיפור מטורף איפה מצאנו את הצילומים האלה
יוחאי כהן:
 הצילומים האלה הם כולם מהאוסף של מנדל גרוסמן
יוחאי כהן:
 אחת התמונות כאן למשל זה מנדל גרוסמן מצלם גירוש, מאוד מסוכן לצלם גירוש ומנדל גרוסמן בכל זאת עושה את זה, הוא אפילו מעלה את המצלמה לגובה העין, שזה עוד יותר מסוכן
יוחאי כהן:
 מה שמדהים פה זה שלא רק מנדל גרוסמן מצלם גירוש, זה מישהו מצלם את מנדל גרוסמן מצלם גירוש
יוחאי כהן:
 המישהו הזה זה בחור צעיר בשם אריה פרינץ שעובד במעבדה של מנדל גרוסמן
יוחאי כהן:
      מנדל גרוסמן ואריה פרינץ מגורשים באוגוסט 44' יחד עם חיסול גטו לודז' לאושוויץ
יוחאי כהן:
 לפני הגירוש פרינץ לוקח איתו העתקים של כמה עשרות צילומים מחתרתיים, אחר כך מעתיקים אותם, מצליחים להגיע למחתרת הבינלאומית באושוויץ, יוצרים העתקים שלהם, מפזרים אותם בכל אירופה
יוחאי כהן:
 גרוסמן לוקח 10,000 תצלומים שלו בנגטיב, שם אותם בארגזים וקובר את הארגזים האלה בתוך חלון כפול בגטו
יוחאי כהן:
      מנדל גרוסמן שורד את אושוויץ, שורד את המחנות ונרצח במהלך צעדות המוות ממש סמוך לשחרור
יוחאי כהן:
 פרינץ שורד 21 מחנות שונים, באחד המחנות האלה לכלב של הנאצי שמתעלל בו קוראים פרינץ אז הוא תוך כדי מלחמה משנה את השם של עצמו לאריה בן מנחם
יוחאי כהן:
 בן מנחם, לבן אדם שאיבד את כל משפחתו בגטו לודז' זו כבר משמעות מאוד מאוד עמוקה למהות של החיים
יוחאי כהן:
 הוא שורד את המלחמה, במחנה העקורים באיטליה הוא פוגש ניצולה מגטו לודז' שהוא הכיר מלפני זה, הם נהיים זוג, הם עולים ביחד לארץ, הם מתחתנים, הם מקימים את קיבוץ ניצנים, ב-47' יש להם ביקור מלכותי, אחותו של מנדל גרוסמן ששרדה את השואה הלכה לחלון, הוציאה את הנגטיבים ובאה עם ארגז של 10,000 תצלומים מגטו לודז' לקיבוץ ניצנים
יוחאי כהן:
      ב-48' ניצנים נופלת, אריה בן מנחם יחד עם עוד הרבה מאוד מהגברים של הקיבוץ נלקח בשבי, הוא יושב במחנה עבאסיה בסיני ובוקר אחד הוא רואה בעיתון היומי תמונה שהוא מכיר, תמונה של יהודים בתור ללחם בגטו לודז'
יוחאי כהן:
 ממה שהוא מבין, הכותרת זה: יהודים בתור ללחם בתל אביב
יוחאי כהן:
 ככה הוא מבין שהתמונות במצרים
יוחאי כהן:
 הוא משתחרר, מקדיש את חייו לטיולים בכל רחבי אירופה להשיג מחדש כמה שיותר העתקים של התמונות של גרוסמן
יוחאי כהן:
 יש מחלוקת כמה השגנו, יש כאלה שאומרים שכמעט הכול אצלנו ויש כאלה שאומרים שהארגז הזה מכיל אמת נסתרת וגדולה שאין לנו
יוחאי כהן:
 עד שלא נמצא אותו לא נדע, אנחנו מנסים גם ברמה הדיפלומטית, גם ברמה הלאומית
יוחאי כהן:
 כל מי שיש לו איזה שהוא קשר עם מצרים, להפעיל אותו בנושא הזה
צביקה פייראיזן:
רבים וטובים ניסו להשיג את הארגז הזה
צביקה פייראיזן:
 זה קשה
קריאה:
כמה תמונות יש? אמרת שהיו 10,000
יוחאי כהן:
10,000 היו בארגז, היום יש לנו בערך 7,000 תצלומים של מנדל גרוסמן, השאלה אם הם התצלומים שהיו בארגז
עודד פורר:
השאלה אם זה מה שהיה בארגז או משהו אחר
צביקה פייראיזן:
זה לא ברור שאלה התמונות
יוחאי כהן:
בסופו של דבר חלק גדול מהתודעה שלנו על השואה והמלחמה נעשתה על ידי הצבאות ששחררו את המחנות
יוחאי כהן:
 התמונות הכי קשות מהשואה הן בכלל לא מהשואה, הן מאחרי השואה, ערמות הגופות, הטרקטורים שסוחבים אותן, קברי האחים, סרטים ותצלומים מאוד מאוד נרחבים שעשו בהרבה מאוד מחנות
יוחאי כהן:
 הסרטים החשובים נעשו בבוכנוואלד, בדכאו, בברגן בלזן על ידי הצבא הבריטי והאמריקאי
יוחאי כהן:
      כאן אנחנו רואים ציור של סטפן כהן, תומאס גבע
יוחאי כהן:
 נער בן 15 שמצייר את השחרור של עצמו במחנה בוכנוולאד
יוחאי כהן:
 הוא קורא לזה 'חברים אמריקאים' ואנחנו רואים שכשילד מתאר את השחרור, יש צלם סטילס ויש צלם וידאו, זה ממש חלק מהעניין
יוחאי כהן:
 הסרט הבריטי הוא ממש במעורבות מאוד גדולה בבימוי של אלפרד היצ'קוק, הסרט האמריקאי שיוצא ב-46', בילי ויילדר עושה אותו, שהוא בעצמו ברח מגרמניה לפני זה
יוחאי כהן:
 למה הם עושים את זה? כי זה מעניין, כי הם מאוד רוצים להפיץ את זה
יוחאי כהן:
 הם מאוד מעודדים אנשים שיש להם מצלמות, כי יש, בניגוד לצבא הסובייטי ששם יש רק יחידות תעמולה מסודרות, מעודדים אותם להשתמש בזה
יוחאי כהן:
      מבחינת האמריקאים מאוד חשוב להגיד לאנשים למה אנחנו בכלל פתחנו חזית שנייה, למה הילדים חוזרים בארונות קבורה מהחזית האירופאית, מה לנו ולהם, זה היפנים שעצבנו אותנו, אז התמונות האלה מאוד חשובות בשביל הצדקת הדרך
יוחאי כהן:
 גם דה נאציפיקציה, את זה אפשר ממש לראות בתערוכה
צביקה פייראיזן:
דרך אגב, אם חשבנו שראינו הכול, לפני כחודשיים דני מקבל טלפון ממישהו שרוצה לתרום לו אלבום תמונות, הוא מגיע לקבל את אלבום התמונות הזה, מסתבר שזה אלבום תמונות של ליל הבדולח
צביקה פייראיזן:
 אלבום אותנטי לחלוטין של יהודי שהיה חוקר שבויים, הוא היה יהודי גרמני, היגר לארה"ב לפני פרוץ המלחמה, הצליח ככה להימלט, חזר בתור חייל בצבא ארה"ב בתור מתורגמן לחקירת שבויים
צביקה פייראיזן:
 הוא מספר שבסוף חקירת שבויים שנעשית באיזה וילה גדולה בגרמניה הוא נשאר לעשות סיבוב בבית והוא מוצא את האלבום הזה
צביקה פייראיזן:
 הוא לוקח את האלבום הזה והוא נשאר איתו עד ממש לפני שהוא הלך לעולמו ואז הוא ציווה לתת את האלבום הזה ליד ושם
צביקה פייראיזן:
 אנחנו פותחים את האלבום, הוא נשמר כאילו הוא צולם היום, התמונות הכי גדולות שראינו, הכי אותנטיות שראינו, שגרמנים מתעדים את עצמם בשמחה גדולה עושים את ליל הבדולח
צביקה פייראיזן:
 כך שההפתעות ממשיכות להגיע עד היום ממש
יוחאי כהן:
בהקשר הזה להוסיף למה שצביקה מספר, התצלומים, כשאתה לוקח תיאורים של ליל הבדולח זה תיאורים שהם אלימות, שהם מכות, שהם הרס, שהם דם, שהם לכלוך, שהם זוועה, שהם שריפה, ובסוף מה יש? בתי ספר שרופים מבחוץ ומה יש יומיים אחר כך
יוחאי כהן:
 זה כל מה שמגיע אלינו
יוחאי כהן:
 מקום אחרי מקום אחרי מקום
יוחאי כהן:
 זה אחד המקומות הראשונים שאנחנו ממש רואים מה שאנחנו רגילים לקרוא מעדויות ומתיאורים היסטוריים בצילומים
צביקה פייראיזן:
צילומים עצמיים שהם צילמו בשמחה את עצמם
צביקה פייראיזן:
 אתה רואה בן אדם עם פטיש 5 קילו פשוט מרסק בית כנסת
צביקה פייראיזן:
 זה מצולם בגאווה
יוחאי כהן:
רואים אותם יוצאים עם הגווילים של ספרי התורה, כל מיני צילומים הרבה יותר אותנטיים, הרבה יותר יום יומיים
יוחאי כהן:
      אולם המשפטים בנירנברג בנוי כבית קולנוע, אפשר לראות שהוא בנוי גם מבחינת המושבים, גם מבחינת השימוש בסרטים תוך כדי התביעה
יוחאי כהן:
 יש שם סיפור של צלם יהודי שמתעד את גרינג, שזה אותו צלם שצילם את כיבוש ברלין בצבא הסובייטי
יוחאי כהן:
     הצילום לוקח אותנו מאיך הנאצים בכלל עלו לשלטון ועד איך אנחנו תופסים את המלחמה, איך הזיכרון של הרצח, של הזוועה הנאצית, ובסופו של דבר של השואה מתחיל בעקבות המצלמה
יוחאי כהן:
 תערוכה קטנה, אבל מאוד מעוררת מחשבה על היחסים בין אמת לתיעוד, מי מספר את הסיפור, איך הוא מספר אותו, ובסופו של דבר בעולם כמו שלנו, של טיקטוק ודאעש לסיפור הזה שלמצלמה תמיד יש אג'נדה ואתה צריך לחשוב מי מצלם למה הוא הסיפור שלנו עד היום
יוחאי כהן:
 תודה רבה
עודד פורר:
בוקר טוב לכולם, היום 30/1/2023, ח' בשבט, תשפ"ג אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת עלייה קליטה ותפוצות, אנחנו מתחילים ישיבת מעקב על מצב לימודי העברית באולפנים לעולים חדשים בשנת 2022 והיערכות לשנת 2023, נוכח הגידול הגדול מאוד במספרי העולים, אני רק חייב לומר לכם, התגובות שהיו אחרי הדיון הקודם, היו באמת מאוד משמעותיות להרבה מאוד כיוונים כולל הרבה מאוד פתרונות שעלו כולל, נשמע את זה גם פה, חלק מהאולפנים שבגלל ביורוקרטיה ובגלל התנהלות לא מלאים וחבל, והרבה מאוד מפסידים
עודד פורר:
 אנחנו מדברים על משך המתנה של חצי שנה לאולפן, על מחסור של כמאה מורים, מחסור בכיתות לימוד, שכר נמוך של המורים וגם כל נושא - - - משרד העלייה והקליטה שצריך להיבחן מחדש הפורמט שלו, אני מאוד מאמין בשימוש בשוק הפרטי, אני חושב שהפורמט שזה מתבצע כרגע הוא לא נכון
עודד פורר:
     אני רוצה קודם כל לשמוע משהו לגבי התקדמות של המשא ומתן, הסכמי השכר, משרד הקליטה, או האוצר
שירה גרוס:
אנחנו עושים עבודת מטה אינטנסיבית אבל - - -