GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכל וונש: אמנם יש אתגרים אבל אפשר ללמוד ב-זום והאם יש מספיק מורים כדי שנתחיל בשלב הבא, של מי שכבר עלו ארצה, בקליטתם כראוי ולתת להם את הבסיס החיוני של השפה.
דלית אטרקצ'י: בוקר טוב ותודה רבה.
דלית אטרקצ'י: מכאן גם איחולי החלמה מהירה לחבר הכנסת דוד ביטן, יושב ראש הוועדה.
דלית אטרקצ'י: אנחנו נערכים לקליטה של עולי אתיופיה ובסוגריים גם של קבוצה של עולים מבני המנשה שאמורה להגיע ארצה.
דלית אטרקצ'י: אנחנו נקלוט את העולים ככל הנראה בכעשרה מרכזי קליטה ואולפנים ללימוד עברית בצפון ובדרום, כרגע לפי השיבוצים שלהם על ידי משרד הקליטה והסוכנות היהודית.
דלית אטרקצ'י: אנחנו נערכים לזה כרגע, לאותם 428 שכבר נמצאים כאן ובשלבים מאוחרים יותר גם לקבוצות הנוספות שיגיעו.
דלית אטרקצ'י: אני חייבת לומר שיש לנו אתגר מאוד גדול גם בגיוס מורים באופן כללי כי אנחנו זקוקים גם למורים דוברי השפה האמהרית שיוכלו לתווך לפחות בשלב הראשוני בתהליך הלמידה לעולים שלא דוברים עברית בכלל.
דלית אטרקצ'י: אנחנו מיפינו בשני המחוזות, גם בדרום וגם בצפון, את היכולות שלנו ואנחנו יודעים לומר פחות או יותר כמה מורים חסרים לנו בשלב הזה וכמה מורים בשלבים הבאים.
דלית אטרקצ'י: זה גם תלוי באולפנים שכבר עובדים, בכיתות שכבר לומדות ומסיימות את תהליך הלמידה או עתידות לסיים את תהליך הלמידה, כך שזאת איזושהי מטריצה די מורכבת.
מיכל וונש: כדי שאני אבין.
מיכל וונש: העולים כבר כאן.
מיכל וונש: האם את אומרת שההיערכות היא כלפי העתיד אבל יש לנו כבר 428 אנשים שהגיעו והשאלה האם ניתן להתחיל.
מיכל וונש: אני מבינה שיש אולי מצוקת מורים למרות שבתקופה הזאת הייתי חושבת שדווקא זו תקופה מדהימה אם אנשים מחפשים לעבוד ואם אפשר ללמוד דווקא ב-זום ו מה-זום כדי שגם בתקופת הבידוד והבדידות שבאה אתה.
מיכל וונש: האם התחלנו באיזושהי דרך להיערך לדבר הזה או שבעצם התוכנית רק נבנית וטרם יצאה לדרך?
דלית אטרקצ'י: לא.
דלית אטרקצ'י: התוכנית בנויה.
דלית אטרקצ'י: העולים עדיין לא נמצאים בתהליך למידה.
דלית אטרקצ'י: הם רק הגיעו והם נמצאים כאן כרגע בתהליכי קליטה.
דלית אטרקצ'י: זה ייקח עוד פרק זמן עד שהם יסיימו את תהליכי הקליטה.
מיכל וונש: מתי צפוי להתחיל תהליך הלמידה?
דלית אטרקצ'י: זה תהליך שמשרד הקליטה והסוכנות היהודית מלווים אותם בו.
דלית אטרקצ'י: לדעתי כשבועיים עד שהם ייכנסו ממש לכיתות הלימוד ויתחילו ללמוד.
דלית אטרקצ'י: בינתיים הצוותים שלנו כן נכנסים למרכזי הקליטה, כן יוצרים קשר עם העולים.
מיכל וונש: רק לחדד.
מיכל וונש: אחרי שבועיים של בידוד, יעברו שבועיים נוספים כדי להתחיל בתהליך הלמידה או שמיד עם צאתם מהבידוד יתחיל תהליך הלמידה?
דלית אטרקצ'י: יתחיל תהליך הקליטה שלהם באולפנים ובכיתות הלימוד.
דלית אטרקצ'י: את מזכירה את העובדה של אנשים שמחפשים תעסוקה ואני חייבת לומר שאנחנו צריכים אנשי מקצוע.
דלית אטרקצ'י: כרגע, בתנאים הקיימים, קשה לנו לפתוח מערך הכשרה למורים חדשים שאין להם בכלל רקע בהוראה, לא כל שכן הוראת השפה העברית.
דלית אטרקצ'י: אני חייבת לומר שאת מרבית כוח האדם שאב משרד החינוך במסגרת ההתארגנות שלו .
דלית אטרקצ'י: אני רוצה להוסיף כאן אתגר נוסף שעומד בפנינו.
דלית אטרקצ'י: לא כל העולים יכולים ללמוד ב-זום, לא כולם בעלי אוריינות כזאת ואין להם מכשירי קצה.
דלית אטרקצ'י: כאן אני רוצה לפנות לעזרת הסוכנות היהודית שכבר עזרה בהספקת מכשירי קצה, בין אם מדובר במחשבים, בדרך כלל אלה טבלטים.
מיכל וונש: גם משרד העלייה והקליטה.
דלית אטרקצ'י: צריך לייצר אצל העולים אוריינות, אצל רובם.
דלית אטרקצ'י: לא לכולם אין אוריינות אבל צריך לייצר את זה.
דלית אטרקצ'י: במקומות בהם אנחנו יכולים ללמד בצורה פיזית, אלה כיתות מאוד קטנות ומספרים מאוד קטנים, עד תשעה לומדים בכיתה ואז אנחנו צריכים לפצל – על פי הנחיות משרד הבריאות – את הקבוצות לכיתות ולא בכל מקום יש לנו מספיק חדרי לימוד כדי להכיל בהם את הלומדים.
דלית אטרקצ'י: לכן אנחנו עושים כל מיני תוכניות אלטרנטיביות כמו למידה במשמרות ועבודה לאורך שעות ארוכות יותר, מה שמצריך גיוס של כוח אדם.
דלית אטרקצ'י: אני מזכירה שלגבי העולים מאתיופיה יש גם את הנושא הזה של אולפני הגיור וגם שם אנחנו משתמשים באותה שיטת עבודה של קבוצות קטנות יותר בדרך כלל בשעות אחר הצוהריים והערב.
מיכל וונש: כשאת מזהה את החסמים החשובים ביותר שצריך להסיר אותם כדי שניתן יהיה לקדם את זה, ממי מהגורמים ניתן לבקש את הסיוע הזה?
מיכל וונש: זה כדי שהוועדה תדע לעקוב אחרי יישום הנושא הזה, כדי שנבטיח גיוס מורים דוברי אמהרית, כדי שנבטיח הכשרה, אם יש סטודנטים או סטודנטיות לחינוך דוברי אמהרית שאולי אפשר לגייס אותם למשימה הזאת.
מיכל וונש: מה צריך לקרות על מנת שניערך לכך?
מיכל וונש: הנה, הגיעו 428 עולים ועד סוף ינואר צפויים להגיע בעזרת השם 2,000 עולים ובהמשך יגיעו עוד כמה אלפים.
מיכל וונש: מה צריך לקרות כדי שתהיה איזושהי תוכנית הוליסטית עם הגורמים שנמצאים כאן או עם גורמים שאינם נמצאים כאן שהוועדה יכולה לוודא בהמשך המעקב שלה שגם הנושא הזה מקודם בצורה ראויה.
דלית אטרקצ'י: הדבר הראשון שאנחנו צריכים זה לקבל את המידע המאוד מדויק לגבי העולים, גם ממשרד הקליטה וגם מהסוכנות היהודית לגבי מי שמגיע לארץ, מתי, להיכן וכמה אנשים.
דלית אטרקצ'י: זה הדבר הראשון.
דלית אטרקצ'י: אני חייבת לומר שעדיין אין לנו את כל המידע בידינו וזאת פנייה כאן לשני הגופים.
שי פלבר: השבוע סיימנו את חלוקת השיבוצים.
שי פלבר: דלית, תקבלי את זה במהלך היום.
דלית אטרקצ'י: מצוין.
דלית אטרקצ'י: תודה רבה, שי.
דלית אטרקצ'י: הדבר השני הוא מה שהזכרתי לגבי מכשירי קצה.
דלית אטרקצ'י: לגבי המורים, גיוס המורים וההכשרה שלהם, זה עניין שהוא במהותו גם תקציבי וגם ארגוני.
דלית אטרקצ'י: אנחנו נצטרך תקציב כדי לעבוד ולהכשיר אותם, כדי לתת עוד משרות למורים.
דלית אטרקצ'י: זה משהו שנצטרך לעבוד גם מול משרד החינוך וגם ככל הנראה צריך את עזרת האוצר בהקשר הזה.
מיכל וונש: משרד העלייה והקליטה לא מתקצב בדרך כלל את הנושא הזה?
דלית אטרקצ'י: לא את המורים.
דלית אטרקצ'י: משרד העלייה והקליטה מתקצב את הפסיליטיס, הסוכנות מתקצבת את הפסיליטיס, אבל נושא ההוראה והפדגוגיה הוא עלינו.
דלית אטרקצ'י: המורים שעובדים הם עובדי משרד החינוך.
דלית אטרקצ'י: במעבר למשרד להשכלה גבוהה אנחנו עברנו אבל השארנו אותם כמשרד החינוך וכאן אנחנו נצטרך גם את עזרת אגף כוח אדם והוראה במשרד החינוך על מנת לאפשר קליטה מהירה של מורים חדשים.
דלית אטרקצ'י: איתור של המורים האלה ובדיקה אם יכולים להיכנס סטודנטים ואחרים, זה כבר עסק הרבה יותר רחב שעליו אנחנו נצטרך כנראה לחשוב בצורה יותר יצירתית.
מיכל וונש: מתי אפשר לחשוב על זה בצורה יותר יצירתית?
מיכל וונש: נניח הוצאת קול קורא לכל הסטודנטים.
דלית אטרקצ'י: אנחנו עושים את זה בימים האלה.
מיכל וונש: הוועדה תשמח על עדכון.
דלית אטרקצ'י: אני מקווה שנוכל לתת עדכון בשבוע-שבועיים הקרובים.
מיכל וונש: אם כך, בשבוע-שבועיים הקרובים אנחנו מצפים לעדכון בנושא הזה וגם לשמוע האם יש תקציבים אתם ניתן לסייע גם מהסוכנות וגם ממשרד העלייה והקליטה בנושא המיקומים המאתגרים שאת מתארת אותם וגם באמצעי הקצה.
מיכל וונש: אני חושבת שכדי להבטיח את הקליטה חשוב שכל הגורמים יעבדו יחד.
מיכל וונש: אנחנו נעקוב גם אחרי זה.
מיכל וונש: נמצאת ב-זום הילה סעדה, מנהלת קשרי ממשל.
מיכל וונש: אנחנו מבקשים להתמקד בדיון הוועדה היום לגבי הממתינים, החלטה מספר 429 וזאת כדי שלא נתפזר וכדי שהגורמים שנמצאים כאן יוכלו לתת את המענה.
הילה סעדיה: אני אהיה עניינית.
הילה סעדיה: אני מנהלת קשרי ממשל של המאבק להעלאת יהודי אתיופיה שנותן מענה גם למשפחות בארץ וגם באתיופיה.
הילה סעדיה: אני מחזקת את כל התודות שנאמרו עד עכשיו.
הילה סעדיה: אני אלך ישר ולעניין.
הילה סעדיה: אני רוצה לעסוק במספר כשלים בצעדים האופרטיביים ליישום החלטת הממשלה שניתן לתת להם מענה מיידי.
הילה סעדיה: אני אגע בארבעה היבטים חשובים וקריטיים.
הילה סעדיה: הראשון, אני אחדד אותו קצת יותר, הוא העניין של דרכי התקשורת.
הילה סעדיה: כל גוף ציבורי שנותן מענה לציבור, יש לו דרכי תקשורת שזה אומר מספר טלפון, אופציה להגיע פיזית, קבלת קהל ומייל.
הילה סעדיה: נכון לעכשיו יש רק כתובת מייל שהמשפחות יכולות לשלוח אליו.
הילה סעדיה: זה דבר לא הגיוני.
הילה סעדיה: יתרה מזאת, גם אם הם שולחים מייל, הם לא יקבלו עכשיו את התשובה.
הילה סעדיה: זאת אומרת שרשות האוכלוסין וההגירה, כמו שעכשיו גם תואר, הולכת לתת מענה רק לאחר שהם יעברו על כל הרשימות.
הילה סעדיה: עד סוף דצמבר, על פי הנחיית הממשלה והחלטת הממשלה, רשות האוכלוסין וההגירה צריכה לסיים את הבדיקה שלה ואת האישורים למשפחות.
הילה סעדיה: מתי הם אמורים לתת מענה למשפחות ששולחות לה מייל?
הילה סעדיה: זה נועד נטו לסתימת פיות ולא יותר מזה.
הילה סעדיה: בעצם הוועדה המאוד חשובה הזאת יזמה בצורה באמת הכרחית וחיונית כתובת מייל כדי לתת מענה למשפחות אבל זה לא נותן כל מענה.
הילה סעדיה: שום דבר.
הילה סעדיה: בעבר היה דסק אתיופי שנתן מענה גם טלפונית, גם קבלת קהל וגם כתובת מייל.
הילה סעדיה: זה משהו שעשוי ויכול להתבצע.
הילה סעדיה: היבט שני שאני רוצה לעסוק בו הוא העניין של הרשימות.
הילה סעדיה: בוועדות הקודמות דובר לא מעט על כך שאי אפשר לחשוף את הרשימות.
הילה סעדיה: בסדר, אנחנו עשויים לקבל את זה אבל כן אפשר לתת מענה או חשיפה למשפחות באופן פרסונלי, פרטני ואישי.
הילה סעדיה: לומר להם אם המשפחה שלהם נמצאת ברשימה או לא ברשימה.
הילה סעדיה: לא לחשוף את כל הרשימה באופן גלוי לכולם אלא לתת לפחות מענה למשפחות הללו, לדעת אם הם נמצאים שם או לא.
הילה סעדיה: נכון לעכשיו יש להן חוסר ודאות, מצב של תקוות שווא שאולי המשפחה שלהם תעלה ואולי לא וזה לא אמור להיות כך.
הילה סעדיה: היבט שלישי שחשוב לי לגעת בו והוא צף מן השטח לא מעט.
הילה סעדיה: המון פניות של משפחות שנמצאות כאן בארץ מתוקף חוק השבות לא יכולות להעלות את המשפחות שלהן בהחלטת הממשלה הנוכחית.
מיכל וונש: אנחנו התייחסנו לזה.
מיכל וונש: אנחנו במעקב אחרי התאמת הנושא הזה.
הילה סעדיה: משפחות שנמצאות כאן מכוח חוק השבות?
מיכל וונש: זה עלה כאן לדיון ואנחנו נמתין לעדכון.
מיכל וונש: זה מה שנקרא סעיף 7 עליו דיברנו.
הילה סעדיה: מעולה.
הילה סעדיה: דבר אחרון חביב שממש חשוב לי לציין זה יחס מכפיר.
הילה סעדיה: במידה והמשפחות פונות לרשות האוכלוסין וההגירה, המענה שהן מקבלות הוא מענה מזלזל.
הילה סעדיה: קוראים להם גויים, מכנים אותם בשמות, זה לא רגיש, לא מותאם תרבותית, גם לא שפתית וחשוב לתת על זה את הדעת ואת המענה המיטיב.
הילה סעדיה: אשמח להתייחסות רשות האוכלוסין וההגירה לדברים הללו.
הילה סעדיה: המשפחות כרגע צופות ומחכות לתשובה.
מיכל וונש: אני חושבת שיואל כבר ענה קודם.
מיכל וונש: יישום ההחלטה כרגע, ויכול להיות שצריך להסתכל על זה שוב, זה בעצם לייצר תקנים נוספים כדי שכן יינתן מענה ראוי וסבלני.
מיכל וונש: אנחנו יודעים, ושמענו גם מיואל, שכרגע כל אותו צוות הוסב לצורך קידום החלטת הממשלה ויישומה בפועל.
מיכל וונש: אכן זה אתגר מאוד מאוד גדול.
מיכל וונש: יואל, יש לך משהו להוסיף בנושא הזה?
מיכל וונש: יש משהו שניתן לעשות בנושא הזה?
יואל ליפובצקי: אני חושב שכבר התייחסתי.
יואל ליפובצקי: צר לי שלא רואים את הצדדים החיוביים ומתעסקים רק בצדדים האלה, אבל כפי שאמרתי לגבי ההחלטה הזאת, קיבלנו בסך הכול תקופה מאוד קצרה ליישם אותה בניגוד לשנים עברו והחלטות קודמות כאשר הייתה לנו שנה ליישם.
יואל ליפובצקי: הילה, אני לא מתכוון להתווכח אתך.
יואל ליפובצקי: אם מישהו מצפה שאנחנו יכולים לעשות מה שעשו בעבר במשך שנים בחודשיים, כנראה הוא לא כל כך חי את המציאות.
יואל ליפובצקי: אנחנו עושים כמה שרק אפשר, כמה שאנחנו יכולים, כמה שיותר עובדים שיודעים את העבודה.
יואל ליפובצקי: הכנסנו את כולם, הוצאנו מיחידות אחרות תוך כדי פגיעה באחרים שמחכים לתשובות – לא קשור לקהילה האתיופית – והוצאנו אותם משם.
יואל ליפובצקי: לקחנו בחשבון את הפגיעה בשירות לאחרים ואנחנו עושים את המקסימום.
מיכל וונש: הילה, אני רוצה לומר שאנחנו במציאות מאוד מאוד קשה מבחינה אנושית.
מיכל וונש: כמובן שברור הכאב והצורך של כל אחת המשפחות, של כל אחד מבני המשפחות, לקבל מענה.
מיכל וונש: אם היינו יכולים לייצר מערכת נכונה שתענה לכל אחד מהם, היה טוב.
מיכל וונש: יואל מנגיש לנו את ההכרח לתעדף את כוח האדם שיתעסק בביצוע החלטת הממשלה ויישומה.
מיכל וונש: הוועדה יכולה לקרוא שוב לבדוק האם אפשר להקים איזשהו מנגנון של מענק אנושי יותר נרחב אבל אנחנו יודעים שזה לעולם לא יספיק.
מיכל וונש: אנחנו אל מול מציאות נורא קשה.
מיכל וונש: עצם זה שאנחנו מייצרים רשימה מחודשת של חוסר ודאות נלווה לכל אלפי המספרים של הבקשות שמתקבלות לבדיקה, המציאות שנוצרה היא מאוד מאוד קשה ואני חושבת שאין כאן אף אחד שאיננו עוסק בעשייה ובמחויבות ועושה עבודת קודש.
מיכל וונש: אולי אנחנו יכולים לבקש מכם, הילה וכל האחרים, להנגיש לקהילה שבמציאות הזאת הגורמים שנמצאים כאן אתנו באמת עושים לילות כימים למימוש החלטת הממשלה הזאת.
מיכל וונש: אני לא יכולה להסתיר את מה שאני חושבת, היא רחוק ממושלמת אבל זאת החלטת הממשלה שהתקבלה ואנחנו מוודאים את מימושה בצורה הטובה ביותר.
מיכל וונש: הלוואי והממשלה תקבל עדיין את המלצת הוועדה הזאת להעלות את כולם.
מיכל וונש: זה ימנע את המנגנונים האלה ונייצר את הדרך להעלות את כולם וכמובן לקלוט את כולם בדחיפות אותה אנחנו חשים.
מיכל וונש: אני רוצה להודות לכל מי שנמצא כאן ב-זום גם על העשייה וגם על המסירות.
שלומית אבינח: יש עוד שניים שביקשו לדבר.
שלומית אבינח: אורית צגאי ודוד מהרט.
מיכל וונש: לפני שאני מסכמת.
מיכל וונש: יש לנו עוד זמן קצר.
מיכל וונש: אורית צגאי מלשכת עורכי הדין, בבקשה.
מיכל וונש: נשמח להתייחסותך ממש בקצרה ואז נאפשר לדוד מהרט שיתייחס מ הפרספקטיבה שלו.
מיכל וונש: לאחר מכן אני אסכם את הדיון.
אורית צגאי: תודה גברתי יושבת הראש.
אורית צגאי: נאמרו שבחים רבים ובהחלט בצדק.
אורית צגאי: גם אני מבקשת להתמקד במה שבעיניי דרוש תיקון.
אורית צגאי: נושא אחד נוגע, כמו שאמרו קודמיי, למייל הייעודי.
אורית צגאי: צריך לשים לב.
אורית צגאי: אלה לא תלונות באוויר.
אורית צגאי: יש אנשים שעומדים בקריטריונים הספציפיים ואין להם עם מי לתקשר, אין להם איך להבהיר לאותם נציגים את הנושא הזה.
אורית צגאי: לדוגמה, יש אדם מבית שמש שפנה ללשכת עורכי הדין ששני הילדים שלו נמצאים בגונדר.
אורית צגאי: בדקנו את הכול.
אורית צגאי: שניהם עומדים בקריטריונים, אותו אבא ואימא, והחליטו להעלות רק את האחות ואת האח להשאיר שם.
אורית צגאי: לצורך העניין, מה המשפחה יכולה לעשות?
אורית צגאי: הם כותבים המון מיילים, מנסים להסב את תשומת לב משרד הפנים וכל הגורמים הרלוונטיים ולא מקבלים מענה.
אורית צגאי: אי אפשר לומר בוא נסיים הכול ואז נדון כי שוב עושים פיצול משפחות ועוד פעם גורמים עוול.
אורית צגאי: כאשר אנחנו מדברים על זה, צריך לזכור שעוד לפני שינוי הקריטריונים כדי להעלות עוד אנשים, כפי שהציע קודם מר שי פלבר, אפשר לתת מענה לאלה שכן עומדים בקריטריונים הספציפיים האלה כמו הורים שנמצאים כאן והילדים שם.
אורית צגאי: אני מבקשת שמשרד הפנים במקום כל הזמן להרגיש נעלב או לתת תחושה באמת לא נעימה שאי אפשר לבקר אותו – יפה, עושים עבודת קודש והכול – עדיין צריך לדעת לקבל ביקורת וצריך לדעת לתת מענה.
מיכל וונש: אני מאוד מבינה את מה שאת אומרת.
מיכל וונש: אני חושבת שלצערי אנחנו מפנים את האש לכתובת הלא נכונה.
מיכל וונש: אני לא חושבת שיואל או הצוות שלו הם הכתובת.
אורית צגאי: לא.
אורית צגאי: לא יואל.
אורית צגאי: אני מדברת על משרד הפנים.
אורית צגאי: לא ספציפית על האדם.
אורית צגאי: צריך להבין שמדובר כאן בדיני נפשות ולקחת את זה באופן אישי, זה לא ראוי.
אורית צגאי: צריך להתייחס עניינית לטענות.
אורית צגאי: לצורך העניין, המשפחה הזאת שלחה לי מיילים שהיא כתבה למייל הייעודי, הודעות שהיא כתבה והתקשרה.
אורית צגאי: לא יתכן שיעשו להם עוד פעם פיצול משפחה.
אורית צגאי: אני חושבת שדוקטור נגוסה יודע על הסיפור הזה וגם הרב ולדמן אותו שיתפתי בסוגיה הזאת.
אורית צגאי: העניין הוא שזה אמור להיות לפתחו של משרד הפנים ומשרד הפנים לא נותן מענה לא במייל הייעודי ולא בטלפונים.
אורית צגאי: אני חושבת שלא צריך להמתין עד הסוף אלא צריך לתת מענה תוך כדי, לפחות לאותם אנשים שעומדים בקריטריונים.
אורית צגאי: אני לא מדברת על אלה שלא עומדים ורוצים לעמוד ורוצים להסב את תשומת הלב אלא אני מדברת על אנשים שעומדים בקריטריונים.
אורית צגאי: דבר שני.
אורית צגאי: לשכת עורכי הדין מקבלת הרבה תלונות שנוגעות לעניין יהודי טיגראי.
אורית צגאי: יש אוכלוסיות, מי שלא יודע, יש כמה שבטים.
אורית צגאי: יוצאי אתיופיה מתחלקים לכמה קבוצות כאשר המרכזית בהן היא אמהרים וטיגראים ויהודי טיגראי אומרים שהם לא מקבלים מענה והם מודרים מכל השיח.
אורית צגאי: אחד הדברים שיכולים לתת מזור לכל הנושא הזה, זה גם פרסום הרשימה.
אורית צגאי: שוב חוזרים לעניין של פרסום הרשימה כדי לדעת וכדי שאפשר יהיה באמת להתייחס לתלונות ולא לבטל אותן כלאחר יד.
מיכל וונש: את צודקת.
מיכל וונש: לפעמים נדמה לי שאנחנו הולכים קצת סחור סחור כי בעצם הכול פועל יוצא מהצורה שבה מתקבלות ההחלטות בממשלה.
מיכל וונש: אני כאן מוציאה שוב את הביקורת של הוועדה הזאת והיא נשמעה כבר כמה וכמה פעמים גם במהלך הדיון הזה.
מיכל וונש: המסקנה חייבת להיות שחייבים להעלות את כולם וככל שאנחנו לא מקבלים את ההחלטה הזאת, יש לה כל כך הרבה כשלים נלווים.
אורית צגאי: אותה משפחה מתקשרת אלי כל הזמן ומגיעה ללשכת עורכי הדין.
אורית צגאי: אולי מר ליפובצקי יוכל לומר לנו, להתייחס לזה, מה עושה אדם, איש מבוגר מבית שמש ששני הילדים שלו נמצאים באתיופיה ומחליטים להעלות רק אחר מהם והוא מוטרד.
אורית צגאי: למי פונים?
אורית צגאי: אם אפשר לפחות להתייחס קונקרטית לעניין הזה שעומד בקריטריונים.
מיכל וונש: אני אתן ליואל צ'אנס לענות כיוון שאת שואלת אותו ישירות.
אורית צגאי: מה עושה אדם שעומד בקריטריונים?
שלומית אבינח: אני לא יודעת אם יואל מכיר את המקרה.
יואל ליפובצקי: אני לא מכיר את המקרה.
יואל ליפובצקי: שוב, אני מרגיש שאני חוזר על עצמי עוד פעם ועוד פעם.
יואל ליפובצקי: אלה אותם דברים שעולים.
יואל ליפובצקי: המציאות, כפי שאת מבינה, אורית, היא מורכבת.
יואל ליפובצקי: מאוד קל לשבת מהצד ולהטיל ביקורת בכולם.
יואל ליפובצקי: זה הכי קל בעולם.
אורית צגאי: לא קל.
אורית צגאי: זה לא אישי.
יואל ליפובצקי: אני לא מדבר באופן אישי.
יואל ליפובצקי: אני מייצג את העובדים שלי שדרך אגב הם יוצאי קהילת אתיופיה, כל העובדים שמיישמים את החלטת הממשלה.
יואל ליפובצקי: שוב, אנחנו מקבלים את המיילים, אנחנו נענה כשנוכל.
יואל ליפובצקי: אם יש לך משהו ספציפי כזה, את יכולה להעביר את זה.
יואל ליפובצקי: שוב, לא נוכל לענות עכשיו לכל אלפי המיילים האלה כי כמו שאת אומרת, כל מי שפונה אלינו יש לו משפחה באתיופיה.
יואל ליפובצקי: אנחנו בסך הכול מיישמים את מה שנכתב בהחלטת הממשלה.
אורית צגאי: רוצים לעזור לכם ליישם את זה נכון.
מיכל וונש: הוא ענה כמיטב יכולתו.
מיכל וונש: כמובן את המקרה הספציפי הוא איננו מכיר ואפשר להנגיש לו את הפרטים כך שהוא יוכל לענות בצורה ספציפית.
מיכל וונש: אני חושבת ששוב אנחנו הולכים סחור סחור כיוון שהמשמעות של החלטות כאלה מעמידה בעצם בתווך את כל מי שמוציאים אותן אל הפועל ובסופו של דבר במקביל גם חוטפים את האש.
מיכל וונש: אני כן קוראת מכאן בשם הוועדה לשקיפות יותר גדולה ככל שההחלטות הללו תתקבלנה בעתיד והקריטריונים הללו יתקבלו וגם למצוא את הדרך במצב אנושי כל כך מורכב.
מיכל וונש: ככל שהממשלה איננה מקבלת החלטה להעלות את כולם, עליה לפחות לתת את הדעת על הפתרון שהוא לא במקום התקנים הקיימים שעושים לילות כימים אלא מהו הפתרון שהממשלה מתעדת לכל אותם פונים.
מיכל וונש: אי אפשר להמשיך במצב שבו אלפי אנשים מרגישים שאין להם מענה והממשלה מתעלמת מכך.
מיכל וונש: אני חושבת שזה צריך להיות חלק מהמתווה שהממשלה מקדמת אותו.
מיכל וונש: אנחנו נבקש גם משרת העלייה והקליטה לתת על כך את הדעת ולתקצב כמובן את האפשרות הזאת כי לא יכול להיות שאנחנו עומדים מנגד וכל האנשים הללו אינם מקבלים את המענה.
מיכל וונש: בטח מי שלא יכול לתת את המענה כי הוא עסוק לילות כימים בביצוע החלטת הממשלה, לא זה שצריך לתת על כך את הדין וחשבון.
מיכל וונש: נאפשר לדוד מהרט לומר כמה מלים.
מיכל וונש: שוב, אנחנו מתמקדים בהחלטה הספציפית.
מיכל וונש: אני מבקשת לנסות להתמקד בה.
מיכל וונש: אני חושבת שכל שאר הנושאים כבר עלו.
מיכל וונש: לאחר מכן נסכם את הדיון.
דוד מהרט: בוקר טוב.
דוד מהרט: תודה היושבת ראש על זכות הדיבור.
דוד מהרט: כמובן שאני מצטרף לכל הברכות שנאמרו.
דוד מהרט: יום חמישי ושישי היו ימים מאוד מרגשים עם עלייתם של העולים.
דוד מהרט: אני מקווה שהעלייה תימשך באותו קצב ובאמת התהליך הארוך רב השנים יסתיים ככל האפשר מהר והסבל שמשפחות רבות נושאות יסתיים.
דוד מהרט: לעניין של ההחלטה.
דוד מהרט: בעבר ניהלתי את מרכז ההיגוי של עולי אתיופיה במערכת החינוך וליוויתי את קליטתם של בני הקהילה במערכת החינוך.
דוד מהרט: אני חושב שזה דבר מאוד חשוב שצריך לתת לו מקום בדיוני הוועדה.
דוד מהרט: אני יכול לומר לכם שפתיחתם של מרכזי קליטה בלי להתייחס להיבט החינוכי, לקליטה החינוכית, הוא מעשה לא נכון.
דוד מהרט: אני יכול לספר לכם שבעבר, באזור הצפון, נקלטו עולים באזורים שם לא היו להם בתי ספר דתיים ואז היו צריכים לפתוח בתוך בתי ספר ממלכתיים כיתות כך שנוצר מצב של בית ספר בתוך בית ספר, כדי לקלוט שם את העולים.
דוד מהרט: אני זוכר שרבים מהעולים היו מתלוננים כי בתקופת הלימודים, השבה ליהדות, נדרש שהילדים ילמדו בבתי הספר הדתיים.
דוד מהרט: צריך לפתוח מרכזי קליטה עם נגישות סבירה לבתי הספר הדתיים כך שלא יצטרכו לנסוע עשרות קילומטרים כל בוקר כדי ללמוד בבית ספר דתי.
דוד מהרט: זו נקודה אחת שצריך לתת עליה את הדעת.
דוד מהרט: הנקודה השנייה, לעניין של השכלת מבוגרים, חינוך והוראה באולפן.
דוד מהרט: אני חושב ששנים רבות דובר על כך שהמערכת החינוכית של חינוך המבוגרים לא ערוכה כמו שצריך ולא מכשירה אנשים מתאימים להוראת עולים מאתיופיה.
דוד מהרט: אני חושב שצריך להכשיר אנשים מתאימים ובטח לא להסתמך על כוח עזר.
דוד מהרט: הנקודה האחרונה ואני יודע שהיא מחוץ לנושא אבל כמו שאתם יודעים באתיופיה מתנהלת מלחמה בתקופה הזאת ובאזורים מסוימים היא מלחמה מאוד קשה.
דוד מהרט: פונים אלינו אנשים מאזור טיגראי שקרובים שלהם שם והם לא ברשימה.
דוד מהרט: אני יודע שזה לא נושא הדיון אבל אני חושב ששווה להקדיש לזה דיון.
דוד מהרט: בתקופה הזאת המשפחות האלה מנותקות קשר, אין להן קשר, לא יכולות לשמוע ובטח לא לדבר ולהגיש עזרה.
דוד מהרט: אני חושב שהציבור הזה, ציבור שראוי שיזכה להתייחסות ראויה וראוי שהנושא שלו יזכה לטיפול הולם כמו כל שאר חלקי אתיופיה.
דוד מהרט: המשפחות של האנשים באזור הזה לא יודעות היום אם הם חיים או מתו במלחמה, אם הם היגרו לסודן או לא.
דוד מהרט: 45,000 אנשים כבר נמצאים בסודן במחנות פליטים בהם היו יהודי אתיופיה בשנות ה-80.
דוד מהרט: אני חושב שיש כאן עניין הומניטרי זועק ואני חושב שממשלת ישראל לא יכולה להיות אדישה למה שמתרחש באזור הזה.
דוד מהרט: הם יהודים כמו שאר יהודי אתיופיה וראוי שממשלת ישראל והוועדה תקדיש לנושא הזה דיון נפרד ובאמת לראות איך מתמודדים לא רק עבור אותם אנשים שנמצאים שם אלא גם עבור בני משפחותיהם שיושבים כאן בארץ וסובלים מהמצב הבלתי אפשרי הזה.
מיכל וונש: לגבי הסיפא של דברים, אני בהחלט אמליץ שהוועדה תקיים דיון נפרד בנושא הזה.
מיכל וונש: אני חושבת שגם לשרת העלייה והקליטה יש מה לומר לנו בנושא הזה וגם במתווה שייבנה להמשך, צריך לקחת בחשבון גם את המציאות המשתנה כפי שאתה אומר, גם את האיום המשתנה, גם את המצב ההומניטרי המשתנה וגם את העובדות הנוספות שיש לנו כיום שאולי לא היו בעבר.
מיכל וונש: אני אמליץ שהוועדה תקיים דיון ספציפי בנושא הזה.
מיכל וונש: אני רוצה באופן כללי לומר תודה לכל מי שנמצא כאן בדיון המעקב הזה.
מיכל וונש: אני מזכירה שאנחנו כאן בדיון מעקב בנוגע להיערכות משרדי הממשלה להחלטת ממשלה מספר 429.
מיכל וונש: הביקורת על החלטת הממשלה יכולה להישמע אבל לא על זה היה נושא הדיון הזה.
מיכל וונש: ביקורת הוועדה הזאת נשמעה מבעוד מועד.
מיכל וונש: כאמור, זאת לא הייתה המלצת הוועדה וזאת תמשיך להיות לא המלצת הוועדה להמשך.
מיכל וונש: עם זאת אני כן רוצה לומר לכל הגורמים שנמצאים כאן לגבי החלטת ממשלה מספר 429.
מיכל וונש: אני רוצה קודם כל להודות על העבודה שנעשית עד כה.
מיכל וונש: ברור שתמיד אפשר לשפר וברור שתמיד צריך לבדוק מה צריך לתקן בנושא הגורמים השונים שעוסקים בביצוע ההחלטה הזאת על כל המגבלות שלה ועל כל האתגרים שלה.
מיכל וונש: אני מודה לכל הגורמים שנמצאים כאן שעושים לילות כימים על מנת שנבטיח את יישום ההחלטה הזאת בצורה המיטבית.
מיכל וונש: עלו כאן כמה נושאים להמשך דיון ולהמשך מעקב של הוועדה.
מיכל וונש: קודם כל, אנחנו נמשיך לעקוב אחרי הטיפול בבקשות על ידי רשות האוכלוסין, המענה למייל הייעודי, כמובן אחרי סיום הטיפול בבקשות.
מיכל וונש: אני כן מודיעה מכאן כוועדה וגם כיושבת ראש השדולה ליוצאי אתיופיה שנמשיך לעקוב אחרי הנושא הזה.
מיכל וונש: הממשלה חייבת למצוא, כל עוד היא איננה מעלה את כולם, פתרון אלטרנטיבי שנותן מענה לנושא הזה גם אם הוא יצטרך להיות מתוקצב בתוכנית במתווה הנוסף שיוגש.
מיכל וונש: לא יתכן שאלפי אנשים נמצאים במצב של חוסר ודאות, ממש משפט שלמה, לבחור בין ילד שכן עולה לילד שלא עולה ואין מי שיענה להם.
מיכל וונש: אנחנו כן נבקש מהממשלה לתת על כך את הדעת.
מיכל וונש: כפי שאמרתי, אני לא חושבת שאלה הגורמים שנמצאים כאן היום.
מיכל וונש: על הפרק יש נושא שנצטרך לעקוב אחריו בנוגע לסעיף 7 ויישומו.
מיכל וונש: אנחנו צריכים להבין איך משנים את הקריטריונים ומה זה אומר לגבי המספרים בהתאם, האם זה הופך להיות חלק מה-2,000, האם אנחנו מוסיפים מספרים נוספים.
מיכל וונש: אנחנו נבקש עדכון לוועדה ואנחנו גם נקיים על כך דיון ברגע ששרת העלייה והקליטה תגיש את התיקונים הללו כפי שדיבר עליהם גם שי פלבר.
מיכל וונש: אנחנו נבקש מעקב, לעמוד ביעד של 2,000 עד סוף ינואר.
מיכל וונש: 2,000 עולים חדשים, לא כוללים את ה-150 שנותרו כחוב שאנחנו פורעים אותו רק עתה.
מיכל וונש: הביצוע הזה של החלטת הממשלה, הוועדה תמשיך לעקוב אחריו.
מיכל וונש: לנושא האולפנים - אני אתחבר גם לדבריו של דוד מהרט – ובאופן כללי נושא של היערכות משרד החינוך.
מיכל וונש: אני חושבת שאל מול משבר הקורונה יש מקום למעקב גם בוועדה הזאת בישיבת המעקב הבאה שלנו כיצד נערכים מוסדות החינוך לקליטת העולים הרבים שראיתי אותם והסתכלתי בעיניהם ביום חמישי האחרון.
מיכל וונש: גם זה דורש היערכות נפרדת.
מיכל וונש: כמובן גם נושא האולפנים כפי שעלה כאן היום, אם אלה אמצעי הקצה הנדרשים, הטבלטים וכולי ואם זאת היערכות למספר המורים הדרוש.
מיכל וונש: אנחנו נבקש על זה מעקב ככל שההיערכות תתגבש אצלכם ונעקוב אחרי יישום התוכנית הזאת.
מיכל וונש: ממשרד הבריאות עלה כאן
מיכל וונש: ההכרח גם לסיים את כל הבדיקות בטרם העלייה - ואם המספרים משתנים, היערכות מותאמת למספרים גדולים יותר - וגם לגבי אלו שכבר הגיעו.
מיכל וונש: אנחנו נבקש להתעדכן ולדעת שהם סיימו את כל הבדיקות הדרושות בארץ, למי שלא עבר את כל הבדיקות טרם בואו לכאן.
מיכל וונש: בסופו של דבר אני רוצה להזכיר לנו שאנחנו עוסקים כאן יום יום ושעה שעה במימוש חובתנו, גם זכותנו אבל חובתנו כלפי כלל יהודי התפוצות, במקרה הזה מי שממתינים גם באתיופיה, גם במקומות אחרים, בני המנשה והוועדה עוקבת גם אחרי העלאתם ארצה, ובנושא הזה אני אומר שאין כאן מקום לפשרה.
מיכל וונש: זה מימוש ייעוד חזון וערכי מדינת ישראל.
מיכל וונש: יש לנו זכות גדולה ליטול בה חלק וגם אחריות גדולה לעשות אותה כיאות.
מיכל וונש: אני מודה לכולם.
מיכל וונש: אנחנו כמובן נקבע דיון המשך.
מיכל וונש: שוב מכאן אנחנו מאחלים מכולנו רפואה שלמה ליושב ראש הוועדה, לדוד ביטן.
מיכל וונש: היום יום 10 בפברואר 2021, כ"ח בשבט התשפ"א.
מיכל וונש: אנחנו בוועדת העלייה והקליטה לציון יום הבטיחות באינטרנט כדי שאנחנו בעצם – שלום, השר ביטון.
מיכאל ביטון: איפה ביטן?
שלומית אבינח: ביטן יגיע תוך עשר דקות.
מיכאל ביטון: טוב.
מיכאל ביטון: סליחה, מיכל.
מיכל וונש: שלום שלך.
מיכל וונש: אנחנו בעצם נקיים דיון חמישי בסדרה של דיונים שהתקיימו בנושא הזה בוועדה.
מיכל וונש: היום אנחנו נראה איזשהו מתווה לתוכנית ממשלתית בנושא שיח השנאה ברשת, שהוא באמת תוצאה של שיח מתמשך פה בוועדה.
מיכל וונש: אני מודה לכולם, לכל מי שפה.
מיכל וונש: אני מודה לכל מי שפה גם בזום, כמובן.