GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
טלי פלוסקוב: אני רוצה לחגוג את היום הזה ולכן אני רוצה מאוד שאנשים שישתתפו היום בדיון – ויש לנו לא מעט – יספרו בקצרה על ההצלחה שלכם.
טלי פלוסקוב: אני חייבת לומר שיש הרבה אנשים שרצו לקחת חלק בדיון ולכן אני מבקשת שכל אחד ידבר במשך שלוש-ארבע דקות.
טלי פלוסקוב: דברו על הדברים החשובים שאתם מרגישים וחושבים שיש לנו במדינה ואולי במשפט קצר תאמרו מה אתם חושבים שצריך לשפר גם מבחינת העולים.
טלי פלוסקוב: משתתפים אתנו בדיון גם נציגים של משרד העלייה והקליטה, נציג משרד ראש הממשלה, נציגי הסוכנות היהודית שהם מאוד חשובים, ארגון קעליטה שנציגו נמצא כאן, אמנים עולים ומוזמנים רבים.
טלי פלוסקוב: בדרך כלל אנחנו מאפשרים לחברי הכנסת לומר כמה מלים ואחר כך לאורחים.
טלי פלוסקוב: אני מבינה שאתה מוותר לטובת האורחים.
יוסף טייב: חשוב לשמוע את העולים.
טלי פלוסקוב: אני מסכימה אתך.
טלי פלוסקוב: אני רוצה להתחיל מאדם שהוא אחד מיוזמי החוק הזה.
טלי פלוסקוב: מ-1979 עד 1988 הוא היה מורה לעברית בלנינגרד, בסנט פטרבורג היום, הוא היה בקבוצת מסורבים לחופש יציאה.
טלי פלוסקוב: הוא רצה לעלות והמדינה אז, ברית המועצות לשעבר, לא אפשרה לו, אבל מאז 1988 הוא בישראל, בוגר הפקולטה לאדריכלות בטכניון, שירת בצה"ל כקצין בניין.
טלי פלוסקוב: מאז 1995 מילואימניק ביחידת החילוץ הלאומית של שירות הלוגיסטיקה.
טלי פלוסקוב: רב-סרן, אדריכל ראשי של חטיבה, משתתף פעיל בתנועה נגד חלוקת ארץ ישראל, מחבר פרסומים רבים בפייסבוק וכותב דברים שלפי דעתי ספר ההיסטוריה, הכול נכנס לתוך הראש של אדם אחד.
טלי פלוסקוב: הוא נמצא אתנו היום.
טלי פלוסקוב: מיכאל לובוביקוב, בבקשה.
מיכאל לובוביקוב: תודה רבה כבוד יושבת הראש, כל הנכבדים.
מיכאל לובוביקוב: אנחנו מציינים היום אירוע מיוחד, יום העלייה שהוא מסמל את הקשר של העם היהודי לארץ ישראל ואת הזכות של עם ישראל לחיות בארצו כמדינה יהודית שהיא הבית הלאומי של עם ישראל.
מיכאל לובוביקוב: היום זה מובן מאליו.
מיכאל לובוביקוב: אנחנו מציינים ברשויות ובמוסדות החינוך שבוע עלייה.
מיכאל לובוביקוב: זה לא רק יום עלייה אלא שבוע עלייה אבל עד לפני חמש שנים זה לא היה ברור ולא ציינו את נושא העלייה.
מיכאל לובוביקוב: יחד עם עוד שני חברים, ג'רי שולץ ויונתן יאבור, כל אחד נציג של התפוצה שלו, מארצות הברית ומאנגליה, ואני נציג העולים דוברי רוסית, יזמנו חקיקה שתהיה במדינת ישראל שהיא מדינת העלייה, היא נוסדה על ידי העלייה וקיימת עבור העלייה.
מיכאל לובוביקוב: יזמנו חוק לפיו יום יצוין כיום העלייה כיום שמסמל את ההגשמה של החזון, של החלום לבוא ולחיות בארץ ישראל וברוך השם כבר חמש שנים אנחנו מציינים את היום הזה.
מיכאל לובוביקוב: זה בהחלט מסמל גם את הדרך אותה עשינו ושעושים רבים אחרים.
מיכאל לובוביקוב: בל נשכח שחצי מעם ישראל עדיין חי בגלות וחובתנו לזכור את זה ולהיות בקשר עם התפוצות ולהכין אותם וגם את מדינת ישראל לעלייה שתבוא.
מיכאל לובוביקוב: אנחנו יודעים שבימים אלה אנחנו מצפים לגל עלייה, גם מארצות הברית וגם ממקומות אחרים, גם בגלל מצב הקורונה בעולם וגם בגלל התגברות האנטישמיות שלצערנו עדיין קיימת.
מיכאל לובוביקוב: זו המשימה הלאומית.
מיכאל לובוביקוב: אם אנחנו מדברים על קורונה, היום, כאשר מדינת ישראל מנסה להתמודד עם המשבר הזה ומחפשת דרכים מקוריות ויצירתיות איך לצאת מהמצב הזה, אני חושב שצריכה להיות חזרה לשיח הציוני, החשיבה איך אנחנו כעם אחד וכעם מאוחד יוצאים מהמשבר הזה, על ידי זה שאנחנו חושבים על העלייה ומכינים את עצמנו לעלייה, וגם מנצלים את הפוטנציאל שיש בעלייה.
מיכאל לובוביקוב: את מדברת על היום החגיגי, אז בהחלט זה המקום לציין את הפוטנציאל שגלום בעולם ושבהרבה מקרים עדיין לא בא לידי ביטוי.
מיכאל לובוביקוב: אנחנו רואים כאן אנשים שהגיעו והצליחו, ובהמשך בטח ידברו בעד עצמם, אבל יש המון דברים לעשות כדי שגם העולים שכבר הגיעו יוכלו לממש את הפוטנציאל שלהם וכולנו כחברה וכמדינה נצא נשכרים מזה, וגם נכין את המדינה לכך שהעולים שיבואו יוכלו לבוא לידי ביטוי ולחזק את קיומנו כאן כי זאת מטרת העלייה, להחזיר את עם ישראל כדי לבנות כאן חברה משגשגת.
מיכאל לובוביקוב: לצערנו בתקופה האחרונה אנחנו רואים כאן תופעות - אני מדבר גם על הבעיות – כאשר העלייה הופכת ממפעל ציוני להגירה כלכלית.
מיכאל לובוביקוב: אנחנו רואים תופעות כאלה.
מיכאל לובוביקוב: רק לפני יומיים ראינו על מה שקורה עם מכירת דרכונים ישראלים לכאלה שהם כביכול עולים.
מיכאל לובוביקוב: אלה תופעות פסולות שאנחנו צריכים לחשוב איך אנחנו מתגברים עליהן, איך אנחנו מונעים אותן, איך אנחנו לא מורידים את ערך העלייה, איך אנחנו מחזירים את זה לאותו מפעל ציוני מפואר שהביא להקמת המדינה ואיך זה ימשיך לחזק את המדינה, לפאר אותה ולחזק את עם ישראל כולו.
מיכאל לובוביקוב: אני מקווה שנציין את היום בחגיגיות ונצא מכאן עם מסר לכל העולים, בעיקר לאלה שעוד לא הגיעו, תבואו, אנחנו מחכים לכם.
טלי פלוסקוב: לגבי הדיון על הדרכונים.
טלי פלוסקוב: שמעתי את יושב ראש הוועדה דוד ביטן שהוא מתכוון לעשות דיון נפרד בנושא הזה וכמובן לדיון הזה את מי שרוצה לשמוע ולהבין במה מדובר.
יוסף טייב: אולי אני אומר שאני עוד לפני התחקיר הגשתי הצעת חוק לביטול אותה תקנה, להחזיר את החוק כפי שהוא היה.
יוסף טייב: אם כן, הנושא בטיפול.
מיכאל לובוביקוב: יישר כוח.
יוסף טייב: הצעת החוק במזכירות הכנסת.
טלי פלוסקוב: יש עוד כמה חברי כנסת שהגישו.
טלי פלוסקוב: אנחנו כמובן נדון בזה ונבדוק את העניין לעומק.
טלי פלוסקוב: יש לנו אורחים ב-זום.
טלי פלוסקוב: שוב אני חוזרת ואומרת שאני יודעת שאנחנו יכולים לדבר ארוכות, אבל אני מבקשת לקצר.
טלי פלוסקוב: אני רוצה להעלות את אירנה ברמוב.
טלי פלוסקוב: בינתיים אני אספר עליה.
טלי פלוסקוב: סיימה אוניברסיטה פדגוגית, במוסקבה, הפקולטה לאנגלית.
טלי פלוסקוב: לימדה בבית הספר הדתי היהודי גרוסמן.
טלי פלוסקוב: בשנת 1999 עלתה לישראל עם בעלה ושלושה ילדיה.
טלי פלוסקוב: היום מלמדת אנגלית בבית הספר וגרה בירושלים.
טלי פלוסקוב: אני יודעת עד כמה לאירנה חשובה מדינת ישראל והנה, היא אתנו.
אירנה ברמוב: חשובה מאוד אינטגרציה לחיים של האנשים בארץ ישראל ולכן צריך להתחיל מראש, עוד בארץ העלייה.
אירנה ברמוב: עליתי מרוסיה, התחלתי ללמוד שפה, הלכתי לכל הקורסים, קורסים של היסטוריה של ישראל, קורסים של יהדות ותורה.
אירנה ברמוב: רציתי מאוד מאוד להיכנס לחיים של ישראלים ומהרגע הראשון שעליתי ארצה, אני רציתי להצליח במקצוע.
אירנה ברמוב: לפני שהתחלתי לעבוד – ואני התחלתי לעבוד מיד מהיום הראשון לעלייתי – מסל הקליטה לקחתי כסף, המון כסף, עבור העולים החדשים זה המון כסף, זה כמעט 4,000 שקלים, לקחתי את הכסף והלכתי לחנויות וקניתי את כל הספרים לפיהם מלמדים בישראל.
אירנה ברמוב: ישבתי ולמדתי את תוכניות המקצוע שלי.
אירנה ברמוב: לכן הצלחתי.
אירנה ברמוב: התחלתי לעבוד גם בחטיבת ביניים, גם בקורסים, גם בבית ספר יסודי, לא ביטלתי שום עבודה ובמהלך השנתיים הייתי מורה עם קביעות והייתי רכזת של בית הספר.
אירנה ברמוב: הילדים שלי, ברוך השם, גם הם הצליחו.
אירנה ברמוב: אנחנו עלינו ארצה לא בגלל סיבות סוציו אקונומיות.
אירנה ברמוב: אצלנו הייתה אנטישמיות אבל לא כל כך חזקה.
אירנה ברמוב: אני מאוד הצלחתי שם, הייתי רכזת קתדרה באוניברסיטה, בעלי היה מהנדס והילדים למדו בבית ספר יהודי.
אירנה ברמוב: בכל זאת אנחנו עלינו מסיבות אחרות - ציונות ואהבת ישראל.
אירנה ברמוב: מאוד רצינו להיות כאן כי אני הבנתי עת התחלתי להיכנס לחיים היהודים, שאין לי חיים, שזה יותר טוב להיות כאן ולקיים את החלומות שלי כאן בארץ ישראל.
אירנה ברמוב: אני חושבת שהצלחתי.
אירנה ברמוב: אני חושבת שהבנתי את המנטליות.
אירנה ברמוב: המשפחה שלי היא קיבוץ גלויות.
אירנה ברמוב: הילדים היו בצבא, הבנים שירתו בקרבי, הבת הייתה בסנגוריה.
אירנה ברמוב: אנחנו מסורתיים, לא חילוניים, ואנחנו מכבדים את כל החוקים של ארץ ישראל.
אירנה ברמוב: אני רוצה לומר שעבור עולים חדשים האינטגרציה היא מאוד חשובה.
אירנה ברמוב: לשם כך צריך לדעת שפה, ללמוד אותה ולעזור לעולים החדשים להשתלב בחיים הישראלים.
אירנה ברמוב: לא להיות סגורים בגטו של דוברי רוסית.
אירנה ברמוב: האינטגרציה היא הדרך להצלחה.
אירנה ברמוב: אני מאוד נגד הדרכונים המהירים עליהם דובר.
אירנה ברמוב: צריך לעבוד, זו עבודה קשה ויש הרבה עבודה.
אירנה ברמוב: צריך לעזור לא רק בוועדות אלא גם אנחנו, אנשים, אזרחי ארץ ישראל צריכים לעזור לעולים החדשים להיכנס להשתלב בחיים בישראל.
אירנה ברמוב: אם יש שאלות, תשאלו אותי.
טלי פלוסקוב: אמרת הכול כל כך נכון.
טלי פלוסקוב: אני יודעת כמה את עוזרת לאנשים.
טלי פלוסקוב: את הדוגמה של עלייה מוצלחת, גם שלך וגם של משפחתך.
אירנה ברמוב: אני רציתי לומר שהמשפחה שלי היא גם קיבוץ גלויות.
אירנה ברמוב: כלתי היא יהודייה מפרו והחתן שלי יהודי ממרוקו.
טלי פלוסקוב: גם אני יכולה לומר אותו הדבר.
טלי פלוסקוב: זה היופי של מדינת ישראל.
טלי פלוסקוב: כולנו ביחד וזאת באמת דוגמה נפלאה.
טלי פלוסקוב: תודה רבה לך, יישר כוח.
טלי פלוסקוב: דרישת שלום למשפחה המבורכת שלך.
טלי פלוסקוב: נמצא אתנו אריאל קנדל, מנכ"ל ארגון קעליטה.
טלי פלוסקוב: תן לנו תמונת מצב לגבי מה שקורה אצלכם.
<< אורח >> אריאל קנדל: כפי שביקשת, אני אהיה קצר.
<< אורח >> אריאל קנדל: תודה רבה.
<< אורח >> אריאל קנדל: אני באתי לכאן לפני 30 שנים וכמובן שאחד הדברים הראשונים היה להתגייס לצבא.
<< אורח >> אריאל קנדל: היום יש הרבה ליווי לחיילים העולים, מסבירים להם לפני הגיוס מה יש ומה אין, מה אפשר לעשות ומה אי אפשר לעשות, אבל פעם זה לא היה כך.
<< אורח >> אריאל קנדל: אני הגעתי לבקו"ם עם עברית בסיסית לגמרי.
<< אורח >> אריאל קנדל: החיילת שאלה אתי מה אני רוצה להיות בצבא, ואמרתי לה: חייל.
<< אורח >> אריאל קנדל: היא ניסתה אחר כך להסביר לי מה יש ומה אין.
<< אורח >> אריאל קנדל: בסוף סיימתי בגולני, אבל זה סיפור אחר שגם הוא מעניין.
<< אורח >> אריאל קנדל: אני מספר את זה כי בסוף הרעיון הוא, כמו שאת אומרת, הוא להיות חייל של המדינה.
<< אורח >> אריאל קנדל: כל הסיפור של העולים האלה, כל עולה ועולה שמגיעים היום לישראל והגיעו מאז תקומת המדינה, אלה אנשים שבאו כדי להיות חיילים של מדינת ישראל בכל התחומים וזה מה שחשוב לומר היום.
<< אורח >> אריאל קנדל: ביקשת לקצר, וזה בסדר, אנחנו צריכים להקשיב לעולים עצמם.
טלי פלוסקוב: כמה מלים על העמותה שלך.
<< אורח >> אריאל קנדל: קעליטה היא ארגון גג של עולי צרפת.
<< אורח >> אריאל קנדל: אנחנו מתעסקים היום גם בייצוג העמותות של קליטת עולי צרפת ויש לנו גם מרכזי תעסוקה בירושלים ובתל אביב בתמיכה של הרשויות.
<< אורח >> אריאל קנדל: יש לנו היום כ-500 מתנדבים שפועלים.
<< אורח >> אריאל קנדל: יש לנו גם רדיו שמשדר בצרפתית לפחות לעולים החדשים שלצערנו הם לא יכולים לעקוב אחרי החדשות בעברית.
<< אורח >> אריאל קנדל: לפני כמה חודשים הקמנו קרן צדקה.
<< אורח >> אריאל קנדל: מנכ"ל משרד הרווחה הראה לנו שהיום מתוך 40,000 שהגיעו ב-10 השנים האחרונות, כ-4,000 כבר מטופלים על ידי הרווחה ולכן יש לנו גם קרן צדקה.
<< אורח >> אריאל קנדל: כמובן מנסים לקדם ולהוריד חסמים בכל מה שקשור לקליטה, אישור דיפלומות ויש עוד כאלה שצריך לעשות הרבה עבודה כדי להכיר בהן.
<< אורח >> אריאל קנדל: לדוגמה, הסיפור המפורסם של האחיות שאנחנו לא מצליחים עד היום להביא לו פתרון.
<< אורח >> אריאל קנדל: אני לא רוצה להאריך אבל אני אומר שמה שקורה היום באירופה, אם זאת עליית האיסלם הקיצוני והאנטישמיות שפוגעת לא רק ביהודים אלא גם באלה שהם לא יהודים – מה שקרה בשבוע שעבר בצרפת – והקורונה.
<< אורח >> אריאל קנדל: אם חושבים שבארץ זה סיפור מורכב, היום באירופה נראה שאפילו כבר לא פועלים נגד זה.
<< אורח >> אריאל קנדל: אתמול דווח על כך שבצרפת נדבקו 100,000 אנשים.
<< אורח >> אריאל קנדל: צריך להבין על מה אנחנו מדברים.
<< אורח >> אריאל קנדל: יש שם 70 מיליון אנשים וביום אחד נדבקו 100,000 אנשים.
<< אורח >> אריאל קנדל: נראה שהרשויות הרימו ידיים ולא מטפלות בסיפור הזה.
<< אורח >> אריאל קנדל: לכן יש מאות אחוזים שפותחים תיקי עלייה.
<< אורח >> אריאל קנדל: בין פתיחת תיקי עלייה לבין עלייה בפועל, יש עדיין פער וכנראה שהתרגלנו כאן לחשוב שבלי לעשות יותר מדי, אנשים יגיעו מעצמם מכל המדינות אבל זה לא כך.
<< אורח >> אריאל קנדל: גם מכאן אני רוצה לקרוא לממשלת ישראל ולכנסת, בעיקר להגיע להחלטת ממשלה, אפשר לפחות מצרפת להביא, כמעט בלי להתאמץ, כ-50,000 יהודים תוך שנתיים-שלוש.
<< אורח >> אריאל קנדל: כמובן שצריך החלטת ממשלה וקצת תקציבים.
<< אורח >> אריאל קנדל: אם נשקיע, נקבל כאן אנשים מדהימים.
<< אורח >> אריאל קנדל: בהתחלה צריך לעזור להם קצת בדיור, קצת בתעסוקה, קצת בחינוך המתבגרים.
<< אורח >> אריאל קנדל: יש גם מחקרים שמדברים על זה אבל בגדול השקעה לא יותר מדי גדולה, אבל חייבים להשקיע.
<< אורח >> אריאל קנדל: עם כל הכבוד, מי שלא מתאמץ, לא מקבל.
טלי פלוסקוב: משפט איחד לסיכום דבריך.
טלי פלוסקוב: כמובן יישר כוח על מה שאתם עושים.
טלי פלוסקוב: אני אומרת שלא מספיק להעלות אנשים למדינת ישראל אלא צריך לדעת לקלוט אותם.
טלי פלוסקוב: כאן יש לנו הרבה עבודה.
טלי פלוסקוב: אני מקווה מאוד שביחד נצליח פה ושם לעשות דברים.
טלי פלוסקוב: אני חושבת שכולם יודעים שהיום בראש הוועדה עומד אדם מאוד חזק והוא מצליח להעביר דברים שבחיים הוועדה לא הצליחה להעביר, וזה ייאמר לזכותו.
טלי פלוסקוב: אנחנו חוזרים ל-זום.
טלי פלוסקוב: אם אפשר להעלות את גרש פישמן.
טלי פלוסקוב: גרש פישמן עלה ארצה בינואר 1990, מהנדס בניין.
טלי פלוסקוב: בשנת 2006 קיבל תואר דוקטור להנדסת בניין.
טלי פלוסקוב: שמונה שנים עבד כמהנדס ראשי בבית חולים לניאדו, 10 שנים מהנדס ראשי בבית חולים מאיר, ארבע שנים מהנדס ראשי מחוז מרכז קופת חולים כללית.
טלי פלוסקוב: מרצה בכיר במכללת בילדינג, בוחן, יועץ בנושאים שונים בתחום הבנייה, חבר מועצת העיר נתניה משנת 2013, אשתו רופאה, אישה נפלאה.
טלי פלוסקוב: בעיניי עוד סיפור הצלחה.
טלי פלוסקוב: גרש, נשמח לשמוע קצת עליך.
גרש פישמן: שלום לכולם.
גרש פישמן: חג שמח.
גרש פישמן: תודה שהזמנתם אותי.
גרש פישמן: זה מאוד מרגש אותי.
גרש פישמן: סיפור העלייה שלי הוא פשוט.
גרש פישמן: הוא דומה לסיפור של עשרות אלפי אנשים, של מאות אלפי אנשים שעלו ארצה.
גרש פישמן: אנחנו עלינו ארצה ממולדובה לפני יותר מ-30 שנים, בתחילת שנת 1990.
גרש פישמן: אני הייתי שם מהנדס די מוצלח ועשיתי תפקידים טובים.
גרש פישמן: אשתי רופאה.
גרש פישמן: הבן שלנו היה בן 13.
גרש פישמן: התחלנו לחיות כאן.
גרש פישמן: הגענו לכאן עם 435 דולר, כמו כולם.
גרש פישמן: עברנו את כל מה שכולם עברו.
גרש פישמן: התחלנו מניקיון, מעבודות שחורות, בדיוק כמו כולם.
גרש פישמן: בערך כמו שאת התחלת.
גרש פישמן: בשנת 2006 אני קיבלתי בארץ תואר דוקטור להנדסה אזרחית, PHD.
גרש פישמן: בשנת 2013 החלטתי ללכת לפוליטיקה והקמתי סיעה עצמאית, רשימה עצמאית בעיר נתניה ויום אחד קמתי בבוקר ומצאתי את עצמי חבר מועצת העיר.
גרש פישמן: הייתי ממונה על הקליטה, הייתי ממונה על ההנדסה בעיר נתניה.
גרש פישמן: היום אני חבר מועצת העיר בקדנציה השנייה וגם היום אני מטפל הרבה מאוד באנשים, בעולים החדשים מכל המדינות.
גרש פישמן: אני נפגש אתם הרבה ומשתדל לעזור להם איך להיקלט במדינה, מתי מתחילה העלייה לארץ ומתי היא נגמרת.
גרש פישמן: כולנו יודעים מתי העלייה מתחילה אבל מתי מסתיים כל הסיפור הזה?
גרש פישמן: מתי אדם שעלה למדינה חדשה, למולדת החדשה שלו מפסיק להיות עולה חדש?
גרש פישמן: מתי הוא מתחיל להיות אזרח כמו כולם או שזה קורה עם סיום קורס עברית באולפן?
גרש פישמן: או עם המשכורת הראשונה שהוא מקבל?
גרש פישמן: או כניסה לדירה הראשונה שלו בארץ?
גרש פישמן: לכל אחד יש דרך משלו אבל אני משוכנע שבוודאי זה לא רק המעבר הפיזי לישראל.
גרש פישמן: אחרי זה יש משהו הרבה יותר חשוב.
גרש פישמן: מדינה חדשה יכולה להפוך לבית חדש רק כשעולה חדש משתלב בתרבות של העם, בשפה, מרגיש חיבור אינטואיטיבי למולדת החדשה, מרגיש כחלק בלתי נפרד מהעם, אוהב את העם.
גרש פישמן: אני לא יכול לשכוח לעולם אבל אני הרגשתי חזק מאוד שישראל כבר בית שלי כאשר פעם ראשונה חזרתי הביתה מחוץ לארץ.
גרש פישמן: זו הייתה ממש תחושה בלתי נשכחת, עד היום, ואני מספר לכל העולים החדשים, למי שרוצה להצליח, למי שרוצה ללמוד שפה ואומר שדבר ראשון תאהבו את העם, תאהבו את המדינה, זה הבית שלכם.
גרש פישמן: אני רוצה להתייחס בכמה מלים לנתניה, העיר בה אני גר 30 שנים, עיר שקיבלה אותי, עיר שאנחנו חיים ומתפתחים בה.
גרש פישמן: היום בנתניה יש כרבע מיליון תושבים ונהיה כמעט 83,000 אנשים עולים חדשים.
גרש פישמן: 33 אחוזים.
גרש פישמן: אני בדקתי.
גרש פישמן: במשך 30 השנים האחרונות, ואנחנו מדברים על שנות ה-90, תמיד היו מינימום 25 אחוזים עולים חדשים מושבי העיר נתניה.
גרש פישמן: אני אציין בפניכם כמה שמות שכולם מכירים אותם, כל המדינה מכירה אותם, ספורטאים, שם עולמי שיושב אצלכם בישיבה אלכס אברבוך.
גרש פישמן: אי אפשר לומר עליו משהו שמישהו לא יודע לגביו.
גרש פישמן: ביניהם אדם שגם הוא היה ספורטאי, היה חבר מועצת העיר בנתניה, חבר הכנסת יואל רזבוזוב.
גרש פישמן: יש בינינו סופר מפורסם בכל העולם, אדוארד טופל שכול העולם מכיר אותו כמי שכתב כמה רבי מכר עולמיים.
גרש פישמן: יש הרבה מאוד אנשים ראויים.
גרש פישמן: לסיום אני יכול לומר שללא כל ספק ההשפעה של העולים החדשים על התפתחות העיר נתניה, על התרבות, על האמנות, על החינוך, על העסקים, על הספורט – עצומה.
גרש פישמן: הרשות המוניציפ
גרש פישמן: אלית עשתה עבודה נהדרת בקליטת העלייה.
גרש פישמן: אין מלים.
גרש פישמן: לצערי אנחנו צריכים לדעת לומר את הדברים ולומר שמשהו חסר.
גרש פישמן: לצערי לא מספיק עושים בנושא הכשרה מקצועית של העולים.
גרש פישמן: הכשרה מקצועית של העולים, בפרט היום, במשבר הקורונה וכל המשבר הכלכלי, היא מאוד מאוד חשובה ואני חושב שחשוב, צריך ודחוף להקפיד על הנושא הזה.
גרש פישמן: דבר אחרון.
גרש פישמן: בימים אלה אנחנו כולנו צופים בטלוויזיה, שומעים ומדברים.
גרש פישמן: בימים אלה על כתפינו, מי שפעם היה עולה חדש, מונחת אחריות עצומה לעתיד המדינה שלנו.
גרש פישמן: עלינו למנוע פילוג העם, לשמור על אחדות עמנו ועל הזהות היהודית של המדינה שלנו.
גרש פישמן: חבר'ה, בואו לא נשכח שאין לנו מולדת אחרת.
גרש פישמן: חג שמח לכולם.
טלי פלוסקוב: היה שווה לתת לך עוד זמן לדבר.
טלי פלוסקוב: יישר כוח, דרישת שלום ובריאות.
טלי פלוסקוב: אני יודעת מה עברת לא מזמן.
טלי פלוסקוב: גרש פישמן דיבר על אדם שנמצא אתנו בחדר ואני עכשיו רוצה להציג אותו, סגן אלוף האולם בשנת 2001, בעל מדליית ארד באליפות העולם 1999 פעמיים ברציפות, אלוף אירופה ב-2002 וב-2006, ב-2000 עוד פעם אלוף אירופה בקפיצה במוט.
טלי פלוסקוב: אנחנו מכירים אותו כנינג'ה ישראל וכולנו ראינו מה הוא מסוגל לעשות כשהוא מציב לעצמו מטרה.
טלי פלוסקוב: אלכס, אני חייבת לומר לך שאת המבט שלך לפני שאתה עלית, אני לא אשכח.
טלי פלוסקוב: זה אומר שכשאתה מציב לעצמך מטרה, אתה משיג אותה.
טלי פלוסקוב: ספר לי קצת עליך.
אלכס אברבוך: תודה על המלים.
אלכס אברבוך: באמת בזמן האחרון הנינג'ה לקחה את כל התארים בהם זכיתי קודם לכן.
אלכס אברבוך: בתחילת אוגוסט קיבלתי תעודת זהות ובסוף אוגוסט הייתי במקום שלישי בעולם.
אלכס אברבוך: זאת הייתה קפיצה מאוד אדירה.
אלכס אברבוך: לא כל כך הבנתי מה עשיתי, אבל כשהלכתי בעיר, אמרתי שאני השלישי בעולם וזה באמת מרגש.
אלכס אברבוך: עכשיו זה ספורט חשוב במדינה שלנו ואני חושב שהעלייה הביאה אתה הישגים גם כמאמנים וכספורטאים.
אלכס אברבוך: כמו שאמרת, הרצון שלי עכשיו להביא את הסטטוס מאמן לכך שהוא יהיה מקצוע ונראה לי שזה יהיה טוב לכל המאמנים.
טלי פלוסקוב: זו מטרה משותפת שלנו.
אלכס אברבוך: אני רוצה להילחם על זה מאוד חזק.
אלכס אברבוך: אכן נתניה כאן על המפה.
אלכס אברבוך: כשהגענו כולם אמרו שנתניה מדברת רוסית ועכשיו בשיתוף פעולה, אני מכיר את העמותה קעליטה, נתניה מדברת צרפתית ולפעמים כשאתה הולך, אתה שומע שאותו דבר היה לפני כמה שנים עם העלייה מרוסיה.
אלכס אברבוך: עכשיו יש עירוב שפות.
אלכס אברבוך: הגעתי לנקודה ואני מבין כמה חשוב להשקיע בדור הצעיר בחינוך לספורט ומה שקשור בזה.
אלכס אברבוך: כך המדינה תהיה עוד יותר חזקה.
אלכס אברבוך: בזמנו אתה הגעת לארץ, לא למדת הרבה, לא מכיר את כולם אבל הדור הבא שלנו, שאלה הילדים שלנו, הם צריכים לקחת את הגובה שאנחנו עשינו ולשנות את זה.
אלכס אברבוך: אני חושב שבדבריי הייתי יותר קצר מחברי אריאל ורוצה לומר לכם בהצלחה.
אלכס אברבוך: תעשו, תאהבו, תחייכו וזאת באמת דרך משותפת.
אלכס אברבוך: תודה רבה.
טלי פלוסקוב: אני אשאל אותך שאלה.
טלי פלוסקוב: התגברת על גבהים רבים.
טלי פלוסקוב: על איזה גובה אתה עכשיו רוצה להתגבר?
אלכס אברבוך: אני חושב שתמיד אנחנו רוצים שהילדים יצליחו והגובה הבא, נראה לי שזאת ההצלחה של העלייה שהגיעה שמביאה לעוד מדרגה ודוחפת את המדינה שלנו.
אלכס אברבוך: כמה שיותר מדליות למדינת ישראל, אני חושב שהספורט יכול לפעול יותר חזק בגיאו-פוליטיקה מאשר כל דבר אחר.
אלכס אברבוך: תעשו ספורט.
טלי פלוסקוב: שיהיה לך בהצלחה.
טלי פלוסקוב: אנחנו מחכים להישגים הבאים שלך.
טלי פלוסקוב: אנחנו נעבור ל-זום.
טלי פלוסקוב: שרה גיבראט.
טלי פלוסקוב: שרה היא חוקרת לענייני רוסיה במשרד הביטחון, תפקיד מאוד מעניין.
טלי פלוסקוב: אני חושבת שהייתי יכולה דיון נפרד בנושא הזה.
טלי פלוסקוב: בואי ספרי לנו קצת על עצמך.
שרה פיינברג גיבראט: שלום לכולם.
שרה פיינברג גיבראט: אני אהיה מאוד קצרה.
שרה פיינברג גיבראט: עליתי ארצה לפני שבע שנים בלי שפה.
שרה פיינברג גיבראט: עליתי עם עלי ועם שתי בנותיי.
שרה פיינברג גיבראט: הבת שלישית נולדה כאן בארץ.
שרה פיינברג גיבראט: מה שמאוד מאוד עזר לי בתחילת הדרך זאת תוכנית של משרד העלייה והקליטה.
שרה פיינברג גיבראט: הייתי מרצה באוניברסיטה.
שרה פיינברג גיבראט: אני מומחית בנושאים של ביטחון לאומי ובזכות התוכנית הזאת התקבלתי למכון למחקר לביטחון לאומי של עמוס ידלין והדלת הראשונה הזאת עשתה את הכול.
שרה פיינברג גיבראט: התחלתי כחוקרת, התחלתי להתראיין בטלוויזיה, התחלתי ללמד באוניברסיטה, הייתי אז דוקטור, קיבלתי דוקטורט בצרפת ובארצות הברית, והאמת היא שבאולפן שלי המורים שלי היו הסטודנטים שלי.
שרה פיינברג גיבראט: אני זוכרת שכתבתי את ההרצאות שלי ולמדתי אותן בעל פה וכך למדתי את השפה העברית.
שרה פיינברג גיבראט: כך רכשתי אותה.
שרה פיינברג גיבראט: זה לא היה תהליך פשוט אבל זו הדרך בה למדתי את השפה.
שרה פיינברג גיבראט: אחרי חמש שנים במכון למחקר לביטחון לאומי - לא הייתי בצבא, בעלי עלה ארצה בגיל 17 והוא כן שירת בחיל האוויר - רציתי מאוד לעבוד במשרד הביטחון.
שרה פיינברג גיבראט: כולם אמרו לי שאין שום סיכוי בגלל השפה, את עולה חדשה אבל התקבלתי למשרד הביטחון.
שרה פיינברג גיבראט: עבדתי כיועצת למדיניות ולנושאים אסטרטגיים.
שרה פיינברג גיבראט: אני כל כך גאה שהמדינה שלנו נותנת לעולים חדשים ולעולות חדשות אפשרויות כאלה.
שרה פיינברג גיבראט: כיום אני מרצה בתוכנית ללימודי ביטחון באוניברסיטת תל אביב.
שרה פיינברג גיבראט: אני גם מרצה בארצות הברית, שם אני מלמדת קורסים על הביטחון הלאומי של מדינת ישראל שניתן לסטודנטים שרוצים לעבוד במחלקת המדינה בארצות הברית.
שרה פיינברג גיבראט: אני שמחה במה שאני עושה, אני שמחה לחיות כאן.
שרה פיינברג גיבראט: אני רוצה להעלות שלוש נקודות.
שרה פיינברג גיבראט: גדלתי בבית רוסי למרות שאני ילידת צרפת.
שרה פיינברג גיבראט: הוריי דיסידנטים מברית המועצות לשעבר ואבא שלי ישב חמש שנים בבית כלא פסיכיאטרי.
שרה פיינברג גיבראט: אני לומר שהם לא ניצחו ואני גדלתי עם הברכה האומרת ברוך אתה ה' המתיר אסורים.
שרה פיינברג גיבראט: היום יש לי שלוש בנות ישראליות וכשאני רואה אותן ואני יודעת את סיפורו של אבי, הלב שלי שמח.
שרה פיינברג גיבראט: אני רוצה להדגיש את חשיבותה של התוכנית של משרד העלייה והקליטה.
שרה פיינברג גיבראט: ללא תוכנית כזאת, לא הייתי יכולה להיכנס לשום מוסד ולשום אוניברסיטה.
שרה פיינברג גיבראט: זה מאוד מאוד חשוב לתת את הדחיפה הראשונה לבן אדם שבא בגיל 33 – לא בגיל 18 – לארץ.
שרה פיינברג גיבראט: מה שמאוד עזר לי זה הידע שלי בשפה הרוסית, בשפה הצרפתית ובשפה האנגלית.
שרה פיינברג גיבראט: למדתי עברית.
שרה פיינברג גיבראט: רכשתי אותה באומץ רב.
שרה פיינברג גיבראט: מאוד חשוב ללמד את השפה העברית את היהודים בעולם כי זה הבסיס וגם מאוד חשוב לשמור על השפות ללמד את השפות לדור החדש בישראל.
שרה פיינברג גיבראט: הסטודנטים שלי מדברים עברית, אנגלית, אולי קצת ערבית וזה הכול.
שרה פיינברג גיבראט: הם שכחו את השפות האחרות.
שרה פיינברג גיבראט: בואו נחזור לזה.
שרה פיינברג גיבראט: אנחנו עם שיודע את השפות.
שרה פיינברג גיבראט: אני חושבת שמדינת ישראל צריכה לפתח תוכניות על מנת שהנוער שלנו והצעירים שלנו ידעו את השפות, ידעו את כל השפות של הגלות.
שרה פיינברג גיבראט: זה מאוד חשוב.
שרה פיינברג גיבראט: הוריי גרים בצרפת.
שרה פיינברג גיבראט: אני עבדתי עם שלוש בנות בלי שתהיה לי עזרה.
שרה פיינברג גיבראט: אני רוצה לציין את החשיבות לנשים עובדות בקהילה של העולות החדשות שזקוקות לתמיכה של הממשלה.
שרה פיינברג גיבראט: מאוד מאוד קשה לנשים שנמצאות כאן לעבוד ולגדל משפחה כי אין תוכניות סיוע לנשים אלה.
שרה פיינברג גיבראט: הילדים יוצאים מבית הספר מאוד מוקדם, אנחנו אימהות עובדות, אנחנו לא רגילות לזה.
שרה פיינברג גיבראט: למי שעבד בארצות הברית, בצרפת, אפילו ברוסיה, אנחנו לא רגילות לזה.
שרה פיינברג גיבראט: אני חושבת שיש חשיבות רבה לפתח תוכניות שמיועדות לעולות החדשות ולעזור להן כי הן רוצות לעבוד וחשוב שהן יעבדו.
שרה פיינברג גיבראט: תודה רבה.
טלי פלוסקוב: אני חייבת לומר לך שהפתעת את כולנו.
טלי פלוסקוב: באמת, זו הצלחה אמיתית.
טלי פלוסקוב: לא ידעתי שאת דוברת רוסית ועכשיו נדע זאת.
טלי פלוסקוב: שתהיה לך הרבה הצלחה גם בעבודה ובמקום שאת נמצאת בו, ואני יודעת שאת נמצאת במקום מאוד חשוב למדינת ישראל.
טלי פלוסקוב: זה באמת דבר נפלא.
טלי פלוסקוב: תודה שלקחת חלק בדיון שלנו.
טלי פלוסקוב: יש סיבה לגאווה נוספת.
אלכס אברבוך: רציתי להוסיף שמשרד הקליטה נותן מלגות לעולים חדשים וזאת עזרה מאוד גדולה.
אלכס אברבוך: בזכות זה יש לנו נציגים באליפויות עולם, באירופה ובמשחקים האולימפיים.
אלכס אברבוך: צריך להגדיל את מספר המלגות.
טלי פלוסקוב: כמו שאתם מבינים, הכול רשום.
טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יוסף טייב חייב לצאת ואני רוצה לאפשר לו לדבר.
יוסף טייב: אני מתנצל אבל אני חבר בוועדות נוספות ואני חייב להיות נוכח.
יוסף טייב: הייתי מאוד רוצה להמשיך להשתתף באווירה החגיגית הזו, אבל יש עוד דברים שאני צריך לטפל בהם.
יוסף טייב: אני בעצמי עולה מצרפת.
יוסף טייב: עליתי בשנת 1996.
יוסף טייב: התגייסתי לצה"ל, לאחר מכן התחתנתי ואחרי מספר שנים חזרתי לצרפת בשליחות מטעם הסוכנות היהודית, בעיר טולוז, כדי לגרום ליהודים נוספים להגיע ולחוות את החוויה החיובית והטובה של עולה כשהוא מגיע לישראל.
יוסף טייב: לומר לכם שאני סיפור הצלחה?
יוסף טייב: אני לא יודע אם אני סיפור הצלחה לחברה הישראלית והצרפתית, ימים יגידו, אבל אני יודע דבר אחד והוא שברמה האישית עצם היותי כאן בישראל, זה שאני מגדל כאן משפחה וילדים, והילדים שלי היום הם ישראלים לכל דבר, צברים על כל המשתמע מכך, אני חושב שזה סיפור הצלחה הכי גדול של עולה.
יוסף טייב: עצם היותנו כאן בארץ מולדתנו היחידה והקטנה בעולם, להיות דוגמה לשאר היהודים שנמצאים עדיין בתפוצות, אני חושב שזה סיפור ההצלחה הגדול של כל אחד מכם, העולים.
יוסף טייב: בהזדמנות זו אני רוצה לומר תודה לכל העולים שמגיעים לכאן.
יוסף טייב: אני חושב שזו זכות לנו, היום כישראלים, כצרפתים לשעבר, כרוסים לשעבר, כאמריקאים לשעבר.
יוסף טייב: כולנו היום ישראלים.
יוסף טייב: אני חושב שזו גם זכות שלנו חברי הכנסת לבוא ולהיות שותפים בוועדה הזאת ובוועדת המשנה בראשה את עומדת כדי לקדם את הדברים האלה, כדי לבנות פלטפורמות טובות ולהתקדם כמה שיותר כדי שנוכל לחדש את הנס הזה של שיבת ציון ושזה יוביל אותנו לשנים ארוכות.
יוסף טייב: יש כאן פוטנציאל ענק.
יוסף טייב: אני רוצה לסיים את דבריי ולומר שבתקופה האחרונה לצערי, המניע של העלייה הוא סוג של מניע שלילי, אנטישמיות, פיגועים וכולו.
יוסף טייב: אני חושב שתפקידנו כחברי כנסת, התפקיד של הממשלה, התפקיד של מדינת ישראל הוא לא להסתמך רק על מנוע הדחיפה אלא ליצור מנוע משיכה, שמדינת ישראל תהיה מגנט לכלל היהודים בעולם ואנחנו נראה כאן נס נוסף של שיבת ציון עם מספר אדיר של עולים.
יוסף טייב: כמובן שזה מחייב אותנו כנציגי ציבור וכחברי כנסת לקדם תוכניות לכלל העולים.