GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד ביטן: מי שעבד בשירות המדינה או בעירייה, כשהוא צבר שנות ניסיון, מתחשבים בשנות הניסיון האלה במשכורת שלו, גם כעוזר.
דוד ביטן: יש למשל עוזרים שמרוויחים יותר בגלל שנות ניסיון.
מיכל וונש: אדוני, זה לא המקרה הספציפי הפרטני אלא זה יותר החסם והאנשים שאנחנו מאבדים בדרך כי הם פשוט לא פונים.
מיכל וונש: זכיתי שבקה לא לוקחת את זה לא ללב, גם לא למוטיבציה האישית וגם לא לביטחון העצמי, אבל תחשוב על מה שמהווה החסם הזה.
מיכל וונש: דיברנו כאן על ההשתלבות בנציבות שירות המדינה ועל האחוזים הלא קיימים של ההשתלבות של העולים החדשים, ואין פלא.
יצחק אוחנה: אין הגדרה.
יצחק אוחנה: אין תוכנית, אין הגדרה ואין הנגשה.
דוד ביטן: מה זאת אומרת אין הגדרה?
יצחק אוחנה: מ-2016 החליטו שמכניסים את הפלח הזה של העולים בתוך התהליך.
יצחק אוחנה: עכשיו הם מנהלים אתנו – אני מדבר על נציבות שירות המדינה – דיאלוג איך לבנות ולהנגיש.
יצחק אוחנה: חברים, איפה הייתם מ-2016?
יצחק אוחנה: זאת השאלה הראשונה.
יצחק אוחנה: השאלה השנייה – יש המון משרות של בעלי תפקיד, אפרופו דיברת על מהנדסים בחברת ממשלתיות וכולי וכל מינו אלמנטים.
יצחק אוחנה: נדמה לי שיש לך גם דיון בשבוע הבא.
שלומית אבינח: בשבוע הבא.
שלומית אבינח: ייצוג הולם.
יצחק אוחנה: שימו מיפוי.
יצחק אוחנה: יש לי הרבה מה לומר על החסמים אבל זה באמת לא מעניין אף אחד.
דוד ביטן: לא מעניין את נציבות שירות המדינה.
יצחק אוחנה: לא עניין עד היום את נציבות שירות המדינה.
יצחק אוחנה: משרד העלייה והקליטה ייקח על עצמו בהיבט של תוכניות הכנה.
דוד ביטן: למה משרד העלייה והקליטה לא שם שני אנשים שיסייעו לעולים שצריכים לעשות את כל התהליך הזה?
דוד ביטן: שימו שני תקנים.
מיכל וונש: צריך לשנות את הקריטריונים.
דוד ביטן: קודם כל בואו נתחיל עם העזרה הראשונית.
דוד ביטן: צריך לתרגם את הטפסים ולהגיש אותם.
דוד ביטן: למה שהמשרד לא יעשה את זה?
דוד ביטן: שים אדם שזה יהיה התפקיד שלו.
דוד ביטן: בא עולה חדש, בא למשרד הקליטה, אומר שהוא עלה לארץ רק עכשיו, הוא צריך לקבל אישור מהנדס, אומרים לו מה הוא צריך להביא.
דוד ביטן: הוא לוקח אותו יד ביד.
יצחק אוחנה: יש לנו.
דוד ביטן: אם אתם עושים את זה, מה הבעיה.
יצחק אוחנה: זה לא העניין של ההגשה.
יצחק אוחנה: גם במחוז וגם במוקדם יש פונקציות מקצועיות, אם זה לענייני רישוי, והמשרד מנגיש את השירות לעולה.
דוד ביטן: כן, אבל אותה פונקציה שאתה מדבר עליה, היא חלק מהבירוקרטיה.
דוד ביטן: אני לא מדבר על זה.
דוד ביטן: אני מדבר על כך שישב בן אדם שזה התפקיד שלו, הוא לוקח אותו יד ביד ומסיים לו את העניין.
יצחק אוחנה: יש לנו פרוייקטור.
מיכל וונש: אדוני, אנחנו צריכים להתמקד בהסרת החסמים.
דוד ביטן: הבנתי, אבל גם בהסרת הבירוקרטיה.
מיכל וונש: זאת עוד בירוקרטיה.
מיכל וונש: עכשיו צריך לקבוע תור עם האיש שמטפל.
דוד ביטן: לא, אם זה התפקיד היחיד שלו, הוא עושה את זה מהר.
מיכל וונש: אתה יודע כמוני איך זה נראה.
דוד ביטן: אני אדבר על זה עם השרה.
דוד ביטן: למה לא? שישימו אנשים שזה התפקיד שלהם.
דוד ביטן: אחד בירושלים, אחד בתל אביב, אחד בחיפה, והם ירוצו עם העולה החדש, הם ילכו לפגישה עם המל"ג, הם ילכו לפגישה בכל מקום.
דוד ביטן: זאת תהיה העבודה שלהם והם צריכים לעשות אותה.
דוד ביטן: מה רע בזה?
יצחק אוחנה: זה לא ישים.
יצחק אוחנה: יש לך עשרות אלפים בשנה.
יצחק אוחנה: אתה מטפל בטווח של עשר שנים.
דוד ביטן: צריכים יותר אנשים.
דוד ביטן: למה זה לא שירות שמשרד הקליטה צריך לתת לעולה?
קלאודיה כץ: אפשר להסביר.
קלאודיה כץ: שירות הגשה קיים.
קלאודיה כץ: הבעיה היא המענה.
קלאודיה כץ: הרי זה לא שלא הגשנו.
קלאודיה כץ: היא הגישה.
קלאודיה כץ: במשרד לכל עולה צורף איש שמטפל בתיק שלו ובכל צרכיו מיום שהוא מגיע.
קלאודיה כץ: הוא מקבל תעודת זהות, קופת חולים, קצת כסף ומלווה לו איש - אני מנהלת אגף תעסוקה – בתחום תעסוקה.
קלאודיה כץ: אנחנו מגישים.
דוד ביטן: אם יש מישהו שמלווה אותו, למה הוא צריך לעשות את זה?
יצחק אוחנה: כי הוא מחכה לקבל את המקור.
דוד ביטן: עזוב את הבעיה העקרונית.
דוד ביטן: הוא מתלונן על הבירוקרטיה שהוא צריך לעבור.
דוד ביטן: על הזמן שזה אורך.
יצחק אוחנה: הייתה לך בעיה במילוי?
מרב תורג'מן: היא אמרה שכן.
בקה ורטמן: משרד החינוך הוא לא משרד העלייה.
מרב תורג'מן: אתם לא מכירים בתארים.
מרב תורג'מן: זה לא אצלכם.
יצחק אוחנה: נכון, לכן אני מסביר שבין המענה האישי והליווי והסיוע לגבי מה צריך לעשות ולהביא אותו עד לשוקת, לבין זה שבשוקת אין מים.
דוד ביטן: הכרה בתארים, זה דבר אחד.
דוד ביטן: הנושא הבירוקרטי זה דבר שני.
דוד ביטן: את הנושא הבירוקרטי אפשר לפתור אבל מה לעשות, לא פותרים את זה.
דוד ביטן: לוקח שמונה חודשים, שישה חודשים.
מרב תורג'מן: יש כמה מישורים.
מרב תורג'מן: משרד העבודה, משרד החינוך והמל"ג ומשרד הבריאות.
מרב תורג'מן: הם אלה שאחראים לאשר את התארים.
קלאודיה כץ: ולהם לוקח זמן לבדוק את התעודות.
קלאודיה כץ: אנחנו מגישים בזמן ואנחנו מחכים יחד עם העולה.
קלאודיה כץ: אנחנו גם פונים למשרדים ובודקים ולכן אנחנו כאן.
קלאודיה כץ: אנחנו העלינו את הנושאים האלה.
קלאודיה כץ: יש כאן בעיה אמיתית והבעיה היא חוקתית.
דוד ביטן: לא, זה לא משנה אם נתקן את החוק.
דוד ביטן: אם לוקח להם זמן לבדוק את התעודה בכל מקרה ייקח להם זמן.
דוד ביטן: מה זה משנה אם נעשה תיקון חוק?
דוד ביטן: אי אפשר בחוק לומר שיבדקו את זה תוך יומיים.
דוד ביטן: אנחנו בתהליך הזה, שחייבים תוך 30 ימים להשיב לפנייה אבל מה הם עושים?
דוד ביטן: הם כותבים מכתב תשובה, שהפנייה נתקבלה, וזהו.
יצחק אוחנה: אדוני, משרד הבריאות כתב לך יומיים, עכשיו קראתי את זה.
יצחק אוחנה: ביומיים הוא מטפל בתיק שרופא מגיש לו?
יצחק אוחנה: הוא לא מטפל בבן אדם שאותר כחולה קורונה להודיע לו בזמן ואנחנו שאלה שמוצאים אותו.
יצחק אוחנה: לוקח להם יומיים לטפל בתיק של רופא?
יצחק אוחנה: אלה המצאות.
יצחק אוחנה: אנחנו מסייעים ב-4,000 שקלים לתרגום נוטריוני לכול העולים שצריכים.
דוד ביטן: 4,000 שקלים לעולה.
יצחק אוחנה: לעולה.
אנדרי קוז'ינוב: עד 10 שנים.
יצחק אוחנה: את זה כבר נתנו להם.
יצחק אוחנה: אתה אמרת שנחשוב לעזור לו, גם בכיס וגם ביכולת לעשות את זה.
יצחק אוחנה: אנחנו עושים את זה.
יוסף טייב: אדוני היושב ראש, ברשותך, אני חושב שאנחנו מתפזרים מאוד בשיח הזה.
שלומית אבינח: זה דיון ראשון.
שלומית אבינח: לא דיון אחרון.
יוסף טייב: ברשותך, אני אנסה למקד.
יוסף טייב: מדובר בכלל המשרדים, אם זה משרד התחבורה, חקלאות, משרד העבודה, נציבות שירות המדינה.
יוסף טייב: אני חושב שקודם כל כשלב ראשון יהיה ראוי להקים איזושהי ועדה של כלל המשרדים האלה שיבואו וידברו ביניהם קודם כל.
יוסף טייב: בואו נבנה יחד קריטריונים פר מקצוע, פר תואר, בואו יחד נבנה איזושהי מערכת כדי לצמצם קודם כל את זמן הבירוקרטיה ונבנה איזשהו תהליך לעולה בטרום העלייה, כי בסופו של דבר אנחנו רוצים רצף תעסוקתי.
יוסף טייב: אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו להביא רופאים ולא לתת להם אפשרות ולהגיד להם שעכשיו בוא נמתין עד שנכיר לך בתואר.
יוסף טייב: צריך להתחיל את תהליך הרישוי לפני שהוא מגיע לארץ.
יוסף טייב: אחות שפנתה אלינו, שמונה שנים חיכתה.
יוסף טייב: היא גרה בהר חומה והיא חיכתה שמונה שנים עד שהצליחה איכשהו להתאקלם, בשיניים החזיקה מעמד ועכשיו נכנסה לתהליך ונכנסת לעבודה.
יוסף טייב: אני הייתי חושב שקודם כל, כשלב ראשון, לפני שאנחנו בונים קריטריונים חדשים ולפני שאנחנו הולכים על משהו רחב, שזה מבורך ואני באמת מודה לך על שאתה מנסה לקחת את כל החבילה הזאת ובוא נפתור את הבעיה הזאת אחת לתמיד, אבל אני חושב שיש לנו כרגע משהו על הפרק שהוא במיידי.
דוד ביטן: את זה כבר פתרנו.
דוד ביטן: אמרנו שנגיש ארבע הצעות חוק, כל אחד יגיש, ונגלגל את זה.
דוד ביטן: אנחנו מדברים עכשיו באופן כללי.
דוד ביטן: את הפתרון איך עושים את זה מהר, כבר עשינו.
יוסף טייב: מסכים אתך.
יוסף טייב: יש איזשהו עניין שמבחינתי הוא הוא במיידי היה תיקון מספר 4 של חוק הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות שבעצם אפשר לעולים שהם לא בעלי תואר אקדמי - - -
דוד ביטן: רופאי שיניים?
מרב תורג'מן: לשר יש סמכות להאריך.
יוסף טייב: אנחנו צריכים להאריך את הדבר הזה באופן מיידי כדי לא להגיע לשנת 2021 עם עולים שעוד פעם ייתקלו ושוב נצטרך לקבוע הוראת שעה חדשה.
מרב תורג'מן: אפשר בצו.
מרב תורג'מן: לא בחקיקה.
מרב תורג'מן: החוק מסמיך את השר להאריך את ההוראה.
דוד ביטן: תכין לי את המכתב.
דוד ביטן: אני אסגור את זה עם השר.
דוד ביטן: זה דבר שולי.
יוסף טייב: הוא שולי, אבל אלה דברים שאנחנו צריכים לטפל בהם כי זה מסוג הדברים שנופלים בין הכיסאות.
דוד ביטן: אני סוגר לך את זה, נגמר הסיפור?
יוסף טייב: מבחינתי זה תחילת תהליך.
יוסף טייב: אחר כך אני זורם אתך לכל מקום.
אנדרי קוז'ינוב: אדוני, יש לא מעט סיפורים כאלה כשאנשים ניגשים לתחילת תהליך ונדחים לשנה כי לא הספיקו להגיש מכתב כזה או מכתב אחר.
אנדרי קוז'ינוב: למשל הסמכה לרופאים, יש עכשיו איזושהי הסמכה חריגה בסוף החודש או בתחילת אוגוסט, אבל אלה שהגיעו לא בדיוק הספיקו להגיש או לא הבינו ואז לא משנה, הם נדחים לשנה הבאה.
אנדרי קוז'ינוב: כלומר, יש כאן פער של שנה ובשנה הזאת רופא מוסמך מאבד מהכשרתו כי הוא לא עוסק בזה בפועל.
מיכל וונש: זה לא שזה לא חשוב אבל זה לא קשור.
מיכל וונש: אנחנו מטפלים בתוצאות.
יוסף טייב: ברשותך, אדוני היושב ראש, הייתי רוצה לשאול את יצחק אוחנה.
יוסף טייב: אתה בעצם אומר שהעולים מקבלים איזשהו ליווי תעסוקתי בתוך המשרד, מחוץ למשרד, איך זה עוד?
יוסף טייב: סתם אני שואל.
יוסף טייב: נמצאת כאן נציגת ארגון קעליטה, אסתר בלום.
יוסף טייב: אם המשרד נותן את המענה הזה של ליווי תעסוקתי וכולי, למה צריך אותם?
יוסף טייב: אני שואל ברצינות מה ההבדל.
יצחק אוחנה: שאלה מצוינת.
יצחק אוחנה: לכאורה אפשר לומר שכל ארגוני העולים, זה שהם נמצאים באזורים לוקליים ולא כולם מכסים גיאוגרפית את כל מדינת ישראל, כלומר שיש להם פריסה לפי ישובים, הם נותנים מענה גם תרבותי, גם מונגש שפה, נקרא להם עוד איזשהו שכפ"צ בקטע של המעגל היותר רחב כדי לתת את השירותים לעולים.
יוסף טייב: ייעודיים יותר.
יצחק אוחנה: בדיוק.
יצחק אוחנה: יותר פרטניים, יותר נוח לו לבוא למקום, יש להם מקום שהם נותנים פסיליטי עם חדר מחשבים לעבוד וכולי ועל הדרך בודקים שחסר משהו.
יצחק אוחנה: זה בסדר גמור.
יצחק אוחנה: זה לא העניין.
יצחק אוחנה: לא הייתי ממהר.
יצחק אוחנה: זה נכון שזה קיים במשרד כמו העולם התעסוקתי, אבל אנחנו רואים שלחלק מהעולים במקום הלוקלי ביישוב מסוים יותר נוח לבוא לארגוני עולים ולדבר בשפתם בצורה שוטפת.
יצחק אוחנה: זה לא כמו יועץ שהוא מדבר בשפתו אבל הוא נותן לו ליווי תחום בזמן.
יצחק אוחנה: להם יש את המענה של לתת מה שנקרא בקהילה וזה בסדר גמור.
יצחק אוחנה: הם למעשה עוד איזשהו מעגל שנמצא אתנו בקשר.
יצחק אוחנה: הוא לא צריך לשפוך כספים ייעודיים או דברים אלא לשם כך הוא מפנה אותם אלינו, עושים את השילוב ביחד, נותנים מה שיש להם במרכולתם וזה בסדר גמור.
יוסף טייב: ארגוני העולים האלה מקבלים איזושהי תמיכה מהמשרד?
יצחק אוחנה: חלק מארגוני העולים, מה שקשור, בכוונה שמנו כותרת כללית כדי לתת יכולת לארגוני העולים לעסוק בכמה רבדים שנקרא בסעיף כללי מיצוי זכויות, זה גם סוג של מיצוי זכויות, הוא יכול לקבל עד סדר גודל של 300,000 שקלים פר פעולות לתמיכה.
יצחק אוחנה: זה לכל ארגוני העולים עונים לקריטריונים.
יוסף טייב: אבל על הליווי התעסוקתי והכשרה ייעודית לאותו מגזר, לא משנה אם אלה צרפתים או מישהו אחר?
יצחק אוחנה: ברגע שנעשית פעולה והוא קורא לה מיצוי זכויות, כי זה מיצוי זכויות בתחום ספציפי, יכול להגיש ויבחנו את זה בוועדה.
יוסף טייב: ועדת תמיכות?
יצחק אוחנה: תמיכות.
שלומית אבינח: העוזר של חבר הכנסת טייב רוצה לומר מילה.
אבי עמרם: שלום ליושב ראש.
דוד ביטן: מה אתה למדת?
אבי עמרם: אני עורך דין במקצועי.
אבי עמרם: למדתי בארץ והוסמכתי בארץ.
דוד ביטן: אז אין לך בעיה.
אבי עמרם: אני לא מדבר על הכרת התארים הפרטיים שלי.
אבי עמרם: ברוך השם לא עברתי את הטלטלה שעבר גיסי.
אבי עמרם: אני רוצה לדבר על גיסי.
אבי עמרם: אני יחיד בארץ, יש לי חמישה אחים ואחיות בצרפת שהיו רוצים לעלות ואחותי הייתה הכי קרובה לעלות ארצה.
אבי עמרם: בעלה למד רפואת שיניים, סיים במקום הראשון באוניברסיטת שטרסבורג, והתחיל לעשות את התהליך כאן בארץ כדי לקבל את הכרת התואר.
אבי עמרם: בהמשך הוחלט כאן שמי שיש לו ותק של חמש שנים, לא צריך לעבור תהליך של הכרת התואר ואוטומטית הוא יכול לעבוד בארץ.
אבי עמרם: הוא נמצא בין הכיסאות.
אבי עמרם: הוא התחיל את התהליך לפני שהייתה לו צבירת ותק של חמש שנים וברגע שעברו חמש השנים, אמרו לו שבגלל שהוא התחיל לפני חמש שנים, הוא חייב להמשיך את התהליך עד הסוף.
אסתר בלום: הוא ניגש למבחן?
אבי עמרם: הוא ניגש למבחן התיאורטי.
אסתר בלום: לא עבר אותו?
אבי עמרם: הוא עבר מבחן תיאוריה בקלי קלות כי הוא סיים ראשון באוניברסיטת שטרסבורג והיה מבחן שני של פרקטיקה ולמבחן הפרקטיקה הוא ניגש פעמיים וכל פעם אמרו לו שלא מעבירים אותו ללא נימוק.
אבי עמרם: הוא עשה אפילו הכשרה כדי להכין את עצמו למבחן השלישי, כי הוא כבר עובד בצרפת, יש לו מרפאת שיניים שלו והוא באמת מצליח שם, ובפעם השלישית, אחרי הכשרה, גם לא רצו לומר לו מדוע הוא לא עובר.
אבי עמרם: לכן הוא פשוט ויתר על החלום שלו לעלות לישראל.
אבי עמרם: פתח מרפאת שיניים בצרפת, קנה דירה שם ועשה את כל הדברים על מנת להשתקע שם ולעזוב את העלייה לארץ.
דוד ביטן: לא אמרו לו למה הוא לא עבר?
אבי עמרם: לא אומרים למה הוא לא עובר.
אבי עמרם: אין נימוק והם לא חייבים לנמק.
אבי עמרם: זו הסיבה שאנשים עם הרבה מרץ, עם הרבה תקווה והרבה חלומות להגיע לכאן, לא מגיעים.
אבי עמרם: הוא באמת היה הקרוב ביותר מכל המשפחה לעלות, ואני שמחתי שסוף סוף תהיה לי כאן אחות, אבל לצערנו זה לא צלח.
דוד ביטן: סיפור מאוד מעניין.
דוד ביטן: אני רוצה לשמוע אנשים ב-זום.
מרים אברגנוב: אני מעכו.
מרים אברגנוב: אני אם חד הורית.
מרים אברגנוב: 10 שנים אני בארץ.
מרים אברגנוב: רציתי ללמוד כאן לתואר.
מרים אברגנוב: יש לי בגרות מאוקראינה והבגרות הזו חייבת להיות מוכרת על ידי משרד החינוך.
מרים אברגנוב: אמרו לי את זה במכללה.
מרים אברגנוב: הלכתי לחפש איך עושים את זה ומה הדרך לטפל בזה.
מרים אברגנוב: הדרך היחידה שאני מצאתי הייתה מספר טלפון רק בירושלים, ואני מעכו, ושם יש מענה קולי שאומר לשלוח את כל המסמכים בדואר ישראל לשם.
מרים אברגנוב: מתי יהיה מענה, לא כל כך ידוע.
מרים אברגנוב: התחלתי לחפש בקהילות, בפייסבוק, בקבוצות דוברי רוסית ולברר מי עשה את זה.
מרים אברגנוב: מסתבר שכמה אנשים שלחו ואף אחד לא קיבל.
מרים אברגנוב: אישה אחת אחרי שבעה חודשים נסעה לשם וקיבלה.
מרים אברגנוב: אין שם מענה ואין דרך לברר.
מרים אברגנוב: אין מקום שאפשר להגיע לשם ולחכות 21 ימים.
מרים אברגנוב: אני נתקעתי.
מרים אברגנוב: האתר הזה הוא לאנשים שיש להם תואר.
מרים אברגנוב: אנשים שבאו לכאן בלי תואר ורוצים ללמוד, זה עוד יותר קשה.
מרים אברגנוב: זה מאוד מאוד מסובך ויש רק מקום אחד בכל הארץ, בירושלים, אבל שם אין מענה.
מרים אברגנוב: לא פגשתי בן אדם שהצליח לעשות את זה.
יואל רזבוזוב: זה אמיתי.
יואל רזבוזוב: תגיד לנו עכשיו נציגות המשרדים שזה בסדר, זה מגיע, אבל בסוף, בשטח, אנשים אומרים שהם שולחים ואין להם מושג אם הגיע או לא הגיע.
יואל רזבוזוב: לא חוזרים אליהם.
שלומית אבינח: יש עוד מהנדסת, ז'נטה ויינברג.
ז'נטה ויינברג: שלום לכולם.
ז'נטה ויינברג: שלום ליושב ראש הוועדה.
ז'נטה ויינברג: חברי הכנסת, משרד הקליטה, משרד החינוך וכל המשתתפים.
ז'נטה ויינברג: אני מנהלת ארגון המהנדסים והאדריכלים העולים.
ז'נטה ויינברג: הארגון משנת 1997 ולכן אנחנו יודעים על כל הבעיות שהיו ואלה שקיימות עכשיו.
ז'נטה ויינברג: למהנדסים ואדריכלים עולים יש בעיה עם משרד הקליטה.
ז'נטה ויינברג: לא רושמים אותם כי הם סיימו לימודים בחוץ מקוונים או מרחוק, למרות ש-30 אחוזים הם למדו לימודי יום.
ז'נטה ויינברג: במשרד החינוך זה מוכר כלימודים משולבים, גם לימודי יום וגם לימודים מרחוק או מקוון.
ז'נטה ויינברג: צריך לציין שהאנשים לא יכולים לעבוד בלי רישום כי הרישום הוא השלב הראשון לצורכי עבודה במקצוע ובשלב השני יש את קבלת הרישיון.
ז'נטה ויינברג: חשוב לציין שגם תוכנית הלימודים היא אותה תוכנית בלימודי יום או בלימודים מקוונים או בלימודים משולבים.
ז'נטה ויינברג: הם לומדים שנה יותר, אם אלה לימודים מקוונים או משולבים.
ז'נטה ויינברג: אנשים שעולים לארץ, יש להם ניסיון אדיר.
ז'נטה ויינברג: רובם מהנדסים ואדריכלים מברית המועצות לשעבר ומספר המהנדסים שעולים הוא אדיר.
ז'נטה ויינברג: יש להם ניסיון אחרי הלימודים.
ז'נטה ויינברג: כי הם כבר עבדו שנים ועשו פרויקטים בין-לאומיים אבל כשהם עולים לארץ, אפילו לא רושמים אותם.
ז'נטה ויינברג: יש מהנדס שפנה אלי, הוא מבאר שבע, הוא הגיש מסמכים, הוא היה בוועדה, אמרו לו שהכול בסדר ושרק יביא אישור מהאוניברסיטה שתוכנית הלימודים היא כמו תוכנית הלימודים הפרונטלית.
ז'נטה ויינברג: הוא נסע לחוץ לארץ, לאוקראינה, תרגם את המסמך והגיש.
ז'נטה ויינברג: סירבו לקבל.
ז'נטה ויינברג: אמרו שזה לא מקובל.
ז'נטה ויינברג: בשנות ה-90 עד 2011 לא הייתה כל בעיה, רשמו אותם ואנשים עובדים ועבדו וקיבלו את האישור והרישיון.
ז'נטה ויינברג: ההחמרה התחילה במשרד העבודה אחרי 2011.
ז'נטה ויינברג: לכן אנשים לא יכולים לעבור את החסמים.
ז'נטה ויינברג: אם למהנדסים או לאדריכלים אין יכולת לעבוד במקצוע, למה הם צריכים לעלות לארץ ולגור כאן?
ז'נטה ויינברג: עם הסוכנות אנחנו מקיימים את הוועדות ב-זום ואנשים שואלים מה לגבי המקצוע, איך הם מקבלים הכרה, איך אפשר לעבוד במקצוע.
ז'נטה ויינברג: הבעיה שאנחנו פשוט סוגרים את הדלתות בפני המהנדסים והאדריכלים.
ז'נטה ויינברג: תודה.
דוד ביטן: אם סיימנו לשמוע את הפונים, נעבור למשרדי הממשלה.
יצחק אוחנה: אני מברך על הדיון החשוב הזה.
יצחק אוחנה: אני רק אומר שאולי היהודים לא רצחו את ישו – ואני לא מחזיר אתכם עכשיו לתקופה ישנה - אבל בטוח הם הוציאו לו את הנשמה.
יצחק אוחנה: כך כל משרד ומשרד, אני אומר בהיבטים האלה ואני תכף אתן לכם דוגמאות.
יצחק אוחנה: אנחנו כמו איזה קופץ לגובה שכל פעם מרימים לו את הרף, רק ההוא יודע שהוא בא לספורט תחרותי והוא יודע שהמשימה שלו היא לשבור שיא.
יצחק אוחנה: כאן, נגעה בזה גם הגברת, אבל גם האחרים, כל הזמן משנים ומרימים את הרף.
יצחק אוחנה: לפתחנו, בתחילת ינואר, משרד הבריאות שכתב במכתב גם למנכ"ל וגם לפרופסור יציב, שאנחנו מבקשים לדון אתם במהירות, החליטו על עוד מבחן נוסף.
יצחק אוחנה: כאילו רישוי רופאים לא היה מספיק עד עכשיו כמו גילדות בימי הביניים שאתה לא יכול להיכנס חס וחלילה כדי לשמור על החונטה, אז עכשיו מבחן קליני.
יצחק אוחנה: אם עסקינן בבריאות הציבור או בבטיחות, בהיבטים של כלכלה, אני שואל את עצמי מה עשינו עד היום?
יצחק אוחנה: זלזלנו בבריאות הציבור?
יצחק אוחנה: כי זה שלא היה.
יצחק אוחנה: לא היה מבחן ולא היו חלק גדול מהחסמים.
יצחק אוחנה: משרד הכלכלה, זלזלנו בבטיחות של מהנדסים ב-2011 ועכשיו פתאום יש עוד רפים שצריך להרים?
יצחק אוחנה: אנחנו נותנים תרגום בשפות.
יצחק אוחנה: לא יכול להיות שמשרדי ממשלה לא יודעים לרכוש שירותים ולא להיות בנויים על בעל תפקיד כזה או אחר, היום נמצא ומחר לא נמצא, לטובת תרגום גם של הכרה בתארים.
יצחק אוחנה: סליחה, תיקנו שירותי תרגום בהינתן זה שאין לכם עובדים, תבדקו את הכול ותנו תשובות בזמן הנאות.
יצחק אוחנה: כמו שאמרת, אדוני.
יצחק אוחנה: זה שאתה סוגר פנייה כמו במוקד טלפוני, אתה עונה לו שתכף תחזור אליו ואז המונה מתאפס מחדש, את הפטנטים האלה אנחנו מכירים.
יצחק אוחנה: הצהרות דקלרטיביות, מדינת ישראל היא מדינת העלייה, רוצה עלייה, מתה על עלייה, הכול בסדר, חסרים מקצועות רישוי ומיליון מקצועות בכל מיני מקומות, זה בוודאי שאנחנו צריכים אלא שלא דואגים לתקנים, לא דואגים להנגשה ולא דואגים לכלום.
יצחק אוחנה: אנחנו עושים להם את קורסי הרישוי, אנחנו עושים את ההסללה, אנחנו עושים את אולפני העברית כולל תוספת וכולל הכול, כולל פרויקטים משותפים שחותמים, ואנחנו באמת משתדלים – ואני אומר, אנחנו משוועים כאן - גם לשבת עם משרדי ממשלה ואנחנו יושבים, אני לא אומר שאנחנו לא יושבים, אבל בחלק מהדברים אנחנו לא מצליחים לפתח את זה.
יצחק אוחנה: היום אצלי במשרד העלייה והקליטה מי שמגיע עם תואר, לא משנה איזה, תואר מוכר מכל מקום, אני לא עושה לו בדיקה.
יצחק אוחנה: יש לי חברות השמה מקצועיות, מעוף ויישום, פרוסות בכל הנקודות בארץ והן יכולות לשים אותו – מלשון השמה - במקום תעסוקה ולמצוא לו מקום הולם לכישוריו.
יצחק אוחנה: לכן גם הפעם בהשתלבות בשירות הציבורי, אבל לא רק, יש מערכים שלמים שאנחנו כן רוצים שהעולים יהיו שם ולאו דווקא בשירות הציבורי.
יצחק אוחנה: בשירות הציבורי כבר נגענו.
יצחק אוחנה: זה פער, אין תוכנית, אין יעדים, ובמקומות שלא מודדים ואין יעדים, צא ולמד שאפשר לעשות מה שרוצים ובכלל לא חייבים להפעיל את מה שזה.
יצחק אוחנה: אנחנו בתהליכים עם נציבות שירות המדינה כדי להנגיש גם אנחנו שירותים כשותפים ולא כמקבלים, אני קורא לזה, על מוכן.
יצחק אוחנה: אבל בחלק מהדברים אין בסמכותנו.
יצחק אוחנה: אנחנו לא יכולים להתיימר לא לאשר, לא להסליל מסלולים ולא לעשות כל מיני דברים.
יצחק אוחנה: לכן אני קורא כאן גם למשרדים, ואני באמת מברך את הוועדה על הרצון הטוב לעזור ולהתקדם, אנא מכם תורידו את כל המסכים.
יצחק אוחנה: יש לכם פער, אתם צועקים שיש פער לגבי רופאים ואחיות.
יצחק אוחנה: דרך אגב, לגבי אחיות אני אומר אמירה.
יצחק אוחנה: קורסי ההכנה לאחיות, ברובם הגדול – אלה שאנחנו עושים בשיתוף עם בריאות, בוודאי שאנחנו לא עושים לבד כי זה מקצועי – בבתי החולים, 100 אחוזים עובדים.
יצחק אוחנה: 85 אחוזים עוברות.
יצחק אוחנה: זה מדהים.
יצחק אוחנה: אלה נתונים מדהימים.
יצחק אוחנה: כשרוצים דורסים את התהליכים האלה.
יצחק אוחנה: יש לנו את הכלים לעשות אבל צריך להרפות.
יצחק אוחנה: האויב של הטוב מאוד הוא המצוין ואז מנסים עכשיו שהוא יהיה גם מומחה ואז מוסיפים מבחן קליני.
יצחק אוחנה: מה מבחן קליני?
יצחק אוחנה: רופא במדינות הכי נאורות והכי מתקדמות ורק עכשיו אנחנו אי של בריאות ושפיות וכל השאר הם חאפרים?
קלאודיה כץ: מדינת ישראל זקוקה למהנדסים.
קלאודיה כץ: מי כמונו יודעים זאת.
קלאודיה כץ: יש עכשיו החלטות ממשלה שמדברות על זה.
קלאודיה כץ: מספר המהנדסים כפי שראיתם מאוד גדול אלא שיש בעיה בתהליך ההכרה.
שלומית אבינח: תגידי לפרוטוקול כמה מהנדסים.
קלאודיה כץ: יש 2,338 מהנדסים שעלו רק ב-2019.
קלאודיה כץ: מתוכם 2,105 ממדינות חבר העמים לשעבר.
קלאודיה כץ: ידוע שחברת חשמל הוקמה על ידי מהנדסים משם, רכבת משגשגת, היי-טק.
קלאודיה כץ: ניצלנו את ההון האנושי וגם הם מימשו את הפוטנציאל שלהם.
קלאודיה כץ: לאחרונה יש לנו בעיה מאוד גדולה.
קלאודיה כץ: מדינת ישראל לא מכירה בלימודים מרחוק, בהתכתבות, במקוון.
קלאודיה כץ: עד הקורונה לא ידעו את המילים האלה.
קלאודיה כץ: יש מדינות גדולות כמו קנדה, כמו אמריקה, כמו ברית המועצות לשעבר ואין אפשרות לבוא ולשבת כל יום ללמוד.
קלאודיה כץ: אני הייתי מרצה באוניברסיטה, אני מהנדסת בניין במקרה, היולי סטודנטים שהיו מגיעים, למדו שנה יותר והיו מגיעים למבחנים ועשו את ה-30 אחוזים, אבל מה הבעיה, למה לא מכירים בהם?
קלאודיה כץ: בתעודות גם מאמריקה, גם מקנדה וגם מברית המועצות לא כתוב כמה זמן אתה היית שם או פה.
קלאודיה כץ: בתעודה כתוב, מקוון או מרחוק או בהתכתבות, לפי הנוסח.
קלאודיה כץ: לא מוכר כאן.
קלאודיה כץ: יש לנו כאן מהנדס מבאר שבע שהוא כרגע על הקו.
קלאודיה כץ: הוא עובד באבטחה כי לא מכירים בו כי הוא הולך עם נייר על נייר על נייר וזה לא יתכן.
קלאודיה כץ: לא בגלל שהוא לא מהנדס טוב.
קלאודיה כץ: בן אדם שזכה במכרזים בין-לאומיים ובנה סכרים ענקיים.
קלאודיה כץ: יש לנו אחד כזה שגם הוא לא מוכר.
קלאודיה כץ: כל הזמן חוזרים למל"ג.
קלאודיה כץ: במל"ג יש חוק שאני לא יודעת אם הוא משנות ה-50 או משנות ה-60, אני באמת לא יודעת, אבל זה נקבע אז ולכן אנחנו צריכים את עזרתכם.
קלאודיה כץ: יש לנו מהנדסים שלמדו בחוץ לארץ הנדסה תואר שני במדינות שונות, זה בכל העולם, 950 שעות, 980 שעות, 998 שעות זה השיא.
קלאודיה כץ: לא ניתן להכיר אם זה לא 1,000 שעות.
קלאודיה כץ: אתה מהנדס, אתה עלית ארצה, אתה ציוני, הגעת.
קלאודיה כץ: יופי.
קלאודיה כץ: עכשיו אתה צריך לקבל תעודה אבל אתה לא יכול.
קלאודיה כץ: אתה צריך להשלים אבל אין קורס השלמה.
קלאודיה כץ: מה תעשה עכשיו, קורס מבואים כלשהו?
קלאודיה כץ: אין קורס השלמה.
קלאודיה כץ: איפה תעשה קורס, באיזו אוניברסיטה?
קלאודיה כץ: לך ללמוד עוד פעם ואיך תשלם?
קלאודיה כץ: אין שום מסגרת שפותרת את זה וזה ממש מגוחך.
קלאודיה כץ: אז אפשר לקבוע מעל 900 אבל לא יכול להיות שכל כך הרבה אנשים נשפכים לפח.
קלאודיה כץ: יש בעיה של הכרה בתארים שאנחנו לא מכירים.
קלאודיה כץ: אנחנו גם הרבה תארים לא הכרנו קודם, תארים שהיו ועכשיו נפתחו הרבה מאוד מקצועות בארץ שהיו בצרפת, בארצות הברית ובברית המועצות שהיום משתמשים בהם מאוד.
קלאודיה כץ: למשל בתחום הפיזיותרפיה ובתחום אופטומטריה, בארצות הברית יש דוקטורט.
קלאודיה כץ: כאן זה לא מוכר.
קלאודיה כץ: קלינאי תקשורת המסכנים שלמדו בברית המועצות, שם זה נלמד במסגרת אוניברסיטה לחינוך.
קלאודיה כץ: מה לעשות?
קלאודיה כץ: או רופאי שיניים שהם מומחים לפה ולסת מצרפת, שם זה נלמד במסגרת רפואה רגילה.
קלאודיה כץ: הם לא אשמים בזה שהם נולדו בצרפת או בברית המועצות.
יוסף טייב: אגב, עד היום זה היה מוכר.
קלאודיה כץ: לא מוכר.
יוסף טייב: משרד הבריאות ביקש עכשיו לקבל את הסילבוס כדי לאשר את זה.
יוסף טייב: זה סוג הדברים שהיינו במצב נורמלי ופתאום מגביהים לנו שוב את הרף.
קלאודיה כץ: בפועל זה לא מוכר כי אתה בחוץ לארץ לא יכול להשתמש בזה.
קלאודיה כץ: זה מה שנקרא כאילו.
קלאודיה כץ: צריך משרד הבריאות להחליט על המסגרת ואז אנחנו נעשה.
אסתר בלום: אנחנו העברנו לכם רשימה ארוכה של מקצועות עליהם אנחנו רוצים שהוועדה והחברים כאן ידברו.
אסתר בלום: כזכור, הנושא של האחיות שכל כך זקוקים להן בארץ, יש לנו אחיות בצרפת שרוצות לעלות.
אסתר בלום: הן אומרות שהן לא עושות זאת כי הן לא יכולות לעבור את כל מה שהן צריכות לעבור.
אסתר בלום: כרגע אמרתם שיש קורס וזה מאוד מבורך ואני מודה למשרד על כך שיש את קורס ההכנה אבל לא כל אחד יכול להגיע לקורס הכנה ולהפסיק לעבוד שמונה חודשים, תשעה חודשים, ואולי במקרה הטוב לקבל קצבה במהלך הקורס.
יצחק אוחנה: דמי קיום.
אסתר בלום: דמי קיום.
אסתר בלום: יש כאלה שלא יקבלו כי הבעל מקבל 4,000 שקלים ואם הוא מקבל את הסכום הזה, לא משנה אם יש להם שלושה ילדים, האישה שצריכה ללכת לקורס לא תקבל את דמי הקיום של משרד הקליטה.
אסתר בלום: זה מאוד מאוד קשה.
אסתר בלום: אולי נמצא כאן ב-זום עולה ואני אשמח אם נוכל להעלות אותו כדי שהוא יספר את הסיפור שלו.
אסתר בלום: הוא אח במקצועו.
אסתר בלום: נושא נוסף שאנחנו מאוד מבקשים לקדם אותו זה הנושא של הפדולוגים.
אסתר בלום: הוא קודם בכנסת הקודמת.
שלומית אבינח: הוא לא הסתדר.
שלומית אבינח: הנושא של הפדולוגים לא סודר בכנסת הקודמת.
אסתר בלום: את צודקת.
אסתר בלום: הפודיאטרים סודר.
אסתר בלום: מסיבות מסוימות במשרד הבריאות החליטו שבעצם לא מדובר באותו מקצוע, כאשר מדובר באותו מקצוע, לפחות מבחינתנו, ברמות שונות.
אסתר בלום: אבל יש כאן כבר הצעת חוק שהיא מאושרת על ידי היועצים המשפטיים של משרד הבריאות ואנחנו כבר יכולים להגיש אותו.
דוד ביטן: איזו הצעת חוק?
אסתר בלום: המקצוע של הפדולוגים.
יוסף טייב: אתם יודעים מי הגיש את ההצעה?
דוד ביטן: אולי ניסןח של הצעת חוק.
אסתר בלום: עוד לא הגשנו אותה.
אסתר בלום: היא עוד לא הוגשה.
אסתר בלום: עוד לא הנחנו.
אסתר בלום: אנחנו הכנו לעצמנו ואנחנו יכולים לעזור בזה.
אסתר בלום: לגבי הליווי.
אסתר בלום: מה שאנחנו עושים, אנחנו מלווים את האנשים יד ביד.
אסתר בלום: זה לוקח המון שעות.
אסתר בלום: זאת לא פגישה אחת ואחר כך גמרנו.
אסתר בלום: אנחנו מלווים במילוי הטפסים בעברית, בבדיקת המסמכים הנכונים, אבל נכון לומר שאם במשרד הייעודי יש בן אדם שמבין את המסמכים שאותו עולה צריך להביא, הדברים הם מאוד מאוד שונים.
אסתר בלום: לדוגמה, אנחנו טיפלנו בשנה האחרונה בשמונה פסיכולוגים.
אסתר בלום: כולם התבקשו להשלים לימודים.
אסתר בלום: פסיכולוגים שסיימו תואר שני בצרפת ומבקשים מהם להשלים לימודים.
אסתר בלום: אני התכתבתי אתם חודשים על גבי חודשים כדי להראות להם שעל פי חוק הם לא צריכים להשלים לימודים.
אסתר בלום: אחרי שהצלחנו, התברר שישנה שם פקידה שהיא מבינה עניין, שהתחילה להכין את התיקים ובזכותה היום אני מפנה את הזמן שלי למקצועות אחרים.