GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אביחי מרציאנו: בחודש שעבר עמותת "יוצאים לשינוי" עשתה סקר בקרב חיילים בודדים וחיילים בודדים משוחררים והתברר שליותר מרבע מהמשתתפים בסקר לקח יותר מחצי שנה לקבל את ההכרה כחייל בודד.
אביחי מרציאנו: הדבר הזה שקרה לי לא קרה רק לי, קרה לרבים נוספים שהכרתי, ואני מכיר עדיין כאלה שמתמודדים עם זה.
אביחי מרציאנו: להערכתנו, הדבר נובע מבורות שקיימת בצבא.
אביחי מרציאנו: יש קובץ שנקרא "תורת ת"ש", כל קצינה ומש"קית ת"ש מכירה את הקובץ הזה, עובדת אתו, ברגע שהיא מגיעה לאיזושהי אוכלוסייה היא הולכת לשם, רואה מה הנהלים ומטפלת בו.
אביחי מרציאנו: אבל אין תורת ת"ש, אין מדיניות ליוצאי החברה החרדית שמשרתים ביחידות כלליות, אין מי שמכיר אותם, אין מי שיסביר לקצינים ולמש"קיות עליהם.
אביחי מרציאנו: חיילים כאלה מגיעים למש"קית ת"ש שלהם, הולכים לקצינת ת"ש שלהם אחרי שהם לא קיבלו שום מענה, ומבינים שאין מה לעשות, אתה לעצמך.
אביחי מרציאנו: תעשה את המאבק שלך.
אביחי מרציאנו: כך אנחנו שולחים מאות חיילים מדי שנה לקיים מאבקים אישיים נגד מערכת שלמה.
אביחי מרציאנו: זה לא פייר וזה לא הוגן.
אביחי מרציאנו: הגיע הזמן להפסיק את המשחקים האלה.
אביחי מרציאנו: למיטב ידיעתנו, במשרד הביטחון שוקדים לא רק על המדיניות שהציג תת-אלוף ודמני אלא הסדר גיוס חדש שיוצג לממשלה בחודשים הקרובים ואנחנו פשוט דורשים לא לקחת אותנו כמובן מאליו.
אביחי מרציאנו: אנחנו לא שקופים.
אביחי מרציאנו: אנחנו חלק מהעם הזה ואנחנו חלק מהצבא הזה.
אביחי מרציאנו: אנחנו מתגייסים ואנחנו נותנים את כל מה שאנחנו יכולים בשנים הכי יפות שלנו, למרות שאנחנו עושים את זה לבד ובלי תמיכה.
אביחי מרציאנו: בן אדם שהלך ליחידה חרדית הלך ליחידה חרדית בהסכמת המשפחה, בהסכמת הרבנים, אחרי שהוא התייעץ עם גיסו, עם חמיו, עם כולם, הוא לא יהיה חייל בודד, יש לו לאיפה לחזור.
אביחי מרציאנו: כל הכבוד וזה נהדר שהצבא עושה את זה עבור חרדים, אבל למה אותנו להפיל בין הכיסאות?
אביחי מרציאנו: כל שנה אנחנו נפגשים בכנסת ומדברים על פלח קשה של חיילים בודדים ישראליים שאנחנו לא מצליחים להגיע אליהם, אנחנו רק פוגשים אותם בתקשורת ומקרים כאלה שמגיעים לפת לחם.
אביחי מרציאנו: הסיבה הזו פשוטה – אין מדיניות, אין מדיניות ברורה.
אביחי מרציאנו: כאשר אנחנו מדברים עכשיו עם הצבא ושומעים את התוכנית הלכאורה מקבילה הזאת, אני לא בא בטענות לצבא, אני בא בטעות למערכת הפוליטית שהעבירה הסדר גיוס כזה מוטה, כזה מפלה, שלא רואה אותנו, לא מתייחס אלינו.
אביחי מרציאנו: אני לא יודע מה הסיבות לכך, יכול להיות מניעים פוליטיים, יכול להיות פשוט בורות, אבל בסופו של דבר התוכנית הזו הועברה למשרד הביטחון ומשרד הביטחון מבצע אותה כפי שהיא הועברה לו, עם אותן ההנחיות.
אביחי מרציאנו: אנחנו מבקשים בעת הזו – זו עת היסטורית, זה באמת זמן לעשות את התיקון הזה – להסדיר את המעמד של היוצאים בשאלה שבוחרים להתגייס ליחידות הכלליות בחוק ולאפשר את אותה מעטפת סיוע, אותו דבר, אחד לאחד, בכלים שכבר קיימים בצבא.
אביחי מרציאנו: אנחנו לא מבקשים להמציא פה גלגלים חדשים, לתת את זה גם ליוצאים בשאלה.
אביחי מרציאנו: אנחנו לא צריכים את היחידות הכשרות, אנחנו לא צריכים את היחידות המופרדות.
אביחי מרציאנו: זה, כמו שאמר חבר הכנסת קושניר, הרבה יותר זול והרבה יותר נכון וראוי לנו כחברה ישראלית, שמדברת על לקלוט עלייה ולצמצם פערים, להתחיל מהחבר'ה האלה שאומרים לכם: אני כאן, אני רוצה להתגייס, אני רוצה את 12 שנות הלימוד האלה, בשביל זה הגעתי לצבא.
אביחי מרציאנו: אז בארבעת החודשים האחרונים, כשהוא מגיע למש"קית ת"ש, אומרים לו: מצטערים, אין סד"כ בגדוד, אתה צריך להישאר לעשות שמירה, אתה צריך לעשות תורנויות מטבח, 12 שנות לימוד שאחר כך יכולים לסדר לו את העתיד, להיכנס לאקדמיה, לעשות קדם מכינה אקדמית וללמוד.
אביחי מרציאנו: בסופו של דבר, הדברים האלה צריכים להגיע לקו הסיום עכשיו.
אביחי מרציאנו: שוויון זכויות מלא.
אביחי מרציאנו: אין דרך אחרת לטפל בזה.
אלכס קושניר: חה"כ פורר, בבקשה.
עודד פורר: ראשית, תודה על קיום הדיון.
עודד פורר: אני חושב שזה נושא מאוד-מאוד חשוב שהרבה פעמים נעלם מעיניהם של לא מעט חברי כנסת.
עודד פורר: לומר את האמת, גם אני נחשפתי לזה רק בחצי השנה האחרונה.
עודד פורר: אני לא חושב שצריך להאשים מישהו אבל זה המצב.
עודד פורר: יחד עם זאת, יש פה איזשהו נתיב שהצבא, משרד הביטחון, הממשלה, חייבים לבנות כנתיב לאוכלוסייה, שהיא לא אוכלוסייה קטנה – לא מדובר על שניים-שלושה חיילים בשנה, מדובר על מאות רבות, אם לא אלפים, בכל מחזור – שצריכה לקבל מענה, המענה הוא הרבה יותר זול מהמענים שמקבל חייל חרדי.
עודד פורר: המענה הזה יכול לבוא באמצעות מכינה לקראת גיוס, שבזמן המכינה אתה גם לומד ומשלים את הלימודים שלך, כשברור לחלוטין – אגב, גם מבחינת צה"ל – שחייל שסיים מערכת חינוך שהכשירה אותו ל-12 שנות לימוד או מקבילה לזה הוא חייל הרבה יותר טוב, הוא חייל עם יכולות יותר טובות, פתוחות בפניו יחידות שלא פתוחות בפניו אחרת.
עודד פורר: אני בטוח, אביחי, שכשאתה התגייסת היו יחידות שהיו חסומות בפניך בגלל שלא היו לך הכשרות מסוימות תיכוניות שהצבא דורש ביחידות מסוימות, ואני מודיע לכם, היחידות האלה מפסידות.
עודד פורר: אני לא מסתכל על זה שצריך לעשות את זה בשבילכם, צה"ל צריך לעשות את זה בשבילו.
עודד פורר: צה"ל צריך טייסים טובים, צה"ל צריך חובלים טובים וצה"ל צריך לוחמים טובים ביחידות המובחרות.
עודד פורר: כדי להיכנס למקומות האלה אתה צריך לעבור הכשרה מסוימת שבלעדיה אתה לא נכנס בדלת לראיון.
עודד פורר: לכן, הייתי שמח שהיה נכנס פה לסיכום: אחד, דרישה מהצבא להכניס להנחיות, לפקודות ת"ש ולמה שמקבלות מש"קיות ת"ש התייחסות ספציפית לאוכלוסייה הזו.
עודד פורר: מש"קית ת"ש, קצינת ת"ש, בהכשרתה צריכה להבין שבכלל יש אוכלוסייה כזו ומה הצרכים המיוחדים שצריך לייצר עבורה.
עודד פורר: הדבר השני הוא מכינה קדם צבאית שתהיה על חשבון השירות אפילו.
עודד פורר: בסוף הרי אביחי בגיל 19 יכול היה לבחור: אוקיי, אז אני אשאיר את הכיפה והציצית עוד קצת זמן, אני אראה להם שאני חרדי, אני אהנה מהפטור וברגע שכבר לא אהיה חייב גיוס אני אצא.
עודד פורר: אגב, זה מאוד מתכתב עם הרצון שאני שומע בחוק הגיוס להוריד את גיל הפטור כדי להוציא יותר לעבודה, אז ממה נפשך?
עודד פורר: אפשר לייצר פה מכינה קדם צבאית, לייצר פה תהליך שיהיה יותר זול, יותר יעיל, ייתן יותר גם ללוחמים ולחיילים, גם לצבא ובסוף לחברה הישראלית.
עודד פורר: אני אומר שוב, לעשות את המסלול שאתם עשיתם הרבה יותר קשה מלעשות את המסלול שעושה כל חייל רגיל, כמו שאתה אומר, שמגיע הביתה, בין אם זה בחברה החרדית כשהוא כבר עם הסכמה משפחתית, וגם חייל חילוני שמגיע הביתה כגיבור עם המדים אחרי שהוא בתוך המערכת.
עודד פורר: כניסה לצבא היא לא דבר פשוט לאף אחד, כל שכן למישהו שמגיע מהחברה החרדית ועובר את התהליך של יציאה בשאלה ואני חושב שיש מקום שזה יבוא לידי ביטוי.
עודד פורר: שני הדברים האלה לדעתי יתחילו איזשהו פתח שעליו אנחנו יכולים להילחם.
אלכס קושניר: תודה, עודד.
אלכס קושניר: שרה גזית, בבקשה.
שרה גזית: נעים מאוד, אני שרה, גדלתי בביתר עילית, להורים חוזרים בתשובה בחסידות ברסלב.
שרה גזית: יצאתי בשאלה לקראת סוף התיכון והתגייסתי לצבא כחיילת בודדה חסרת עורף משפחתי.
שרה גזית: שירתי בבתי ספר ללוחמה בטרור, הייתי מדריכת צליפה.
שרה גזית: החוויה שלי בצבא הייתה לא פשוטה, בלשון המעטה, ומאוד-מאוד משמעותית, עד כדי כך משמעותית שהדבר הראשון שעשיתי מיד כשהשתחררתי היה ללכת ולהקים עמותה, עמותת "שחף", שכל ייעודה לשנות את הסיפור של החיילים הבודדים החוזרים בשאלה בחברה הישראלית ובתוך הצבא.
שרה גזית: שמענו קודם את תת-אלוף אמיר ודמני מדבר על התהליכים שהצבא עושה בשנים האחרונות, ואין ספק שבמסגרת העבודה שלי בעמותה חוויתי שבאמת יש רצון בצבא לשנות את המצב הזה, אבל אני חווה את החיילים בשטח ואני רוצה להגיד לכם שהסיפור היום של חיילים בודדים יוצאי ויוצאות החברה החרדית בצבא זה סיפור של אכזבה.
שרה גזית: ב-90% מהמקרים שיוצא או יוצאת בוחרים להתגייס, הצבא זה המפגש הראשון שלהם עם החברה הישראלית.
שרה גזית: הם מגיעים למפגש הזה עם המון ציפיות והמון תקווה ובעצם מתאכזבים בשני היבטים: פעם ראשונה, יש פה את עניין היכולות.
שרה גזית: הבחירה להתגייס כשאתה לא חייב, כשאתה מגיע בלי השכלה פורמלית, בלי עולם המושגים והתרבות, אתה מניח שיש לך מה לתת למערכת הזו והמערכת הזו רואה בך משהו שאפשר לקבל ממנו.
שרה גזית: כשאתה מגיע ואתה צריך להילחם על בכלל להגיע לתפקיד שמאפשר לך לממש את היכולות האלה, אתה פעם ראשונה מתאכזב ואתה מבין שלא רואים בך משהו שיכול לתת.
שרה גזית: אכזבה שנייה היא כשאתה מגיע עם סיפור חיים ששונה מכול אוכלוסייה אחרת בצבא – אנחנו לא חרדים, אנחנו לא חילונים, אנחנו לא עולים מחו"ל, אנחנו יוצאים – ואין הבנה לצרכים שלנו ולאוכלוסייה שלנו כי מערך הת"ש והסגל הפיקודי לא מכירים מה זה יוצא בשאלה עד שהם פוגשים אותי, ילדה בת 18-19, פעם ראשונה, בראיון אישי במשרד של המש"קית ת"ש.
שרה גזית: החוויה הזו של הניכור, של "אף אחד לא מבין מה הסיפור שלי", זו אחת החוויות שהכי חרותות לי מהשירות הצבאי, החוויה שלי יושבת בתחילת השירות שלי אצל מש"קית ת"ש, מבולבלת ולא מבינה מה קורה מסביבי, והיא פשוט לא מבינה מה הסיפור שלי כי אף אחד לא נתן לה שום רקע על הדבר הזה של להיות יוצא בשאלה.
שרה גזית: כל החוויה הזו מובילה לכך שקבוצה לא מבוטלת של יוצאים ויוצאות שמגיעה לצבא כל שנה מסיימת את המפגש הראשון שלהם עם החברה הישראלית בתסכול ואכזבה, ומקבוצה ששילמה מחיר מאוד-מאוד כבד בלבוא ולנסות להשתלב, עם מוטיבציה מאוד גבוהה לצאת ולהשתלב – המוטיבציה הזו מתחלפת בתסכול ובחוסר רצון להמשיך את המסע הזה של ההשתלבות בחברה הישראלית.
שרה גזית: את שני הדברים האלה אפשר לפתור ממש בקלות, כמו שאביחי ציין קודם, על ידי הנגשה של תפקידים, על ידי יצירת תורת ת"ש שמכשירה את הסגל הפיקודי והמש"קיות ת"ש לדבר את השפה ולתת את המענה הרגשי.
שרה גזית: אני אקצר אבל חשוב לי להעלות נקודה שאני חושבת שהמפגש הזה אתכם ולא עם הצבא מאפשר את זה.
שרה גזית: אני שמחה לספר לכם כיוצאת בשאלה וכחלק מהקהילה הזו שיוצאים ויוצאות בשאלה לא צריכים את הצבא כדי להצליח.
שרה גזית: יוצא בשאלה זה נער או נערה שהיה להם אומץ בגיל מאוד-מאוד צעיר לקום ולשנות את הסיפור שלהם ולא להתפשר על החיים שהם רוצים לחיות.
שרה גזית: אלה אנשים עם מנהיגות אישית ואישיותית והם לא צריכים אף אחד בשביל להצליח.
שרה גזית: הם יצליחו כך או כך.
שרה גזית: הנקודה פה היא הפספוס של ההירתמות של הקבוצה הזו לטובת החברה הישראלית.
שרה גזית: יש פה פוטנציאל מנהיגות שפשוט יורד לטמיון וזה חבל לדעתי.
שרה גזית: תודה לכם על הדיון הזה.
אלכס קושניר: דן שושן, בבקשה.
דן שושן: שלום, קוראים לי דן שושן, אני גר בתל אביב, בן 23.
דן שושן: גדלתי במשפחה חרדית, למדתי בישיבת מיר בירושלים.
דן שושן: בגיל 18 וחצי, בעקבות מאורע שהשפיע ומשפיע עלי עד היום, החלטתי להתגייס.
דן שושן: הייתי נוכח בפיגוע מאוד קשה בירושלים.
דן שושן: נהרגה בו הלוחמת הדר כהן ז"ל.
דן שושן: בעקבות האירוע השתנתה לי כל החשיבה, כל ההשקפות שנבנו בי שנים, של בחור ישיבה שתורתו אומנתו לגמרי, הפכו לרצון עז לבוא ולתרום ולעשות את הכי קרבי שאני יכול.
דן שושן: התחלתי מיונים – אני בהמשך השיחה אקשר את זה לדבריו של תת-אלוף ודמני – לחטיבות הקומנדו ונאמר לי שאני לא יכול להתגייס לשם מכיוון שאני לא עונה על הדרישות, אין לי קב"א ודפ"ר מתאימים, אין לי שום נתון שיכול להביא אותי למצב של תרומה ליחידה קרבית משמעותית.
דן שושן: התגייסתי בסוף ליחידת גבעתי, שירתי שם כלוחם ומפקד.
אלכס קושניר: זה לא רע להיות קצין בגבעתי.
אלכס קושניר: זו יחידה מובחרת מאוד.
דן שושן: נכון.
דן שושן: שירתי שם כלוחם ומפקד שירות מלא.
אלכס קושניר: באיזה גדוד?
דן שושן: הייתי בגדוד רותם.
אלכס קושניר: איזה מחזור?
דן שושן: אוגוסט 16'.
אלכס קושניר: אני מרס 98'.
דן שושן: אני רוצה לקשר את זה לתחילת התקופה שלי בצבא.
דן שושן: הוקמה בדיוק בחטיבת גבעתי פלוגה שהיא חלק ממנהלת חרדים, פלוגת תומר, וסופחתי לשם.
דן שושן: בגלל העבר שלי, בגלל התיק האישי שלי, בצה"ל הבינו שאני חרדי לשעבר וזה עוד "גרון", כפי שזה נקרא בשפה הצה"לית, לפלוגה.
דן שושן: היה לי שירות מאוד משמעותי.
דן שושן: אני לא רוצה לדבר על השירות בהקשר הזה.
דן שושן: אני רוצה לדבר על דברים שראיתי שמתחלקים לשלוש קבוצות: לפני השירות, תוך כדי השירות ולאחר השירות.
דן שושן: לפני השירות, מילד שלא ידע מזה צה"ל, שבא להתגייס – והקרבתי באמת את חלבי ודמי, חברים, את כל העולם הקודם שהיה לי כדי לבוא ולתרום ולשרת בצבא ההגנה לישראל – לא היה לי שום מושג לקראת מה אני הולך.
דן שושן: תוך כדי הטירונות, הדברים שתיארו אביחי ושרה, הקושי הבירוקרטי, המערכת שלא מותאמת בכלל לצרכים של יוצאים בשאלה.
דן שושן: לציבור החרדי יש מינהלת חרדים בצבא, כל חרדי שרוצה יבוא וכל הדלתות פתוחות בפניו.
דן שושן: אנחנו מגיעים עם אפס ידיעה לגבי מה אנחנו הולכים לעבור בצבא.
דן שושן: למערך הת"ש, מערך העלייה והקליטה, אין שום ידיעה איך הוא "אוכל" אותנו.
דן שושן: חייל שיעלה מקנדה יקבל את כל המעטפת, את המשכורת של חייל בודד, את התמיכה, את השבתות.
דן שושן: זה גם מעבר לצבא.
דן שושן: בואו נצא מהקופסה.
דן שושן: אני יוצא מהצבא – לאן אני הולך עכשיו?
דן שושן: אני רוצה לדבר בהקשר של הדברים האלה.
דן שושן: למה משנת 97' יש לנו גדוד נצח יהודה, גדוד שפועל וקולט חרדים, וב-2020 אנחנו צריכים לדבר על המקום הזה של יוצאים בשאלה בחברה הישראלית?
דן שושן: למה עד עכשיו הדברים האלה לא קרו?
דן שושן: אני אשמח מאוד שתהיה לזה תגובה מצה"ל.
דן שושן: אני רוצה לדבר על מהלך השירות והסיומת, לאחר השירות.
דן שושן: יש לי שיחה שחרותה בי, שיחה שקיימתי עם חייל שלי על הגדר בעזה לפני שנתיים וחצי.
דן שושן: הוא אמר לי: שמע, באמת באתי לתרום, לשרת, מה אני עושה ביום שאחרי?
דן שושן: אין לי 12 שנות לימוד – אני נאבקתי על כך ש-6 חיילים בודדים שלי יתקבלו למחו"ה אלון, בייסיק של כל חייל בצה"ל, אף אחד מהם לא קיבל.
דן שושן: אף אחד מהם לא קיבל.
דן שושן: אני לא מצליח להבין איך זה יתכן שאנחנו מגיעים, תורמים, נלחמים – איבדתי את חבר שלי בעזה – ובסוף, בשורה התחתונה, אנחנו יוצאים מצה"ל ונושאים את עינינו אל ההרים ואין שום מענה, אין שום גורם מוסמך שיכול לבוא ולקחת עלינו אחריות בסיסית?
אלכס קושניר: דן, אנחנו כאן בשביל לתקן את זה.
דן שושן: אני רוצה רק לסיים במילה אחת.
דן שושן: אנחנו לא חייל או שניים שמתגייסים בשנה, אנחנו 1,900 לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, 1,900 חיילים וחיילות בודדים.
דן שושן: דיברתי על חיילים, יש מלא יוצאות שאני בטוח שהסיפור שלהן יותר קשה.
דן שושן: אני ממש מבקש מכם שהוועדה הזו תיקח את הדברים האלה למקומות מעשיים, מקומות פרקטיים, כדי שהדברים האלה והעוולות האלה ישתנו.
אלכס קושניר: דן, בוא תגיד לי מה קרה אחרי הצבא.
דן שושן: חזרתי לפני 7 חודשים מטיול אחרי צבא, טיול של שנה כמעט.
דן שושן: אני כיום סטודנט לממשל ויחסים בין-לאומיים.
דן שושן: אני מתנדב בדוברות העמותה מזה כשנה.
אלכס קושניר: איזו עמותה?
דן שושן: עמותת "תיקון לשינוי".
דן שושן: שליחות מדהימה וסיפוק.
דן שושן: אנחנו שנה כבר מתעסקים בנושא על מנת להגיע לוועדה הזו עם כל הנתונים.
דן שושן: הכול קיים, כל החומר קיים.
אלכס קושניר: הוועדה הוקמה לפני חודש.
דן שושן: הוועדה הוקמה לפני חודש, אנחנו כבר שנה רק אוספים נתונים ועוד לפני השנה הזו אנחנו מנסים לתת איזשהו מענה מצד העמותה, בעיניי הוא צריך להגיע מצה"ל.
דן שושן: כל הכלים קיימים.
דן שושן: מחו"ה אלון זה לא בסיס שהוקם אתמול.
דן שושן: יש את המענה הזו.
דן שושן: חיילים בודדים שעולים מארצות הברית, מצרפת, מקנדה, מקבלים אותו, אין שום סיבה שאנחנו לא נקבל.
דן שושן: תודה רבה לכולם.
אלכס קושניר: שרה קצבורג, בבקשה.
שרה קצבורג: שלום לכולם.
שרה קצבורג: אני שרה קצבורג, מתנדבת בעמותת הלל, רכזת חיילים בודדים ארצית.
שרה קצבורג: לצערי, את הסיפורים שעכשיו שמענו אני חווה יום-יום.
שרה קצבורג: יש לנו הרבה מאוד חיילים וכל אחד עם הסיפור שלו אבל אני רוצה להתייחס נקודתית.
שרה קצבורג: קודם כל, אני מאוד מודה לתת-אלוף ודמני שסיפר לנו על חזון אחרית הימים, באוקטובר דברים הולכים להשתנות.
שרה קצבורג: הלוואי.
שרה קצבורג: I believe it when I see it.
שרה קצבורג: יש לי כמה השגות לגבי אמיר ואחת מהן היא העובדה שרוב היוצאים בשאלה אינם מגיעים אלינו בגיל 16.
שרה קצבורג: הם מגיעים אלינו בגיל 18, אחרי תהליך של צו ראשון שנעשה אי שם כשהם עוד היו בישיבה.
שרה קצבורג: אנחנו לא יודעים אם הם קיבלו פטור על פסיכיאטרי, או בכלל איזשהו פטור, או שהם בכלל בדיחוי.
שרה קצבורג: הילדים האלה עוזבים בשאלה, מבולבלים לגמרי, חושבים שהם יודעים הכול, לא תמיד פונים אלינו לעזרה ומתחילים את התהליך מול הצבא ואז כמובן הם נתקלים בקיר.
שרה קצבורג: אני לא אומרת שזה הצבא כי כאשר אנחנו מדברים על הצבא עצמו, בצורה פרטנית הם מנסים לעזור.
שרה קצבורג: אני אתן לכם דוגמה.
שרה קצבורג: ממש עכשיו חיילת התקשרה אלי בוכייה ממחו"ה אלון, היא 4 ימים בצבא, לא היה לה איפה לגור עד הגיוס אז היא גרה בבית הוריה, ברגע שהיא קיבלה את תאריך הגיוס זרקו אותה מהבית, לא היה לה איפה לגור.
שרה קצבורג: היא הייתה בקשר עם מש"קית ת"ש, מש"קית ת"ש אמרה לה: לא מגיע לך חייל בודד – כי אנחנו ממליצים להתחיל את התהליך של חייל בודד חודש לפני הגיוס, וזה בהמלצת לשכות הגיוס שאני בקשר אתן – מדוע?
שרה קצבורג: משום שאת גרה בבית.
שרה קצבורג: אז איפה היא תתגורר?
שרה קצבורג: אצל אחותה בכפר חב"ד, שוכבת על הרצפה כי אין לה איפה לישון.
שרה קצבורג: אין לה בית, אין לה משפחה, אין לה תמיכה, לא רגשית ולא כלכלית, והיא פונה אלינו לעזרה, כי מה היא יכולה לעשות?
שרה קצבורג: לצבא יש את החוקים שלו.
שרה קצבורג: אתמול שלחתי לוועדה דגשים לחוות דעת של עובדת סוציאלית שכל מש"קית ת"ש מקבלת.
שרה קצבורג: אין שם שום התייחסות למצב של יוצאי בשאלה.
שרה קצבורג: כל ההתייחסות היא לאנשים שיש להם בעיות רווחה כי הם מוגדרים כחיילים בודדים חסרי עורף.
שרה קצבורג: נכון, הם חסרי עורף אבל לא חסרי עורף של אנשי רווחה.
שרה קצבורג: זה דבר ראשון.
שרה קצבורג: יופי, קיבלו סוף-סוף חייל בודד, זה יהיה לזמן מוקצב, אחרי זה הם צריכים לעבור את התהליך שוב פעם.
שרה קצבורג: אני לא מדברת על מקרה אחר שקרה לי, שמש"קיות ת"ש הולכות לביקור בבית החייל, הבית אומר: לא, אנחנו מוכנים שהוא יבוא אלינו הביתה, אין לנו שום נתק אתו.
שרה קצבורג: הם רק לא מספרים שהם מוכנים לקבל אותו חזרה בתנאי שהוא יחזור בתשובה ושהוא לא ישרת בצבא.
שרה קצבורג: זה שני תנאים שהם לא מספרים.
שרה קצבורג: לאומלל הזה כבר השגנו חייל בודד, אבל תבינו שזה מאבק יומיומי על כל הזכויות שלהם.
שרה קצבורג: אחרי זה אנחנו מגיעים לעניין ההשכלה.
שרה קצבורג: עכשיו אני מטפלת בשלושה חיילים, אחד מהם סוף-סוף קיבל בזכות הקשר שלנו עם אנשי השטח.
שרה קצבורג: אני איש שטח שעובדת יום-יום במסירות בשביל לנסות לעזור לאותם חיילים שפונים אלינו אבל יש המון שלא פונים אלינו.
שרה קצבורג: אחד כזה פונה ומבקש השכלה.
שרה קצבורג: יש דבר כזה שנקרא תג"ת, שזה עבור אותם אנשים שלפי ההגדרה לא סיימו 12 שנות לימוד ומגיעה להם השלמה ל-12 שנות לימוד, אבל אין הגדרה לתג"ת של חסרי מקצועות הליבה.
שרה קצבורג: זאת הבעיה.
שרה קצבורג: הם עומדים מול מש"קיות חינוך שאומרות להם: אנחנו לא יכולים לעזור לך כי מוכרות לך 12 שנות לימוד.
שרה קצבורג: אז מה עושים עם זה?
אלכס קושניר: תודה רבה, שרה.
אלכס קושניר: ביני שקד, בבקשה.
ביני שקד: שלום ותודה רבה ליושב-ראש הוועדה, חה"כ אלכס קושניר, שהזמין אותי, ולצוות שלו שעזר לי להגיע היום.
ביני שקד: אני ביני שקד, סטודנט לכלכלה במרכז הבין-תחומי בהרצליה.
ביני שקד: עד לפני כמה שנים הייתי חסיד גור עם חליפה, פאות, מכנסים בגרביים.
ביני שקד: היה לי ממש טוב בחסידות, מאוד נהניתי שם והייתי ממשיך שם, לולא סיבות ציוניות נטו, החלטתי להתגייס לצבא, וגם האמונה בדת.
ביני שקד: רציתי לעשות את השירות הכי משמעותי שיכול להיות, עשיתי מיונים לסיירת מטכ"ל, עברתי אותם והתגייסתי לגדס"ר גולני, שם שירתי כלוחם ומפקד.
ביני שקד: לאחר שלוש שנות שירות, כשהשתחררתי, גיליתי שכל הזכויות שאתן התגייסתי לצבא של בוגר החינוך החרדי נשללו ממני.
ביני שקד: נשארתי בלי כלום.
ביני שקד: בלי יכולת לרכוש השכלה, בלי בגרויות, בלי שום דבר, כאילו יצאתי עכשיו מהישיבה.
ביני שקד: אני ועוד חבר עזבנו ביחד את החסידות והתגייסנו לצבא, הוא לנצח יהודה ואני לגדס"ר גולני.
ביני שקד: הוא קיבל שנת משימה, שזו השנה האחרונה בשירות שהוא משלים בה בגרויות, ואני לא.
ביני שקד: הוא קיבל נחיתה רכה לאזרחות, לאקדמיה, הוא היה יכול מיד אחרי השירות להתחיל תואר ואני לא.
ביני שקד: התחלתי לעשות בגרויות לפני שנה, עשיתי אותן במאמצים מאוד קשים אבל התגברתי על זה, הסתדרתי.
ביני שקד: היום אני מסיים שנה ראשונה בתואר בכלכלה וזה לא פשוט.
ביני שקד: הפוך.
ביני שקד: מי שהיה בציבור החרדי יודע שללמוד כלכלה בלי ידע במתמטיקה זה טירוף, אבל אנחנו מסתדרים.
ביני שקד: אני לא מבקש מהמדינה היום יותר מדי שתעזור לי, שתיתן לי משהו מסוים, אני רוצה את הזכויות שלי, לקבל את הזכויות שיוצא החינוך החרדי מקבל, שלא ייקחו לי, שלא יפריעו לי בדרך, שלא יעמיסו עלינו עוד קשיים.
ביני שקד: זהו.
אלכס קושניר: אני יכול להגיד לך שעשית שתי החלטות בחיים, אחת פחות טובה, השנייה יותר טובה.
אלכס קושניר: זה שהתגייסת לגולני ולא לגבעתי זו החלטה פחות טובה, וזה שהלכת ללמוד כלכלה זו החלטה טובה כי גם אני למדתי כלכלה.
אלכס קושניר: זה באמת מתחבר למה ששרה ודן אמרו, שיש לכם כוח פנימי מנהיגותי מדהים ומי שמפסיד פה זה המדינה והצבא.
ביני שקד: הייתי רוצה בקצרה להתייחס למה שנציג צה"ל אמר.
ביני שקד: התוכנית שלו לעשות 4 חודשים לפני הגיוס – עזבו שזה לא על חשבון הצבא, בלי מעטפת ולמישהו שעזב עכשיו את הבית זה לא רציני – ואז לעצור את הלימודים, ובסוף השירות לעשות עוד 4 חודשים, מי לומד כך?
ביני שקד: אף אחד לא יכול להשלים כך בגרות.
אלכס קושניר: אבישי כהן, בבקשה.
אבישי כהן: שלום רב.
אבישי כהן: אבישי כהן, נציג החרדים הממלכתיים, תנועת התעוררות בירושלים.
אבישי כהן: תנועת החרדים הממלכתיים מעודדת גיוס של בחורי ישיבות שרוצים להתגייס, שרוצים לעבוד, שרוצים ללמוד באקדמיה ואני אקח את זה גם למקום שונה.
אבישי כהן: מועמד לגיוס חרדי שרוצה להתגייס, כמובן אנחנו אחר כבוד שולחים אותו למנהלת הגיוס החרדית, מגייסים אותו או לעורפי, לכל מיני מסלולי שח"ר, או לנצח בקרבי וכו'.
אבישי כהן: אנחנו מוצאים עוד בעיה שלא עלתה כאן.
אבישי כהן: אותו מועמד חרדי שרוצה להגיע למסלול כללי, לא מסלול חרדי – דרך אגב, גם לחרדים שמתגייסים למסלולים החרדיים זה קשה, הזכירו כאן שזה ממש קל, זה מאוד-מאוד קשה – הצבא בעצם חוסם אותו מלקבל את הזכויות שמגיעות לו.
אלכס קושניר: לא הבנתי.
אלכס קושניר: ברגע שהוא עובר למסלול כלל צה"לי הוא מאבד את הזכויות?
אבישי כהן: הוא מאבד את הזכויות של המסלולים החרדיים.
אלכס קושניר: גם אם הוא נשאר חרדי?
אבישי כהן: יפה.
אבישי כהן: את זה אני רוצה להוסיף וזה גם עוול שחשוב מאוד לתקן בהקשר למה שאמרנו.
אבישי כהן: אם הגיע בחור חרדי, עושים לו מיונים, קב"א, דפ"ר, אומרים לו: חביבי, אתה לא עומד בנתונים, אתה הולך למסלולים – שלא ברצונו – של עובד רס"ר, מטבח, נהג, זה השירות שלך.
אבישי כהן: הוא רוצה להתגייס והוא עובר קשיים מאוד-מאוד קשים, גם במשפחה, גם בחברה, גם קשיים אישיים - - -
שלומית אבינח: אתה מדבר שנשאר באורח חיים חרדי.
אבישי כהן: כן.
אבישי כהן: ההפך, אני רוצה להוסיף כאן שגם אם הוא נשאר בחיים החרדיים הוא מקבל ממש חסימה מהבחינה הזו.
אבישי כהן: אני אוסיף עוד יותר ואדהים אתכם, גם בחור חרדי שיש לו ציון קב"א מאוד גבוה – דרך אגב, אני שירתי במודיעין, ב-8200, אחרי שסיימתי ישיבה קטנה וגבוהה, ברוך-השם השתלבתי במסלולים החרדיים של הצבא.
אבישי כהן: הבחורים שאני מזהה ומטפל בהם היום יש להם ציונים מאוד-מאוד גבוהים ולא מקבלים אותם.
אבישי כהן: התשובה שהם מקבלים היא: אני לא יכול לשלוח לך את השאלון למדידה, לסינון, כי אתה מגיע מהציבור החרדי.
אלכס קושניר: זו התשובה הרשמית של צה"ל?
אבישי כהן: זו התשובה שאני יודע.
אבישי כהן: הנה, נמצא אתנו כאן רפאל, תשמעו אותו עוד מעט, משכמו ומעלה, עם נתונים מאוד גבוהים והוא לא יכול להתגייס למקום שהוא רוצה.
אבישי כהן: זה כמו שאני אשאל בחור חילוני אם הוא רוצה להתגייס למשל לגולני או גבעתי, למה?
אבישי כהן: או: לא, אני אתן לך להיכנס למקום אחר לא על סמך נתונים, על סמך זה שזה מה שאנחנו רואים מול העיניים.
אבישי כהן: צריך לשנות את זה.
אלכס קושניר: אתה מוסיף לנו פה נקודה נוספת שלא דיברנו עליה.
אבישי כהן: נכון.
אבישי כהן: זו נקודה מאוד בעייתית.
אבישי כהן: אני אספר עוד סיפור קצר.
אבישי כהן: הייתה לי שיחה עם רבנית ירושלמית שאמרה לי: הבן שלי רוצה להתגייס – היא חרדית וזה בסדר גמור, היא מקבלת הכול – בגלל הקב"א וכו', אין לו מה להתגייס, רוצים לשים אותו נהג והוא רוצה להיות קרבי.
אבישי כהן: הוא פשוט לא רוצה להגיע למסלולים החרדים שנותנים מאלף ואחת סיבות, לא משנה כרגע הסיבות, אם הן על מה שאנחנו יושבים כאן או סיבות אישיות.
אלכס קושניר: והוא מוכן להתמודד עם כל הקשיים שלו מבחינת אורח חיים בכלל צה"ל?
אבישי כהן: בחור בן 18 חושב שהוא יודע כבר להחליט לבד באיזו דרך הוא בוחר לעצמו, וגם אם יש לו תמיכה מהמשפחה וגם אם אין לו, וגם אם יזרקו מהבית, אני מאמין שצריך לדעת לכבד אותם, לקבל אותם ולתת להם את המענה הדרוש.
אבישי כהן: החבר'ה האלה לא למדו, אין להם בגרויות ואנחנו מנציחים את המצב, גם במקרים של חוזרים בשאלה וגם במקרים של בחור חרדי שרוצה ללכת למסלול רגיל.
אבישי כהן: שמעתי כאן את נציג צה"ל, אמיר, אני רואה את המקרים שמגיעים לשולחני – זה מקרים הזויים, אין שום התייחסות.
אבישי כהן: בצבא לא יודעים לסנן בחור שמגיע.
אבישי כהן: אתה חרדי או לא חרדי, זה לא מעניין פשוט.
אבישי כהן: אין איזו דרך מוסדרת להציל את המצב הזה.
אבישי כהן: אנחנו מקווים שזה יקרה.
אלכס קושניר: איתן קגן, בבקשה, בקצרה.
איתן אהרון קגן: הייתי חייל בודד.
איתן אהרון קגן: האמת שהיו לי שני דברים להגיד אבל אני אדבר על הדבר שאני מרגיש שהוא יותר חשוב.
איתן אהרון קגן: כשהגעתי לצה"ל הייתי חוזר בשאלה טרי וכן היה לי קשר עם המשפחה – עד היום יש לי קשר עם המשפחה וזה חשוב – אבל גם אם היה לי קשר עם המשפחה, לא הייתה לי תמיכה מהם על כך שאני הולך לצבא, לא הייתה תמיכה מהשכונה בכלל.
איתן אהרון קגן: גם לא הייתי דתי אז כבר לא גרתי בבית, כי עד כמה שהם כן יכבדו יש גבול מסוים.
איתן אהרון קגן: הם חרדים בסופו של דבר ואני לא יכול לחלל שבת בבית, זה לא נעים, יש את התחושות הלא נעימות האלה והכול.
איתן אהרון קגן: בשביל לקבל מעמד של חייל בודד, בשביל שבאמת יהיה לי מספיק כסף לאכול, בשביל שיהיה לי מקום לישון, הייתי צריך לשקר על כך שאין לי אתם בכלל קשר.
איתן אהרון קגן: זה לא אמור להיות כי באמת הייתי בודד.
איתן אהרון קגן: בכל עניין הגיוס שלי לצה"ל אני התעסקתי, לא הייתה לי תמיכה כלכלית.
איתן אהרון קגן: אני זוכר שכשהתגייסתי וחזרתי בשאלה כל השכונה דיברה על זה, אז פשוט לא היה לי נעים לבוא לשכונה.
איתן אהרון קגן: גם אם היה לי בית שאמרו לי בו: אתה יכול לבוא אם תכבד, אם תחבש כיפה והכול – שזה בסדר, אין לי בעיה לעשות את זה – לגור שם זה דבר אחר לגמרי.
איתן אהרון קגן: צריך להבין שרק בגלל שבחור כן יכול לבוא לבית שלו, זה לא אומר שהוא לא בודד; זה לא אומר שאם הוא מתגייס לצה"ל והוא שונה מכול המשפחה שלו, אין לו יכולת לבוא ולהגיד: התגייסתי לצה"ל, אבא, אימא, אני צריך קצת כסף.
איתן אהרון קגן: אתה תסתדר לבד.
איתן אהרון קגן: אתה עשית את ההחלטה שלך.
איתן אהרון קגן: אם אני לא יכול להיות בודד בלי לשקר על כך שאין לי קשר עם ההורים זה מסובך.
איתן אהרון קגן: אז באתי הביתה פעם בחצי שנה וזה נודע למפקדים שלי, אז זהו?
איתן אהרון קגן: אתה מאבד מעמד חייל בודד?
איתן אהרון קגן: אתה נכנס לכלא על זה ששיקרת?
איתן אהרון קגן: זה לא בסדר.
אלכס קושניר: הנקודה ברורה, תודה.
אלכס קושניר: רפאל, בבקשה.
רפאל איטח: אני רפאל איטח, בן 20, מועמד לשירות ביטחון.
רפאל איטח: יצאתי בשאלה לפני שנה וחצי כמעט.
רפאל איטח: השלמתי את כל הבגרויות שלי לבד בשנה וחצי האלה.
רפאל איטח: אני מתעסק בהפקות אירועים, עכשיו זה טיפה השתבש.
רפאל איטח: ניגשתי לצבא לפני חצי שנה, ביטלתי את מעמד בן ישיבה שלי.
רפאל איטח: זה עוד לא ברור היה ברור האם אני כן אצא, האם אני אשאר בהחלטה שלי.
רפאל איטח: ברגע שיצאתי בשאלה ביטלתי את מעמד בן ישיבה, לפני 6 חודשים, ואז התחילה סחבת מאוד-מאוד ארוכה של כל מיני תירוצים למיניהם.