GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד ביטן: פה מדובר על סכום מאוד קטן ולכן הייתם צריכים למצוא לזה מסגרת תקציבית ולא להתעסק במלחמות עם משרד הביטחון.
דוד ביטן: מלחמות שהן לא קשורות לזה.
דוד ביטן: טוב, אנחנו מתעקשים, הנה אנחנו אומרים, שמי שצריך לממן את זה הוא משרד האוצר.
דוד ביטן: אנחנו רוצים שאתם תממנו את זה ואנחנו רוצים עד יום שני החלטה.
דוד ביטן: אני אדבר עם השר על העניין הזה, אנחנו לא נוותר לכם, שתדעי.
דוד ביטן: אתם רוצים מלחמה?
דוד ביטן: תהיה לכם מלחמה.
דוד ביטן: אני כבר בחמש מלחמות בו זמנית, אבל בסוף אנחנו מצליחים בכל המלחמות שלנו.
דוד ביטן: זה לא כסף גדול ותעזבו את החיילים הבודדים לנפשם, תנו להם דמי אבטלה, כמו שנתתם לכל המדינה, כולל לקשישים שהם עובדים אחרי גיל 67.
מרב תורג'מן: שאגב, גם הם לא מוחרגים מהחוק.
דוד ביטן: מה קרה אני לא מבין?
דוד ביטן: במה מדובר פה?
דוד ביטן: על 600 חיילים?
דוד ביטן: כמה זה כבר יכול להיות?
מרב תורג'מן: 930.
דוד ביטן: לא כולם עם היתרים
אלכס קושניר: לא, זה כולם, 930 זה המקסימום.
דוד ביטן: תחשבו עוד הפעם על העניין הזה.
דוד ביטן: באמת יש דברים שהם הומניטריים כבר.
דוד ביטן: הם הגיעו מחו"ל, משרתים בצה"ל, הם לא חייבים לשרת בצה"ל בכלל, יכלו להישאר בחו"ל, ליהנות עם המשפחה שלהם.
דוד ביטן: הם מגיעים לפה, חלקם נמצאים ביחידות מובחרות, חלקם ביחידות קרביות, מה קרה פה ?
דוד ביטן: מה, אנחנו איבדנו כל דבר?
דוד ביטן: רק מלחמות על התקציב במשרד הביטחון?
דוד ביטן: באמת זה מוגזם כבר.
דוד ביטן: חייב להגיד לכם את זה.
דוד ביטן: טוב, תודה רבה, תחשבו עד יום שני תשובה.
דוד ביטן: כן, מי עוד?
דוד ביטן: משרד הרווחה?
דוד ביטן: מישהו רוצה לדבר מחברי הכנסת ?
אלעזר שטרן: תראו, אני חושב שהדברים ברורים מעצמם.
אלעזר שטרן: זה סוג של ניצול של זה שתקציב הביטחון הגדול, אבל הוא לא גדול בגלל שצריך לטפל בקורונה בתוך חיילים בודדים, הוא גדול שצריך להקנות ביטחון לכולנו.
אלעזר שטרן: אני חושב שהעניין הזה של צה"ל כבר יסתדר, באמת כמו שאתה אומר, מדובר על סכומים קטנים.
אלעזר שטרן: כל היחס הזה למי שמשרת, ולצורך העניין, בואו נגיד את האמת, אנחנו עכשיו מתעסקים בחיילים בודדים.
אלעזר שטרן: הרי אלה שיש להם היתרי עבודה, הילד שלי אם היה בא לצבא ומבקש היתר עבודה פרטי הוא לא היה מקבל, מי שמקבל התרי עבודה פרטיים, מי שכבר עבד בתוך הצבא זה כאלה שבאמת צריכים אותם בשביל המשפחות.
אלעזר שטרן: נגיד את האמת, מה המהות של התשלום הזה?
אלעזר שטרן: זה חיילים שהמשפחות לא מסוגלות לתת להם את זה ולכן המדינה אומרת, בעצם זה שאני לוקח חייל מתוך המשפחה שלו, הוא לא עובד עם המשפחה שלו, המשפחה שלו לא יכולה לתת לו את מה שאני נותן לילדים שלי, המדינה לוקחת את זה.
אלעזר שטרן: עכשיו יש קורונה וגם כשהם רוצים לעבוד, וגם כשהצבא אומר אוקיי, הרי מה הצבא אומר?
אלעזר שטרן: אני מוותר על היחס שלי לכל חייל רגיל ואני מחריג אותך בזה שאני נותן לך אישור.
אלעזר שטרן: כשהצבא נתן לו אישור הצבא לא שילם לו את המשכורת, את המשכורת נתן לו המעסיק, ולא משנה מי היה המעסיק, אבל זה לא בא מתקציב הביטחון.
אלעזר שטרן: עכשיו יש קורונה, המדינה עושה את זה בכל המקומות, זה המקום היחידי שהיא לא מבינה את זה.
אלעזר שטרן: למה כשיש חיילים בודדים שהמעסיקים שלהם לא משלמים להם עכשיו בגלל שיש אבטלה גדולה כזאת המדינה לא אומרת את מה שהיא אומרת על כולם:
אלעזר שטרן: אני נכנסת פה במקום המעסיק.
אלעזר שטרן: זה המהות של דמי אבטלה, אלא היא מחריגה אותם.
אלעזר שטרן: לכן אני חושב, קשה להגיד את זה, אבל יש פה גם רוע באמת, בהתנהלות הזאת.
אלעזר שטרן: הפינג פונג הזה, אני שמח, אדוני היושב שאמרת, יום שני משום שבסוף הרי לא יתנו להם רטרואקטיבית, וכל יום שעובר - - -
דוד ביטן: אנחנו נעשה ישיבת מעקב ביום רביעי הבא, בסדר?
דוד ביטן: אני מקווה שעד אז יהיו לנו תשובות ונוכל להתקדם.
אלכס קושניר: קודם כל מה שמעציב אותי זה שמהדיון הקודם שקיימנו בשבוע שעבר הצלילים לא השתנו, זאת אומרת זה בדיוק אותם צלילים של פינג פונג בין משרד הביטחון לבין משרד האוצר.
דוד ביטן: זו אטימות של משרדי הממשלה.
אלכס קושניר: מה שמשמח אותי זה שיש כאן חברי כנסת מכל סיעות הבית כמעט, וגם בהובלתך ובראשותך, אני חושב שאנחנו נוכל לפרוץ את הדבר הזה.
אלכס קושניר: זה מקסימום 930 חיילים, אני בטוח שלא כולם איבדו את עבודתם, חלקם כן ממשיכים לעבוד, אז אין שום סיבה שלא נוכל לפתור את זה.
אלכס קושניר: וכדי רק לסבר את האוזן עד כמה מצבם של החיילים האלה הולך להיות קשה יותר בתקופה הקרובה, אני לא יודע אם שמעת, אבל תוכנית "כנפיים", קרן מיראז' יצאה במבצע התרמה, זה אומר שמצבם הכלכלי גם לא טוב, זה אומר שהסיוע הכלכלי לחיילים הולך לרדת עוד יותר.
אלכס קושניר: אז אני לא מבין, באמת לא מבין איפה המדינה.
אלכס קושניר: זו אוכלוסייה מוגדרת, אוכלוסייה שתורמת, אוכלוסייה שבאה גם מכל קצוות התבל, וגם מאלה שנמצאים פה, חסרי עורף משפחתי, אנשים שעושים מאמץ מיוחד כדי להתגייס לצה"ל ולתרום למדינה, ואם אנחנו עכשיו לא נעזור להם, ולא ניתן להם את המינימום שמגיע להם, אנחנו נמצא אותם בשולי החברה.
אלכס קושניר: זה לא רק לעזור להם היום, זה גם להבטיח את העתיד שלהם.
אלכס קושניר: אני אומר לך, אם אתה שואל אותי, פשוט הייתי מושיב אותם כאן, את שניהם, גם משרד האוצר, וגם משרד הביטחון וגם משרד הרווחה, שלושת המשרדים שאמורים לתת פתרון לזה.
אלכס קושניר: לא יודע מה, שכל אחד ישים מצ'ינג אחד לשני וימצאו את הכסף הזה, זה לא כזה הרבה כסף.
אלכס קושניר: עכשיו אם זה במסגרת החוק או במסגרת האחראיות של צה"ל, זה בכלל לא משנה, שהם יגידו איך, אבל הם חייבים לעשות את זה עכשיו.
אלכס קושניר: כמו שאמר שטרן, הוא צודק, לא יתנו את זה רטרואקטיבית וכל יום הם מאבדים הכנסה וכל יום הסיכוי שהם ינשרו מצה"ל הולך וגדל.
אלכס קושניר: לכן תודה רבה על הדיון, אני מקווה שביום רביעי הבא המשרדים יפסיקו לעשות פינג פונג אחד עם השני ויתנו לנו תשובות כדי שנוכל לסייע לחיילים, תודה.
מיכל וונש: רציתי רק להעלות במסגרת הזאת, אדוני היושב ראש, את הנושא של החיילים הבודדים ללא עורף משפחתי, שגם הם בעצם בדיוק באותו מעמד של העולים הבודדים.
מיכל וונש: אני מצטערת שאיחרתי.
מיכל וונש: אדוני היושב ראש, אני רק רוצה לומר בנושא של החיילים הבודדים, שבסופו של דבר הסיבה שהדיון הזה חשוב כל כך זה שכל מה שנעשה זה שאנחנו דוחים את ההשתלבות שלהם בחברה הישראלית אחרי הגיוס ושם הם נשארים לגמרי לבד.
מיכל וונש: לא יכול להיות שאנחנו נמשיך, ואולי אם כבר הקורונה היא הזדמנות למשהו, לא יכול להיות שאנחנו נמשיך להתעלם מהנושא הזה ושגורמי הממשלה כולם ידחו את זה וכמו שאמר חברי, חבר הכנסת אלכס קושניר, ישחקו את הפינג פונג הזה מבלי שניתן לזה מענה הוליסטי אחת ולתמיד.
דוד ביטן: טוב, ישיבת מעקב ביום רביעי הבא.
דוד ביטן: תשע בבוקר.
דוד ביטן: כולנו חושבים שהנושא הזה הוא בעל חשיבות ממדרגה ראשונה ששרי הביטחון והאוצר צריכים לפתור אותו.
דוד ביטן: אותנו לא מעניין מי מממן ומי לא מממן, לא מדובר פה בעלות תקציבית גבוהה.
דוד ביטן: יש להביא תקנות לאישור לוועדת העבודה והרווחה, על מנת לאפשר להם לקבל דמי אבטלה בדיוק כמו שמקבלים מגזרים אחרים.
דוד ביטן: מדובר בחיילים בודדים שהגיעו להתנדב בצבא.
דוד ביטן: לא היו חייבים לעשות זאת, ולכן מעבר לבעיות של הקורונה והאבטלה שנגרמת כתוצאה מכך צריך לעשות הכול כדי לסייע להם.
טלי פלוסקוב: בוקר טוב לכולם, היום 17 בנובמבר 2020, השעה 9:30, אני פותחת את ישיבת ועדת המשנה לוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, ועדת משנה לעניין אינטגרציה של עולים חדשים בחברה הישראלית.
טלי פלוסקוב: הנושא לדיון היום זו השקת הספר, זיכרונות, מסמכים בשנות המלחמה, ספר על הפליטים היהודים בשטחי ברית המועצות שניצלו מההשמדה מידי הנאצים ועוזרים בשנים 1945-1941.
טלי פלוסקוב: אנחנו קצת נשנה בסוף כשנדבר בדיון.
טלי פלוסקוב: עורך הספר זאב לוין, שהוא נמצא איתנו, אני מבינה.
שלומית אבינח: הוא עדיין לא הגיע.
טלי פלוסקוב: כמה מילים ברוסית, אני אסביר לאנשים מה אנחנו עושים.
טלי פלוסקוב: (תרגום מהשפה הרוסית): אתם צריכים לבחור את השפה שמתאימה לכם.
טלי פלוסקוב: במידה שאתם רוצים לשמוע תרגום לרוסית אתם צריכים ללחוץ על רוסית ואם אתם מדברים בעברית תישארו בעברית.
טלי פלוסקוב: אני מקווה שכולכם הבנתם.
טלי פלוסקוב: אני רואה שיש לנו כ-40 איש שמשתתפים כרגע בתוכנת הזום וזה משמח מאוד.
טלי פלוסקוב: אני מקווה שכולכם רואים את התרגום כי מאוד חשוב לי שכולכם תבינו מה שקורה כאן מצד אחד וכדי שיבינו אתכם כמובן, אלה שלא מדברים עברית.
טלי פלוסקוב: אני עוברת לעברית.
טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יבגני סובה הצטרף אלינו.
טלי פלוסקוב: בוקר טוב.
טלי פלוסקוב: אנחנו מתחילים את הדיון ושוב פעם אני חוזרת ואומרת שנושא הדיון זה השקת ספר חדש שאני מחזיקה בידי.
טלי פלוסקוב: אני מבינה שזה עדיין ללא כריכה, זאת אומרת הספר מוכן מבחינת התוכן ובקרוב מאוד זה יגיע לאנשים כדי שנוכל עוד ללמוד על הדברים הנוראים שעברו האנשים האלה.
טלי פלוסקוב: אני חושבת באמת שאין מספיק ידע על הקבוצה הזאת שאנחנו קוראים להם בעברית פליטי השואה.
טלי פלוסקוב: אני חושבת שאנחנו צריכים ללמוד הרבה על זה, לא רק בישראל, אלא בכל העולם.
טלי פלוסקוב: אני שמחה מאוד שהאנשים שאיתנו בחיים, שיהיו בריאים עד 120, מחליטים לספר את סיפורם על מה שהם עברו.
טלי פלוסקוב: זה כל כך חשוב, כי אני מאוד רוצה שהילדים שלי והנכדים שלי יידעו מה עבר על העם היהודי, מה זה בכלל מלחמת העולם השנייה ואיזה דברים נוראיים קרו אז.
טלי פלוסקוב: זה יקרה אך ורק בזכותכם, בזכות האנשים שיודעים לשתף אותנו בחוויות הנוראות האלה.
טלי פלוסקוב: נמצאים איתנו כמובן עמותת חזית הכבוד, שזו היוזמה שלהם.
טלי פלוסקוב: תנועת חזית הכבוד, אני מבינה שאנחנו יכולים היום להגיד.
טלי פלוסקוב: הראשון שיציג לנו את הספר בכמה מילים זה אברהם שרנופולסקי שהוא יושב ראש עמותת חזית הכבוד.
טלי פלוסקוב: בבקשה, אברהם.
טלי פלוסקוב: אתה מדבר עברית או רוסית?
טלי פלוסקוב: איך אתה בוחר?
אברהם שרנופולסקי: אני אדבר בעברית.
טלי פלוסקוב: יש תרגום סימולטני.
טלי פלוסקוב: כן, אברהם, בבקשה.
אברהם שרנופולסקי: קודם כל אני רוצה להודות לטלי פלוסקוב על קיום הישיבה הזו.
אברהם שרנופולסקי: אני שמח גם שהיום אנחנו מציגים את ספר הזיכרונות של פליטי השואה, זה הספר השישי, הנה כאן כל הספרים האלה.
אברהם שרנופולסקי: צריך להסביר למה אנחנו עוסקים בפרסומי זיכרונות של פליטי השואה.
אברהם שרנופולסקי: ידוע לנו שזמן רב, כמעט 70 שנה, הנושא של פליטי השואה לא היה בסדר עדיפויות של ממשלות שונות, של ארגונים ציבוריים ושל חוקרים מדעיים.
אברהם שרנופולסקי: באותו זמן נכתבו המון ספרים, מאמרים, של ניצולי השואה, של אסירים במחנות הריכוז והגטאות, יצאו לאור עשרות סרטים, קיימות רשימות של אסירי מחנות הריכוז שהיו בכל המחנות והגטאות וגם קיימות רשימות אסירים במחנות הריכוז והגטאות שנספו על ידי הנאצים.
אברהם שרנופולסקי: חוקרים עדיין מחפשים אסירים במחנות הריכוז והגטאות שנעלמו, אבל עדיין לא מתבצעת עבודה דומה לזה.
אברהם שרנופולסקי: מה זאת אומרת?
אברהם שרנופולסקי: כמעט 70 שנה שתקו על פליטי השואה.
אברהם שרנופולסקי: לא היו מאמרים, לא היו ספרים, לא היו סרטים, במוזיאונים של השואה לא היו חומרים על פליטי השואה ולכן אנחנו לקחנו את הנושא ואנחנו היינו הראשונים שפרסמנו את ספרי הזיכרונות של פליטי השואה ואנחנו מתכוונים גם להמשיך את העבודה.
אברהם שרנופולסקי: עדיין לא ידוע כמה פליטי שואה נספו במשך הבריחה משום שהבריחה לא הייתה פשוטה, הנאצים הפציצו וירו בפליטים ועדיין לא ידוע כמה מפליטי השואה מתו במקומות עינוי, מהקור, מהחום, מרעב.
אברהם שרנופולסקי: אני רוצה להגיד שבאחד הספרים יש קטע מזיכרונות שלי ואני רוצה לספר לכם.
אברהם שרנופולסקי: הייתי בן 9 כשהנאצים פרצו לשטחים של אוקראינה.
אברהם שרנופולסקי: אנחנו גרנו באזור ויניצה באוקראינה בעיירה קטנה, רוב האוכלוסייה היו יהודים וההורים שלי זמן רב לא יכלו להחליט מה לעשות, האם לברוח או להישאר.
אברהם שרנופולסקי: למה הם התלבטו?
אברהם שרנופולסקי: משום שהם זכרו את הגרמנים מזמן מלחמת העולם הראשונה, באותו זמן הגרמנים התייחסו ליהודים היטב.
אברהם שרנופולסקי: כשהנאצים כבר התקרבו לעיירה שלנו, רק אז אבא החליט לברוח.
אברהם שרנופולסקי: הבריחה הייתה קשה מאוד, המטוסים הגרמנים הפציצו אותנו, ירו בנו.
אברהם שרנופולסקי: אני זוכר אפילו את הפנים של הנאצים מהמטוסים, כל כך נמוך הם היו.
אברהם שרנופולסקי: אחרי חודשיים, רק אחרי חודשיים, אנחנו הגענו לאוזבקיסטן.
אברהם שרנופולסקי: כמעט כל החודשיים אנחנו היינו בפינוי בקרון שבו קודם היו סוסים.
אברהם שרנופולסקי: היינו רעבים, היינו – אין מה להגיד על הפינה הזו.
אברהם שרנופולסקי: כשבאנו לאוזבקיסטן אבא מצא מבנה שקודם היו שם עזים.
אברהם שרנופולסקי: המבנה קטן מאוד, כתשעה מטר מרובע, הייתה רק מיטה אחת.
אברהם שרנופולסקי: אנחנו היינו, המשפחה שלנו, חמישה אנשים, אבא, אמא ושלושה ילדים.
אברהם שרנופולסקי: כשאבא הלך לחזית אז נשארנו ביחד עם אמא ותמיד אנחנו היינו רעבים, כל הזמן.
אברהם שרנופולסקי: אני זוכר כל ארבע השנים שהייתי בפינוי כל הזמן הייתי רעב.
אברהם שרנופולסקי: סיפורים כאלה יש אלפים.
אברהם שרנופולסקי: אז לכן חשוב מאוד להמשיך את העבודה שאנחנו עשינו.
אברהם שרנופולסקי: אנחנו גם היום מציגים פרויקט של אנציקלופדיה של פליטי השואה.
אברהם שרנופולסקי: קיימת אנציקלופדיה של השואה שכל החומר בה, כל החומר שקשור לאסירים במחנות הריכוז והגטאות וזה חשוב מאוד, זה חוב שלנו לבצע את הפרויקט.
טלי פלוסקוב: להמשיך לספר, אני מבינה, כן, אברהם?
טלי פלוסקוב: להמשיך לספר את הסיפור על מה שאתם עברתם.
טלי פלוסקוב: תודה רבה גם לך, אברהם.
טלי פלוסקוב: יש לנו עוד כמה אנשים שמשתתפים בזום.
טלי פלוסקוב: לפני שאנחנו ממשיכים אני רק רוצה לציין דבר אחד.
טלי פלוסקוב: היום היינו צריכים להשיק שני ספרים, ספר אחד שאנחנו מדברים עליו, הספר השני זה דפי זיכרון הבלוקדה, על המצור של לנינגרד.
טלי פלוסקוב: היום אמיליה לרין מציינת את יום הולדתה לכן אנחנו החלטנו להפריד ולא להפריע לה ביום ההולדת שלה.
טלי פלוסקוב: אנחנו נאחל לה מזל טוב והמון בריאות והרבה כוח.
טלי פלוסקוב: אני יודעת שהנושא של שמירה על ההיסטוריה מאוד חשוב לה והיא תמשיך לעשות דברים נפלאים.
טלי פלוסקוב: נזכיר גם שהיא הייתה אחת מהיוזמות של האנדרטה שעוצבה פה בירושלים ואנחנו כמובן נדאג לדבר גם על הספר השני.
טלי פלוסקוב: יכול להיות שבגלל זה הבינו שמדברים על בלוקדה, אבל היום אנחנו מדברים יותר - - -
יבגני סובה: זה מה שצוין בסדר היום.
יבגני סובה: הכול בסדר, אלה שני נושאים דומים אחד לשני.
טלי פלוסקוב: נכון, לכן בעצם חשבתי לעשות את זה ביחד, אבל אני מבינה שיום הולדת, בן אדם רוצה להיות עם המשפחה ואני מכבדת את זה.
טלי פלוסקוב: אז אנחנו ממשיכים.
טלי פלוסקוב: נמצא איתנו המדען הראשי של משרד העלייה והקליטה, ד"ר זאב חנין.
יבגני סובה: פרופסור.
טלי פלוסקוב: פרופסור או דוקטור?
טלי פלוסקוב: אצלי רשום דוקטור.
זאב חנין: בשביל להיות פרופסור צריך להיות דוקטור, אז אני קודם דוקטור ואחר כך פרופסור.
טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, תשתף אותנו איך אתה רואה מצד האקדמיה עד כמה הנושא הוא חשוב וכמה חשוב לשמור עליו ולהעביר את זה לדורות הבאים.
זאב חנין: קיימים שלושת המישורים של הנושא הזה, המישור הגלובלי, בינלאומי, המישור הקהילתי, של העלייה, קהילת יוצאי ברית המועצות, והמישור הלאומי של מדינת ישראל, בשלושת המישורים האלה יש חשיבות.
זאב חנין: דבר אחד זה באמת הזיכרון הקולקטיבי של החברה האנושית ולישראל יש חשיבות רבה לקדם את הנושאים באג'נדה הבינלאומית הזאת, לנצל את כל המשאבים שישנם במדינת ישראל, משאבים דיפלומטיים, אינפורמטיביים, פוליטיים וכל מה שמשתמע מכך כדי לקדם את האלמנטים של הנושאים האלה בכל הנרטיב הישראלי כמדינה יהודית בפלטפורמה כמו או"ם, כמו ארגונים שאנחנו חברים בהם, לאקדמיה הישראלית יש תפקיד מאוד חשוב בארגונים מדעיים בינלאומיים, בכנסים בינלאומיים וכו'.
זאב חנין: המדענים, כולל מחברי הספרים שאנחנו דנים עליהם, אז בהחלט יש ניסיון רב איך מקדמים את הנושאים האלה.
זאב חנין: כמובן לא תזיק עזרה של ממשלת ישראל בדברים האלה, גם במילים יפות, אבל גם במשאבים, במידה שנצטרך, דרך האקדמיה או דרך חוקרים פרטיים.
זאב חנין: נרד ל-ג', המישור הקהילתי שלנו, בהחלט יש חשיבות רבה לנושאים האלה.
זאב חנין: אנחנו כל הזמן דנים מהי הזהות הקולקטיבית של קהילת יוצאי ברית המועצות בארץ אז אנחנו בהחלט פחות או יותר מסכימים שקודם כל האלמנט החשוב ביותר זה האלמנט היהודי, אנחנו במסגרת הרב תרבותיות הישראלית שלנו זה קודם כל במסגרת של הקולקטיב היהודי.
זאב חנין: יש לנו לנצל את ההזדמנויות, כמו פרסומי ספרים, על הנקודות החשובות בהיסטוריה של העם היהודי בישראל ובתפוצות, קודם כל להציג ולתת מה שנקרא דגש, להדגיש את האספקט הזה שמצד אחד זה האלמנט של ההיסטוריה הקהילתית שלנו, אבל זה גם האלמנט של ההיסטוריה של העם היהודי, הקהילה שלנו כחלק של הקולקטיב היהודי בתוך מה שנקרא הקהילה היהודית במדינת ישראל ולא הקבוצה האתנית שמנסים להלביש ולהסביר את הקולקטיב, אותו מיליון שהגיע למזרח התיכון מברית המועצות לשעבר והפך להיות חלק אינטגרלי של החברה הישראלית, אבל גם של הקולקטיב היהודי של החברה הישראלית.
זאב חנין: לראות את זה מנקודת המבט הזו ולא מה שנקרא האלמנט הפריפריאלי של התרבות של הקבוצה האתנית החדשה, הסלבית, שנמצאת, בצדק או שלא בצדק, פה במדינת ישראל.
זאב חנין: נראה לי שגם כדאי לנצל את הכלים האלה כדי להסביר מה המיקום של הזיכרון ההיסטורי תוך כדי מה שנקרא כל המכלול התרבותי של קהילת יוצאי ברית המועצות במדינת ישראל, במדינה היהודית.
זאב חנין: וכמובן בין שתי הגישות האלה, למה זה חשוב, התרבות הקולקטיבית של מדינת ישראל?
זאב חנין: כפי שאמרתי, כפי שאברהם אמר, יש לקחת מאמץ כדי לעשות את הדברים האלה יחד עם האספקטים של ההיסטוריה והתרבות של היהדות דוברת הרוסית, יהדות מזרח אירופה, שהם בעצם הם בין המייסדים של מדינת ישראל.
זאב חנין: אם אנחנו ניקח את הכול ביחד בחשבון, אז בזיכרון ההיסטורי שלנו זה לא רק המצור על לנינגרד, שזה מאוד חשוב, זה לא רק הנושא של ההיסטוריה של מלחמת העולם השנייה בהשתתפותם של קבוצת יהודיות, גם בברית המועצות, גם באמריקה וגם בצרפת ושאר מדינות העולם, אלא גם מה שנקרא הקמת מדינת ישראל.
זאב חנין: למעשה העליות הראשונות הגיעו מהאזור ששם היו אותם אירועים שאנחנו דנים בהם כרגע והייתי אומר שזה חייב להיות גם חלק של מערכת החינוך הכלל ישראלית, גם בבתי הספר, ויש לקדם קורסים מיוחדים ואת הלימוד הזה באוניברסיטאות במערך ההשכלה הגבוהה.
זאב חנין: וגם כל עוד אנחנו מדברים על העולים עצמם ומנסים לחבר אותם למורשת ישראל אז יש לנסות לתת להם הבנה שההיסטוריה של יהדות ברית המועצות לשעבר, יהדות רוסיה, יהדות מדינות חבר העמים, למעשה היא חלק של אותה המורשת היהודית של מדינת ישראל ולא רק מה שנקרא זיכרונות של הדור המבוגר יותר של מדינת המוצא.
זאב חנין: אני חושב שעלינו ועל ועדת העלייה והקליטה לצאת עם הקריאה לכל המוסדות הלאומיים קודם כל וגם למשרדי הממשלה הרלוונטיים לעשות מאמץ כדי לחבר את שלוש הנקודות האלה שציינתי איכשהו ביחד לשביעות רצון ולתפארת מדינת ישראל.
טלי פלוסקוב: הרבה תודה.
טלי פלוסקוב: אני מאוד שמחה על עמדתך ואני מקווה מאוד שגם המשרד לעלייה וקליטה, למרות שהאנשים האלה יותר מ-15 שנה בארץ, אבל הנושא הוא עדיין קרוב לגל העלייה, אז שגם הוא ייקח חלק במה ש - - -
זאב חנין: זה קורה והנה אני פה.
טלי פלוסקוב: כן, תודה רבה לך, זאב חנין.
טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יבגני סובה צריך לעזוב אותנו ב-10:00 אז אנחנו ניתן לו להגיד כמה מילים ואז אנחנו נמשיך לאלכסנדר ברמן.
יבגני סובה: קודם כל אני מודה לך, גברתי יושבת ראש הוועדה, על הדבר החשוב הזה.
יבגני סובה: אני גם מודה לכל המשתתפים.
יבגני סובה: אני אשמח גם להגיע לדיון השני על מצור לנינגרד כי זה מאוד חשוב, הנושא הזה הוא בליבנו.
יבגני סובה: אני גם מברך אתכם על הוצאת הספר.
יבגני סובה: אני אגיד כמה דברים.
יבגני סובה: כל הסיפור הזה של מלחמת העולם השנייה וכל הסיפורים שאנחנו כילדים חווינו במדינה שממנה באנו, זה חשוב, אנחנו גם מנסים להעביר את זה לילדים שלנו, לנכדים שלנו בעתיד, ואתם בוודאי מעבירים את זה לנכדים שלכם.
יבגני סובה: הסיפור הזה הוא למעשה בנוי על סיפורים שנכנסו לתודעה.
יבגני סובה: אני מדבר כרגע לישראלים, אני לא רוצה חלילה להעליב אף אחד, אבל תצאו לרחוב ותשאלו ילד ישראלי באיזה שנה התחילה מלחמת העולם השנייה, אני כבר לא מדבר על השנה שהגרמנים פלשו לברית המועצות, אני בטוח ששמונה או תשעה מתוך עשרה לא יידעו להגיע את השנה.
יבגני סובה: זה צר לי, זה מצער אותי, לא שאני פה רוצה שכל ילד יידע את ההיסטוריה על בוריה, אבל אני חושב שאת הדברים הבסיסיים צריכים לדעת.
יבגני סובה: לעומת זאת כל אחד יודע מה זה שואה ומדוע ואיך הגרמנים ניסו להשמיד את העם שלנו ואיך הנאצים כמעט למעשה השמידו את עמנו.
יבגני סובה: אבל זה לא מספיק לדעת רק את הסיפור, צריך לדעת גם פרטים כי בפרטים זה מה שנקרא המסר העיקרי.
יבגני סובה: הרבה שנים, במשך שנים, אני לא רוצה להיכנס להיסטוריה ולספר על כל מה שהיה, משפט אייכמן ודברים כאלה, אבל שנים רבות הסיפור של השואה היה רק סיפור של הטרגדיה, לא דיברו למשל על כל הנושא של הגבורה היהודית במלחמת העולם השנייה.
יבגני סובה: אני מזכיר לכם שמיליון וחצי חיילים ממוצא יהודי נלחמו בצבאות בנות הברית, חצי מיליון בצבא האדום, חצי מיליון בצבא האמריקני ועוד 500,000 בצבאות של צרפת, בריטניה ועוד מדינות שנלחמו נגד הנאצים.
יבגני סובה: אני שמח שהנושא של הגבורה עולה מדי שנה, אם זה בהקשר של יום הניצחון שמדינת ישראל מציינת כיום לאומי של השנה, כי מבחינתנו זה חג, אם לא הניצחון אז יכול להיות שמדינת ישראל לא הייתה קמה, ודבר שני, אני גם שמח שמתעוררות, הייתי אומר ככה, קבוצות של ישראלים שנולדו כאן, צברים שהם כל שנה לקראת חודש מאי מספרים את הסיפור הזה בשפה העברית, בלי קשר למוצא הרוסי, יש כאלה שבכלל אין להם קשר למוצא רוסי והם מדברים על זה.
יבגני סובה: כמובן שזה מחמם את הלב ונותן תקווה שישראלים רבים יידעו את הסיפור.
יבגני סובה: כמובן לפה גם מתחבר הסיפור של פליטי השואה, הרבה שנים, למעשה עד תחילת שנות ה-90 השואה הייתה גטו ורשה, אנה פרנק וקצת ידעו על באבי יאר.
יבגני סובה: כל הנושא של פליטי השואה, שזה מיליוני אנשים שנאלצו לעזוב את הבתים שלהם, חלקם אפילו לא ניצלו בזמן ניסיון הבריחה, אז זה הדור שלכם, זה אתם.
יבגני סובה: אתם זוכרים את זה, כפי שאברהם סיפר שהוא זוכר את הפנים של הטייסים הגרמנים שהפציצו אותם בזמן שהם ניסו לברוח.
יבגני סובה: כמובן יש את הסיפור של השואה בצפון אפריקה, שזה גם נושא חשוב מאוד.
יבגני סובה: כל הדברים האלה כמובן מבחינתנו, מבחינת חברי הכנסת, כל מה שתלוי בנו, צריך לקדם את זה במערכת החינוך.
יבגני סובה: אני גם שמעתי לא פעם את שר החינוך יואב גלנט שהוא התגאה בכך שהוא מכיר את סיפורי המלחמה מהאבא החורג שלו.
יבגני סובה: אני לא יודע אם הוא ישמע או לא ישמע את זה, אני קורא לו גם לקדם את זה במערכת החינוך.
טלי פלוסקוב: יש לנו נציגים של משרד החינוך, אנחנו נשמע אותם.
יבגני סובה: אגב, יש חוק.
יבגני סובה: החוק שהתקבל ביום הכנסת ב-2017 על יום הניצחון שמדבר על כך שהיום הזה, בלי קשר, ויש ויכוחים מיותרים אם זה 8 במאי, אם זה 9 במאי, לא מעניין אותי, מבחינתי תציינו את זה ב-7 במאי, זה לא משנה, המערב חוגג ב-8 במאי, רוסיה ב-9 במאי, זה לא מעניין, זה לא הוויכוח, יום הניצחון על הנאצים זה יום שהוא חשוב לכל העולם הנאור, כולל כמובן מדינת ישראל.
יבגני סובה: ודבר אחרון, אני רוצה להגיד בהזדמנות זאת שאני שמח שגם בכנסת יושב ראש הכנסת אישר לפני חודשיים הקמת שדולה לשימור מורשת הגבורה היהודית במלחמת העולם השנייה.
יבגני סובה: אני גם מזמין אותך, טלי, להצטרף לשדולה הזאת.
טלי פלוסקוב: בשמחה.
יבגני סובה: בעוד שבועיים אנחנו נעשה את הפתיחה, גבורה יהודית במלחמת העולם השנייה, בוודאי שהיא מתחברת לסיפור של פליטי השואה.
יבגני סובה: אנחנו צריכים לציין, לא רק את הטרגדיה, וכמובן לא נשכח את השואה, אלא גם לציין את הגבורה במלחמת העולם השנייה וכמובן שכל ספר, כל דבר, כל ספר זיכרונות שאנשים עדיין איתנו, ואני מאחל שהם יהיו איתנו כמה שיותר שנים, אנחנו נתמוך ונקדם את זה גם במערכת החינוך וכמובן כל מה שצריך ותלוי בנו, בחברי הכנסת, אנחנו נתמוך בסיוע, גם לאנשים וגם להוצאות הספרים.
יבגני סובה: אז תודה רבה לכם.
טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יבגני סובה.
טלי פלוסקוב: אני באמת רואה פה הירתמות של כל חברי הכנסת מכל סיעות הבית לנושא, גם לנושא ציון יום השואה כשאנחנו מציינים כאן.
טלי פלוסקוב: אמרת משהו מאוד מאוד חשוב, אני שמחה מאוד שפליטי השואה, כשאף אחד לא הבין מה זה בכלל פליטי השואה, היום מתחילים לדבר, היום יותר מבינים שיש קבוצה גדולה מאוד.
טלי פלוסקוב: אני, אגב, אשמח לדעת אם הנתון שיש לי, אם אנחנו מדברים על 70,000 מברית המועצות, הוא נכון, אבל אני אשמח גם לשמוע מהרשות לזכויות ניצולי שואה שנמצאים איתנו בזום.
טלי פלוסקוב: אנחנו צריכים לשמור על כל אחד ואחד מהם, בכל אפשרות, כרגע אני מדברת על תמיכה חברתית, על תמיכה נפשית, בכל אפשרות שיש לנו אנחנו צריכים לשמור על האנשים האלה, הם עברו מספיק בחייהם.
טלי פלוסקוב: אני אבקש עכשיו את אלכסנדר ברמן, נשיא עמותת חזית הכבוד.
טלי פלוסקוב: בבקשה, אלכסנדר, אני יודעת שהנושא הוא מאוד חשוב לך אישית ולכל האנשים שנמצאים לידך.
אלכסנדר ברמן: סליחה שאני אדבר רוסית.
אלכסנדר ברמן: (תרגום מהשפה הרוסית): הדבר הכי נורא והטרגדיה הכי נוראה של העם היהודי זה המוות של שישה מיליון יהודים במהלך המלחמה עם גרמניה הנאצית, מרביתם נרצחו בשטח של ברית המועצות.
אלכסנדר ברמן: בגלל מסך הברזל, בגלל שהנושא היהודי בברית המועצות היה נושא אסור, לא רק בברית המועצות אלא בכל העולם, עד 1990 מעט מאוד נודע על מה שקרה, איך זה קרה, כיצד קרתה השואה בשטח ברית המועצות.
אלכסנדר ברמן: רק לאחר ההגירה ההמונית באופן חלקי מאוד הצלחנו לתקן את זה.
אלכסנדר ברמן: באותו הזמן, כאשר על מה שהיה במחנות ריכוז ובגטאות נכתב הרבה וכמובן במוזיאונים רבים מעט מאוד תשומת לב ניתנה למה שקרה לפליטי השואה.
אלכסנדר ברמן: במהלך המלחמה בשטח ברית המועצות ניצלו מהשמדת הנאצים כמעט מיליון וחצי יהודים.
אלכסנדר ברמן: מיליון וחצי יהודים שחיים כאן, שבאו לכאן, שהגיעו מברית המועצות.
אלכסנדר ברמן: זה יכול היה לקרות רק בגלל שבזכות הצבא האדום של ברית המועצות היהודים האלה ניצלו מהנאצים, מתוך מיליון וחצי כרגע נותרו אולי 150,000, 200,000 איש.
אלכסנדר ברמן: זה הילדים, מרביתם היו ילדים בזמן הבריחה, ילדים אשר ניצלו בזכות אימהותיהם אשר הצילו אותם בתנאים של השלטון הסובייטי.
אלכסנדר ברמן: לא היה שום פרסום ושום מודעות ושום ידע לגבי מה שהם עברו.
אלכסנדר ברמן: ב-2007 חזית הכבוד, יחד עם איגוד העולים החדשים, פנינו לכל העולים מברית המועצות בבקשה לספר את סיפורם.
אלכסנדר ברמן: קרה נס, קיבלנו מאות כתבים.
אלכסנדר ברמן: ילדים.
אלכסנדר ברמן: זה לא היו זיכרונות יבשים, אלה היו זיכרונות שקשה היה לקרוא, הם נכתבו בדם ליבותיהם, בדמעותיהם.
אלכסנדר ברמן: קשה לי מאוד, חלק מהאנשים שכתבו זאת תקופה ארוכה לא הצליחו להתאושש מהחוויה הטראומטית.
אלכסנדר ברמן: אני אתן לכם דוגמה.
אלכסנדר ברמן: אני מלנינגרד, היום קוראים לזה סנט פטרסבורג, לנינגרד חוותה טרגדיה איומה, המצור.
אלכסנדר ברמן: יותר ממיליון איש גוועו ומתו ומיליון וחצי פונו.
אלכסנדר ברמן: ברוסיה הנושא הזה מקבל תשומת לב רבה, ישנו מוזיאון, ישנה ספרות רבה, חלק פורסם, דרך אגב, בישראל.
אלכסנדר ברמן: היום טלי בדיוק סיפרה לנו שאחד מהספרים הנפלאים האלה יכול היה להיות פה על השולחן, אבל מה שקרה לפליטי השואה, אותם האנשים, אותו מיליון וחצי של יהודים אשר ניצלו בנס של הצבא האדום, יוצא שבכל העולם מיוזמתם כל זה קורה בזכות המדענים, אחד המדענים נמצא לידי, זאב, אבל בישראל הנושא הזה מוקדש לשלושה מדענים ויש להם למעשה עבודה, הם נאלצים לעבוד בתחום אחרים בכלל על מנת לממן את המחקר החשוב הזה, אבל אנחנו יצרנו יוזמה לאסוף זיכרונות.
אלכסנדר ברמן: זה לא זיכרונות, אלה עדויות, עדויות מכיוון שבקרוב אנחנו נקבל 1,000 עדויות.
אלכסנדר ברמן: הנה ששת הספרים שפרסמנו.
טלי פלוסקוב: באיזה אתר זה?
אלכסנדר ברמן: זה באתר נקרא 'הילדות השרופה והפינוי'.
אלכסנדר ברמן: כשאנחנו התחלנו לקרוא גילינו שחוט השני שמחבר, יש כמה נושאים, תחילת המלחמה, ההחלטה הקשה מאוד של אלה שגרו קרוב לגבול במערב ברית המועצות מה לעשות, להישאר או לברוח.
אלכסנדר ברמן: ברית המועצות, השלטון הסובייטי, אפילו לא הדליקו את הכרזות.