GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלכס קושניר: אז אני מבין שלתנועה הקיבוצית ולאגודה למען החייל את מעבירה את הכסף באופן ישיר, ומול העמותות איך זה עובד?
אלכס קושניר: גם להם את מעבירה את הכסף או שזה חיילים משלמים להם?
קרן וייס: לא.
קרן וייס: לדוגמה יש 'הבית של בנג'י' או כל מיני כאלה מקומות שבעצם מייצרים פתרונות דיור עבור חיילים אבל הם פועלים במנגנון השכר דירה.
קרן וייס: כלומר בעצם מייצרים חוזה שכר דירה בדרך כלל באותה עלות שאנחנו משלמים לחייל, זאת אומרת שקל לשקל, ואז החייל מעביר להם את התשלום דרך חוזה שכר הדירה.
קרן וייס: אבל מלבד שני הגופים שדיברנו עליהם עכשיו, התנועה הקיבוצית ויחד למען החייל, צה"ל לא משלם ישירות לאף ספק או לאף עמותה אחרת.
אלכס קושניר: לפני שאנחנו עוברים למשרד הבטחון בואו ניתן קצת לארגונים לדבר לפי הסדר שהם ביקשו.
אלכס קושניר: נועם בבקשה קצר.
נועם אביטל: קצר מאוד.
נועם אביטל: יו"ר הוועדה, אני רק רוצה לומר, קודם כל עמותת "רוח נכונה" מפעילה שבע דירות ברחבי הארץ, בכרמיאל, חיפה, שתיים בחדרה, נתניה, אשקלון ובאר שבע על הפרק.
נועם אביטל: יש לנו 25 חיילים, גם לוחמים וגם לא לוחמים, כולם, כל אחד מקבל חדר בנפרד, זה חלק מהאמונה שלנו, שאדם צריך את המקום היחיד הפרטי שלו לא משנה איפה הוא נמצא, החדר הקטן הזה זה המקום היחידי שיש לו מעבר לזה שבצבא זה נמצא בשירותים, פה יש לו חדר, פינה משלו, זה משהו שהוא חובה מבחינתנו.
נועם אביטל: אני חייב להגיד שאנחנו כן רואים את הנשירה מהקיבוצים לדירות כאלה, לכל מיני דירות ברחבי הארץ, בגלל האג'נדה שהם צריכים לחיות ביחד, הם רוצים קצת את הלבד שלהם, טיפה את האינטימיות, ובגלל זה כנראה גם יש נשירה שעליה דיברה יעל.
נועם אביטל: מה שאני כן רוצה להגיד, יו"ר הוועדה, שזה משהו שבאמת מרתיח אותי, על דירות האל"ח של האגודה למען החייל שבהם נמצאים בדרך כלל בדירת ארבעה חדרים, שני חיילים בחדר, בערך שמונה חיילים שמקבלים את הסכום הזה של 1,200 שקל, אין לי מושג מי סוגר את המכרזים האלה, מדובר על דירה ששווה 3,000 שקל בדרך כלל – כי אני שוכר את הדירות האלה ואני מכיר את התחום – אז יוצא שמרוויחים איזה 10,000 שקל על דירה כזאת.
נועם אביטל: 10,000 שקל מהצבא על דירה ששווה 3,000 שקל.
נועם אביטל: אין לי מושג לאיפה כל הכסף הולך, אני לוקח אתה חשמל, לוקח את ה מים, לוקח את הארנונה, אלה דברים שאנחנו עושים בכל הדירות שלנו, אנחנו משלמים אותם, מדובר פה בסכומי עתק.
נועם אביטל: אם הם דיברו פה על 800 חיילים על 140 דירות, אני לא רוצה לחשוב בכלל באיזה סכום מדובר מדי שנה.
נועם אביטל: לדעתי בתפיסה הקטנה שלי מדובר פה בשוד לאור יום תחת הדברים האלה, אני מזועזע ואני משאיר את זה ליו"ר הוועדה להכנס לזה קצת יותר לעומק.
נועם אביטל: אלה המילים שלי.
נועם אביטל: תודה.
אלכס קושניר: שמעתי את דבריך ואנחנו עוד מעט נשאל את האגודה למען החייל על הנושא הזה, רק אני מבקש לשמור על שיח שהוא טיפה יותר מכבד, בכל זאת יש פה אנשים שפועלים בתחום הזה של חיילים בודדים הרבה מאוד זמן, ואני מאוד מקווה ובטוח שיש להם גם תשובות.
אלכס קושניר: שפרה מ"בית חם" בבקשה.
שפרה שחר: בימים כתיקונים ואנחנו כבר 12 שנה, עוד אפילו שנה לפני שנוסדה העמותה בראשותי "בית חם לכל חייל" התחלנו עם פרויקט האימוץ.
שפרה שחר: במשך כל השנים האלה, כל שנה הצטרפו בין 100 ל-120 חיילים שבחרו באופציה של משפחה מאמצת, אופציה דרך אגב מצוינת כי היא הייתה ללא עלות לצבא ולא לחייל ונתנה לחייל באמת את כל מה שחייל רק יכול לבקש, שום עלויות, עם משפחה אוהבת ותומכת, חדר לבד שאנחנו תמיד בדקנו אותו שהוא חדר ממוזג והוא לא איזה מחסן והוא לא כלום, ודווקא מאז הקורונה האופציה הזאת קיבלה האטה מאוד גדולה.
שפרה שחר: דרך אגב, עשינו את זה תמיד ללא פרסום, ללא תמיכה מצה"ל, צה"ל מעולם לא עזר לנו לקדם, כי יש לנו תמיד בכל נקודת זמן 900, 1,000 משפחות שנרשמו, עברו את הבידוק שלנו וממתינות לחייל לאימוץ ואף פעם לא נוצל הפוטנציאל במלואו כי לא קיבלנו יותר מאשר 100-120 הפניות בשנה, כל מי שפנה כמעט קיבל משפחה, למעט חיילים שדווח עליהם שיש בעיות התנהגות חמורות.
שפרה שחר: האופציה הזאת מאז תחילת הקורונה קיבלה האטה מאוד גדולה מכמה טעמים.
שפרה שחר: 1.
שפרה שחר: כי אנחנו בעיקר פונים אל קהל הלוחמים והלוחמים כמעט ולא יוצאים, הם היו בעוצר יציאות שבועות ארוכים, לא יכולים להגיע לראיון.
שפרה שחר: כן שלחנו לאימוץ בודדים, ממש יחידים, בשבעה החודשים האחרונים, אבל שוב אני אומרת שזו אופציה שעדיין קיימת ואני לא מבינה למה היא לא מנוצלת, כי היו"ר קושניר, אני בטוחה שמתמטיקה פשוטה אתה יודע.
שפרה שחר: אומרים לך וגם אנחנו יודעים שיש 6,500 חיילים בודדים בצה"ל ואומרת לך התנועה הקיבוצית שהם מטפלים ב-600 ויחד למען החייל 800, אז המסה הגדולה למרות הדברים היפים של קרן שהם מאוד מאוד בעד לקדם את הפתרונות ללא עלויות כדי שחיילים לא יסתבכו כלכלית, כי ברגע שהם שוכרים דירה הם מסתבכים כלכלית, אבל עדיין אחרי כל השנים גם 11-12 שנים שאני פועלת, עדיין הפתרונות שצה"ל מציע לא מכסים אפילו כמחצית ממספר החיילים הבודדים כך שהרוב בסופו של דבר נמצאים בשוקת השבורה הזאת שהם צריכים לבחור באופציה של שכירות דירה, ששם יש להם בעיה רצינית של הפערים הכספיים, הם מקבלים דירות ריקות, הם צריכים להשיג מפה מחצלת ומשם ציפית ומפה שמיכה וזה די נורא.
שפרה שחר: הבשורה היחידה שאני באה איתה היום זה פנו אלינו בחודשים האחרונים כמה וכמה בתי מלון שעומדים ריקים שהם לא מלונות קורונה ולא מלונות פעילים, מלונות אפשר לומר 3 כוכבים, שמציעים את חדריהם תמורת שכר הדירה שצה"ל נותן.
שפרה שחר: אתמול הייתה לנו ישיבה עם מנהלת של מלון כזה שאני מכירה שנים, שיש לה 400 מיטות, שני חיילים בחדר, היא מוכנה להשכיר לחיילים את הפתרון הזה במיידי, הם לא צריכים להביא לא ערבויות, אין להם שום פער ואנחנו כעמותה מוכנים לקדם את זה ללא שום גזירת קופון, אנחנו רק נתווך ונעזור ונסייע ונמצא גם אחר כך דרכים, המלונות מוכנים גם להעמיד שירותי הזנה לחיילים תמורת מחירים מסובסדים וסמליים, אבל חייל שלוקח חדר כזה לא צריך לדאוג לא לארנונה ולא לוועד בית ולא לחשמל ולא למים ולא לחימום ולא לקירור ולא למיטה ולא למחצלת ולא לכלום.
שפרה שחר: אז אני מציעה באמת לקדם בגלל שיש לנו מספר לא מבוטל של בתי מלון עם מספר מיטות שהציעו את ההצעה הזאת, הם עומדים כרגע ריקים כמגדל שן שכף רגל לא דורכת בו, ואני חושבת שזה פתרון מצוין.
שפרה שחר: שוב אני אומרת, העמותה בראשותי מוכנה לרכז את הנושא הזה בלי לגזור שום קופון, שלא יחשבו שאנחנו מנסים לעשות סיבוב או דמי תיווך או להרוויח איזה שהוא הון כספי מהדבר הזה.
שפרה שחר: לחלוטין לא.
שפרה שחר: אז הנה, זאת בשורה, משום שאנחנו יכולים היום לאכלס 400 מיטות במלון בצמידות לתחנה המרכזית בירושלים שזה נגישות מטורפת לחיילים, ויש שם עוד הרבה מאוד שירותים שהחיילים יכולים לקבל בנוסף.
שפרה שחר: אז אני חושבת שבאתי עם בשורה, לפחות לשנה הקרובה.
שפרה שחר: כרגע המלונות מוכנים להתחייב לשנה.
אלכס קושניר: א"ר- - - חיילת משוחררת.
א"ר: עליתי לארץ ב-2015 דרך גרעין צבר ובעצם נקלעתי לקיבוץ יחיעם.
א"ר: היינו שלושה גרעינים ביחד, שניים שלי שהיינו בערך 35 חיילים בודדים ועוד גרעין ותיק שכבר היה שם.
א"ר: קיבוץ יחיעם הוא בצפון ואני שירתי בתור לוחמת ברוכב שמיים ואחר קצינה ברוכב שמיים במחנה רמון, שזה בדרום.
א"ר: היה לוקח לי בערך בין 6-7 שעות להגיע לקיבוץ, כל פעם שהייתי יוצאת, שזה גם כן לא היה הרבה, אם הייתי יוצאת ביום חמישי הייתי מגיעה יחסית מאוחר, אם הייתי יוצאת ביום שישי זה היה אומר או שלא הייתי מספיקה לאוטובוס האחד או שניים שיש ביום להגיע בחזרה לקיבוץ, וגם לא הייתי מספיקה לקנות אוכל לסוף שבוע.
א"ר: אז הרבה סופי שבוע הייתי אוכלת טונה, ולמה זה?
א"ר: כי כשבע
א"ר: צם התחלתי את התהליך של גרעין צבר הקיבוצים הבטיחו לנו כניסה לחדר אוכל, שיהיה מועדון שיכולים לבשל ולא היה לא חדר אוכל, היה מועדון שלא היו תנאים שיכולים לבשל בהם, והיו לנו שתי מכונות כביסה שבורות ל-50 חיילים בודדים שזה אומר שאם אפילו היה לי סיכוי להגיע למכונה, הבגדים שלי היו יוצאים יותר מלוכלכים ממה שהייתי שמה אותם בפנים, אז רוב סופי השבוע הייתי חוזרת הביתה ועושה את הכביסה שלי בדלי ותולה אותה ככה בחוץ, לא נעים.
א"ר: בגדול החדרים שלנו, איך שאנחנו היינו קוראים להם "הצריפים" כי גם גרנו עם התאילנדים שגרו בקיבוץ, היינו ארבע בצריף, שני חדרים, 3 מ"ר בערך, היינו שתי בנות או שני בנים בחדר, המיטות היו יותר רעועות ממה שהיו בצבא, הייתי שוברת את הגב גם בצבא וגם בבית, ויותר מזה, השירותים היו חור שחור נוטף מים מגעילים, אז זה גם כן היה חרדת אלוהים לחזור לשם.
א"ר: באיזה שהוא שלב הייתי במסלול קרבי שנה שלמה מאוד קשה ואינטנסיבית ולא הבנתי לאיפה הכסף שלי בעצם הולך, כי באמת אם היינו מקבלים 900 שקל על כל אדם, היינו ארבעה בחדר, לא הבנתי למה אין לנו מזגן, למה אין לנו אוכל.
א"ר: באתי לדבר עם הרכזת שלנו של הקיבוץ והיא בעצם הסתכלה לי בעיניים ואמרה לי 'אופיר, את צריכה ללכת לראות קב"ן, כנראה שאת לא בסדר'.
א"ר: אני אדם יחסית עמיד ולא נלחצת בקלות, אבל זה מה שבאמת שבר אותי ועד הרגע הזה אני בעצם הייתי במן חרדות לעוף מהמסלול שלי, הייתי במשהו מיוחד אז פחדתי להתלונן, אבל באותו סוף שבוע הייתי בשבוע שטח, דיברתי עם המ"מ שלי וביקשתי ממנו להשאר בבסיס בסוף שבוע אחרי שבוע שדאות מאוד קשה, הוא לא הבין על מה אני מדברת, למה.
א"ר: אמרתי לו שאני מעדיפה להשאר בבסיס, איפה שיש לי ארוחת שבת חמה ואני לא אצטרך לאכול עוד טונה, תהיה לי כביסה ולפחות תהיה לי מיטה שאני יודעת שהסדינים לא מלוכלכים וסבירים יחסית.
א"ר: זו הפעם הראשונה שבעצם קיבלתי מענה.
א"ר: הוא הלך לעשות סיור בקיבוץ, זה היה הסיור השני שהם עשו, הסיור הראשון היה בארבעת החודשים הראשונים שלי בטירונות שהמ"פ ומש"קית ת"ש נסעו לקיבוץ בלי להגיד לי, בלי לשאול אותי, אני לא יודעת אפילו לאיזה חדר הם נכנסו, הם פשוט אמרו לי שהם היו בסיור ביקור בית ושהם מאוד התפעלו, וכשהם אמרו לי את זה פשוט נפל לי הלב, כי איך אתם מתפעלים מדבר כזה.
א"ר: אז כנראה שהם גם לא הגיעו באמת לצריף שלי, הם כנראה לא באמת ראו את התנאים שלי.
א"ר: אחרי שדיברתי עם המ"מ הוא העביר אותי יחסית מהר לבית יותר חם ותומך.
א"ר: הסיפור שלי הוא לא סיפור בודד.
א"ר: יש המון חיילים בודדים שמגיעים למצבים האלה, מצבים אפילו יותר קשים, ולאנשים שמגיעים עם צרות לפני זה ועוברים תהליכים כאלה זה יכול מאוד להשפיע עליהם אחר כך.
א"ר: תודה.
אלכס קושניר: תודה רבה אופיר.
אלכס קושניר: בהחלט סיפור לא פשוט.
אלכס קושניר: בהמשך הדיון, אני לא יודע אם נספיק היום, אבל נשמח לשמוע את תגובתה של התנועה הקיבוצית על הדבר הזה.
אלכס קושניר: המרכז לחיילים בודדים, נפתלי בבקשה.
נפתלי קנדיאטי: שלום ובוקר טוב לכולם.
נפתלי קנדיאטי: אני רכז דיור של המרכז ע"ש מייקל לוין, דיור לחיילים בודדים.
נפתלי קנדיאטי: נמצאת איתנו גם בוועדה מיכל ברמן שהיא מנכ"לית העמותה ונשמח לדבר בקצרה על העמותה.
אלכס קושניר: אני מעדיף לשמוע את מיכל.
אלכס קושניר: תסלח לי נפתלי.
מיכל ברמן: אנחנו הכנו ביחד את הדברים כמובן, המרכז לחיילים בודדים פועל בירושלים תל אביב ובאר שבע.
מיכל ברמן: יש לנו היום יותר דירות בירושלים ופחות באזור המרכז, בפתח תקוה ובהרצליה.
מיכל ברמן: בסך הכל שמונה בתים או דירות.
מיכל ברמן: הגדלים משתנים.
מיכל ברמן: יש הבדל מסוים בדירות, הדירות במרכז הן יותר משמשות את חסרי העורף ויותר לוחמים, יש שם סדר גודל של 18 חיילים בכל אחד מהבתים, מדובר בבתים מאוד גדולים שעובדים בתוך הקהילה והקהילות מפנקות אותם באוכל ובאמת הן מהוות חלק מהקהילה שם.
מיכל ברמן: שתיהן משמשות כרגע רק בנים.
מיכל ברמן: בירושלים יש לנו מגוון יותר רחב, יש לנו כמה דירות קטנות יותר ויש לנו בניין שאנחנו שוכרים.
מיכל ברמן: את כל הדירות שלנו אנחנו כעמותה שוכרים ומשכירים לחיילים.
מיכל ברמן: כל חייל שנכנס עובר ראיון התאמה, אנחנו מקבלים כל חייל בחדר.
מיכל ברמן: יש לנו גם חדרים של חייל לבד וגם חיילים זוגיים, על חדר זוגי חייל משלם 1,300 שקלים, על חדר יחיד הוא משלם 1,600 שקלים.
אלכס קושניר: זאת אומרת שהוא מוסיף 300 שקלים מהכיס שלו?
מיכל ברמן: נכון.
מיכל ברמן: אנחנו נותנים להם את האפשרות הזו.
מיכל ברמן: ובעצם חוץ מהחדר עצמו הם מקבלים הרבה הרבה מעבר, הם מקבלים אוכל חם בשבתות, הם מקבלים כביסה, wi-fi, כמובן ארנונה, חשמל, מים, כל מה שזה דורש וגם מדריך שגר איתם שם בקהילה, ורכז, נפתלי שבאמת נמצא שם, זה כל התפקיד שלו בעצם, לוודא שהחיילים מקבלים כל מה שהם צריכים.
מיכל ברמן: יש להם כמובן גם מכונות כביסה, שירותי החזקה, תיקון, כל מה שקשור בהחזקה של הבית שתהיה ברמה כמה שיותר גבוהה.
אלכס קושניר: איך אתם מגייסים את החיילים?
מיכל ברמן: בעיקר מפה לאוזן, הם מגיעים אלינו, בכל גיוס של מח"ל, בכל גיוס חדש יש חיילים חדשים שמגיעים, הרבה מהחיילים שלנו מצפון אמריקה, יש לנו גם מצרפת וגם מעט ישראלים.
מיכל ברמן: הם מגיעים אלינו, אנחנו לא כל כך מגייסים, אנחנו פשוט נמצאים איתם בקשר.
מיכל ברמן: המרכז שלנו הוא מרכז מאוד אהוב, הם מגיעים לכאן, הם שומעים עלינו עוד בחו"ל, יוצרים את הקשר.
מיכל ברמן: זהו בגדול.
אלכס קושניר: אהרון גרנות בבקשה.
אהרון גרנות: שלום.
אהרון גרנות: קודם כל אני באמת רוצה לברך על הדיון החשוב הזה, אני מכיר פה חלק לא קטן מהאנשים.
אהרון גרנות: אנחנו כבר פעילים ארבע שנים וחצי, ואנחנו מטפלים רק בכאלה שבאים מרקע חרדי.
אהרון גרנות: כשחלק מהם ממשיכים לשמור מצוות וחלק מהם לא שומרי מצוות.
אהרון גרנות: שני הכללים אצלנו הכי גדולים זה א.
אהרון גרנות: מי שפוגש אותנו מפסיק להיות בודד, כשאנחנו באמת נותנים להם את כל ההרגשה שהם לא בודדים ויש מי שדואג להם ומי שמאכיל ומשקה אותם ודואג להם להכל.
אהרון גרנות: הכלל השני הוא שאנחנו לא שוטרים של אלוהים.
אהרון גרנות: כל אחד שיעשה מה שהוא רוצה, איך שהוא רוצה בתחומים האלה.
אהרון גרנות: אני אומר תמיד שעיקר הפעילות שלנו זה לא הדיור שאנחנו נותנים, יש לנו 16 דירות בכל רחבי הארץ, 11 מתוכן בקרית ארבע, שם אנחנו גרים ושם עיקר הפעילות, אבל יש לנו גם בעלי, בסוסיא, בנעלה, בראשון לציון, בני ברק, אנחנו עומדים לפתוח דירה לבנות במזכרת בתיה, עומדים לפתוח עוד דירה ברעננה שנועדה לשומרי מצוות בלבד, שהקהילה החרדית ברעננה תחזיק אותה ודירה נוספת בדרום תל אביב לכאלה שעושים יומיות ולא יכולים להגיע לכל המקומות האחרים והם רוצים את הדירות שלנו.
אהרון גרנות: חוץ מהדיור והביגוד שאנחנו נותנים להם, והארוחות שבת, ומשפחתיות וכל הדברים האלה, חוץ מזה, עיקר העבודה שלנו, כך אני אומר תמיד, זו המעטפת המשפחתית.
אהרון גרנות: זה שחייל יודע, מישהו אמר ואני מזדהה עם זה מאוד, 'יפסיק לחיות חיי שרידות'.
אהרון גרנות: הוא לא צריך לדאוג מאיפה תהיה לו ארוחה, הוא לא צריך לעבוד, ואמרה את זה הדוברת מהתנועה הקיבוצית, הוא לא צריך לעבוד בשביל להתקיים, הוא יכול לעשות את השירות שלו בצורה הכי טובה וגם לערב אותי כשצריכים.
אהרון גרנות: עוד משהו אחד, חיילים מרקע חרדי שנזרקו מהבית חסרי עורף משפחתי, יש להם לפעמים המון המון בעיות שמצריכות התערבות, מצריכות את האזניים הקשובות של המפקדים, ואני צריך להגיד אגב, יש אזנים קשובות של המפקדים בצה"ל לכל הבעיות האלה.
אהרון גרנות: גם במדור בודדים אני מוצא אזנים קשובות, גם אצל המפקדים בשטח, אצל המח"טים, המג"דים, אנחנו פונים אליהם בענייני חיילים ומאירים את תשומת ליבם לכל מיני פרטים קטנים שהם לא שמו לב, והם במפורש מקשיבים.
אהרון גרנות: אנחנו מספקים להם כמובן גם סעודות שבת, החיילים מגיעים הביתה, רק בקרית ארבע יש לנו 39 חיילים, לא כולם באים כל הזמן, הרי הם סוגרים חלק, אבל תמיד יש לנו 20, 25 חיילים, אוכלים סעודות שבת משותפות בערב ובבוקר - - -
אלכס קושניר: אהרון, אתה כבר חרגת מהזמן.
אהרון גרנות: רק עוד שני דברים קטנים ברשותך אדוני היו"ר, כי זה עלה.
אהרון גרנות: הנושא של בוגרים, החבר'ה אצלנו ממשיכים לגור בדירות עד החופה, שגם אותה אנחנו עושים.
אהרון גרנות: אנחנו כבר חיתנו ארבעה חיילים.
אהרון גרנות: זה דבר אחד, וב.
אהרון גרנות: מגיעים אלינו הרבה חבר'ה מלש"בים, עוד לפני שבכלל הם מתגייסים ההורים מגלים שהם בקשרים עם לשכת הגיוס והם זורקים אותם מהבית, ולשכות הגיוס שולחות אותם אלינו.
אלכס קושניר: כמה חיילים בחדר אצלכם?
אהרון גרנות: חייל אחד.
אהרון גרנות: אנחנו גם די באמונה שמישהו כבר העלה, שכל חייל מקבל חדר לעצמו, משום שזה המקום היחיד עלי אדמות שיש לו, ואין לו בית אחר.
אהרון גרנות: לכן אנחנו עומדים על כך שלכל חייל יהיה חדר בנפרד.
אלכס קושניר: יאנה בר בבקשה.
יאנה בר: קודם כל חשוב לי להגיד תודה על הפלטפורמה.
יאנה בר: אני שמחה שיש כאן הרבה אנשים שמתגייסים למען חיילים בודדים, אבל רציתי להעלות כמה סוגיות.
יאנה בר: אני בהיותי חיילת בשנת 2014-2017 והמשכתי קצת, גרתי בשתי מסגרות.
יאנה בר: האחד בית החייל והשני אימוץ בקיבוץ על ידי צביקה לוין ז"ל, שבאמת, גרתי בקיבוץ בצפון, בשדה נחום, וגרתי בדירה אחת, ובאמת בקיבוץ אני יכולה לבוא ולהגיד באופן אישי שהייתה לי עשיה ושיתוף פעולה מאוד גדול ובאמת סייעו לנו.
יאנה בר: לאחר השירות נוצר משבר מאוד גדול כי בעצם דובר על עניין של סד"כ בבתי חייל ואז מה שקורה, חיילים חדשים מגיעים לבתי חייל וחיילים ותיקים שכבר לא רלוונטיים יוצאים החוצה ללא מקום מגורים.
יאנה בר: הפתרון שאני חשבתי עליו, ושוב, אני לא עמותה ושום דבר שקשור לזה, זה להקנות אפשרויות במרכזי קליטה.
יאנה בר: אני גרה במעונות הסטודנטים בתוך מרכז קליטה רעננה ויש מרחב מאוד מאוד גדול שיכול לאכלס ולהכיל חיילים בודדים לאחר השירות, ואני חושבת שזו חלופה טובה.
יאנה בר: בנוגע לקשיים של חיילים בודדים, אני אומרת את זה פה בריש גלי, יש קושי מאוד משמעותי לגור עם מספר אנשים בחדר, זה מקשה עלינו, בסוף אנחנו רוצים גם לקיים חיי זוגיות וגם לקיים חיי חברה נורמטיביים וארבעה אנשים בחדר לצערי – ואני מבינה שכרגע זה הפתרון – זה משהו שמאוד מורכב ומאוד מאוד מקשה על החיילים באופן כללי.
יאנה בר: זו דעתי בכל אופן, ושוב תודה רבה על הפלטפורמה.
אלכס קושניר: תודה יאנה.
אלכס קושניר: עוד ארגונים שרוצים לדבר?
אלכס קושניר: "נפש בנפש" בבקשה.
טימור ממדוב: בקשר לחיילים בודדים כמו שקרן אמרה, יש 55% של חיילים ששוכרים דירה והם שוכרים דירה על דעת עצמם בלי סיוע משפטי או סיוע של עורכי דין ואנחנו מקבלים מלא פניות שחיילים נקלעים לבעיות עם בעלי דירה, אם זה חובות, אם זה בעל דירה לא הגון.
טימור ממדוב: אתמול דיברתי עם חייל שלא גר בדירה כבר שנה וחצי ודורשים ממנו לשלם על השנה וחצי האלה 3,000 שקל חשמל.
טימור ממדוב: בצה"ל מקבלים חוזה, בודקים אותו ומאשרים סיוע בשכר דירה, אבל אף אחד לא בודק אותו בעניין משפטי, האם החוזה הגון, האם אין שם סעיפים שמכשילים, ואנחנו רוצים להציע לעשות הכשרה למש"קיות ת"ש שלא רק יקבלו את החוזה ויאשרו סיוע בשכר דירה, אלא יבדקו את החוזה באופן יזום, האם החוזה הגון כדי שהחייל לא ייקלע לבעיות משפטיות לאחר שהוא יסיים את החוזה או במהלך השכירות.
טימור ממדוב: אני חושב שגם גיא יכול להעיד שיש מלא בעיות עם החוזים שהם לא הוגנים.
טימור ממדוב: תודה.
אלכס קושניר: האם "נפש בנפש" מייצרת פתרונות דיור לחיילים בודדים?
טימור ממדוב: אנחנו לא מייצרים פתרונות דיור לחיילים, אנחנו עוזרים, אנחנו נמצאים בקשר עם יעל, אנחנו נמצאים בקשר עם מרכז בודדים של צה"ל ועם מיט"ב ועוזרים לחיילים לקבל פתרונות דיור, גם למלש"בים, לכניסה לבתי חייל לפני גיוס, וגם לחיילים שפונים אלינו עם בעיה שאין להם מגורי אנחנו ישר פונים לגורמים הרלוונטיים כדי לתת להם פתרון דיור כמה שיותר מהר.
טימור ממדוב: אנחנו בעצמנו לא מייצרים פתרונות דיור.
אלכס קושניר: עמותת כפר עולים, דוד ברוך סינגר בבקשה.
דוד ברוך סינגר: רק רציתי לבקש שיהיה דיון נוסף לגבי פתרונות דיור לחיילים בודדים משוחררים, כי בסופו של דבר כל אלה השתחררו וצריכים מקום.
אלכס קושניר: נקיים דיון.
אלכס קושניר: יונה ליבן מפלוגת בית.
יונה ליבן: אדוני היו"ר, נמצא איתנו גם גפן.
יונה ליבן: בעצם פלוגת בית, אנחנו לא רוצים להתחרות עם כל הארגונים הנוספים שמאוד מאוד חשובים, אנחנו קמנו לפני שנתיים כפתרון דיור דווקא למה שיעל ונועם דיברו עליו לפני כן, הנשירה לקראת סוף השירות מכל האופציות האחרות שקיימות.
יונה ליבן: שמנו את עצמנו בתוך הפאזל הזה של פתרונות בכלל לחיילים בודדים וחיילים בודדים משוחררים על מנת להגיש פוקוס רק על הנדל"ן, ולכן פתרונות הדיור שלנו כעמותה הם לגמרי פרטיים, אנחנו מגייסים כסף לסבסד דיור, אם העלויות גבוהות יותר ממה שהצבא נותן, כרגע יש שבע דירות שרובן בתל אביב יפו, יש גם בבאר שבע, דירה של חיילים בודדים חסרי עורף, כל השאר הם חיילים בודדים עולים.
יונה ליבן: יש לנו כמובן גם דירות של ותיקים, אחרי השחרור.
יונה ליבן: אני יודע שזאת לא השיחה היום, אני גם כמו דוד וגם לגבי מר אהרון, מחזק את הפואנטה החשובה כאן שגם אחרי השחרור מאוד חשוב להישאר בתמונה.
יונה ליבן: כרגע הכי חשוב לומר הוא שחשוב שכולנו נשתף פעולה אחד עם השני, גם עם צה"ל.
יונה ליבן: אנחנו עמותה מאוד קטנה רק של מתנדבים, כמוני, אני בעצמי עליתי לפני תשע שנים דרך גרעין צבר, הייתי מאוד מבסוט גם עם זה שהיה לי שותף בחדר.
יונה ליבן: כמובן גם עבדתי עם גרעין צבר אחרי השחרור במרכז קליטה ברעננה ועכשיו בהתנדבות אני עובד בעמותה הזאת של פלוגת בית.
יונה ליבן: אנחנו נשמח ביותר לשתף פעולה עם כל ארגון כאן וגם כמובן עם הצבא וגם עם הממשלה.
יונה ליבן: תודה.
אלכס קושניר: עודד סרוקה, קרן אחיי בבקשה.
עודד סרוקה: שלום לכולם.
עודד סרוקה: אני נותן פרספקטיבה טיפה שונה כי אצלנו חייל בודד זה לא אירוע צבאי.
עודד סרוקה: אצלנו חיילים בודדים מתחילים מגיל התבגרות ובעצם אנחנו מלווים אחד-אחד לטווח ארוך עד פרנסה יציבה.
עודד סרוקה: "אחיי" הוא ארגון שקורא לכולם לשתף פעולה.
עודד סרוקה: מה שאנחנו יוצרים זה שפה חדשה, שפה של רצון ואכפתיות לטובת החבר'ה ולטובת עצמנו, יש פה עניין ערכי לאומי של ערבות הדדית שחייבים להחזיר למדינה, קצת איבדנו אותה בזמן האחרון.
עודד סרוקה: בנושא הדיור, כל בעלי הדירות אצלנו חייבים לרצות מאוד בתור זכות שהחייל הבודד יגור אצלם, אך ורק אחד בחדר, ליווי מלא, הדיור הוא פלטפורמה בלבד.
עודד סרוקה: ליווי מלא כמו לילדים שלנו, אחד על אחד, זה גדל בצורה מטאורית, אני מתרגש בכל פעם מחדש שאני רואה ישובים שלמים שנכנסים כנאמנים.
עודד סרוקה: אנחנו מקימים כפר על 60 דונם, חלקכם היו בו, חלקכם תבואו לראות ולא תאמינו ממה שתארו.
עודד סרוקה: אנחנו מצדיעים לחיילים בודדים, יש כל שנה מסע הצדעה לחייל הבודד שחלקכם היו בו וכולם מוזמנים.
עודד סרוקה: 8-9 לאפריל, מסע הצדעה רביעי הופך להיות מצעד החיים הישראלי, כל המורשת מתחילה משואה ועקירה לתקומה.
עודד סרוקה: מי שמכיר יודע, מי שלא ומתעניין שישאל ונכניס אותו, כל אחד יכול להיות ב"אחיי" כי זו שפה אבל צריך אינטרס מובהק של 100%, ואני מדגיש, לטובת החייל הבודד ולטובתנו כמדינה, כעם, כמשפחה.
עודד סרוקה: לצורך העניין הדיון הזה מאוד חשוב, אבל אצלנו הדירות שמתפתחות בטירוף כי לא העליתי על דעתי שאצטרך לגעת בנושא של דירות, היה לי ברור שזה פתור, "אחיי" היום פותרת נושא של דיור בכל סוגי הדיור שרק מעלים על הדעת בכל המקומות וכל הישובים וזה מתפתח, כולל דיור לחיילים בודדים משוחררים שהוא קריטי.
עודד סרוקה: אופיר ויאנה, אני מספר לכם שיש פתרונות לחיילים בודדים משוחררים מדהימים שלאט לאט מתפתחים, כולל פתרונות לחיילים בודדים לפני גיוס.
עודד סרוקה: החבר'ה לפני גיוס - - - ואין שום תקציב, ואנחנו קולטים ומכניסים אותם, במסגרת אותו ליווי כי בעלי הבית רוצים להיות שם והחבר'ה מסביבנו רוצים שהם יהיו איתנו ואז הגיוס הרבה יותר קל, הרבה יותר נוח, משתפים פעולה מלא עם הצבא, אנחנו אחרי פגישות עם ראש אכ"א ועם כל החבר'ה בצבא.
אלכס קושניר: אלון קובה גרעין צבר.
אלון קובה: אני אעשה את זה מאוד קצר.
אלון קובה: בוקר טוב ותודה לכולם.
אלון קובה: בגרעין צבר כמו שאתם יודעים, אנחנו מביאים מאות חבר'ה כל השנה, אפילו עכשיו בשיא תקופת הקורונה 270 חבר'ה הגיעו והם מתגייסים עכשיו בנובמבר-דצמבר ובדצמבר יגיעו עוד 80 חבר'ה חדשים, 350 חבר'ה בשיא תקופת הקורונה.
אלון קובה: עם זאת, יש לפעמים דברים שלא עובדים ולא מצליחים, אנחנו פרוסים בכל רגע נתון ב-34 קיבוצים ברחבי הארץ ובמרכז הגדול שלנו ברעננה שיש בו 188 מיטות לחיילים בודדים, הריכוז הכי גדול בארץ בבת אחת לחיילים בודדים, ויש דברים שלא עובדים.
אלון קובה: קיבוץ יחיעם שא"ר ציינה ובצדק, דבריה חשובים ואני מודה לה שהיא אמרה אותם, אנחנו מכירים אותם ולכן אנחנו כבר שלוש שנים לא עובדים עם יחיעם, זה לא הסטנדרט שלנו.
אלון קובה: כשהבנו שהדברים שם הגיעו למסה קריטית שהיא לא תקינה והקולות נוטים לכיוון לא נכון, הגענו לשם ספציפית דרך אגב עם התנועה הקיבוצית, בערב ליל הסדר באותה שנה, דאגנו להפסיק את ההתקשרות איתם, לתקן את מה שאפשר, להוציא חיילים ולתת להם פתרונות אחרים כי זה בהחלט לא הסטנדרט לא של התנועה הקיבוצית ולא של גרעין צבר ובכל מקום שדברים כאלה קורים אנחנו מבקשים לתקן אותם ולא להמשיך אותם כי הם לא נכונים ואנחנו רוצים לתת את הטוב ביותר לחיילים שלנו.
אלון קובה: אני כן אגיד בשתי נקודות קצרות שאני חושב שכדאי לנהל איזה שהוא דיון יחד עם משרד הביטחון, ואני מבקש מהוועדה אם אפשר ואפילו בסיורי שטח לבוא לראות את הפתרונות השונים, אני חושב שזה מאוד נכון שהמשרד שמקבל את ההחלטות וקובע את המדיניות יבוא ויראה את הדברים, א.
אלון קובה: להבין למה יש פערי תמחיר כל כך גדולים בין פתרונות הדיור של גרעין צבר, התנועה הקיבוצית, האגודה למען החייל ושכר דירה פרטי שמקבלים - - - שבו בעצם מקבלים הכי פחות money per value, ואני חושב שזה חשוב שהוועדה תיכנס ותזמן את משרד הביטחון לטובת הדבר הזה.
אלון קובה: אני כן אגיד שיש עוד כסף שמסתובב, שחיילים מקבלים ממשרד הבינוי והשיכון, זה לא מעט כסף, אני לא זה שרוצה לקחת כסף מהכיס של החיילים אבל זה תוספת שכר חודשית שמיועדת לענייני דיור ובעצם היא לא מגיעה לפתרונות הדיור אלא מגיעה לחיילים ויש הגיון בזה שהכסף הזה יושקע וייצבע לטובת פתרונות הדיור שלהם כפי שיועד לכך במשרד הבינוי והשיכון.
אלון קובה: נקודה אחרונה שאומר, שאחרי השחרור יש ענייני כסף שאנחנו לא יכולים להשתמש בו.
אלון קובה: יש מענק מאוד יפה מהיחידה להכוונת חיילים משוחררים, 1,000 ₪ בחודש לשכר דירה, הייתי שמח אם היינו יכולים גם לייצר פתרון שבו חיילים משוחררים יכולים להישאר במסגרות שלהם בקיבוצים או אצלנו ברעננה או בפתרונות דיור אחרים באופן ישיר בכך שהמדינה תאפשר מימון של הדבר הזה.
אלון קובה: היום לרוב המימון נחתך ביום שאתה עובר מחייל בודד לאזרח בודד, וכולנו בפורום יודעים שאזרח בודד זה צרה צרורה שצריך גם לטפל בה ויש דיונים רבים שהתנהלו על הנושא - - -
אלכס קושניר: אלון, זה דיון אחר - - -
אלון קובה: - - - אני חושב שאם אפשר לייצר קו ישיר בנושא הכלכלי בין מימון פתרונות דיור לחיילים למימון פתרונות דיור למשוחררים זה היה מאוד מקל על הדברים.
אלון קובה: תודה רבה לכולם.
אלכס קושניר: תודה רבה אלון.
אלכס קושניר: שאול ממשרד השיכון, אבל ממש קצר.
אלכס קושניר: אנחנו ב-11:00 חייבים להיות במליאה.
שאול מוצפי: בוקר טוב לכולם.
שאול מוצפי: אנחנו במשרד השיכון למעשה כבר כמה שנים עוזרים, מסייעים בשכר דירה לחיילים בודדים.
שאול מוצפי: יצרנו ממשק עם משרד הקליטה כך שהסיוע מועבר ישירות לחיילים בלי צורך בהרשמה ובלי צורך בהמצאת חוזה שכירות.
שאול מוצפי: אנחנו מסייעים כרגע ל-2,700 חיילים עולים בודדים.
אלכס קושניר: רק עולים או גם חסרי עורף משפחתי?
שאול מוצפי: לא.
שאול מוצפי: המסלול שלנו הוא רק לחיילים עולים בודדים.
אלכס קושניר: באיזה סכום מדובר בחודש?
שאול מוצפי: 402 שקלים.
אלכס קושניר: משרד הביטחון בבקשה.
אלכס קושניר: איריס, לפני שאת מתחילה אני רוצה לשאול כמה שאלות שתתייחסי אליהן.
אלכס קושניר: אין מתבצעת ההתקשרות עם האגודה למען החייל, האם זה מכרז, פטור ממכרז, ספק יחיד, איך זה מתבצע מול התנועה הקיבוצית והאם יש גופים נוספים שאתם פועלים מולם במסגרת פתרונות דיור לחיילים בודדים.
איריס גוטרמן: אני רוצה לציין שאני נציגת האגף והקרן לחיילים משוחררים וכל מה שקשור בהתקשרות של צה"ל בנושאי התנועה הקיבוצית והגופים הנוספים, האגודה למען החייל, זה לא בתחום העיסוק שלנו ואני מתנצלת שלא ידענו שזה עומד לעלות כדי להביא את המידע לפורום, אבל אני בהחלט אוכל לבחון את זה, לבדוק ולהביא אותו, אלא אם כן צה"ל יידע לתת יותר פרטים.
אלכס קושניר: לא, צה"ל אמר שזה משרד הבטחון.
אלכס קושניר: בגלל זה אני שואל אותך.
איריס גוטרמן: אז זהו, לצערי המשרד הוא באמת גוף גדול ואנחנו התייחסנו לפעילות שאנחנו מבצעים לטובת החיילים הבודדים בכל נושא פתרונות הדיור, לאחר השחרור שלהם.
אלכס קושניר: לא, לאחר השחרור זה לא הדיון הזה.