GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אולגה דדון:
שנייה, מתוכם עוד 2,600 בחיפה, עוד - - -
זאב אלקין:
זה מתוכם, או בנוסף ל-8,000?
אולגה דדון:
בנוסף ל-8,000, פלוס 8,300 השש ערים מרכזיות שאמרתי, בנוסף לזה עוד 2,600 בחיפה, עוד כ-900 בירושלים ובבאר שבע עוד 1,200 בערך, כלומר אני לקחתי ערים מרכזיות, פלוס - - -
זאב אלקין:
אני חושב שאפשר לעשות פילוח לפי ערים, אנחנו נשמח לקבל את זה
אולגה דדון:
כן, כן, אפשר לעשות, בסדר גמור, אני אעביר
יאיר סמוליאנוב:
ורק עוד שאלה על זה ברשותך, אנשים שנפטרים, אתם מגלים על זה איך?
אולגה דדון:
יש לנו ממשק עם מנהל האוכלוסין, אנחנו מגלים בזמן אמת ומעדכנים את זה אוטומטית במחשב ודרך אגב, פה אני חייבת, בוועדה הקודמת אמרתי 25,500 ממתינים, מסרתי לכם נתונים של 24,160, כי לקראת הדיון בוועדה הזאת, עשינו מיפוי מדויק של כל מי שיצא לחו"ל, נפטר ובגלל זה נכנסים להקפאה ויש פער של כאיזה אלף, עד שזה מתעדכן במערכות המחשוב
יבגני סובה:
זה דרך הביטוח הלאומי אתם מקבלים
אולגה דדון:
לא, דרך מנהל האוכלוסין, הנפטרים?
יבגני סובה:
כן
אולגה דדון:
דרך מרשם האוכלוסין
יבגני סובה:
ואם נניח אם מישהו, לצורך העניין, אם מישהו למשל עזב, נסע לחוץ לארץ, אז גם מרשם האוכלוסין מדווח?
זאב אלקין:
מרשם האוכלוסין רואה את זה
יבגני סובה:
גם מרשם האוכלוסין בודק את זה?
זאב אלקין:
כן, ברור, ברור
זאב אלקין:
 אוקי, אז בואי תמשיכי, עצרנו אותך באמצע, בהתחלה אפילו הייתי אומר
אולגה דדון:
כמובן, יש לנו חלוקה של תורים, כמו שאתם רואים, אנחנו מחלקים אותם לקשישים ומשפחות ומשפחות זה כל מי שלא נגדר בקטגורית הקשישים ומשפחות יש לנו חלוקה של חד-הוריות, של נכים, של חולים
זאב אלקין:
אז אנחנו נשמח לקבל את 3,200 האלה, לפי הקטגוריות
אולגה דדון:
יש לכם, תסתכלו, בנזקקים לקומות נמוכות זה כל הנכים ובעלי מוגבלות שהם לא רתוקים
זאב אלקין:
כמותית אני לא רואה שיש לנו חלוקה
אולגה דדון:
תסתכלו 3,200 זה משפחות, לרוב זה משפחות חד-הוריות, אחרי זה יש קשישים והנזקקים לקומות נמוכות זה כל מי שנכה
זאב אלקין:
זה אני רואה, זה מי שכבר בדירה, אבל עדיין - - -
אולגה דדון:
לא, לא, לא, זה כל הממתינים
זאב אלקין:
זה ממתינים הם לא נמצאים בדירות ומחכים לשיפור תנאים?
אולגה דדון:
לא, לא, לא, זה כל הממתינים, זה מתוך 24,160, כל הפילוחים שאתם רואים זה בתוך ה-24,160
זאב אלקין:
זאת אומרת 2,800 הם לא נכנסו לדירה יותר גבוהה?
אולגה דדון:
הם ממתינים לדירה בקומה נמוכה, או דירה שמתאימה למוגבלים, אבל לא לרתוקים
זאב אלקין:
אבל הם כרגע לא בדירה של דיור ציבורי?
אולגה דדון:
הם כרגע ממתינים, כן, כן, כן
זאב אלקין:
הבנתי, זאת אומרת שאין לכם כאלה שקיבלו דיור ציבורי ועדיין ממתינים לשיפור תנאים כי מגיע להם?
אולגה דדון:
יש לנו כאלה שממתינים ל- - -
זאב אלקין:
הם לא ב-24,160 אלף?
אולגה דדון:
הם לא פה
זאב אלקין:
הבנתי, כי משרד השיכון, אגב, כשהוא סופר את התור שלו, הוא כאלה סופר בתוך התור, שתדעי, כאילו זאת שיטת הספירה, יש בערך סדר גודל של אלף ומשהו משפחות שנמצאים בדיור ציבורי, אבל מגיע להם דיור ציבורי בתנאים אחרים, או יותר חדרים, או למטה, כן, מבחינת הקומות הנמוכות והוא נספר כחלק מהתור, למרות שהוא כרגע נמצא בדיור ציבורי
יבגני סובה:
גם יש ילדים נכים
זאב אלקין:
מכל מיני סיבות יש לו זכאות, יותר ממה שיש לו כרגע, אז הוא נחשב תור, למרות שהוא תופס דירה של דיור ציבורי ופה כאלה שממתינים
זאב אלקין:
אוקי, זה שתי שיטות שונות
אולגה דדון:
כמובן שיש קבוצה מיוחדת שדורשת התייחסות וטיפול מיוחד, זה כהנ"ר רתוקים לכסאות גלגלים, שי כרגע כ-160 משפחות כאלה, פה אנחנו כמובן תלויים בדירות המונגשות הקיימות בשוק וברכש ובתקציבים, תהליך מאוד לא פשוט, תהליך מאוד מורכב, גם כשיש כבר תקציב, מאוד קשה למצוא דירה מתאימה שדורשת גם התאמות, גם אישורים של כל מיני גורמים, לוקח זמן
אולגה דדון:
 אנחנו לצערנו בשנת 22 הצלחנו לרכוש רק חמש דירות כאלה, למרות שהיה תקציב, כי מדובר באמת בתהליך מאוד מאוד מורכב ולא פשוט
זאב אלקין:
גם התקציב הוא גם שהוא קיים, הוא לא בשמיים, אז הוא מגביל על אזורי רכישה
זאב אלקין:
לא כל דירה את יכולה לרכוש
אולגה דדון:
וכולנו גם עדים לעליית מחירי הדירות שהיו בשנה שעברה
יבגני סובה:
מה המדינה ממש קונה דירה, או שהיא עושה התאמה לדירה קיימת במלאי?
אולגה דדון:
זה משרד השיכון יכול להתייחס יותר
יניב מויאל:
כן, המדינה רוכשת דירות נ"ר לרתוקים, כן, יש תקציב מסוים
יבגני סובה:
זאת אומרת לא לוקחים דירה שמהמלאי של הדיור הציבורי ואולי מוספים שם יחידת דיור משהו, אלא פשוט מחפשים קונים ואז?
זאב אלקין:
מה שהיה אפשר מהמלאי, הרוב כבר מוסב
אולגה דדון:
בוודאי, כן
זאב אלקין:
כי יש ביקוש גדול לדירות נ"ר
יניב מויאל:
דירה שהיא מונגשת לרתוקים זה נדיר מאוד שהיא - - -
יבגני סובה:
וגם פה יש מן הסתם העדפה גאוגרפית, כי בנאדם שנמצא באזור מסוים אז הוא לא רוצה עכשיו לנסוע למצפה רמון, ששם ייקנו לו דירה שהוא יהיה מרותק, אלא הוא רוצה באזור שלו
יניב מויאל:
הניהול של התורים הוא קצת שונה בין משרד הקליטה, למשרד שלנו, אצלנו זה לפי אזור הרישום שבו נרשמת, אז אם הוא נרשם בירושלים אז זה יהיה בירושלים, או בסביבה של ירושלים
יבגני סובה:
הוא צריך לקבל בירושלים, זה מה שאתה אומר?
יניב מויאל:
או בסביבה של ירושלים, אבל הוא בטח שלא יקבל בערד, או בדימונה, זה לא
זאב אלקין:
גם אם ירצה הוא לא יכול הרבה פעמים, כי יש התנגדות של ראשי רשויות לקלוט זכאים לדיור ציבורי, שלא מתוך הרשות שלהם, בדרך כלל
אולגה דדון:
במיוחד ביישובי הדרום
זאב אלקין:
כי זה נופל על מחלקת הרווחה של הרשות
יבגני סובה:
מדובר על בודדים
זאב אלקין:
אז הם מסכימים בדרך כלל, אחד-שניים-שלושה לשנה לניוד, לא יותר מזה, זאת אומרת שגם אם יש פוטנציאל, יש ערים שיש להם פוטנציאל גדול לדיור ציבורי, למשל דימונה היה לה מלאי גדול של דירות, עדיין חלקו קיים וגם אם היו זכאים שהיו מוכנים לנסוע לדימונה, דימונה כעיר לא מוכנה לקבל את זכאים שהם לא מתוך דימונה, מעבר לכמות קטנה
טטיאנה (טניה) מזרסקי:
ויש להם זכות חוקית לסרב ולמנוע?
זאב אלקין:
בגדול את חייבת את הרשות לצרכי אכלוס, את חייבת אותה לצורך מחלקת הרווחה שאחר כך מטפלת בזה, מאוד קשה לכפות על הרשות, אם היא לא רוצה ולכן הכללים של משרד השיכון הם מראש כאלה, זאת אומרת שהם לא מאפשרים ניוד מעיר לעיר, חוץ מחריגים
יניב מויאל:
עוד פעם, אם יש איזושהי בקשה של דייר, של זכאי שהוא רוצה לעבור לדימונה, ששם יש לנו דירות ריקות אז בוודאי שמן הסתם הוא כן יעבור, יש איזשהו תהליך של העברה, אבל אם מישהו שמדימונה רוצה להגיע לירושלים, שפה אין לנו מלאי של דירות, הוא מלאי מאוד מאוד מצומצם, אם בכלל, אז בוודאי שזה קשה וזה דבר שהוא כמעט בלתי אפשרי
זאב אלקין:
שאנשים די מחכים בעיר שלהם, זה שיטה שונה, משרד קליטה - - -
אולגה דדון:
לא, לא, גם אצלנו, זה מה שרציתי להרחיב, גם אצלנו, התור, אם יכולתם לראות ולעבור, אם הסברנו את זה נכון, התור הוא גם אצלנו מנוהל יישובית קודם כל, זאת אומרת הבנאדם יכול לבוא ולהירשם ולבקש שלוש עדיפויות, אבל קודם כל לפי הישוב מגורים שלו ושם הוא יכנס לתור לפני הכול ואנחנו כן נציע את הדברים שקיימים, לא רק ביישוב שלו, לבדוק אולי מישהו מסכים, אולי מישהו מוכן לעבור, אבל קודם כל ההתייחסות ליישוב, התור מנוהל לפי יישוב, כן, זה המעגל הראשון
זאב אלקין:
כן, אבל יש לכם יותר ניוד
זאב אלקין:
ממה שיש במשרד השיכון
אולגה דדון:
כן, כן, אנחנו מאפשרים יותר ניוד, כן, כי המטרה שלנו בסוף לתת פתרון כמה שיותר מהר
זאב אלקין:
גם יש פחות התנגדות לניוד של תורים של משרד הקליטה
אולגה דדון:
ההתנגדות פחות מרחבית, זאת אומרת אם מתוך היישוב אין, אבל במרחב יש, אז תהיה יותר הסכמה, אבל אזורית גם יש התנגדות, כמובן, מצפון לדרום ולהיפך, הרבה יותר קשה
זאב אלקין:
של הזכאים, לא של ראשי הרשויות, הם לא רוצים
אולגה דדון:
לא, של הזכאים עצמם
זאב אלקין:
הזכאים עצמם לא רוצים לעבור אזורים דרמטיים
זאב אלקין:
כן, זה סיפור אחר, זה התנגדות מסוג אחר, היא קיימת בשני התורים
זאב אלקין:
 אוקי, אז אחד, רק לסכם לגבי גודל התור, אנחנו נשמח לחלוקה, קודם כל בקטגוריות האלה, של המשפחות 3,200, מאיזה קטגוריות זה בנוי, אימהות חד-הוריות וכו' - -
זאב אלקין:
אנחנו נשמח לחלוקה של הקשישים, בין זוגות ליחידים, כי חלק מזה זה יחידות משפחתיות של יחיד, חלק יחידות משפחתיות של זוגות, אז כדאי שנראה את התמונה וגם החלוקה של הנזקקים לקומות נמוכות, גם כן 2800 איזה קטגוריות זה, זאת חלוקה אחת יותר מפורטת ממה שיש לנו כרגע והחלוקה השנייה זה מה שביקשו פה חברי כנסת, לגבי הקשישים, לפי גיל וזמן השהות בארץ, לראות את התמונה, כל שאר הקטגוריות הם עד 15 שנה בארץ, כי ברגע שהגיעו ל-15 שנה, הם יצאו מהתור, או שיכנסו לתור של שיכון, או שלא - - -
זאב אלקין:
כי לא כולם זכאים לתור של שיכון
זאב אלקין:
דווקא בדירות נ"ר אנחנו מאפשרים, סליחה שאני קוטעת, או בסיכום עם משרד השיכון, יש לנו סיכומים קודמים, בנאדם יכול אחרי 15 שנה להחליט, אם הוא רוצה להישאר אצלנו, או לעבור למשרד השיכון ותהיה קיימת לו אופציה כזאת
זאב אלקין:
כי הוא זכאי גם וגם בדרך כלל, לא בעיה ואז הוא מחליט באיזה תור הוא נמצא, אבל זה מיעוט קטן של אנשים
זאב אלקין:
אוקי, אז חלוקה כמו שביקשו פה לגבי הקשישים של זמן שהות בארץ וגיל וחלוקה שלישית, חלוקה לפי הערים, מה התמונה בערים השונות, כי יש משמעות לעיר ואז זה משפיע על הניהול של המלאים
אולגה דדון:
לפי ערים, גם לפי קטיגוריות?
זאב אלקין:
כן, אם אפשר, כן, כי זה תורים גם מתנהלים שונה
זאב אלקין:
נגיע לזה ואתם תסבירו לנו, אבל ברור שתור של קשישים הוא מתנהל שונה מתור של משפחות וכו'
אולגה דדון:
בסדר גמור
זאב אלקין:
אז לכן זה משמעותי
זאב אלקין:
 אגב, בגדול לפי מספרים ששמת פה כרגע, חיפה היא המוקד הכי בעייתי, נכון?
אולגה דדון:
חיפה מבחינת הממתינים, שאני לא אוכל לתת לכם פילוח כרגע, כי לא הכנתי אותם, זה קשישים ומשפחות, אבל כן, יש כמות הכי גדולה של ממתינים בחיפה כרגע, כן
יבגני סובה:
אבל בונים שם בחיפה?
אולגה דדון:
מה בונים?
זאב אלקין:
מה בונים?
יבגני סובה:
היה שם משהו בשנים האחרונות
אולגה דדון:
שום דבר
זאב אלקין:
יש שם בזמנו נבנו שם לא מעט בתי גיל זהב ויש שם גם מקבצי דיור, אבל בשנים האחרונות, אפילו פרויקטים שהיו קיימים, מילא לעמיגור יש פרויקט בדרך, הוא נתקע חזק מול ראש העיר וכל הניסיונות לחלץ את זה וההבטחות של ראשת העיר לא עזרו
יבגני סובה:
איפה כרגע אנחנו באיזה מוקדים אנחנו נמצאים, שנניח עוד שנה שנתיים אפשר להגיד שיהיה אכלוס?
זאב אלקין:
אנחנו נתעסק בזה, קודם נלך לפי סדר, היום נעסוק בתור, אנחנו נעסוק בפתרונות, אבל ספציפית שאלת על חיפה דווקא, אין שם צפי כרגע להפקעה, לפחות כרגע מדיניות של ראשת העיר, היא דרשה דרישות אזוריות מעמיגור ומהמדינה, לאישור לבנות בית גיל זהב, לתור שלה, של העיר שלה, אגב, לא לזה שיביאו לה ממקום אחר, יש לה תור די והותר לבית הזה ועדיין היא שמה כל מיני דרישות כספיות שאף אחד לא מסוגל לעמוד בהם וכרגע זה תקוע, היא התחייבה להסיר את הדרישות והעגלה עדיין באותו מקום
אולגה דדון:
יש לנו קבוצות מיוחדות בתוך הממתינים שמקבלות עדיפות, בלי שום קשר להגעה, לא צריך אישור מיוחד של הוועדה, מדובר בניצולי שואה, וטרנים, קבוצות, כמו הרוגי מלכות, חסידי אומות עולם, כי אין הרבה כאלה, הרוב זה ניצולי שואה וווטרנים, הם מקבלים אוטומטית קידום של שנה בתור הממתינים
זאב אלקין:
כמה זה קפיצה משמעותית שנה?
אולגה דדון:
תלוי, זה נורא תלוי באזור
זאב אלקין:
פעם זה היה משמעותית, היום פחות, כי קצב העלייה הוא לא כזה דרמטי
אולגה דדון:
זהו, גם, אנחנו נדע, שנה שעברה דרך אגב, עם הקצב עלייה של שנת 22, איך זה ישפיע, זה מאוד תלוי, שוב, באיזה יישוב מדובר, אם תור הממתינים הוא לא גדול אז הקפיצה יכולה להיות משמעותית, אם תור הממתינים גדול אז זה יכול להיות - - -
זאב אלקין:
אז למה זה רק שנה?
אולגה דדון:
כי אלה ההחלטות שהתקבלו עוד מלפני המון המון שנים, אפשר אולי לדון ולבחון, בוודאי ובוודאי כשמדובר בניצול השואה, כי הקבוצה הזאת הולכת ומתמעטת
זאב אלקין:
בדיוק, גם יתרה, גם ניצולי שואה זה קבוצות ש-
אולגה דדון:
כן, זה נושא שכדאי לבחון ובהחלט אולי כדאי להגדיל
זאב אלקין:
אגב, מה מוגדר כניצול שואה? שורד שואה, נחשב ניצול שואה?
אולגה דדון:
אנחנו מסתמכים על קביעה של הרשות לניצולי שואה, אנחנו מקבלים אוטומטית למערכות מחשוב אצלנו, עדכון, זאת אומרת זה לא משהו שבנאדם צריך לבוא ולהביא לנו תעודות, אנחנו מקבלים אוטומטית, כמו גם לגבי וטרנים, ממשרד האוצר ומשרד הביטחון
זאב אלקין:
אז מה ההגדרה שלהם?
אולגה דדון:
לפי הקביעה שלהם, לפי נוהל של הרשות לניצולי שואה
יבגני סובה:
כל מי שמקבל פעם בשנה הוא גם נחשב לניצול שואה, כל מי שמקבל סיוע פעם בשנה, אני מדבר על שש וחצי אלף שקל, הוא נחשב ניצול שואה
אולגה דדון:
כן, כן, ההגדרות הורחבו לפני כמה שנים ונכללו גם מי שלא היה נכלל פעם, פעם היה נכלל רק מי שהיה מקבל פנסיה, או קצבה חודשית, אחר כך הם הרחיבו את המעגל והכניסו את כל מי שגם פעם בשנה מקבל, אם אני לא טועה, אבל אנחנו לא בודקים, אנחנו מסתמכים על רשות לניצולי שואה והיום בתור הממתינים יש לנו כ-6,000
ארז שני:
אני יכול להגיד לך שזה משהו, תופעה נורא עצובה, כי עשר שנים אחורה הנתונים שהיה בידי עמיגור, בבתי גיל הזהב, 80 אחוז ניצולי שואה, מתוך 100 אחוז הדיירים
שלומית אבינח:
מקבלי רנטה - - -
ארז שני:
לא, לא, לא רק מרנטה, גם מי שניצול שואה מעגל ראשון וגם מעגל שני, הרוב מעגל שני
ארז שני:
וכדומה, אבל גם מעגל ראשון, לצערי הרב, המספרים עכשיו מראים על כ-33 אחוז, המספרים יורדים, הם מתים כל יום, כל פנייה שאנחנו מקבלים דרך הקרן, בדרך כלל זה יבוא דרך הקרן לרווחת ניצולי השואה, לניצולי שואה אנחנו מאכלסים מידי, אנחנו יודעים לפתור את זה גם עם משרד הקליטה, גם משרד השיכון שנענים לזה בחיוב ומקודמים בתור
זאב אלקין:
מעבר לקידום של שנה שאולגה מדברת עליו?
ארז שני:
גם מעבר, אם זה מעגל ראשון, בטח ובטח, מעגל ראשון ניצולים - - -
זאב אלקין:
איך אתם יכולים להשפיע על התור? הרי התור מנוהל אצלם
ארז שני:
אנחנו יודעים לפנות לפקידות הרלוונטית
זאב אלקין:
דרך וועדה מיוחדת?
אולגה דדון:
כן, יש לנו וועדת חריגים שיכולה לאשר בנוסף עדיפות בתור ממתינים, לפי כל מיני קריטריונים, לפי תנאים מיוחדים ואפשר לאשר את זה
ארז שני:
יש רגישות מאוד גבוהה, גם של משרד השיכון וגם של משרד הקליטה לטובת ניצולי השואה
אולגה דדון:
לגמרי
זאב אלקין:
אבל יכול להיות שלאור זה שבאמת לא נשארו הרבה לשתי הקטיגוריות האלה, ניצולי שואה וווטרנים, כדאי לשקול קידום יותר משנה אחת, כי באמת
יבגני סובה:
אתה מי כמוך יודע, ווטרנים זה כבר אנשים שחצו את גיל 95-96, הניצול שואה יכול להיות שהוא מספיק, שנולד ב-1944 והוא יחסית עדיין צעיר
זאב אלקין:
כן, זה יותר צעיר
אולגה דדון:
אין שם כבר צעירים
יבגני סובה:
לא, גם את אלה שנולדו ב-44, אפילו ב-45 אז חלקם מקבלים הכרה, אז אנחנו מדברים על 78 שנה נניח, מישהו שנולד ב-44
אולגה דדון:
כולם כבר לקראת גיל 80 ומעלה
יבגני סובה:
נכון, ווטרנים כבר חצו את גיל 95
אולגה דדון:
ווטרנים אין הרבה
יבגני סובה:
יש אולי אלמנות של הווטרנים, אם אלמנה נניח אז יכול להיות שאלמנה זכאית לקבל את זה
אולגה דדון:
לא, לא, ממש לא
יבגני סובה:
הרי היא ממשיכה לקבל את הקצבה
אולגה דדון:
זה משהו אחר, כן, אבל לא
יבגני סובה:
כלומר אם הם היו בתור, לצורך העניין, לדיור סוציאלי והוא נפטר והיא נשארה, יכול להיות שהיא הייתה צעירה ממנו, אז היא תישאר בתור?
אולגה דדון:
היא תישאר בתור לפי הקידום שלו
זאב אלקין:
אבל היא לא תקבל חדש
אולגה דדון:
היא לא תקבל קידום נוסף, אבל קידום שלו של שנה, יישאר
יבגני סובה:
יישאר, אוקי, בסדר
זאב אלקין:
אז אני מציע קודם כל נעשה פה כוכבית על הקבוצה הזאת באמת שהולכת ולצערי עוזבת אותנו, כן, לשקול קידום יותר משמעותי של שנה, לאור הנסיבות
אולגה דדון:
אנחנו נבדוק כמה כאלה יש היום בתור הממתינים וגם לזה יש משמעות כמובן
זאב אלקין:
 אגב, מנטרלי צ'רנוביל יש להם את השנה הזאת, או שהם לא זכאים?
אולגה דדון:
לא, לא, מנטרלי צ'רנוביל מקבלים תוספת לסיוע, סיוע בשכר דירה, כן
יבגני סובה:
עשרה אחוז, נכון? תוספת
זאב אלקין:
זה משהו אחר, אני שואל מבחינת הקידום?
אולגה דדון:
לא, אין להם קידום בתור, כן יש משפחות שכולות, משפחות של נפגעי פעולות איבה, הרוגי מלכות וחסידי אומות עולם
זאב אלקין:
אסירי ציון ונכי מלחמה
אולגה דדון:
כמובן כן
זאב אלקין:
נכי מלחמה, הכוונה היא ווטרנים
אולגה דדון:
ווטרנים, כן
זאב אלקין:
אוקי, בסדר גמור, אז איך עוד התור הזה בנוי? בואי תמשיכי, דיברנו כרגע על זה שהקבוצה הזאת מקבלת קידום של שנה
אולגה דדון:
נכון, בנוסף יש קריטריונים שקבועים על פי נוהל, כשהזכאות היא למשל, משפחות חד-הוריות, לנכים בעלי דרגת קושי של 75 אחוז ומעלה, חולים במחלות קשות, אני לא אפרט את המחלות עכשיו, אבל יש רשימה וקשישים, כאמור, כל האנשים האלה יכולים, כל מי שחושב שהוא עונה על הקריטריונים, יכול לבוא, להגיש בקשה, להגיש את כל המסמכים, הוועדה המקומית, וועדה מחוזית תאשר אותו על פי נוהל, כל מי שלא זכאי על פי נוהל, או רוצה לבקש קידום בתור, הוא יכול לבקש החלפה, מובא לדיון בוועדת חריגים
זאב אלקין:
של משרד הקליטה?
אולגה דדון:
של משרד הקליטה, כן
זאב אלקין:
שהיא מחוזית?
אולגה דדון:
לא, לא, וועדת חריגים מתכנסת, אני יושבת ראש הוועדה, היא מתכנסת במשרד הראשי עם רופא חיצוני ואנחנו בודקים כל מי שלא עונה על פי נוהל של דיור ציבורי
זאב אלקין:
מה אחוז תשובות חיוביות של וועדת חריגים בממוצע, מול כמות הפניות?
אולגה דדון:
אני יכולה להגיד לכם כמה תיקים נדון, מה אחוז תשובות חיוביות זה כבר נורא נורא משתנה
זאב אלקין:
כי זה נתון מעניין שהוא מראה עד כמה, למשל במשרד השיכון, וועדת חריגים מאשרים בערך 50 אחוז מהפניות, מה שגרם לתהליך של חשיבה מחודשת על הקריטריונים, כי זה - - -
אולגה דדון:
תראו, לצערנו, אנחנו לאחרונה, רוב ההתעסקות שלנו בוועדת חריגים זה בנושא החלפות, אנשים מבקשים להחליף מאזור לאזור, מקומה לקומה, זה פחות בזכאות, יותר בהחלפת דירה, זאת אומרת אנחנו פחות מתעסקים עם מי ש-
יבגני סובה:
כאילו אחד קיבל מרפסת, השני לא, יש לו אסתמה והוא רוצה לעבור למרפסת, כי שם זה הבעיה, או למעלה יש רטיבות וכו' וכו' וזה מגיע עד למשרד, מגיע למעלה, אי אפשר לפתור את זה ברמה של מקבץ, לצורך העניין, עם סמכות מקומית, אין אפשרות לעשות את זה?
אולגה דדון:
אפשר, אבל אנשים לא תמיד מקובל עליהם הסמכות, הם רוצים את הסמכות העליונה, כמו שיש במשרד השיכון, וועדה מחוזית, וועדה עליונה, וועדה ציבורית, רוצים להגיע לסמכות בשביל לקבל, מנסים כל פעם עוד ועוד
שלומית אבינח:
אבל יש רק וועדה אחת, אין שלוש וועדות
אולגה דדון:
לא, יש וועדה מחוזית על פי נוהל ויש וועדת חריגים
אולגה דדון:
 קודם כל זה מגיע לוועדה המחוזית, זה יכול גם להיפתר בצורה המקומית, כמו שאומרים, בתוך המקבץ, אבל אנחנו, תראו, דיור ציבורי זה משאב מאוד יקר, כל החלפה דורשת שיפוץ של אותה דירה שמאוכלסת ונדרשים משאבים ואנחנו לא מקלים בזה ראש, אנחנו נותנים שיקול דעת מאוד מאוד משמעותי ואם אין הצדקה, באמת, הצדקה רפואית, הצדקה סוציאלית מאוד קשה, אנחנו לא נאשר
זאב אלקין:
כמה זמן לוקח אבל בדרך כלל תיק ממתין לוועדה חריגים, נניח מרגע ההגשה עד לדיון?
אולגה דדון:
אני לא רוצה להתחייב כרגע - - -
זאב אלקין:
סדר גודל
אולגה דדון:
השנה הזאת הייתה שונה, רוב השנה התעסקנו באכלוס חירום, באכלוס של כל מי שברח מאזורי לחימה, בדרך כלל אנחנו מאוד משתדלים שלא יהיה ליותר מחודש-חודש וחצי
יבגני סובה:
אני חייב להדגיש משהו, כי אנחנו בכל זאת חברי כנסת שדוברים את השפה הרוסית, מקבלים הרבה פניות, הסיפור שאותו בנאדם צריך להסביר את עצמו, למה הוא עושה את זה, עכשיו, רוב האנשים לא יודעים לכתוב בעברית, אז הם כותבים ברוסים - - -
אולגה דדון:
רוב היועצים שלנו דוברי רוסית
יבגני סובה:
לא, שנייה, אז אותו יועץ שלכם הוא מגיע לאותו בנאדם, מקבל ממנו את הפנייה וכאילו מנסה להתאים את הפנייה שלו לתוך המסגרת שלכם, מבחינת ה-
אולגה דדון:
--
יבגני סובה:
אוקי, ואז לא בנוכחות של הבנאדם, אתם קובעים ואיך זה חוזר אליו, אומרים לו, אדוני, לא מגיע לך להחליף, כי א, ב', ג', ד' - - -
אולגה דדון:
יש הסבר ב-
יבגני סובה:
ואם עובדים לפי מה שהיה, לפי הטמפלט שלכם, שלא ייווצר מצב שבנאדם פתאום, אני פשוט רוצה להכניס אותכם לראש של אותו בנאדם, הוא יודע שבבניין שלו יש כמה דירות פנויות, הוא אומר למה לא מחליפים לי, אני כבר בבניין הזה עשר שנים, תחליפו לי, אני רוצה לעבור למרפסת, פתאום הוא רואה, מישהו חדש נכנס ותופס את המקום
יבגני סובה:
 עכשיו הוא מה יש לו בראש? אומר, רגע, הפקידים שלי בירושלים, או בתל אביב, פשוט לא מקשיבים לי, אני גר בבניין הזה עשר שנים, עכשיו התפנה לי מקום, אני רוצה לעבור ולא נתנו לי, הכניסו מישהו חדש, זה התחושה של אותו בנאדם והוא לא מרוצה מההתנהלות הכוללת
אולגה דדון:
ומה התחושה של עוד 200 אנשים שנמצאים שם - - -
יבגני סובה:
לא, לא אמרתי שהוא צודק, אני אמרתי מה יש לו, צריך גם לדעת להסביר לו, שאדוני, זה שנכנס מישהו חדש, יכול להיות שהוא המתין כמוך עשרים שנה
אולגה דדון:
זה מה שמסבירים לו
יבגני סובה:
זה מה שמסבירים לו, כי הרבה פעמים לא מבינים את זה, אומרים למה הוא מגיע ולי לא מגיע, לא יודע
אולגה דדון:
אתה צודק לחלוטין, זה מה שמסבירים, שאותו בנאדם שעשר שנים גר בדירה, עם מרפסת, או בלי מרפסת, הוא גר בפתרון דיור ציבורי, עכשיו הדירה התפנתה ואותו אחד, שכמו שאתה אומר, 15 שנה ויותר מחכה, סוף סוף הוא מקבל פתרון דיור
אולגה דדון:
 עכשיו אין לזה סוף
יבגני סובה:
אבל את מבינה שזה יוצר חיכוך בין אנשים בתוך הבניינים, אחר כך הם מתחילים לריב, אני רק אומר, בגלל זה שאלתי אם יש סמכות מקומית שיכול לפתור את זה
אולגה דדון:
אם אנחנו נתחיל לאשר לכל מי שבאמת - - -
זאב אלקין:
אם תתחיל הזזות אז תחשוב, זה יאריך את ה-
יבגני סובה:
לא, תהיה פשוט שחיתות, זה הבעיה, אנשים יתחילו לשחד שם בזה
אולגה דדון:
במקום לטפל באנשים בתור, אתה תתעסק רק בהחלפות
יבגני סובה:
ברור
אולגה דדון:
צריך להיות עקרון מאוד מאוד ברור, בשביל זה יש וועדת חריגים, בשביל זה מגיע אלינו ולא נגמר בשטח
בנימין גד:
אני יודע שזה לא תמיד מקובל, קודם כל תודה רבה על זכות הדיבור, אדוני יושב הראש, בנימין גד דובר הוועדה, כמישהו שמנהל גם את הוועדה הראשית וגם עכשיו את וועדת המשנה
בנימין גד:
 אני מרגיש שיש איזושהי שאלה, בכובע שלי, שאולי לא נשאלה פה, אבל שווה לתת עליה את הדעת וזה מה היתרון הגדול של דיור ציבורי, על פני דיור בשוק הפתוח? זאת אומרת אם אנחנו מדברים עכשיו על תור מאוד מאוד ארוך, גם ברמה של ניצולי שואה, גם ברמה של משפחות, גם ברמה של חולים ונכים, מה היתרון הגדול שהם מחכים לדיור ציבורי, על פני דיור בשוק הפתוח? במידה גם שיש להם את הזכאות מוגדלת לקבלת דיור בשוק הפתוח, אולי שווה גם להשקיע את כל המשאבים האלה בזמן שהם מחכים, לעזור לאותם אנשים שממתינים ומחכים בתור, שיעזרו להם נציגים מטעם משרד השיכון הבינוי והקליטה, או משרד העלייה והקליטה ומשרד השיכון, למצוא דירות שמתאימות להם, לפי הצרכים שמותאמים להם?
יבגני סובה:
הכוונה לתמרץ אותם לעבור, זו השאלה שלך, מה לעשות בשביל לשכנע אותם לעבור לדיור הציבורי ולא לשלם את השכר דיור מוגדל
בנימין גד:
מה היתרון הדיור הציבור, על פני הרגיל?
יבגני סובה:
לא, ככה אני הבנתי את השאלה שלך
בנימין גד:
הכוונה שלי זה לייעל בעצם, יכול להיות שאנשים בכלל לא יצטרכו לחכות בתור, שיעזרו להם למצוא דירה כאן ועכשיו, מתאימה לצרכים שלהם
אולגה דדון:
בשוק החופשי?
בנימין גד:
בשוק החופשי, כן
אולגה דדון:
בשכירות?
בנימין גד:
בשכירות
יבגני סובה:
לא, אבל הם גרים בשכירות, מי שנמצא בתור הוא גר בשכירות, מן הסתם, הוא לא נמצא באוויר, הוא לא גר בשכירות, בגלל זה יש לו גם סיוע מוגדל
זאב אלקין:
הוא מקבל סיוע מוגדל לשכר דירה
יבגני סובה:
בדיוק, זאת הסיבה, מה שאולגה אמרה שחלק מהם לא רוצים, כי הם מעדיפים לקבל סיוע מוגדל, 10 אלפים איש ולהמשיך להיות בשכירות, כי זה משרת את, מה שנקרא, את הנוחות שלהם, אזור הנוחות שלהם
בנימין גד:
ומה היתרון הגדול של הדיור הציבורי שרוצים לעבור לדיור, מה היתרון הדיור הציבורי על פני השוק הפתוח?
אולגה דדון:
היתרון הוא מאוד ברור, הביטחון, החוסר, הם לא צריכים לעבור כל שנה ולרצות בעלי דירות
אולגה דדון:
 כל אחד שגר ב-
ארז שני:
בדרך השלום בתל אביב שאנחנו משכירים, יש לנו שם 300 שקלים בחודש, מימון 6,000 שקל, זה רלוונטי, גם אם יקבלו סיוע בשכר דירה, הם לעולם לא יקבלו את הסיוע הזה
יבגני סובה:
נכון
טטיאנה (טניה) מזרסקי:
גם להתאים תנאים, למשל אותה אמבטיה ואביזרים נוספים ליציבות של הקשישים שלא יפלו, גם השקעה ואני גם - - -
יבגני סובה:
גם כשאתה גר במקבץ דיור וקורה לך משהו, אתה מתקשר למישהו שבא ועושה לך תיקונים, לא כל דבר על חשבון המדינה, אבל יש דברים שעושים, אתה יודע, גרים במקום מסודר, הם נפגשים אחד עם השני, זה כאילו יש יתרונות
אולגה דדון:
אתה הקדמת את מה שרציתי להגיד
יבגני סובה:
כן, כן
אולגה דדון:
שיש יתרון מאוד גדול, מעבר לקורת גג, יש ערך מאוד גדול למצב החברתי, להפגת בדידות
אולגה דדון:
 קשיש שנמצא, כל אחד שנמצא בסביבה של אנשים, דוברי שפה, דוברי אותו כיוון, פחות, או יותר, זה מעריך להם חיים, אנחנו רואים את זה במקבצים
אולגה דדון:
 סתם בדיוק התבקשתי להכין איזשהו נתון, גם אותי זה עניין והופתעתי - - -
יבגני סובה:
יש להם דינמיקה משלהם, זה מה שחשוב להגיד, בתוך כל מקבץ יש דינמיקה משלהם
בנימין גד:
15 שנה של אנשים מחכים אז נראה לי שאולי משהו מתפספס פה, אולי אפילו שווה ליצור תמריצים, אמרתם גם בצדק, שבסופו של דבר בשוק החופשי, אנשים כל שנה מחליפים קורת גג, אפשר ליצור תמריץ, אולי לבעלי הדירות, שאם הם יודעים שהם משכירים לאנשים שזכאים לדיור הציבורי - - -
יבגני סובה:
הם רק יעלו את המחיר, זה - - -
יבגני סובה:
זו גם הבעיה, זאת גם סיבה שאנשים מעדיפים לקבל מקבץ במקום אחר, מאשר כל שנה לצפות שבעל הדירה יעלה להם בעוד 200-300 שקל, כי מבחינתם זה סוף העולם, שתבין, 200 שקל לקשיש, הוא אומר, איפה אני אקח, יש לו השלמה הכנסה, אף אחד לא מעלה לי השלמת הכנסה, כמו שעשינו בשנה האחרונה
יבגני סובה:
 בשנה האחרונה, הממשלה הקודמת, העלינו ב-23 אחוז השלמת הכנסה, ב-600 שקל, מ-3,170 שקל לקשיש - - -
זאב אלקין:
לא, הוא מקבל סיוע בשכר דירה
יבגני סובה:
שנייה, אני מדבר לגבי הסיוע, הם לא עובדים רובם אז הם אומרים, מאיפה ניקח עוד 200 שקל, אז הם תלויים בבעלי הדירות ולא כולם רוצים להמשיך ככה, יש כאלה שרוצים לעבור למקבץ, מסודר, גם אם זה בעיר אחרת, הכול בסדר
אולגה דדון:
זה נכון ומאחר ששנה זה דבר מאוד קריטי, בטח ובטח בגילאים האלה
אולגה דדון:
 אתם רוצים קצת מספרים?
זאב אלקין:
לא, עכשיו עדיין להבין מבחינת ניהול התור, נניח אני נמצא בעיר איקס, לא משנה מה היא, יש לי שם קשישים, יש לי שם משפחות, לצורך העניין, שנכנסות ל- 3,200 משפחות רגילות, חד-הוריות, ברוכות ילדים וכו' וכו', יש לי שם משפחות שזקוקות לקומות נמוכות, אני שם נ"ר בצד, זה באמת אירוע מאוד נפרד, איך כל התור הזה מנוהל? זה כל שלושת הקטיגוריות זה תור נפרד?
אולגה דדון:
תור נפרד
זאב אלקין:
הדירה שמתפנה לאיזה קטגוריה ?
אולגה דדון:
זה תור נפרד לחלוטין, קשיש אנחנו שמים בנפרד, קשישים זכאים לפתרונות במקבצים ובדיור מוגן
זאב אלקין:
הם לא מקבלים דירות בכלל?
אולגה דדון:
אלא אם כן מדובר בקשיש לא מסוגל לנהל משק בית עצמאי, עם כל מיני מגבלות ואז כן, אבל זה ממש, סיעודיים קודם כל אנחנו לא מטפלים בסיעודיים, יש בשביל זה משרד הבריאות
זאב אלקין:
סיעודי לא יכול להגיע לדיור ציבורי
אולגה דדון:
הוא לא יכול, הוא לא יכול, סיעודי ברמה קשה, לא סיעודי עם תשע-שמונה שעות
ארז שני:
עמיגור נותנת פתרון, זה רק עמיגור זה לא קשור למשרדים, אנחנו נותנים פתרונות סיעודיים בקריית ים, יש לנו תשע מחלקות סיעודיות, דרך קודם של משרד הבריאות
זאב אלקין:
אבל זה משרד הבריאות
ארז שני:
זה ענה על צורך באמת של קשישים שגרו אצלנו שהפכו להיות סיעודיים
אולגה דדון:
זה אירוע אחר לגמרי
יבגני סובה:
גם שם יש תנאים מקשים, שאתה צריך חדר נפרד למטפלת של 24 שעות
זאב אלקין:
אבל זה אירוע נפרד שאנחנו לא עוסקים בו כרגע
אולגה דדון:
אז כאמור, תור של הקשישים מנוהל באופן נפרד לחלוטין
זאב אלקין:
הוא לא יכול לקבל דירה, גם אם אין אחרים שרוצים, לצורך העניין, התפנתה דירה שני חדרים קטנה, אין ביקוש, לא בתור של משפחות ולא בתור זה ולא חד הוריות, קשיש לא יקבל את הדירה הזאת