GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד ביטן: עבודות זה בסדר גמור, אבל אי אפשר לתת תואר על עבודות.
רונן פוקסמן: לא תואר.
רונן פוקסמן: היום משרד הבריאות בחלק מהמקצועות דורש תצהיר חתום על ידי עורך דין שאף לא שעה אחת מלימודיך נעשתה בצורה מקוונת.
רונן פוקסמן: ברור שכל התואר און ליין, זה לא מקובל, אבל אם יש אלמנטים מסוימים בחלק התיאורטי שאדם ישב בהרצאה ונבחן עליה, אני חושב שיש מקום לבחון את זה.
רונן פוקסמן: הנושא השני הוא נושא הדוקטורטים.
רונן פוקסמן: יושבת לידי דוקטור עדי גידלי ויש שכאן שלט של דוקטור אילה אליהו.
רונן פוקסמן: זה לא אותו דוקטור ופה מתחילה הבעיה.
רונן פוקסמן: אנחנו בישראל קוראים לכל דוקטור ולכן כשמישהו בא ואומר שיש לו תואר דוקטורט, אומרים לו, רגע, מה זה הדבר הזה?
רונן פוקסמן: זה לא קיים כן בכלל ומיד פוסלים.
רונן פוקסמן: בארצות הברית ובמדינות אחרות, בעיקר נקרא להן מדינות מערביות, התואר קיים.
רונן פוקסמן: מדובר על תואר שהוא תואר שלישי, פרקטי ולא עיוני.
רונן פוקסמן: אם ה-PHD נחשב כתואר אקדמי עיוני, ה-DPT או במקרה של עדי שהיא דוקטור לפיזיותרפיה, יש לה דוקטורט בפיזיותרפיה וכל המסמכים קיימים.
דוד ביטן: באיזו מדינה?
עדי גדלי: ארצות הברית.
רונן פוקסמן: אני מבקש שעדי תספר את הסיפור שלה.
דוד ביטן: למדת במכללה שלוש שנים?
דוד ביטן: ספרי על התהליך.
עדי גדלי: קודם כל, תודה לכולם.
עדי גדלי: אני קצת מתרגשת.
עדי גדלי: סיימתי תואר ראשון בארצות הברית.
דוד ביטן: במכללה.
עדי גדלי: זה תואר ראשון בישיבה יוניברסיטי.
יואל רזבוזוב: תואר ראשון בפיזיותרפיה?
דוד ביטן: כללי.
דוד ביטן: שם זה כללי ואחר כך אתה מתחיל.
עדי גדלי: אם זה בסדר, אני אסביר את כל התהליך.
עדי גדלי: בארצות הברית זה תואר של בוגר.
עדי גדלי: זה הרבה קורסים בכל מיני תחומים ואז אתה כאילו עושה קורסים יותר ממוקדים כדי להתקבל לתואר שני או שלישי.
עדי גדלי: פיזיותרפיה זה כבר לא תואר ראשון בארצות הברית הרבה שנים.
עדי גדלי: אני סיימתי תואר ראשון שזה לימודים של ארבע שנים בארצות הברית, בישיבה יוניברסיטי, ואז הלכתי לעשות דוקטורט.
עדי גדלי: סיימתי עוד תואר ראשון בלימודי הבריאות ודוקטורט בפיזיותרפיה.
דוד ביטן: כמה שנים למדת כדי להוציא את התואר?
עדי גדלי: שבע וחצי שנים.
דוד ביטן: אני לא מבין מה הם רוצים.
דוד ביטן: יש לה שני תארים ראשונים.
עדי גדלי: יש לי שני תארים ראשונים פלוס דוקטורט.
עדי גדלי: אלה שני דברים שונים.
יואל רזבוזוב: כמה זמן למדת לפיזיותרפיה עצמה?
עדי גדלי: זה עוד ארבע שנים.
יואל רזבוזוב: בארץ זה ארבע שנים, רק לימודי פיזיותרפיה.
עדי גדלי: נכון.
דוד ביטן: אבל זה לא דוקטור.
דוד ביטן: אתה לומד ומקבל תואר ראשון או שני.
רונן פוקסמן: תואר ראשון.
עדי גדלי: סיימתי את הדוקטורט ב-2009.
עדי גדלי: בארצות הברית אתה יכול לעשות מסלול של PHD, שזה יותר תיאורטי ורונן דיבר על זה, או אתה יכול להיות בדברים כמו פסיכולוגיה, פיזיותרפיה, חינוך.
רונן פוקסמן: אופטומטריה, קלינאות תקשורת.
עדי גדלי: כדי לעבוד בתחום עם היכולת המעשית, אתה צריך לעשות את התואר של לימודי בריאות.
עדי גדלי: זה לא אותו דבר כמו תואר שני.
עדי גדלי: אני שומעת שהרבה אנשים אומרים שזה אותו דבר.
עדי גדלי: בארצות הברית עד לפני כמה שנים היה גם תואר שני.
עדי גדלי: הם החליטו שהתואר השני הוא לא מספיק טוב והם החליטו שהם חייבים ללכת לכיוון של דוקטורט ולהרשות לאנשים לעבוד בפיזיותרפיה בארצות הברית כשהם ברמה של דוקטורט בגלל שהוסיפו ללימודים שכבר היו.
עדי גדלי: כל הוויכוח שיש בארץ – ואני שומעת הרבה פעמים שאומרים לפי השעות והתוכן – הלימודים עצמם הם מאוד מאוד שונים.
עדי גדלי: תואר ראשון התקדם לתואר שני ועכשיו, ממש לפני כמה שנים, קידמו את זה לתואר שלישי.
עדי גדלי: בנוסף לזה, אנשים שהיה להם תואר שני, עכשיו הם משלימים את הלימודים שלהם עדי לעשות תואר שלישי.
עדי גדלי: זה דוקטורט לכל דבר.
דוד ביטן: בארץ?
עדי גדלי: לא.
עדי גדלי: בארצות הברית.
רונן פוקסמן: אין בארץ.
עדי גדלי: אני עליתי ב-2013, עולה חדשה, בקושי דיברתי עברית, אני מגיעה למשרד החינוך, אני נותנת להם את כל התארים שלי מארצות הברית, עבדתי שם בבית חולים שיקומי ידוע, זה בית ספר ממקום ידוע.
דוד ביטן: לא למדת בקריית אונו בישראל?
עדי גדלי: לא, אבל לימדתי סטודנטים משם.
רונן פוקסמן: חשוב להגיד שהוא הייתה דוקטור, היא הנחתה סטודנטים, היא ערכה מחקרים, היא הובילה הליכים טיפוליים.
עדי גדלי: לכל דבר.
עדי גדלי: אני עשיתי מחקרים.
עדי גדלי: עליתיב-2013.
עדי גדלי: הייתי אחראית נפגעי ראש מורכבים בתל השומר, בשיבא.
עדי גדלי: אני עובדת עם משרד הביטחון, אני מרצה, אני מעבירה קורסים, אני עושה ייעוץ לפגיעות ראש.
דוד ביטן: כאן בארץ?
עדי גדלי: כן.
דוד ביטן: במה הם מכירים לך, רק בתואר ראשון?
עדי גדלי: זהו.
עדי גדלי: כשאני הגעתי הכירו לי בתואר השני.
עדי גדלי: שאלתי למה לא תואר שלישי.
עדי גדלי: עשו בירורים ומאז משלמים לי כמו תואר ראשון בגלל שבמשרד האוצר יש סעיף שאומר שאם התואר השני שלך והתואר הראשון שלך לא באותו תחום, מורידים אותך מתואר שני לתואר ראשון.
רונן פוקסמן: הנחתי לידך את המסמך, יושב ראש הוועדה.
רונן פוקסמן: יש ועדה בין-מוסדית במשרד האוצר למשרד הבריאות.
רונן פוקסמן: מסמך טבלה.
דוד ביטן: זה לגבי התשלומים במוסדות ציבור.
דוד ביטן: מישהו מונע ממך לעבוד כדוקטור במקום שהוא לא בית חולים?
שלומית אבינח: לא במקום ציבורי.
עדי גדלי: משלמים לי כתואר ראשון.
דוד ביטן: בית חולים זה מקום ציבורי, אז האוצר נותן לך לפי תואר ראשון.
דוד ביטן: אם את מקימה קליניקה פרטית, את יכולה לקרוא לעצמך דוקטור.
עדי גדלי: אני קוראת לעצמי דוקטור כי אני דוקטור אבל התואר הוא מאוד שונה ממה שקורה.
עדי גדלי: במקום ציבורי, ברגע שאתה מדבר על שכר, שכר למרצים.
דוד ביטן: זה לפי תואר ראשון.
רונן פוקסמן: אין את המקבילה הישראלית.
דוד ביטן: שכר מרצים, זה לא מחויב.
דוד ביטן: שכר מרצים, את מקבלת מה שאת רוצה.
עדי גדלי: הם צריכים להכיר במה שמכירים בבית חולים וזה תואר ראשון.
יואל רזבוזוב: את מוכרת כפיזיותרפיסטית.
עדי גדלי: אין לי בעיה עם זה.
עדי גדלי: אני מוכרת.
עדי גדלי: בארץ אני עשיתי את המבחן.
דוד ביטן: בפיזיותרפיה, בישראל אתה לא מקבל תואר.
דוד ביטן: לימודים ארבע שנים ואתה מקבל תעודה.
רונן פוקסמן: זה תואר.
רונן פוקסמן: תואר ראשון ואז רישיון.
רונן פוקסמן: צריך רישיון לפיזיותרפיה.
רונן פוקסמן: אני פניתי למשרד הבריאות, למשרד האוצר ולמשרד החינוך והתשובה שקיבלתי היא כזאת.
שלומית אבינח: נציגי הוועדה ב-זום.
רונן פוקסמן: אני אומר בקצרה.
רונן פוקסמן: יש לה שלושה תארים.
רונן פוקסמן: מבחינתם יש לה שני תארים שהם רלוונטיים לפיזיותרפיה, השני והשלישי או התואר הראשון, השני והשלישי אבל התואר השלישי הזה לא קיים בישראל.
רונן פוקסמן: בישראל יש BA, MA ו-PHD.
רונן פוקסמן: אין DPT.
רונן פוקסמן: ה-DPT הוא רק מדגם מייצג אבל יש לנו כאן ב-זום
דוד ביטן: מה אומר התואר הזה?
רונן פוקסמן: דוקטורט אוף פיזיקל תרפי.
רונן פוקסמן: יש לנו כאן 50 – במהלך סוף השבוע עדי ואני חיפשנו בפייסבוק – בעלי תואר DPT שנמצאים כרגע בישראל ואני לא יודע היכן כולם עובדים.
רונן פוקסמן: אם הם עובדים במגזר הציבורי, כולם מקבלים את אותה משכורת.
דוד ביטן: אבל מכירים בזה שאת דוקטור.
דוד ביטן: לא לעניין המשכורת.
עדי גדלי: לאיזה עוד עניין יש?
עדי גדלי: מבחינת הקולגות שלי, הם מכירים אבל ביום יום הדבר היחיד – סליחה שזה באמת משנה – זאת המשכורת ולא רק מבחינת הכסף כי מישהו שעולה לארץ ועובד מאוד מאוד קשה.
דוד ביטן: לא הגיע הדוקטור ממשרד הבריאות?
שלומית אבינח: הוא היה בדיון הראשון.
שלומית אבינח: פרופסור יציב עכשיו כאן.
עדי גדלי: מעבר לעניין של הסכום, עולה חדש שמגיע ובונה את כל החיים שלו מחדש כאן, אחד הדברים הבסיסיים שיש לך כשאתה עולה, זה לפחות התואר שלך, זה לפחות עם מה באת, ואת זה מורידים מאתנו.
עדי גדלי: אנחנו הרווחנו את זה שם.
עדי גדלי: אין סיבה שיורידו את זה.
עדי גדלי: זאת כרגע הבעיה.
עדי גדלי: אם רוצים להתחיל לעשות דיון אם PHD ו-DPT אותו הדבר או לא אותו הדבר, זה בסדר, אבל אי אפשר להחליט שמורידים את זה לתואר שני בגלל שבארץ אין את המסלול הזה.
עדי גדלי: זה בא ממדינות מוכרות שם אנשים מוכשרים.
דוד ביטן: באיזה בית חולים את עובדת?
עדי גדלי: אני עובדת בשיבא.
עדי גדלי: בתל השומר.
דוד ביטן: בשיבא מתייחסים אליך כדוקטור, נכון?
דוד ביטן: איך מתייחסים אליך הרופאים האחרים?
עדי גדלי: זאת שיחה על איך מתייחסים לפיזיותרפיסטים.
עדי גדלי: זכיתי להכיר אנשים מקסימים.
דוד ביטן: הם מתייחסים אליך כאל דוקטור לכל דבר ועניין.
דוד ביטן: אם מחר את מחליטה לעשות שביתה, סתם דוגמה, כולכם מחליטים, במה זה משפיע?
דוד ביטן: יראו שצריכים אתכם או לא יראו?
עדי גדלי: את הפיזיותרפיסטים עם הדוקטורט?
דוד ביטן: את כל הדוקטורנטים.
עדי גדלי: רוב האנשים שאני מכירה עם דוקטורט שעלו לארץ, לא עובדים במערכת הציבורית.
דוד ביטן: יש לכם איגוד מקצועי?
עדי גדלי: לפיזיותרפיסטים?
דוד ביטן: לכל הדוקטורנטים האלה.
דוד ביטן: ה-50 אנשים.
רונן פוקסמן: לא איגוד.
רונן פוקסמן: מי שבוחר להיות חבר באיגוד הפיזיותרפיסטים בישראל.
שלומית אבינח: אלי גבאי, יושב ראש איגוד הפיזיותרפים ב-זום.
דוד ביטן: למה אתם לא עושים איגוד מקצועי כזה?
דוד ביטן: הרי כל המלחמה היא עם משרד האוצר ומשרד הבריאות, לגבי המשכורות שלכם.
דוד ביטן: למה אתם לא עושים איגוד מקצועי?
רונן פוקסמן: אני אשמח אם נוכל להעלות את עורך דין מאיר בוחניק.
רונן פוקסמן: נפגשנו עם משרד האוצר.
עדי גדלי: אני אקח צעד אחורה.
עדי גדלי: אני חושבת שקודם כל מבחינת האנשים, רק בסוף השבוע הזה יצא לנו להבין את המסרים, הרבה מהם עלו רק בשנתיים האחרונות.
דוד ביטן: אם האיגוד המקצועי לא מייצג אתכם כמו שצריך, יכול להיות שאתם לא צריכים להיות אצלו.
דוד ביטן: אני לא צוחק.
דוד ביטן: אני מדבר ברצינות.
רונן פוקסמן: איגוד מקצועי זה משהו שלדעתי יהיה קשה לעולים חדשים.
רונן פוקסמן: אני מחשיב את עדי ותיקה ואתם גם שומעים את העברית שלה ושומעים שכמעט ואין לה מבטא אבל רק בקיץ הזה פנו אלי לדעתי קרוב ל-15 בעלי תואר DPT שרוצים לעלות.
רונן פוקסמן: יהיה להם קשה מאוד ישר להקים איגוד מקצועי וללכת להילחם.
דוד ביטן: אני רק אומר שהאיגוד לא נלחם עבורם.
דוד ביטן: או שהוא יילחם או שימצאו איגוד אחר.
עדי גדלי: הבעיה היא שברגע שלא מכירים בך, אתה נלחם נגד מי?
עדי גדלי: כשדאתה מגיע לארץ, לא רק שאין לך את השפה אלא אין לך את התרבות ואת ההבנה של מה שקורה כאן.
עדי גדלי: מבחינה ממשלתית לא מכירים ולא מעריכים את התעודה שלך, עד שאתה בכלל מגיע להישגים האלה.
דוד ביטן: כמה אתם במספרים?
שלומית אבינח: היא אמרה 50.
דוד ביטן: 50 עם תארים.
דוד ביטן: כמה אנשים אתם?
רונן פוקסמן: קשה לדעת.
רונן פוקסמן: אני מצאתי קרוב ל-60.
רונן פוקסמן: כמו שהיא אמרה, כל הפיזיותרפיסטים שיעלו מעכשיו והלאה, הם יהיו רק בעלי דוקטורט כי בארצות הברית אין יותר משהו מתחת לזה.
רונן פוקסמן: לומדים תואר ראשון, כמי שעדי הסבירה, ואז האופציה הבאה לפיזיותרפיסט, היא להיות דוקטורט לפיזיותרפיה.
רונן פוקסמן: אין פחות.
דוד ביטן: אבל אתה אומר שדבישראל לא מכירים בזה.
רונן פוקסמן: נכון, אבל הם באים.
דוד ביטן: מכל הסיפור, אלה 60 אנשים?
רונן פוקסמן: כרגע 60.
עדי גדלי: בפיזיותרפיה.
דוד ביטן: אני מדבר על כל הסוגים.
דוד ביטן: כמה אתם?
רונן פוקסמן: מאות, אם לא אלפים.
רונן פוקסמן: אנחנו מדברים על פסיכולוגיה, אבל אי אפשר לעשות איגוד של דוקטורטים לפסיכולוגיה שישב ביחד עם הדוקטורטים לפיזיותרפיה.
דוד ביטן: אם לא תעשו איגוד, לא תקבלו שום הכרה ממשרד ממשלתי.
דוד ביטן: הם מבינים רק כוח.
דוד ביטן: אתה רואה, עכשיו הרופאים הודיעו על משהו, ישר מסתדרים אתם.
דוד ביטן: העובדים הסוציאליים, ישר מסתדרים אתם.
רונן פוקסמן: אנחנו מנסים קודם בדרך המלך.
דוד ביטן: לצערי, כשהולכים בטוב לא מסתדרים בישראל.
דוד ביטן: מי אחראי בהסתדרות עליהם?
דוד ביטן: תבררי מי הגוף המקצועי שמטפל בהם ותזמיני אותו לכאן.
שלומית אבינח: אני אבדוק אבל יש את הוועדה של האוצר ומשרד הבריאות.
דוד ביטן: אם יש ועדה, למה לא פותרים להם את הבעיה?
שלומית אבינח: תשמע אותם.
דוד ביטן: את לא מבינה על מה אני מדבר?
שלומית אבינח: הבנתי.
דוד ביטן: לא פותרים להם את הבעיה כי זה עניין תקציבי.
דוד ביטן: אלה לא הרבה אנשים.
דוד ביטן: אני לא מבין את הממשלה הזאת.
דוד ביטן: זה לא הרבה כסף.
דוד ביטן: מה ההבדל במשכורת?
דוד ביטן: מה תהיה התוספת למשכורת שלך?
דוד ביטן: אף פעם לא ביררת?
עדי גדלי: אני עוד לא הבנתי כמה אני מרוויחה.
עדי גדלי: הכסף הוא ממש משני כאן.
עדי גדלי: אנחנו מדברים על כמה אגורות.
עדי גדלי: גם כך הפיזיותרפיסטים לא מרוויחים הרבה.
דוד ביטן: אז מה התוספת?
רונן פוקסמן: הכבוד, הערכה עצמית.
רונן פוקסמן: אנחנו מדברים על כמה מאות שקלים בחודש.
דוד ביטן: אני לא מקבל את זה.
דוד ביטן: הבעיה כאן היא המשכורת.
דוד ביטן: כבוד דווקא נותנים לה.
דוד ביטן: ביררתי אתה.
דוד ביטן: הרופאיםך בשיבא מתייחסים אליה יפה.
רונן פוקסמן: אבל זה נקודתי.
דוד ביטן: תאמין לי, לא סתם אני שואל את השאלות.
דוד ביטן: כבוד נותנים לה, הרופאים מתייחסים אליה כאל דוקטורט.
דוד ביטן: הבעיה היא המשכורת ולא הכבוד.
דוד ביטן: בוא נדבר תכל'ס.
דוד ביטן: מה ההבדלים?
דוד ביטן: את יכולה לברר ולהגיד לנו?
דוד ביטן: בואו נראה מה הבעיה.
דוד ביטן: אולי הבעיה היא לא כזאת דרסטית.
דוד ביטן: אם נגיד יש 2,000 אנשים בכל הארץ, התוספת היא תוספת שולית מבחינת תקציב משרד הבריאות.
דוד ביטן: זה כלום.
רונן פוקסמן: אני חושב שזה קצת יותר מזה כי אם אנחנו מדברים על כל העובדים בתחום הבריאות בעלי תואר דוקטורט.
דוד ביטן: פיזיותרפיסט מוכר בישראל.
רונן פוקסמן: אבל גם קלינאי תקשורת.
דוד ביטן: כל המקצועות הפרה-רפואיים מוכרים ישראל.
דוד ביטן: אנחנו מדברים על אלה שיש להם תואר דוקטורט כי התואר דוקטור שלהם לא מוכר לעניין המשכורת.
רונן פוקסמן: אבל יש לנו את זה בפסיכולוגיה, בקלינאות תקשורת, בריפוי בעיסוק, אופטומטריה.
דוד ביטן: אופטומטריסט בישראל, זה רק פרטי.
רונן פוקסמן: דוקטורט באופטומטריה בארצות הברית מטפל במחלות עיניים.
רונן פוקסמן: הוא מיני אופטומולוג.
דוד ביטן: הוא לא רופא עיניים.
דוד ביטן: יש מקצועות שבאמת הם בעייתיים אבל בארצות הברית זה שונה.
דוד ביטן: אופטומטריסט יותר עובד בפרטי.
דוד ביטן: אני לא פותר את כל הבעיות של כל המקצועות.
דוד ביטן: יש מקצועות כמו פסיכולוגיה, פיזיותרפיה, מקצועות מוכרים במדינת ישראל והם יכולים לעבוד כך שלעולים אין בעיה לעבוד אלא יש להם בעיה שהתארים שלהם לא מוכרים לצורך הכנסה.
שלומית אבינח: יש לנו את נציגת ההסתדרות ב-זום.
דוד ביטן: שיסבירו לנו למה הם לא עוזרים להם.
דוד ביטן: בגלל שהם לא אנשים רבים?
רונן פוקסמן: שלומית, אני ממש מבקש שעורך דין מאיר בוחניק ידבר.
דוד ביטן: מה התפקיד שלו בכוח?
רונן פוקסמן: הוא סייע לנו במאבק מול משרד האוצר.
רונן פוקסמן: ישבנו בישיבה עם סגן הממונה על המשכורות.
רונן פוקסמן: אגב, הוא כתב את המסמך לגבי האחיות.
שלומית אבינח: יש לנו את הודיה שקד מההסתדרות.
דוד ביטן: תגידי לי למה אתם לא עוזרים להם.
הודיה שקד: נעים מאוד.
הודיה שקד: הודיה שקד, אני מנהלת את מחוז דרום בהסתדרות המח"ר.
הודיה שקד: הסתדרות המח"ר כוללת בתוכה את כל העובדים האקדמאיים ברשויות מקומיות, עובדי מדינה וכולי.
הודיה שקד: לשאלתך, לגבי ההטבות.
הודיה שקד: הייתי שמחה לדעת מספרית על כמה עובדים אנחנו מדברים כי זו בעיה לא רק ספציפית של הפיזיותרפיסטים אלא יש עוד מקצועות שהם לא מוכרים.
הודיה שקד: לגבי ההטבות, שאלת מבחינת כסף, איך זה בא לידי ביטוי ברמה הכספית.
הודיה שקד: יש הטבות לבעלי תואר שני ואלה שלוש הטבות עיקריות שמן הסתם משפיעות על השכר.
הודיה שקד: האחת, נושא של ותק מואץ כאשר עובד שהוא בעל תואר שני, על כל שנת עבודה שלו הוא מקבל ותק של שנה וחצי.
הודיה שקד: השנייה, שהייה בין דרגה כמחצית מהזמן כך שאם עובד במגזר הציבורי מחכה בין דרגה לדרגה שלוש שנים, עובד בעל תואר שני מחכה שנה וחצי כך שזה מוסיף לבסיס שלו.
הודיה שקד: ההטבה השלישית היא נושא של דרגה אישית.
הודיה שקד: העובד מגיע לדרגה המקסימלית שלו ולוותק המקסימלי שלו, כאן הוותק מתקצר לו כי הוא לא מחכה ל-40 שנות ותק אלא זה יוצא פחות מהזמן.
הודיה שקד: הוא בעצם זכאי לדרגה אחת נוספת.
הודיה שקד: אלה ההטבות העיקריות.
דוד ביטן: את מדברת אתנו בדרגות כאילו שאנחנו מבינים בזה.
דוד ביטן: כמה כסף כל דבר שווה?
הודיה שקד: זה תלוי.
הודיה שקד: יש טבלת שכר מאוד מפורטת.
הודיה שקד: אפשר לעשות גוגל ולהציג אותה לוועדה.
דוד ביטן: אתם יכולים להגיד לי למה ההסתדרות לא עוזרת להם?
דוד ביטן: את זה שאלתי בהתחלה ולא ענית לי.
דוד ביטן: למה אתם לא נלחמים עבורם?
דוד ביטן: נכון, אלה לא הרבה אנשים אבל תילחמו עבורם.
רונן פוקסמן: אני חושב שמספר האנשים הוא לא רלוונטי.
רונן פוקסמן: זה דיון עקרוני.
רונן פוקסמן: זה משהו שמגיע להם בזכות ולא בחסד, גם אם היה אחד.
דוד ביטן: המספר מאוד מאוד חשוב.
דוד ביטן: אם היו ארבעה אנשים, גם אנחנו לא היינו מטפלים בזה.
דוד ביטן: המספר חשוב אבל זה לא משנה, למה אתם לא עוזרים להם?
הודיה שקד: נחשפתי לבעיה הספציפית של הפיזיותרפיסטים בוועדה הנוכחית הזאת.
הודיה שקד: אני אשמח להיכנס לנושא ולפעול מול הגורמים הרלוונטיים, ליצור קשר עם הנוכחים כאן, עם דוקטור עדי גידלי.
הודיה שקד: אני כן אשמח לקדם את הנושא הזה וכן לעזור.
הודיה שקד: כמו שאמרת, זו בעיה רוחבית ויש לנו הרבה עובדים אקדמאים שמגיעים ממקומות שונים בעולם והתארים השניים שלהם לא מוכרים, ואם הם מוכרים, ברמת הפרוצדורה, היא מאוד מאוד ארוכה ומסורבלת.
דוד ביטן: אז איפה העזרה שלכם?
דוד ביטן: אם היה מדובר כאן בעובדי רשויות מקומיות הייתם עושים שביתה כללית ופותרים את הבעיה.
דוד ביטן: כאן מדובר בקבוצה מאוד קטנה שממש צריכה את העזרה שלכם.
דוד ביטן: אל תעזבו אותם לאנחות.
דוד ביטן: תפתרו להם את הבעיה.
דוד ביטן: אתם יכולים ללחוץ על משרדי הממשלה, על משרד האוצר ולפתור להם את הבעיה.
דוד ביטן: כשאתם עושים עכשיו הסכם קיבוצי, תכניסו גם אותם.
דוד ביטן: זה על הדרך.
דוד ביטן: ייתנו לכם את זה כי אתם פותרים בעיות יותר גדולות.
דוד ביטן: יכולתם לפתור את הבעיה הזאת מזמן.
דוד ביטן: עכשיו יש הסכם קיבוצי, הסכם שכר, אחרי שעשיתם שביתה.
הודיה שקד: אתה יודע שהסכמי שכר כרגע לא ייפתחו בזמן הקרוב.
הודיה שקד: גם את זה צריך לשים על השולחן.
הודיה שקד: לנסות להתייחס לזה, אני לוקחת.
דוד ביטן: הנושא בידכם.
דוד ביטן: אתם יכולים לפתור את הבעיה הזאת אבל אתם לא עושים כלום עבורם.
דוד ביטן: כך זה נראה.
דוד ביטן: את לא יכולה להגיד לי שזה אחרת.
דוד ביטן: תראי לי איזה מלחמה עשיתם עבורם.
דוד ביטן: יש לך משהו להגיד?
דוד ביטן: איזו מלחמה עשיתם מול משרדי הממשלה לתת להם מה שמגיע להם.
דוד ביטן: אין מלחמה כי הם קטנים והם לא בראש שלכם.
דוד ביטן: זה לא התפקיד רק שלנו.
דוד ביטן: לא כל דבר צריך להגיע לכאן.
דוד ביטן: קחי את הביקורת הזאת כביקורת בונה.
הודיה שקד: לוקחת.
הודיה שקד: לגמרי.
שלומית אבינח: אתה רוצה לשמוע את יו"ר האיגוד?
דוד ביטן: נשמע את יו"ר האיגוד.
דוד ביטן: של הפיזיותרפיסטים?
דוד ביטן: אבל אלה לא הפיזיותרפיסטים.
דוד ביטן: אלה 50 סוגי מקצועות.
דוד ביטן: נשמע מה הוא עושה עבורם.
דוד ביטן: מעניין אותי לדעת.
אלי גבאי: שלום לכולם.
אלי גבאי: אני יושב כאן כבר חצי שעה וקצת מתקשה לשמוע את הדיון הזה מכיוון שאם הייתם מתחילים דווקא אתי, הייתי מסביר בדיוק איפה הבעיה ומה ההסתדרות עשתה.
אלי גבאי: אני יושב ראש ארגון מקצועות הבריאות, מאגד את הפיזיותרפיסטים, את המרפאות בעיסוק וקלינאיות תקשורת והתזונאיות.
דוד ביטן: בוא תגיד לנו מה עשית.
אלי גבאי: אני אגיד לך מה עשיתי.
אלי גבאי: במשך ארבע השנים האחרונות מנהל מאבק מול האוצר כדי להכיר לאותם פיזיותרפיסטים בעלי תואר DPTבתואר שלהם לצורכי שכר.
אלי גבאי: לשמחתי הצלחתי להכיר בזה למספר אנשים ויש כמה דוגמאות בארץ שכן הוכרו.
אלי גבאי: בא משרד האוצר, לגבי הבחורה שהתייצבה היום בדיון וטען שזאת הייתה טעות ומעתה ואילך הוא לא מכיר בנושא הזה לצורכי שכר.
אלי גבאי: יתרה מזאת, החוצפה הזאת שלא להכיר לעובדים המסכנים האלה, כאשר ההבדל הוא בסך הכול 60 שקלים במשכורת בין תואר שני לבין DPT ועל זה האוצר יוצא למלחמות עולם.
אלי גבאי: אני לא יכול להכניס את זה בהסכם שכר מכיוון שלא נותנים לפתוח את טבלאות השכר בהסכמי השכר.
אלי גבאי: יתרה מזאת.
אלי גבאי: אותם אנשים שבאמת השקיעו, אם לוקחים היום רופא שיניים, גם להם אין תואר MD אבל הם מוכרים כדוקטור וזה שקול באותה מידה.
אלי גבאי: אם משרד החינוך מכיר בזה, והוא מכיר בתואר הזה והמועצה להשכלה גבוהה מכירה בזה ועברנו את כל הוועדות שהיו לאורך כל השנים, עוד לפני שנפש בנפש נכנסו לזה, אנחנו העברנו את זה עוד לפני 15 שנים עת היו שלושה אנשים בארץ עם התארים האלה.
אלי גבאי: עברנו את כל הוועדות של המועצה להשכלה גבוהה, עברנו את משרד הבריאות, אני אישית העברתי את זה במשרד הבריאות כדי שיכירו בזה, במחלקה לרישוי מקצועות רפואיים, הגוף היחיד שלא מכיר בזה זה משרד האוצר וההתעקשות שלו היא התעקשות ביזרית, וסליחה שאני משתמש במילה הזאת, מכיוון שלא יעלה על הדעת שמדובר באנשים כאשר הסכומים הם מצחיקים ומגוחכים.
אלי גבאי: מדובר על 60 שקלים.
אלי גבאי: האנשים האלה תורמים לנו מקצועית.
אלי גבאי: הם באים עם ידע, הם באים עם מחקרים שהם עשו שם, הם באים לפתח גם את המחקר כאן בארץ והאוצר לא מוכן להכיר בזה.
אלי גבאי: אני מצפה דווקא מהוועדה שכן תיתן לנו יד וכן תעזור לנו מול האוצר כי אין כאן שום גוף אחר שלא מכיר בהם למעט האוצר.
אלי גבאי: אנחנו נלחמים ואלה מלחמות בוועדות הבין-מוסדיות.
אלי גבאי: אני אספר משהו יותר חמור.
אלי גבאי: ביקשנו כמה פעמים להופיע בפני הוועדה המוסדית אבל לא הצלחנו להופיע בפניה והם מקבלים החלטות שרירותיות בלי להציג את דבר ההסתדרות או את דבר הוועדות למיניהן.
אלי גבאי: אני מבקש מעל הבמה הזאת את עזרתך כיושב ראש הוועדה לבוא ולחייב את משרד האוצר להגיע לאיזשהו משא ומתן או להגיע לאיזשהו פתרון לאותם אנשים מסכנים כי באמת הם באים לארץ מתוך תקווה לפתח את מה שהם למדו ופתאום הם נתקלים בזה שתואר מינימלי שהם למדו שם והשקיעו כל כך הרבה שנים, לא מוכר ומדובר ב-60 שקלים.
אלי גבאי: מנה פלאפל ושתייה.
דוד ביטן: למה אתה לא עושה סכסוך עבודה?
אלי גבאי: אני לא יכול לעשות סכסוך עבודה מסיבה אחת פשוטה, כי בסקטורים אותם אני מייצג מדובר כרגע בשמונה אנשים.
אלי גבאי: לשלושה אנשים כן הכרנו.
אלי גבאי: זאת אומרת, זה האבסורד הגדול ביותר.
אלי גבאי: האוצר הכיר להם והם מקבלים.
אלי גבאי: יש דוגמאות פיזיות.
אלי גבאי: מנהל השירות לפיזיותרפיה בבית חולים במשרד הבריאות הוא DPT, בחור שמקבל הכרה וקיבל הכרה כי אני אישית עזרתי לו, אבל כל מי שבא אחריו, האוצר עצר את זה.
אלי גבאי: לכן ללכת לייצר סכסוך עבודה על שמונה אנשים, במיוחד בימים של היום, זה לא ייתן שום דבר וגם להכניס את זה להסכם שכר קיבוצי שלא יהיה כרגע וכנראה לא יקרה, גם זה לא ייתן כלום כי צריך לפתוח את טבלאות השכר וזה לא מופיע בטבלאות השכר.
אלי גבאי: זה תהליך מורכב יותר, צריך לפנות לנציבות שירות המדינה ולפתוח טבלאות שכר.
אלי גבאי: התהליך הפשוט ביותר הוא שאותה ועדה בין-מוסדית שיושבת, והמעסיקים יושבים באותה ועדה בין-מוסדית של האוצר, תבוא ותכיר בזה.
אלי גבאי: זה הרי עניין פרוצדורלי.
אלי גבאי: כולם מכירים בזה.
אלי גבאי: משרד הבריאות מכיר בזה, המועצה להשכלה גבוהה מכירה בזה, כל הארגונים העולמיים מכירים בזה, ארגון הפיזיותרפיה העולמי מכיר בזה, רק מדינת ישראל, משרד האוצר לא מכיר בזה.
אלי גבאי: (היו"ר יוסף טייב)
יוסף טייב: לגבי המספרים, המספרים לא מסתדרים לנו לגמרי.
יוסף טייב: איך מדובר רק בשמונה אנשים?
אלי גבאי: שמונה אנשים בתחום הפיזיותרפיה.
אלי גבאי: לי אין כרגע 40 אנשים שעובדים במערכת הציבורית.
רונן פוקסמן: אני חושב שההסבר הוא די פשוט.
רונן פוקסמן: אנשים שאנחנו פנינו ובדקנו, מאוד מסתדר דווקא עם מה שאלי גבאי אמר.
רונן פוקסמן: הם פשוט לא הולכים לעבוד בציבורי כי הם יודעים מה המשכורת.
אלי גבאי: חד משמעית.
רונן פוקסמן: מישהי כמו עדי שמבינה שהתרומה הגדולה שלה והתשוקה שלה זה לעבוד במרכז נפגעי ראש בשיבא, אין שום סיבה למנוע את זה ממנה כמו שאלי אומר כאן ואני מסכים אתו.
רונן פוקסמן: אני כן הצלחתי להיפגש עם הוועדה הבין-מוסדית שהוא מדבר עליה, אבל לצערי לא יושבים שם אנשים כמו אלי גבאי, אנשים שיכולים לספר את הסיפור של אותם DPT ואת התרומה שלהם למערכת והם מקבלים החלטות שהן נטו תקציביות בלי שיקולים מקצועיים.
רונן פוקסמן: זה פשוט נשמע לי לא הגיוני.
שלומית אבינח: תכף נשמע את האוצר.
שלומית אבינח: גאיה עופר?
גאיה עופר: שלום.
גאיה עופר: אני מרכזת הוועדה הבין-מוסדית שכפי שציינתם היא בראשות האוצר אבל חברים בה כל המעסיקים בתחום הבריאות, משרד הבריאות, כללית, נציגים מנציבות שירות המדינה.
גאיה עופר: זאת אומרת, הוועדה אמנם בראשות האוצר אבל אין לו רוב.
שלומית אבינח: יושב ראש הוועדה תכף ייכנס אבל הוא רצה לדעת מי יושב ראש הוועדה, כל כמה זמן אתם מתכנסים ואיך אתם עובדים.
שלומית אבינח: קצת על הפעילות של הוועדה.
שלומית אבינח: (היו"ר דוד ביטן)
גאיה עופר: הוועדה מתכנסת כל חודשיים.
גאיה עופר: היא עובדת לפי נהלים מסודרים שמפורסמים גם באתר שלנו.
גאיה עופר: ככלל אנחנו מקבלים פניות ממעסיקים בבקשה להכרת תארים כמובן בתחום מקצועות הבריאות אבל הוועדה פתוחה לקבל כל פניות אישיות ואפילו פניות פרטניות ודנה גם במקרים כאלה.
גאיה עופר: לצערי עודכנתי על הדיון הזה רק לפני כחצי שעה ולא היה לי מספיק זמן סביר כדי להתעמק בנושאים שהועלו כאן.
גאיה עופר: ממה שהספקתי לברר, הבנתי שבנושא של הגברת גידלי ספציפית דנו בוועדה ונכתבה חוות דעת רשמית ומקיפה מטעמנו.
דוד ביטן: שהיא לא דוקטור?
גאיה עופר: כן.
דוד ביטן: למה אתם לא נותנים להם מה שמגיע להם?
דוד ביטן: מה הסיפור כאן?
דוד ביטן: אתם לא מכירים את מה שהם למדו בארצות הברית?
דוד ביטן: פשוט אי אפשר להבין את זה.
דוד ביטן: מדובר כאן באיזו אוניברסיטה שנמצאת באנטרטיקה?
דוד ביטן: זאת אוניברסיטה בארצות הברית.
דוד ביטן: מה אתם חוסכים כאן?
דוד ביטן: בגלל כסף אתם לא מכירים בהם?
מיכל וונש: זה חוזר אדוני היושב ראש לדיון שהיה לנו בנושא שלהכרת תארים.
מיכל וונש: חייבים לטפל בנושא הזה בצורה הוליסטית דרך חקיקה.
מיכל וונש: לא יהיה מנוס זה.
דוד ביטן: אני לא רואה טעם להמשיך את הישיבה.
דוד ביטן: אני רוצה בישיבה הבאה שהם יהיו כאן, ולא ב-זום, גם אתך פרופסור יציב שיבוא לכאן.
דוד ביטן: לא מתאים לי שהוא ב-זום נותן לנו הרצאה ונעלם לנו.
דוד ביטן: הוא יהיה כאן, היא תהיה כאן, הממונה על השכר במשרד האוצר יהיה כאן, הוא בעצמו יבוא לכאן וגם נציג משרד החינוך יהיה כאן וזה כדי לפתור את הבעיה אחת ולתמיד.
דוד ביטן: לא מקובל שאנשים שלמדו תואר בארצות הברית, בקנדה, באוסטרליה וכולי, לא יכירו להם בתואר בגלל שאתם רוצים לחסוך 1,000 שקלים.
דוד ביטן: מה, אתם לא מתביישים?
דוד ביטן: אתם מסתכלים במראה בבוקר כשאתם קמים?
דוד ביטן: יש גבול לכל דבר.
דוד ביטן: הכול אני מוכן לקבל בבירוקרטיה, אבל לא בצורה כזאת שבגלל כספים כאלה ואחרים אתם מונעים מהם הכרה בתארים לעסוק ולעבוד בזה.
דוד ביטן: היא עובדת בבית החולים כדוקטור לכל דבר ומתייחסים אליה כאל דוקטור ובסוף היא מקבלת משכורת כמי שלמדה תואר ראשון.
דוד ביטן: גם לא נראה לי שמדובר רק בשמונה אנשים.
דוד ביטן: תביאו לנו נתונים כמו שצריך.
רונן פוקסמן: אני יכול לתת לך עכשיו.
דוד ביטן: לא, אל תביא לי עכשיו.
דוד ביטן: היית צריך להביא לי לפני כן.
רונן פוקסמן: שמונה במגזר הציבורי.
רונן פוקסמן: הם לא הולכים למגזר הציבורי כי הם מקבלים את המשכורת שעדי מקבלת.
דוד ביטן: אתם תגידו לנו כמה יש בישראל ומה הצפי לעלייה.
מיכל וונש: הם לא מגיעים מראש כיוון שהם יודעים מה התנאים שלהם.
דוד ביטן: יש כמה אלפים בכל המקצועות.
דוד ביטן: אלה לא שמונה אנשים.
דוד ביטן: מה זה ועדה בין משרדית?
דוד ביטן: תדונו בהם כחריג.
דוד ביטן: לשם מה יש ועדה בין-משרדית?
דוד ביטן: כדי להגיד לכולם לא? לתת להם תשובה שלילית?
רונן פוקסמן: אדוני היושב ראש, אם תסתכל בתחתית המסמך שנתתי לך מהוועדה הבין-משרדית, יש שם משפט אחד שהוא משפט המפתח.
רונן פוקסמן: הוא אומר שכל מי שיש לו תואר ראשון שאינו בתחום פיזיותרפיה, התואר השני שלו ייחשב כתואר ראשון.
רונן פוקסמן: בעיניי זו אמירה שרירותית.
דוד ביטן: זו ועדה לא לתת.
דוד ביטן: לשם כך לא צריך ועדה.
רונן פוקסמן: אגב, לפי אותו נוהל, כל מי שיש לו תואר שני בלבד בפיזיותרפיה, לפי אותו משפט, לא רק אם יש לו DTP אלא מי שיש לו תואר שני בכל דבר שהוא, יקבל כתואר ראשון.
רונן פוקסמן: זה לפי המשפט הזה שהוועדה קבעה.
דוד ביטן: זו החלטת הוועדה הבין-משרדית?
רונן פוקסמן: זה מופיע.