GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב חגואל: בימים אלה אני שולח מכתב למזכ"ל האו"ם ואני קורא לו, לאור הנתונים שנחשפו סביב יום השואה הבין-לאומי הזה, הוא חייב, אני דורש ממנו לקיים שולחן עגול בין-לאומי של מנהיגי העולם לראות איך מנהיגי העולם, המנהיגים בארצות השונות, ממגרים את האנטישמיות.
יעקב חגואל: הבעיה היא בעיה של העולם, לא בעיה של היהודים.
טלי פלוסקוב: תודה רבה לך ויישר כוח.
טלי פלוסקוב: יישר כוח על העבודה שאתם עושים, אנחנו מרגישים את זה גם בדיונים כאן, היית בכל הדיונים ונאבקת יחד אתנו מול כל הנציגים של הרשתות.
טלי פלוסקוב: אגב, אני מקבלת פה בצ'אט של הדיון גם משהו מפייסבוק, שאומרים שלרגל יום השואה הבין-לאומי שמצוין היום ברחבי העולם, פייסבוק תחבר אנשים למקורות מידע מהיומנים של השואה - -
מיכל וונש: אני רק אומר על זה, גברתי יושבת-הראש – זה עלה מהדיונים שקיימנו פה, בוועדה, והחשיבות לייצר את השיח הזה, וזה באמת צעד מבורך ראשון ביישום מה שדיברנו בזמנו – הגדרת האנטישמיות, הגדרת העבודה שכפי שאמרתי, התקבלה כבר על-ידי 28 מדינות.
מיכל וונש: זה עוד צעד ליישום האימוץ של ההגדרה הכוללת.
מיכל וונש: יש עוד צעדים נוספים כיוון שההגדרה הזאת כוללת עוד אלמנטים מעבר להכחשת שואה אבל זה באמת צעד מבורך שהיום הודיעה עליו פייסבוק.
טלי פלוסקוב: רבותי שוב, יישר כוח ליעקב חגואל על העבודה שאתם עושים.
יעקב חגואל: תודה טלי.
טלי פלוסקוב: אני רוצה להזמין להמשך הדיון את נשיא ומנכ"ל הפדרציות היהודיות בצפון אמריקה, מר אריק פינגרהאט.
טלי פלוסקוב: בבקשה תעלו אותו בזום.
אריק פינגרהאט: (תרגום מאנגלית) תודה, גברתי היושבת-ראש ולשרה לענייני תפוצות, לאורחים הנכבדים מארגון ההסתדרות הציוניות העולמית ולסוכנות היהודית בישראל, לחברינו היקר, יושב-הראש דוד ביטן, שאנחנו מאחלים לו רפואה שלמה ולכל הנציגים שנמצאים כאן, במיוחד לניצולי השואה שאנחנו גאים שנמצאים אתנו היום.
אריק פינגרהאט: אני אהיה קצר ואקשר את דברי לדברים שאמר מארק ווילף, שדיבר בשם 146 הקהילות היהודיות ברחבי ארצות-הברית ומאות הקהילות העצמאיות ברחבי צפון-אמריקה, שאנחנו עובדים עם כולם, וכולם מציינים אתכם כאן היום ועם כל היהודים מסביב לעולם את יום הזיכרון הבין-לאומי לשואה.
אריק פינגרהאט: כפי שמר ווילף אמר, מתאים לנו לציין את היום הזה יחד אתכם, הנבחרים של ממשלת ישראל בפועל של מדינת ישראל, המדינה היהודית של ישראל.
אריק פינגרהאט: אנחנו עדין עם קטן אבל לעולם לא נחזור להיות עם חלש וזה הזיכרון הגדול ביותר שיכול להיות לנו, שנאמר היום לניצולים במדינתם של כל אלה שמחויבים להבטיח שמה שקרה לא יקרה שוב לעולם.
אריק פינגרהאט: מארק התייחס לאחריות שמערכת הפדרציה היהודית הניחה למען שלומם וביטחונן של הקהילות היהודיות שלנו בצפון-אמריקה, ואכן חיים בביטחון איננו רק מודל אלא מחויבות שאנחנו חיים מדי יום בקהילה.
אריק פינגרהאט: לצערנו, חווינו בשנתיים האחרונות את התקריות האלימות והאנטישמיות בהיסטוריה של ארצות-הברית.
אריק פינגרהאט: אירועים אלה חיזקו את הצורך להיות פרואקטיביים ולא להגיב לסכנה שתגיע ולנקוט במאמצים לייצר רמה גבוהה של ביטחון.
אריק פינגרהאט: אנחנו עושים את זה באמצעות יוזמות אבטחה בכל אחת מהקהילות שלנו בעזרת מומחים מובילים שעובדים בשיתוף פעולה עם כל אחת מהסוכנויות ובתי הכנסת, במחנות שלנו ובבתי הספר, כדי להבטיח שהם מוכנים בבטחה.
אריק פינגרהאט: אנחנו עושים זאת עם ממשלותינו בארצות-הברית ובקנדה, על-מנת להבטיח שהן מספקות את המשאבים, כוח האדם והתמיכה, ושהן מודעות לסיכונים הייחודיים הנשקפים לקהילה והאיומים שאנחנו חשופים להם בעולם המקוון.
אריק פינגרהאט: אנו עושים זאת גם על-ידי הקמת ארגון מומחים והוא השותף שלנו לאבטחת רשת קהילתית שמספקת קשרי תקשורת קבועים ובטוחים בין כל הקהילות שלנו וגם עם המדינה המקומית וגורמי אכיפת החוק הפדרליים – כל זה הוא המחויבות המתמשכת שלנו ואנו גאים בכך ששיתפנו פעולה יחד עם ממשלת ישראל והמשרדים השונים כגון משרד הביטחון, משרד התפוצות ואחרים כדי לוודא שאנחנו חולקים את הפרקטיקות הטובות ביותר ואנחנו חולקים את המידע.
אריק פינגרהאט: אנחנו תומכים זה בזה וכמובן עובדים בסוכנות היהודית לישראל ובארגון הציוני העולמי בכדי לשתף פעולה עם ביטחונן של קהילות יהודיות ברחבי העולם.
אריק פינגרהאט: כל זה חובה כה קדושה, שאנחנו חוזרים ומאשרים אותה כלפי הכנסת וכלפי ממשלת ישראל ביום הזיכרון הזה.
אריק פינגרהאט: בתהילים קכ"א נאמר: "לא ינום ולא יישן שומר ישראל" – כך גם לא נירדם ולא נישן לגבי אחריותנו להגן על הקהילות היהודיות בעולם.
אריק פינגרהאט: תודה, גברתי היושבת-ראש.
טלי פלוסקוב: המון תודה לאורחים המכובדים שלנו.
טלי פלוסקוב: ולפני שאני עוברת לניצולים, אני אזמין עוד אורח אחד מאוד מיוחד – נשיא איחוד הרבנים במדינות האסלאם, הרב מנחם מענדל חיטריק, בבקשה.
טלי פלוסקוב: נא להעלות אותו בזום.
טלי פלוסקוב: לא רואים אותו.
טלי פלוסקוב: עד שניצור קשר איתו, לפני שאנחנו עוברים לכל הארגונים שמטפלים בניצולי השואה בארץ, אני מאוד הייתי רוצה לתת לכמה מניצולי השואה להגיד כמה מילים על התחושות שלהם.
טלי פלוסקוב: דיברנו הרבה על אנטישמיות אבל מאוד-מאוד חשוב לשמוע גם מה הם מרגישים פה, בארץ, בימים האלה.
טלי פלוסקוב: אני רוצה להזמין את דוקטור אברהם שרנופולסקי, יו"ר עמותת חזית הכבוד – עמותה להשגת זכויות פנסיה בישראל.
אברהם שרנופולסקי: אני רוצה להתייחס לנושא של אפליה לשורדי השואה.
אברהם שרנופולסקי: כידוע, קיימות שתי קבוצות של פליטי השואה.
אברהם שרנופולסקי: יש קבוצה שעלתה ארצה בשנת 53, וישנה קבוצה שעלתה ארצה אחרי שנת 53.
אברהם שרנופולסקי: אלה שעלו לפני 53 מוכרים בארץ כנכי רדיפות הנאצים והם - - - בסכום של 2,500 שקל כל חודש ועד 6,000 שקל.
אברהם שרנופולסקי: כשהקבוצה השנייה עלתה לארץ, אחרי 53, הם מקבלים - - - עוד גמול חד-פעמי, סכום של כמעט 4,000 שקל.
אברהם שרנופולסקי: זה לתת - - - ואנחנו רואים את זה כאפליה.
אברהם שרנופולסקי: אני מודה לחברי הכנסת - - - שהם יזמו חוק לאפשר לקבל כ-1,000 שקל לכל פליט שואה שעלה ארצה אחרי שנת 53 אבל החוק לא עבר.
אברהם שרנופולסקי: אנחנו מבקשים מחברי הכנסת לספק את זה ולפתור את העניין.
אברהם שרנופולסקי: אני רוצה להגיד לכם שקיים בארץ אדם בן 95, שמו רודולף, שהוא גם מחכה יותר מ-25 שנים - -
אברהם שרנופולסקי: - - איך זה יכול להיות שניצול שואה בן 95 מחכה יותר מ-25 שנים - - - את הכללים למתן - - - לניצולי שואה.
טלי פלוסקוב: אברהם, תודה.
טלי פלוסקוב: לא סתם אמרתי שלקבוצה הזאת אנחנו חייבים הרבה בתחילת הדיון, בדיוק לזה התכוונתי.
טלי פלוסקוב: כשאני פותחת עיתונים, לקראת יום השואה הבין-לאומי זה כמעט כל יום, אם לא כמה פעמים ביום, ואנחנו קוראים סיפורים ואנחנו גם מכירים אותם אישית.
טלי פלוסקוב: בואו, אני מכירה את האנשים ואני לא צריכה עיתון כדי להבין מה המצב הכלכלי שלהם.
טלי פלוסקוב: אנחנו באמת יודעים שהאנשים בלי קורת-גג, ניצולי שואה, זה מצב שאנחנו, במדינת ישראל, לא יכולים להרשות לעצמנו.
טלי פלוסקוב: וגם כשאנחנו מדברים על אלה שחיים מתחת לקו העוני, זה בדיוק האנשים האלה כי כל מה שאנחנו משלמים להם, הם צריכים להשלים כי גם סיוע לשכר דירה שהם מקבלים – זה לא מספיק, אז הם צריכים להשלים מכספם, שהם מקבלים מהביטוח הלאומי כדי לחיות יום-יום.
טלי פלוסקוב: זה דבר שצריך לתקן כמה שיותר מהר ואנחנו גם נדבר על זה.
מיכל וונש: גברתי היושבת-ראש, וזה כששמענו השבוע שעדין לא מומשו הרבה מאוד מכספי השילומים מגרמניה.
טלי פלוסקוב: אנחנו נדבר על זה, יש לי את זה בהמשך אבל התכוונתי לעשות את זה הדרגתי בכל מקרה.
טלי פלוסקוב: הצלחנו להעלות את הרב מנחם חיטריק?
שלומית אבינח: הוא אמר לי שהוא בדיון.
מנחם מענדל חיטריק: כן, אני כאן.
טלי פלוסקוב: יופי, שלום לך כבוד הרב מנחם מענדל חיטריק, נשיא איחוד הרבנים במדינות האסלאם.
מנחם מענדל חיטריק: שלום ותודה רבה על זכות הדיבור, תודה רבה ליושבת-ראש הוועדה.
מנחם מענדל חיטריק: תודה רבה לחברי הכנסת הנכבדים ולכל המשתתפים המכובדים.
מנחם מענדל חיטריק: אני מודה לכם על רשות הדיבור.
מנחם מענדל חיטריק: רציתי במילים ספורות להזכיר ביום כזה, שבו אנחנו שוב נזכרים במאורעות השואה ולפעמים, גם במסגרות של אירועי יום השואה, אנחנו שוכחים לזכור גם את היהודים שגרו במדינות המוסלמיות, במדינות צפון-אפריקה, בתוניס ואלג'יריה ומרוקו, שגם הם סבלו רבות, אמנם לא כמו אחינו במדינות אירופה אבל גם הם סבלו רבות מ - - - ומחוקי גזע, שהיו תחת השלטון הנאצי והכיבוש הנאצי בתחילת שנות ה-40.
מנחם מענדל חיטריק: וכמובן, גם להזכיר ביום כזה את אותם חסידי אומות העולם ממדינות מוסלמיות, בעיקר מאלבניה ומקוסובו אבל גם מתורכיה ואפילו גם ממצרים ומעוד מקומות – אנשים מוסלמים שמסרו את נפשם עבור הצלת יהודים – גם זה דבר שצריך לזכור ביום כזה שבו אנחנו נזכרים בכל המדינות המוסלמיות, במיוחד השנה, אחרי הסכמי השלום, שהיה מאוד-מאוד מרגש לציין יחד עם הרבה אנשים באיחוד האמירויות, בבחריין וגם במרוקו – היו אירועים לרגל יום הזיכרון הבין-לאומי לשואה וגם כמובן בתורכיה ואלבניה ומדינות מוסלמיות אחרות – גם את זה ראוי לציין בימים כאלה.
מנחם מענדל חיטריק: יום הזיכרון זה זמן שלא נשכח וגם נזכור שכדי להמשיך ולחיות בתור יהודים, ולהמשיך בדרכנו בחיים היהודיים – זו בעצם אחת מהתשובות הגדולות ביותר לשאלת השואה.
מנחם מענדל חיטריק: אני מודה לכל המתכנסים בדיון החשוב הזה ומודה לכם על מתן זכות הדיבור.
מנחם מענדל חיטריק: תודה רבה שוב ליושבת-הראש.
טלי פלוסקוב: תודה רבה לך אדוני, חשוב מאוד.
טלי פלוסקוב: מילת המפתח היא "ביחד" במיוחד בימים האלה.
טלי פלוסקוב: אנחנו חוזרים לעוד ניצולים שנמצאים אתנו.
טלי פלוסקוב: אגב, נמצאים אתנו כ-70 ניצולי שואה וזה דבר שמאוד משמח אותי ומזכיר לי שכאן, בדיון בוועדת המשנה לאינטגרציה לעולים חדשים, פנינו לשר האוצר ישראל כץ והוא נענה לבקשתי והקצה 2.5 מיליון שקלים כדי ללמד את ניצולי השואה להשתמש בזום.
טלי פלוסקוב: אני יודעת שזה קורה, צריך עוד, וצריך לעוד ארגונים אבל זה קורה וזה דבר שמאוד משמח אותי.
טלי פלוסקוב: אני רוצה להזמין עכשיו את מר אנדרי גשיורובסקי, יושב-ראש יד לעזרה ישראל גלובל פורום.
אנדריי גשיורובסקי: (תרגום מאנגלית) גברתי יושבת-הראש הנכבדה, אורחים נכבדים, ארגונים, אני מאוד גאה להיות כאן היום.
אנדריי גשיורובסקי: זה יום מיוחד מאוד בשבילי כי הורי היו במלחמת העולם השנייה בפולין חמש שנים.
אנדריי גשיורובסקי: אבי שהה שש שנים במחנה מוות, מחנה עבודה בגרמניה.
אנדריי גשיורובסקי: אמא שלי מאוקראינה.
אנדריי גשיורובסקי: אני אפוף בסיפורי שואה מילדותי אז זו שליחות חשובה מאוד עבורי, אישית, ועבור כל חברי הארגון שלנו, גלובל פורום, להילחם נגד המתרחש כרגע בעולם, להילחם באנטישמיות ובחוסר הידיעה וחוסר ההבנה שלה, ולהציל את כל מי שניתן להצילו ולתמוך בכל ניצולי השואה.
אנדריי גשיורובסקי: לשמר את הזיכרונות של ניצולי השואה ולהיות איתם בתקופה הקשה הזאת.
אנדריי גשיורובסקי: אני רוצה לומר שאנחנו נישאר עם ישראל לנצח ונתמוך בה בכל דרך אפשרית, בכל המדינות שאנחנו עובדים איתן.
אנדריי גשיורובסקי: תודה על העבודה הגדולה שהצטרפתם אליה, אני מתכוון לכל חברי הכנסת, ולאחל לכם הצלחה בכל מעשיכם, בריאות טובה והישמרו מהקורונה.
אנדריי גשיורובסקי: תודה על תשומת הלב.
אנדריי גשיורובסקי: אלוהים יברך אתכם.
טלי פלוסקוב: תודה רבה, מר גשיורובסקי.
טלי פלוסקוב: לפני שאני עוברת לניצול הבא, אני רוצה להודות לשרה ינקלביץ' שהייתה אתנו.
טלי פלוסקוב: היא נאלצה לרוץ לדיונים אחרים.
טלי פלוסקוב: השתתפותה בדיון הייתה חשובה לנו.
שלומית אבינח: מנכ"לית "יד ושם" מבקשת לדבר.
טלי פלוסקוב: כן, מיד.
טלי פלוסקוב: אני רוצה לשמוע עוד שני ניצולים ונעבור למנכ"לית "יד ושם".
טלי פלוסקוב: גברת אמיליה לרין, סגנות ראש ארגון ווטרנים ארצי בעבודה עם שורדי מצו לנינגרד – זו גם קבוצה שנחשבת בקבוצת ניצולי השואה.
טלי פלוסקוב: אמיליה נמצאת בזום?
טלי פלוסקוב: יודה דוידוב, יושב-ראש עמותת ילדי השואה למען העתיד – נמצא אתנו?
טלי פלוסקוב: אם האנשים האלה יחזרו – תכתבו בצ'אט כי אתן לכם לדבר.
טלי פלוסקוב: עכשיו אני מבקשת להזמין את מנכ"לית "יד ושם", הגברת דורית נובק.
דורית נובק: שלום.
דורית נובק: שרים, חברי כנסת, ראשי ארגונים ומוסדות, ניצולי שואה יקרים, חברים יקרים ושותפים לדרך ולמחויבות מהארץ ומהתפוצות, זהו יום השואה הבין-לאומי הראשון שאבנר שלו, יו"ר "יד ושם" מזה 27 שנים איננו חלק מאירועי היום.
דורית נובק: לאחר 27 שנים של עשייה חסרת תקדים ומיוחדת במינה, ששמה את נושא השואה וזכרה על סדר היום בישראל ובעולם כולו, הוא מבקש לשלוח את ברכתו למשתתפי הדיון הזה ואת תודתו על מתן זכות הדיבור גם לנו, ולזה מצטרפת ברכתו של ממלא מקום היושב-ראש הנכנס של "יד ושם", רונן פלוט.
דורית נובק: אני חושבת שאי אפשר לדמיין מסגרת שונה יותר או פער יותר גדול בין אירועי ה-23 בינואר 2020 לבין אירועי 27 בינואר 2021.
דורית נובק: בשנה שעברה, כמו שנאמר כאן על-ידי רבים, יום השואה הבין-לאומי צוין ב"יד ושם" עם 50 ראשי מדינות שהצהירו על מחויבותם גם לזיכרון וגם למלחמה באנטישמיות.
דורית נובק: ולא רק הצהירו על מחויבותם אלא הצהירו גם על כוונתם לנקוט פעולה ולקדם את נושא הזיכרון ונושא המאבק באנטישמיות בארצותיהם.
דורית נובק: איש לא תיאר אז שהמציאות תתהפך על כולנו ותאתגר אותנו באופן חסר תקדים.
דורית נובק: שנת 2019, שמבחינתנו הייתה שנה שציינה צמיחה ועלייה מאוד-מאוד גדולה בעניין ובמעורבות ובמחויבות של רבים מאוד לזיכרון השואה – אני יכולה לומר לכם שגם ב-2018 וגם ב-2019 ראו ב"יד ושם" למעלה ממיליון מבקרים בשנה, וזה רק על ההר.
דורית נובק: אנחנו לא מדברים על אלפים רבים שהשתתפו בפעילויות ש"יד ושם" יזם וקיים ברחבי העולם.
דורית נובק: גם אז ידענו לומר ואנחנו יודעים לומר גם היום שהמלחמה באנטישמיות לצד חקיקה ואכיפה היא בראש ובראשונה חינוך.
דורית נובק: ואם יש משהו אופטימי שאפשר לומר על השנה הזאת זה שהיא לימדה אותנו שהעניין בנושא השואה, למרות שהיו הרבה עניינים על סדר היום הציבורי, לא פחת – נהפוך הוא.
דורית נובק: היקף הפעילות ש"יד ושם" ביצע בשנה האחרונה לחיזוק המודעות ולחיזוק המחקר והעשייה החינוכית היה חסר תקדים בהיקפו, ובפלטפורמות החדשות שגויסו לצורך העניין הזה.
דורית נובק: למזלנו הטוב, האירוע של קוביד-19 פגש את "יד ושם" מוכן מבחינה טכנולוגית, ומנקודת המוצא הזאת, שנת 2020 אופיינה בהיקף פעילות עצום.
דורית נובק: אנחנו מדברים על תלמידים בארץ ובעולם ומורים בארץ ובעולם, ומובילי דעת קהל וחוקרים.
דורית נובק: אנחנו מדברים על כנסים, על ימי עיון, על השתלמויות.
דורית נובק: על אלפים רבים בארץ ובעולם ואפילו ערב יום הזיכרון לשואה ולגבורה, שנאלצנו לקיים אותו עם רחבה ריקה, זכה להיות נצפה על-ידי עשרות-אלפים ברחבי העולם.
דורית נובק: אנחנו תרגמנו לשפות שונות והיקף ההשתתפות אף עלה באופן משמעותי.
דורית נובק: גם בציבור בישראל אנחנו רואים עניין הולך וגובר ומחויבות הולכת וגדלה בזיכרון וכן פעילות אקטיבית במעשה הזיכרון.
דורית נובק: אולי זו הזדמנות לומר דווקא בפורום הזה – "יד ושם" מקיים כל שנה בין 80 ל-100 טקסי זיכרון עם ארגוני הניצולים.
דורית נובק: בשנים האחרונות, בגלל התבגרות דור הניצולים, אנחנו רואים מספר הולך ופוחת של משתתפים באירועי הזיכרון.
דורית נובק: בשל הסגרים והקורונה נאלצנו להעתיק את אירועי הזיכרון לפלטפורמה דיגיטלית, והפלא ופלא – היקף המשתתפים בהם הלך וגדל באופן מפתיע ולא צפוי.
דורית נובק: משפחות שלמות יושבות וצופות ומשתתפות באירועי הזיכרון האלה, ואנחנו מקווים שדורות ההמשך מצאו דרך להתקרב ולהפוך חלק מעבודת הזיכרון באירועים האלה, שבעבר היו מצומצמים יחסית וחששנו איך הם יתפתחו – אנחנו מגלים שהעניין במחויבות לא רק שלא קטן אלא נהפוך הוא – הולך וגדל.
דורית נובק: אני רוצה לסיים ולהזכיר דבר שהוזכר כאן, ולהזמין את כולכם להשתתף: יחד עם פייסבוק, אנחנו הצענו I remember war, שבו הזמנו את ציבור בארץ ובעולם לציין, לכתוב פוסט לזכר נספים בשואה מתוך מאגר שמות של "יד ושם".
דורית נובק: רק לומר לכם – מספר השמות במאגר הולך וגדל, אנחנו מתקרבים ל-4.9 מיליון שמות של נספים, ואני מזמינה את כל מי שמשתתף כאן להיכנס לאינטרנט ל-I remember war, ולשים פוסט שבו אנחנו זוכרים קרוב משפחה או מכר או מישהו מתוך רשימת השמות – זו חובתנו.
דורית נובק: תודה רבה לכולכם.
טלי פלוסקוב: אני חושבת שהפעילות שלכם מאוד-מאוד חשובה, במיוחד בהעברת המסר לדור הצעיר.
טלי פלוסקוב: החיבור הזה, כשאנחנו רואים את הטקסים הגדולים, כשחלק מהם באמת ניצולים אבל חלק מאוד גדול זה בני נוער וצעירים – זו המשימה המשותפת שלנו.
טלי פלוסקוב: כל עוד הם היום בחיים, שיחיו עד 120 כמו שאומרים, אנחנו צריכים לבנות את הקשר הזה ביחד כי אין יותר חזק מלהסתכל בעיניים של ניצול.
טלי פלוסקוב: אין יותר חזק מזה.
טלי פלוסקוב: כשהעיניים מתמלאות דמעות, הבן אדם מתחבר ומבין מה האדם הזה עבר.
טלי פלוסקוב: ולכן, לכם יש משימה מאוד-מאוד חשובה ואני חושבת שאתם עומדים בראש כל האירועים וכל הארגונים, אלה שיודעים לחבר בין הדורות.
טלי פלוסקוב: אתם לא מבינים גם כמה זה חשוב לניצולים עצמם.
טלי פלוסקוב: אני שומעת אותם כשהם מספרים שהזמינו אותם לבית הספר או לאיזה מפגש כזה עם צעירים – הם מלאי אנרגיה, זה מוסיף להם רצון להמשיך לחיות ולספר ולשתף.
טלי פלוסקוב: לכן, קחו את זה כמשימה באמת ואל תוותרו.
טלי פלוסקוב: זה בעיני אולי הדבר החשוב ביותר בנקודת הזמן הזאת ותמיד היה.
טלי פלוסקוב: יישר כוח ליושב-ראש, לרונן פלוט.
טלי פלוסקוב: יודה דוידוב חזר?
טלי פלוסקוב: תגידו לי מתי הם יחזרו כי אני יודעת שתמי מנסה להחזיר אותם.
טלי פלוסקוב: אני אעבור ליושבת-ראש מרכז הארגונים של ניצולי השואה, שאנחנו עובדים בשיתוף פעולה כל יום, כל היום – חברת הכנסת לשעבר קולט אביטל.
טלי פלוסקוב: נמצאת אתנו?
טלי פלוסקוב: חבל.
טלי פלוסקוב: אם תראה אותה, תעדכן אותי.
טלי פלוסקוב: סגן נשיא ועידת התביעות, עורך דין שלמה גור נמצא אתנו?
טלי פלוסקוב: הוא היה פה, אני מקווה מאוד שהוא לא עזב.
טלי פלוסקוב: גם קולט הייתה לפי דעתי.
טלי פלוסקוב: בבקשה, תנסו להחזיר לי אותם, זה מאוד-מאוד חשוב כי אני רוצה להעביר להם גם כמה מסרים בשמם של הניצולים.
טלי פלוסקוב: אנחנו יודעים שוועידת התביעות מטפלת היום בתשלום של גרמניה, של 1,200 יורו, דווקא לאנשים האלה שאנחנו מדברים עליהם, שחיים במצבים יותר קשים והייתי מאוד רוצה לשמוע אותם.
טלי פלוסקוב: אני רוצה לשמוע את שלמה גור – אם תצליחו להחזיר לי אותו, אני מאוד אשמח.
טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים לארנה קרצר, בבקשה.
ויגדה ארנה קרצר: שלום וברכה לכולם.
טלי פלוסקוב: שלום גברתי, שלום ארנה.
ויגדה ארנה קרצר: קודם כל, ברכות לך טלי, את מדהימה לא רק היום, לאורך כל השנה.
ויגדה ארנה קרצר: בזכותך הרבה מאוד ניצולים מקבלים את טעם החיים בחזרה ואת העזרה אבל יחד עם זאת, באותה נשימה, עלי לציין לטובה בצורה יוצאת מין הכלל את הגברת קולט אביטל, שעומדת בראש מרכז הארגונים.
ויגדה ארנה קרצר: את מר שלמה גור ואפילו מי שעומדת בראש הקרן לרווחת נפגעי השואה, שדווקא בזמנים קשים אלה, כשאומרים שהלב היהודי עוזר – כמה שהם עזרו בתקופת השנה הזאת לניצולי השואה והביאו להם טיפת חום, אהבה ודאגה.
ויגדה ארנה קרצר: אני חושבת שאנחנו לא צריכים להגיע לזמנים כל-כך קשים כמו שכולנו חווינו בשנה האחרונה, על-מנת להיזכר בניצולי השואה.
ויגדה ארנה קרצר: את, גברתי הנכבדה, לאורך כל השנה נלחמת.
ויגדה ארנה קרצר: אם מותר לי להגיד בנוסף לזה – התאחדות עולי רומניה, חיפה – אני גם חברה בעמותה הפרלמנטרית אבל יש לנו קשר עם כפר הודיות, קשר של שמונה שנים.
ויגדה ארנה קרצר: במהלך השנה הזאת, לקראת כל החגים – בראש כפר הודיות עומד מר אלי שטיין, שהוא דור שני לניצולי שואה, הוא שולח חבילות ומשלחות של תלמידים אל סף הבית של הניצולים, כ-100 ניצולים, והם נהנים.
ויגדה ארנה קרצר: אפילו אתמול קיבלו סל גדול עם פירות.
ויגדה ארנה קרצר: רבותי, זאת ארץ ישראל היפה.
ויגדה ארנה קרצר: אין לי מילים להודות לכולם, והלוואי ונצליח בקרוב שניפגש כולנו ונמשיך את עבודתכם.
ויגדה ארנה קרצר: אני מאוד מודה לכם בשם כל ניצולי השואה שאתם עוזרים להם.
ויגדה ארנה קרצר: תודה רבה.
ויגדה ארנה קרצר: שאו ברכה, ויחד עם זה, אם אנחנו מתקרבים לט"ו בשבט, שזה מחר, שזה גם יום ההולדת של הכנסת, אז מה יש לי להגיד?
ויגדה ארנה קרצר: תחי מדינת ישראל! תודה לכם.
טלי פלוסקוב: ארנה, אישה מקסימה, תודה רבה לך.
טלי פלוסקוב: אני כל כך שמחה לראות את ניצולי השואה שמחים לחיים, וכשאנחנו עושים קצת עבורם, הם הופכים את זה למשהו ענק.
טלי פלוסקוב: אז אם אנחנו מצליחים להעניק לכם קצת מהחום הזה, המינימום שאנחנו יכולים – זאת זכות מאוד-מאוד גדולה.
טלי פלוסקוב: תודה לך, ארנה.
טלי פלוסקוב: רק בריאות.
טלי פלוסקוב: נמצאת אתנו מילה פלייטמן, ראיתי אותה פה, אחת מהניצולות – יושבת-ראש ארגון ניצולים למען עתיד.
שלומית אבינח: קולט לא יכולה לעלות.
טלי פלוסקוב: נורא-נורא חבל אבל אני רוצה שיהיה כתוב בפרוטוקול, גם אם קולט לא הצליחה לעלות עכשיו לזום: אני באמת רוצה להודות לאישה הזאת ולארגון, שהם מנהלים את כל הארגונים תחת מרכז הארגונים ועושים עבודה נפלאה גם בארץ וגם בחו"ל, וכל הזמן נלחמים ומצליחים להביא בשורות לניצולים והשורדים.
טלי פלוסקוב: יישר כוח, אנחנו מעריכים את זה מאוד, וחשוב מאוד שתדעו שאנחנו כן מעריכים את זה.
טלי פלוסקוב: מילה פלייטמן, בבקשה.
מילה פלייטמן: (תרגום מרוסית) בוקר טוב לכולם.
מילה פלייטמן: תודה רבה, טלי, על כך שהזמנתם אותי להשתתף בפורום המכובד והחשוב הזה.
מילה פלייטמן: היום אנחנו מוקירים את זיכרם של נספי השואה, היום אנחנו מדליקים נרות לזיכרון הנספים הללו.
מילה פלייטמן: אני רוצה להגיד שיש מעט מאוד משפחות שבהן לא נגעה הטרגדיה הזו.
מילה פלייטמן: במשפחה שלי, לאחר הטרגדיה, לא הגיע אחיו של אבי.
מילה פלייטמן: הם נעלמו ללא כל עקבות.
מילה פלייטמן: אחיו של אימי לא הגיע והרבה זמן לא ידענו מה עלה בגורלו.
מילה פלייטמן: רק לפני שנים מועטות, בשיתוף פעולה עם אוקראינה ואיטליה, גילינו שהוא נלחם בבריגדה בפלוגת "גריבלדי" באיטליה, הוא גיבור והוא נהרג לצערנו באוקטובר בשנת 1944.
מילה פלייטמן: הוא קבור בבית הקברות הצבאי בעיר טורינו, אבל את זה אני יודעת מסיפורם של הוריי.
מילה פלייטמן: לא שפר מזלי, אני נולדתי אחרי המלחמה, אבל את כל הסיפורים ששמעתי חייתי דרך הסיפורים של ההורים, הייתי שם יחד איתם.
מילה פלייטמן: בשנת 2016 הציע לי יפים קיפניס ז"ל, ליצור ארגון ניצולים בנתניה.
מילה פלייטמן: אני הסכמתי וכיום אני בראש עמותה משנת 2019, עמותה של ניצולי הקטסטרופה, על מנת ליצור עתיד טוב יותר.
מילה פלייטמן: היום יש בעמותה הזו 800 ניצולי שואה וכמובן 15 מתנדבים שעוזרים בעמותה שלנו וכל יום הם יחד עם הניצולים.
מילה פלייטמן: היום הניצולים של העמותה שלנו מקבלים מארזי מזון כל שבוע, הם מקבלים משקפיים ושמיכות, הם מקבלים מסיכות.
מילה פלייטמן: אנחנו קיבלנו היום 220 מסיכות שוויצריות שאפשר להחליף כל חצי שנה.
מילה פלייטמן: שלשום קיבלנו 20 מחממים שהעברנו לניצולים שלנו.
מילה פלייטמן: היום אנחנו חולקים כבוד לכל אחד מנפגעי השואה.
מילה פלייטמן: אנחנו זוכרים את הדורות האבודים.
מילה פלייטמן: אנחנו זוכרים את כל התועלת שאותם אנשים היו יכולים להועיל.
מילה פלייטמן: כמו כן, אנחנו זוכרים שעלינו מוטלת האחריות לא לתת להיסטוריה לחזור על עצמה ולעשות כל מה שניתן על מנת למנוע את השנאה ולהילחם בשנאה.
מילה פלייטמן: אנחנו זוכרים ומוקירים את כל נספי השואה.
מילה פלייטמן: אנחנו צריכים להיות צאצאים גאים עם זיכרון על אלו שלא חזרו מאותה מלחמה איומה.
מילה פלייטמן: אני מאחלת לכולם בריאות.
מילה פלייטמן: אני רוצה לאחל לכולם חג ט"ו בשבט שמח.
טלי פלוסקוב: תודה רבה למילה פלייטמן, שמאחדת תחת העמותה שלה 800 ניצולי שואה.
טלי פלוסקוב: חברים, זה לא פשוט, 800 ניצולי שואה.
טלי פלוסקוב: אגב, יש לנו נציג של משרד הבריאות בדיון?
טלי פלוסקוב: אם יש, אני רוצה להגיד כמה מילים לגבי הקורונה.
שלומית אבינח: ליאור ברק ממשרד הבריאות.
טלי פלוסקוב: אז ליאור, אני עוד לא נותנת לך לדבר אלא אני רוצה להגיד כמה מילים ברשותך, ואשמח מאוד אם תרצה להשתתף בדיון: במבצע החיסונים שמדינת ישראל מתגאה בו אסור להזניח את ניצולי השואה שמרותקים לביתם.
טלי פלוסקוב: אני אמרתי את זה בכל דיון, גם פה וגם בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות ואני חוזרת על זה: חובה מוסרית לוודא שכל ניצול שואה שמעוניין להתחסן יקבל חיסון.
טלי פלוסקוב: ניצולי שואה חוששים לצאת מביתם קרוב לשנה, רבותי.
טלי פלוסקוב: רובם הגדול מרותק לכיסא גלגלים.
טלי פלוסקוב: בישראל חיים 115,000 מרותקי בית, רבים מהם ניצולי שואה.
טלי פלוסקוב: קראתי על היוזמה המבורכת של שרת התפוצות לחסן ניצולי שואה שחיים בתפוצות באמצעות הארגון "חיל השלום", לרכישת חיסונים עבורם ולחסן את ניצולי השואה במרכזי חיסון ייעודיים לכך.
טלי פלוסקוב: אבל חשוב ודחוף בעיני שכל ניצולי השואה שחיים בארץ, שקודם כל יקבלו את החיסונים.
טלי פלוסקוב: אנחנו צריכים להפוך את זה למבצע משותף שלנו.
טלי פלוסקוב: כולם ביחד – מד"א, קופות החולים, הרשויות – אגב, יש לי נתונים מעניינים מאוד ובטח תרצו לשמוע: לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, הערים שבהן מתגוררים הכי הרבה ניצולי שואה הן חיפה – 12,400 ניצולים.
טלי פלוסקוב: בירושלים מתגוררים 11,100 ניצולי שואה.
טלי פלוסקוב: בתל-אביב מתגוררים 9,900 ניצולי שואה.
טלי פלוסקוב: לא שמעתי את מר חולדאי אומר:
טלי פלוסקוב: בואו נצא עכשיו וניתן חיסונים לכל ניצולי השואה לפי התכנית של משרד הבריאות.
טלי פלוסקוב: באשדוד יש 8,900 ניצולים, בנתניה 8,800, בבאר-שבע 7,800, בפתח תקווה 7,300, בראשון-לציון 7,100, ואני להמשיך.
טלי פלוסקוב: אני פונה, ואני אבקש גם ממנהלת הוועדה להוציא פנייה רשמית מטעם הוועדה, לכל ראשי הרשויות של הערים הללו, לוודא שניצולי השואה בערים יקבלו את החיסונים.
מיכל וונש: יש לנו נתונים לגבי זה שהם לא חוסנו?
טלי פלוסקוב: אנשים מרותקי בית לא חוסנו עדין.
טלי פלוסקוב: לא מגיעים אליהם.
טלי פלוסקוב: אני מבינה את המגבלות אבל צריך למצוא פתרונות.
טלי פלוסקוב: אני מקבלת פניות מניצולי שואה שמבקשים להתחסן אבל הם לא יכולים לצאת מהבית.
טלי פלוסקוב: אנחנו לא יכולים למצוא פתרון לזה?
טלי פלוסקוב: אני לא מאמינה.
אריאלה מלכה: אני רוצה לומר משהו מאוד חשוב: אנחנו גרים במבשרת, וראש המועצה שלנו, יחד עם מד"א, דואג שלושה ימים ברצף להגיע למרותקי בית, ביניהם ניצולי שואה וקשישים אחרים.
טלי פלוסקוב: אז לא סתם ביקשתי שנציג משרד הבריאות יקשיב למה שאני אומרת עכשיו: אתם מנהלים מנגנונים מאוד-מאוד גדולים.
טלי פלוסקוב: אני בטוחה שאם תשימו את זה למטרה שלכם, שכל ניצול שואה במדינת ישראל שמעוניין להתחסן – יקבל את החיסון גם בלי לצאת מהבית.
טלי פלוסקוב: הם במצב לא פשוט.
טלי פלוסקוב: זו בעיניי המשימה, ואני מבקשת להוציא פנייה בשם הוועדה לכל ראשי הרשויות, וכמובן למשרד הבריאות.
טלי פלוסקוב: מישהו חזר לדיון?
טלי פלוסקוב: בואו נשמע את ההתייחסות של משרד הבריאות, אם יוכלו להתייחס במידי.
קריאה: אני רואה שהוא מחובר אבל הוא לא מגיב.
ליאור ברק: אם ביקשתם לדבר איתי – אני פה.
טלי פלוסקוב: ליאור, שמעת את מה שאמרתי?
ליאור ברק: חצי, כי הייתי בשיחה אחרת אז אני מתנצל מראש, הימים אצלנו עמוסים.
טלי פלוסקוב: אז משפט אחד אני אומרת כסיכום לכל מה שאמרתי: אנחנו פונים גם אליכם, אנחנו פונים גם לראשי הרשויות ואנחנו דורשים שכל ניצול שואה שחי במדינת ישראל ומעוניין להתחסן יקבל חיסון גם אם הוא לא מסוגל לצאת מביתו.
ליאור ברק: יופי, מצוין.
ליאור ברק: קודם כל, אני מודה לכם על היום הזה ועל העלאת הנושא הזה בכלל גם בתקופה הזאת של מרותקי הבית וחיסוני הקורונה.
ליאור ברק: אנחנו הקצינו וסל הבריאות הקצה קרוב ל-30 מיליון שקלים לטובת חיסון של מרותקי הבית, כולם.
ליאור ברק: יש מבין מרותקי הבית – כמובן שחלקם גם ניצולי שואה שטרם חוסנו.
ליאור ברק: חלקם יחוסנו באמצעות אמבולנסים שיגיעו אליהם לבתים וייקחו אותם למוקדי החיסון - -
טלי פלוסקוב: מתי יקירי?
טלי פלוסקוב: הם מקשיבים לנו עכשיו, מה אני אגיד להם, שמחר מגיעים אליהם או עוד שבועיים?
ליאור ברק: קופות החולים התחילו כבר להפעיל את חברות האמבולנסים לטובת הדבר הזה.
ליאור ברק: כמובן שצריך פה תיאום פרטני לגבי כל מבוטח שהוא מרותק-בית, מרותק מבחינה פיסית.
ליאור ברק: כשמדברים על מרותקי הבית צריך לזכור שזו הגדרה קלינית שמאפשרת לקבל טיפולים בבית, וחלקם הגדול, 60% ממרותקי הבית כבר הגיעו להתחסן באופן עצמאי.
ליאור ברק: אנחנו כרגע מדברים על האוכלוסייה שלא יכלה עדין להגיע אבל כל אחד מהם צריך תיאום אישי ביחד עם הרופא, עם מוקד הקופה, בהתאם למחלות הרקע ובהתאם ליכולת של - -
טלי פלוסקוב: רגע, אתה אומר לי עכשיו שצריך.
טלי פלוסקוב: אני גם יודעת שצריך.
טלי פלוסקוב: מי עושה את זה?